prot · G70973 · 1983-12-31 00:00:00 — 1 motionen har vi också vidare utvecklat ett resonemang omolika typer av föroreningar och de problem som dessa innebär. Detta har förtoss fram till ett resonemang kring möjligheterna att med miljöavgifter skapaökad medverkan i kampen mot föroreningar från företag vars produktion skaparproblem i naturen. Vi har i en annan motion tagit upp problemen kring djursjukvårdsavgifterna.Vi vet nu dels att dessa avgifter skapar stora problem inom distriktsveterinärsorganisationen,dels att avgifterna har gett en möjlighet, som vi tycker illa om, förjordbruksministern att företa en omfördelning mellan staten och djurägarnabeträffande kostnaderna för distriktsveterinärsorganisationen. Om frågan omkostnadsfördelning drivs på ett sådant sätt att följden härav rent av blir närmar sig en total självfinansiering från djurägarnas sida, rör det sig omen helt ny inställning från statsmakterna till distriktsveterinärsorganisationen,och den bör enligt vår mening i så fall föregås av ett principiellt beslut omändrat huvudmannaskap och vad detta kan föra med sig. Vi motsätter ossemellerfid denna successiva överföring från staten till djurägarna av ett såviktigt ansvarsområde. har så sent som för tre är sedan fattat ettbeslut om distriktsveterinärsorganisationen, och detta beslut anser vi alltjämtskall gälla. Det bör erinras om att då djurägarna på förslag avdjurhälsoutredningen gick med på en viss avgift per besök, den s. k.djurhälsoavgiften, var detta för att finansiera en bestämt angiven förstärkningav veterinärkåren som man då, för två , bedömde inte kundefinansieras med budgetmedel. Beloppet förutsattes utgöra . Denna summa har sedan ändrats, så att den var 25-50kr., och i årets budgetproposition aviseras den till en nivå på ca ,utslaget på samtliga djursjukbesök. Jag vill fill sist med några fä ordkommentera den föreslagna höjningen av skogsvårdsavgiften. Tydligen råder dessvärre fortfarande den föreställningen i regeringskretsen att denna avgift är avringa betydelse för landets skogsägare. Så är dock inte fallet. Det varmöjligen så för sju sedan-med ett avgiftsuttag på 0,09 %o och meddåvarande fastighetsvärden. har vi ordentligt höjda fastighetsvärden ochen ordentligt höjd avgiftsprocent. Man kan fråga sig om det är rimligt attskogsbruket - vilket tydligen är jordbruksministerns mening - ocksåskall stå för kostnaderna för den myndighetsutövning som sker genomskogsstyrelsen och skogsvårdsstyrelserna. Vårt förslag på en sänkning frånnuvarande uttag på 0,5 %o fill 0,3 %o utgår ifrån att avgiften skall tas ianspråk endast för viktiga angelägenheter som är gemensamma för helaskogsbruket. En anpassning av åtagandena till denna nivå och en på siktytterligare sänkt nivå är mycket viktig för skogsbrukets ekonomi. För attåstadkomma en sådan förändring beträffande skogsvårdsavgifterna anser vi att enhelt ny ordning skall införas. Vi anser således att departementet borde ha ettsamråd med olika kategorier skogsägare, så att man från skogsbruket kundepåverka situationen och därmed avgiftsnivån. Skogsvårdsavgiften fär inte, somnu är fallet, utvecklas till att bli en skatt på skogsbruket. 91Andre vice talman (): sammanfattade riksdagsmanSvante den jordbrukspolitiska debatten med orden: "Knapphetenskalla stjärna lyser också över anslagen under jordbrukets huvudtitel. "hade han slagit fast att socialdemokraterna anser att miljövårdenäven i en ekonomiskt bekymmersam situation måste prioriteras högt. Detta var i oppositionsställning. Dét var det året OlofPalme i stora, av LRF betalda helsidesannonser talade om: Vi har inget otaltmed bönder. , , när är jordbruksminister,kan man med fog tala om knapphetens kalla stjärna. Man kan fråga sig vartprioriteringen av miljövärden tog vägen. Man kan fråga sig om det som OlofPalme sade i opposition inte gäller när är statsminister. , tvåår senare, frågar sig nämligen alla bönder vad de har gjort för ontsedan dess, vad det är som gör att de upplever fientlighet från regeringen. Deförhoppningar om ett hyggligt samarbetsklimat som fanns även strax efterregeringsskiftet har efter hand frusit till is. Det började med ett direkt dråpslag, som skulle drabbabondeskogsbruket. Inte bara de berörda skogsägarna reagerade mot detvångslagar som då föreslogs. Lagrådet gav regeringen en ordentlig bakläxa. Utredningen om livsmedelspolitik, som också av jorbruketmöttes med posifivt intresse, har efter hand visat sig fungera som ettbeställningsskrädderi för krafter som vill försvaga jordbruket ochlantbrukskoperationens ställning. Jag måste säga att det ändå är med en förvånansvärd ochanmärkningsvärd energi, för att inte säga idoghet, som regeringen har fortsattatt rikta dessa rallarsvingar mot bönderna. I den serieproduktion av särskildapålagor som man harägnat sig åt att införa märks en kraftig skatt på handelsgödsel, skatt påbekämpningsmedel, höjda veterinärkostnader, höjd skogsvårdsavgift, begränsademöjligheter till lagernedskrivningar, kreditgarantiavgifter. Listan skullekunna göras lång. Flera av åtgärderna är inte bara tekniskt dåligt underbyggda.Jag tycker att regeringen inte heller har besvärat sig med att göra någonsamlad analys av den ekonomiska effekten för lantbruket av de här förslagen. Skatten på handelsgödsel är egentligen något alldelesenastående, eftersom den, enligt vad regeringen har sagt, inte skall få tas uppsom en produktionskostnad i jordbrukets prisöverläggningar. Jordbrukarna skullealltså helt enkelt få betala den av sina arbetsinkomster. Jag vill fråga; Finnsdet någon motsvarande avgift eller skatt som drabbar producerande företag-utanatt den får följder i form av högre produktpriser? För alla som intresserar sig för matprisernas utvecklingär det välbekant att jordbrukets roll i sammanhanget är ganska begränsad. Förde stora delarna svarar industri, handel och staten genom mervärdeskatt på mat.Till detta kommer att de belopp som filiförs jordbruket i allt väsentligt utgörkompensation för kostnadsökningar, som jordbruket inte kan påverka. Det ärpengar som fill största delen går till arbetslöner åt andra grupper - pengarsom hamnar i andra fickor än böndernas. Det system av obundna överläggningarsom nu föreslagits tycks ha som enda syfte att hindra jordbruket att fä fullkompensation för sina kostnadsökningar. Det är verkligen inte att undra på attjordbrukarna från norr till söder demonstrerar och protesterar mot att på dettasätt få sin situafion försämrad. Låt mig konstatera att ingen har anfört sakskäl för attdet skulle finnas något fel i det nuvarande systemet. Därför måste min kanskenågot bryska fråga bli: Finns det något annat skäl till ändringen än att manvill ha en metod att skinna bönderna, som redan är en låginkomstgrupp? Vill mankanske inbilla konsumenterna att man är handlingskraftig på matprisområdet? Det är i så fall att försöka slå blå dunster i ögonen påkonsumenterna. För att åstadkomma en påtaglig minskning av konsumentpriseteller en utebliven höjning krävs mycket drastiska nedskärningar ochåtstramningar för jordbrukarna. Jag vill påstå att det helt enkelt inte går attvia jordbrukspolitiken påverka konsumentpriserna särskilt mycket, om man intetänker bedriva ren utsugning. En sådan polifik skulle inte kunna föras så värstlänge om man vill bevara ett jordbruk i landet. När vi i den borgerliga regeringen ansåg oss tvingade attminska livsmedelssubvenfionerna möttes vi av hård kritik från densocialdemokratiska oppositionen. Inte minst höll brandtal iriksdagen om de förskräckliga effekterna för konsumenterna och för jordbruket.Ibland har jag undrat om inte jordbruksministern haft anledning att ångra endel av vad han då sade i . Jag viU ställa frågan: Vad är det som gör att producenteroch konsumenter ( dag har lättare att bära en sänkning av matsubventionerna? Ärdet med sådana beslut som jordbruksministern vill åstadkomma attjordbrukspolifi-ken möts med förtroende från både producenter och konsumenter?Om det är som jagtror bidrar det till misstro när klyftan mellan ord och gärning blir såstor som i det här fallet. Det blir allt tydligare att vad regeringen vill åstadkommamed livsmedelskommittén är en politik av modell äldre. Med prispress vill mankrympa produktionen. Men man glömmer så lätt i den här debatten vilken storroll för sysselsättningen i landet som vår livsmedelsindustri har. De överskottsom nu produceras i jordbruket ger enligt livsmedelskommitténs beräkningar arbeteät 20000 personer i livsmedelskedjans olika led. Det är inget direkt dåligttillskott till sysselsättningen här i landet. Till detta kommerexportintäkterna. En beräkning av exportkostnaderna för överskotten ger ensumma på ca 500 milj. kr. 500 milj. kr. för 20000 jobb-det är helt andra ochmindre summor än vad AMS-jobben kostar . I bilden finns också jordbruksproduktionensregionalpolitiska betydelse. Utredningar visar att i de flesta glesbygdslän ärvartannat eller vart tredje hushåll direkt eller indirekt beroende av jord- ochskogsbruket. Är regeringen beredd att ta ansvar för en politik som betyder attstora delar av dessa glesbygder utarmas på arbetsliv och människor eller lämnasatt tyna bort? Samhället har inte råd att undvara de produktiva insatsersom görs av jordbruket. I en alltmer otrygg värld betraktar så gott som allaregeringar det som en vikfig uppgift att slå vakt om ett livskraftigt jordbruk.Vad är det som gör att den i praktisk politik anser sigkunna gå en annan väg? Om regeringen verkligen önskar vinna förtroende för sinpolitik bland lantbrukare och skogsägare, måste den lägga om stil. Denaggressiva politiken och den långa serie pålagor som drabbat jord- ochskogsbruket kan inte missförstås. Vad lantbrukarna nu behöver är inte nyapålagor och påhopp, inte ingrepp som försvårar deras möjligheter att ta tillvara sina intressen, utan posifiva åtgärder som återger dem tron på framtiden.En sådan politik är till nytta för hela samhället. Det är därmed också denpolitik som har de största förutsättningarna att vinna förtroende bland bådeproducenter och konsumenter. Det skall bli intressant att se om och hurregeringen skall åstadkomma ett bättre samförståndsklimat, vilket är heltnödvändigt i den situation som har uppstått. Det kunde finnas anledning att här ta upp åtskilligamiljöfrågor, men jag skall nöja mig med en - den alltmera tilltagandeförsurningen genom de långväga luftföroreningarna. Vi har i inte varit overksamma när det gällerdenna för oss så vikfiga miljöfråga. Man kan tvärtom säga att det är tack varevåra insatser nationellt och internationellt som vi har en god grund attstå på i den fortsatta kampen mot skogsdöden och mot andra skador som det suraregnet förorsakar. Grunden ligger i att vi sä tidigt uppmärksammade skadornaoch satte in åtgärder. Genom stränga miljöbestämmelser har vi på entioårsperiod halverat det nationella utsläppet av svaveldioxid. Vi har genomkalk medicinerat sjuka - för att inte säga döende - sjöar och gett dem fortsattliv. Vi kan också i ta åt oss en stor del av äran avatt om luftföroreningar kom till stånd och har trätt ikraft. Grunden är lagd - men larmrapporterna växer i styrka ochomfattning i takt med att nya skador blir synliga för ögat. Den skog som harfått en dödlig dos går sannolikt inte att rädda, men vi måste sätta till allagoda krafter för att rädda den friska skogen från att dö svaveldöden. Det är med stigande förvåning som jag noterar regeringenslångsamma agerande i denna jag vågar säga 1980-talets viktigaste miljöfråga.Försurningen är ingen ny fråga, även om man av den något yrvakna debattenibland kan få det intrycket. Men varför har det hänt så litet ?Varför har handlingsförlamningen varit så total? År det därför attsocialdemokraterna har svårt att förena sina kolambitioner med ett engageratarbete mot försurningen? Under en frågestund i fick vi veta attregeringen nu samlat sig till en strategi mot den tilltagande försurningen. Detär bra att likasinnade länder inom konventionen nu samlas för en gemensamattack -men i önskar vi att ambitionen varit högre. En30-procentig nedskärning av luftföroreningarna är för litet med tanke på deförödande skadeverkningar som vi kan se . Målet bör vara . Likaviktigt är att konventionen vidgas till att omfatta även åtgärder i befintligaanläggningar. Jag är medveten om svårigheten att nå internationell enigheti dessa frågor. Engagemanget är inte lika starkt i alla länder. Vi är i centernockså medvetna om att de olika länderna inte har samma ekonomiskaförutsättningar att klara de stora investeringar som avsvavling och luftreningkräver. Därför finns det anledning att överväga något slags gemensam fond inomkonventionens ram, som genom bidrag och lån kan påskynda luftreningsprocessen ide länder som har det sämst ställt. I den här delen önskar jag regeringen ettlycka till och hoppas att kreafiviteten nu skall vara betydligt större än underdet år som har gått. Mer tveksam är jag inför den strategi somjordbruksministern redogjorde för i . Han skall ju uppdra åt en aktionsgrupp att samordna och leda kampen mot försurningar nationellt. Det är också bra. Den skall bestå av ett antal generaldirektörer direkt under jordbruksministerns ledning. Jag betvivlar inte generaldirektörernas kunnande och ambition - det vore mig fjärran; jag känner dem alla - men min tveksamhet bottnar i valet av tjänstemän framför företrädare för de politiska partierna. Det här är nämligen i allra högsta grad en politisk fråga, en fråga som berör nationen, som kräver extraordinära insatser och där enigheten över partigränserna borde tas till vara. Tyvärr riskerar jordbruksministerns strategi nu att bli en flopp pä grund av att arbetet bedrivs i ett slutet rum, vilket jag beklagar mycket. 92 (): Kort uttryckt kan fyra krav ställas vidjordbrukspolitikens utformning: Att en avnationella säkerhetsskäl betingad självförsörjningsgrad upprätthålls. Att hänsyn tastill jordbrukets indirekta funktioner i samhället, t. ex. som bevarare avlandskapet som natur- och fritidsmiljö och viss garant för sysselsättningen iglesbygden. Att med hänsyntill dessa krav livsmedel produceras på för konsumenten bästa och billigastesätt och utan hälsofarliga gifter. Att detta skerpå villkor som ger dem som arbetar i jordbruket en med andra grupper likvärdiglevnadsstandard. hävdar att näringslivet i stort skall grundaspå enskild äganderätt och enskild företagsamhet. Detta synsätt gäller givetvisockså som en grundläggande förutsättning jordbrukspolitiken. Det är dockspeciella förhållanden förknippade med jordbruk och jordbrukspolitik. Flerafaktorer måste därför tas med vid de överväganden som leder fram tillprecisering och förverkligande av de angivna kraven. Företagsekonomiskt är jordbruk och övrigt näringsliv intefullt jämförbara. Inom växtodling och djurskötsel är det fråga om biologiskaskeenden. En annan viktig skillnad gäller den grundläggande produktionsfaktorn,åkerjorden. Genom att dess struktur och geografiska belägenhet är given kan manför jordbrukets del inte välja företagsstorlek och lokalisering på samma sättsom inom annat näringsliv. Jordförstöring, vind- och vattenerosion är stora hot motden odlingsbara marken på mänga håll i världen. har dessa hot varit avringa omfattning i . Det har dock försurningen av markoch vatten blivit ett växande hot i åkermarkens ekologi liksom i skogsbruket.Överanvändningen av handelsgödsel och bekämpningsmedel är också hot motåkermarkens varaktighet. Annars måste åkerjordens "avskrivningstid"anses vara nära nog obegränsad. Detta är en viktig grundläggande skillnad iförhållande till industriell verksamhet. Det svenska jordbrukets höga effektivitet ger vissöverproduktion, som måste avsättas till världsmarknadspris, vilket är lägre änproduktionskostnaderna. Det finns dock inte skäl som entydigt talar föratt vi permanent och pä lång sikt bör minska den odlade arealen. Jordbrukets viktigaste roll är liksom tidigare attproducera högvärdiga livsmedel och därtill så billigt som möjligt.Effektiviteten, som näringen är ålagd i överenskommelse med statsmakterna,kommer ofta i konflikt med andra intressen. Produktionsmetoderna måste anpassasså, att inte natur och miljö förstörs och så att inte boende drabbas avolägenheter. Jordbruksbygden rymmer en stor del av den kulturtradition som ären del av grunden för vår identitet. Den förmedlar också något av den fastaförankring som särskilt under snabba förändringar i samhället är av avgörandebetydelse för vårt välbefinnande. 1 försvenskt jordbruk ekonomiskt kärva tider har lantbruksnämnderna ett givet ansvar att, enligt statsmakternas riktlinjer,medverka till fortsatt uppbyggnadsutveckling och vidmakthållande av rationellaföretag inom jordbruk, trädgårdsnäring och rennäring. Det är dock viktigt attlantbruksnämnderna i sin handläggning inte fastnar i ett ensidigtstorlekstänkande. Att ta till vara alla förutsättningar som uppstår förtillskapande av deltids- och kombinationsföretag i jordbruket, skogsbruket ochträdgårdsnäringen är livsviktigt för glesbygden. I sysselsättningssvaga regioner är statsmakternas omsorgom dessa näringar ett av de viktigaste regionalpolitiska medlen.Lantbruksnämndernas hantering av ärenden som har med strukturrationaliseringatt göra måste följas med största uppmärksamhet. Helt säkert har storlekstänkandetmed åtföljande bärighetskalkyler ödelagt många möjligheter till intressantakombinationsföretag på svensk landsbygd. Vid nuvarande marknadsläge för vissa jordbruksprodukter ärmöjligheterna begränsade för lantbrukarna att genom produktionsökningförbättra sitt ekonomiska resultat. Det borde vara en väsentlig uppgift förlantbruksnämnderna att i sin rådgivning visa på åtgärder somhöjer effektiviteten och förbättrar lönsamheten vid företagen men som totaltinte verkar produktionshöjande. Det här är inte någon lätt uppgift, men jagtror att lantbruksnämnderna ändå måste ta på sig den. Trots en påtaglig nedgång i investeringsverksamheten harregeringen föreslagit förlängning intill av lagen om förbud underviss tid mot nybyggnad av djurstallar. har motsatt sig dennaonödiga reglering och vidhåller samma uppfattning som . Livsmedelspolitiska kommitténs arbete är svårt. Kommitténborde få mera tid på sig, även om nu jordbruksministern rycker både betänkandenoch t. o. m. arbetsuppgifter ur dess händer. I gårdagens partiledarrunda inomremissdebattens ram uttalade talesman någratacksamhetens minnesord över den bortgångne folkpartiriksdagsmannen ocherkänt gode jordbruksexperten i . Dennesreservation och särskilda yttrande till jordbruksutredning är i vissadelar rykande aktuella i denna dag: "Helt allmänt anser jag att den nuvarande situationenmotiverar att man arbetar med mjuka grepp utifrån de jordbrukspolitiska ståndpunkter och de regleringar som vi tagit i arv. Många tecken tyder på, att vi å ena sidan kan motse ett stramare läge på den internationella livsmedelsmarknaden och å andra sidan en krympning av det svenska jordbruket och dess produktionsresurser. Om det blir så bör en dylik situation begagnas för en successiv nedtoning av den svenska jordbruksregleringen. Om vissa drag i den internafionella utvecklingen råderenighet. En betydande del av jordens befolkning lider av undernäring. Till de kvantitativa bristerna kommer att kosten även i fråga om kvalitet är undermålig. Enligt vad som publicerats om skörden /65 har hela världens livsmedelsproduktion per capita icke ökat något .-- 1 skuggan av den globala livsmedelskris, som redan är enverklighet och som med all sannolikhet kommer att förvärras, föreligger i dehögt utvecklade industriländerna en jordbrukskris av motsatt slag med svårsåldaöverskott av livsmedel." Mycket av det vi har att debattera kring jordbruks- ochskogsbruksnäringarna låter som ekon från 40-, 50- och 60-talensjordbrukspolitiska debatter. När det gäller livsmedelsläget i tredje världen tror jagatt vi måste bestämma oss för att ge mer av direkt livsmedelshjälp ochkatastrofhjälp. Givetvis skall vi fortsätta att ge stöd förlandsbygdsutveckling, bättre teknik och bättre växtsorter. Men utblottade ochutmärglade befolkningsgrupper är inte mottagliga för den typ av hjälp som"hjälp till självhjälp" innebär. Bröd för överlevnad erfordras. Jag vill fråga jordbruksministern om han som högsteansvarige för landets jordbrukspolitik är beredd att i överläggningar, som jagförmodar pågår i regeringen, om utformning av svenskt bistånd med kraft hävdaett ökat direkt livsmedelsbistånd. Försurningen är ett internationellt problem. För allaländer i gäller att nedfallet av luftföroreningar inom de egna gränsernamätbart påverkas av utsläppen i andra länder. Det är nu mycket brådskande att komma till rätta medförsurningens och luftföroreningens effekter på skogen. Det gäller i förstahand att få fram orsakerna till att träden skadas. Dessutom måste åtgärdervidtas för att förhindra eller kraftigt minska utsläpp av föroreningar frånvärmeanläggningar, industrier och bilar. En mycket stor del av nedfallet avförsurande och andra ämnen i beror på utsläpp i andra länder, ochSverige måste därför gå i spetsen för ett åstadkommande av internationellaöverenskommelser. Även skogs- och jordbrukets andel i försurningsproblematikenmåste uppmärksammas. De kommunala reningsverkens användning avfällningskemikalier behöver ses över, och slutligen måste också åtgärder föratt motverka försurningens effekter intensifieras. Det råder fortfarande bristande kännedom omorsakssammanhangen i samband med luftförorening, försurning och skogsdöd. Detfinns dock en stor samstämmighet om att den kraftiga ökning av svavelutsläppensom ägt rum är en betydande anledning till miljöförstöringen.Kunskaperna i övrigt om anledningarna till skogsdöden är emellertidotillräckliga. Sannolikt råder ett komplext samband mellan naturligavariationer i klimatet och föroreningar av olika slag inkl. försurning. Enkoncentrerad forskningsinsats , där relevanta universitet,högskolor, myndigheter, branschinstitut, företag osv. medverkar i samordnadeformer, ter sig mycket angelägen. Inventeringar av skogsbeståndet har påbörjatsav . Dessa inventeringar har hitintills på grund av brist påresurser fått utföras mycket översiktligt. Inventeringsarbetet måste utförasnoggrannare med uppföljning av konstaterad skadegörelse, provtagningar samtbeskrivning av hastigheten i pågående förändringar av skogsbeståndet. Viföreslår i vår motion från att ytterligare anslag på 10 milj. kr. skall utgå för dessa Nr 73forskningsinsatser. av nedfallet av svavel och kväve i vårt land fårvi från andra länder. har traditionellt stått i spetsen förinternationellt miljöarbete. De nordiska länderna har beträffande långvägagränsöverskridande luftföroreningar lagt fram ett förslag om att minskasvavelutsläppen . måste på ett aktivtsätt verka för genomförande av internationella konventioner som också omfattarindustrinationerna i såväl Väst- som . Detta bör underlättas av detökande intresse för dessa frågor som bl. a. redovisas av flera . Det kandock konstateras att miljöskyddet i är mycket otillfredsställande. Det kan också i detta sammanhangnoteras att socialdemokraterna tillsammans med har avvisat tidigarekrav på skärpta regler vid förbränning av kol. Kolet är en så allvarligföroreningskälla att fortsatt fördröjning av införande av skärpta reglerinnebär stora och ökade miljörisker. bör därför besluta omgenomförande av skärpta miljökrav för eldning med kol. 93OSWALD (vpk); I den borgerliga nationalekonomin talas detom begreppet "fria nyttigheter". Åtminstone vardet någonting de studerande vid våra högskolor och universitet fick lära sigkänna till. Kanske förekommer det än , förhoppningsvis dock med någraförbehåll jämfört med tidigare. Med fria nyttigheter menar national- ochföretagsekonomer de faktorer i produktionsprocessen som man inte anser kostarnågonting. Jämsides med de klassiska begreppen arbetskraft, kapital ochråvaror, som man måste räkna med drar med sig en viss kostnad för produktionen,kan alltså de fria nyttigheterna, vilket ju hörs av namnet, beräknas blianvända utan kostnad. Vad är det som ekonomerna har räknat med att man kananvända gratis? Vad är fria nyttigheter?