prot · G70927 · 1983-12-31 00:00:00 — Mensifferuppgifterna om antalet genomförda kurser talar sitt eget språk - ocksåuppgiften om antalet inställda kurser. ' Jagundrar: Hur blir det sedan? Kan vi, som statsrådet säger, utgå ifrån att kommunernasval blir mer differentierade i takt med att de mest akuta behoven blirtillfredsställda? Ja, då skulle ju allt vara i sin ordning och en fråga som denjag ställt inte behöva återkomma. 12LINNEA HÖRLEN (fp): Frågan om fortbildning för lärare ireligionskunskap har blivit något av en följetong här i alltsedanskolöverstyrelsen för snart fio år sedan i en undersökning konstaterade attinte av lärarna på mellanstadiet var medvetna om att de inteanvände så mycket tid som läroplanen föreskrev åt undervisning ireligionskunskap. Anledningen var helt enkelt den att man tyckte att ämnet varsvårt att undervisa i och att man inte ansåg sig äga kunskaper nog för attbehärska undervisningssituationen. fann läget så anmärkningsvärt biföll en motion av om prioritering av ämnetreligionskunskap i lärarnas fortbildning. Hur har dåutbildningen följt upp beslut? Till att börja med gällde detatt skaffa fram fortbildningsmalerial som var avsett för klasslärarnas behov.Delta var det mest akuta. Del arbetet tog sin tid, men finns sådant materialutarbetat också för lokalt arrangerade kurser. Vidare gällde det att få lärarnamedvetna om möjligheten till fortbildning. De första kurserna drog inte såmånga sökande, men till de senaste visade det sig svårt att få komma med,därför att de som sökte var mångdubbelt fler än de som kom in. återstår attmedvetandegöra de lokala myndigheterna om behovet av möjligheten tillfortbildning för lärare i religionskunskap. Men dä drar man in kurserna.Tålamodet räckte inte ända fram. Ändå har det sannerligen inte blivit lättare för ungamänniskor att orientera sig fram i del utbud av livsåskådningar som erbjuds -tvärtom. De nyandliga rörelser som sköljt in över vårt landoch som rör sig i religionens utmärker, skapar inte så litet förvirring. Mer ännågonsin finns behov av saklig information och kunskap som underlag förunga människor när de livsåskådningsmässigt söker en fast grund att stå på. Religion och etik är visserligen inte identiska begrepp.Men en människas etiska styrka hör nära samman med de värderingar hon byggersin livsåskådning på. vittnar om bristen på etiskanormer i samhällslivet. I skolans värld är det framför alltreligionskunskapsämnet som kan ge ungdomarna reskost med sig för livet i dettaavseende. Det ämnet får inte försummas. säger statsrådet i interpellationssvaret attdet f. n. inte finns anledning alt vidta några ytterligare åtgärder för atttillgodose religionskunskapslärarnas behov av fortbildning. Man får dock varamedveten om att en debatt som den i sig kan vara riktningsgivande.Statsrådets personliga inställning saknar då inte betydelse. Jag vill därförfråga om statsrådet delar uppfattning om att ämnet religionskunskapi fortbildningen av lärare bör prioriteras. Om religionslärarnas behov av fortbildning 13ULLA TILLÄNDER (c): i tackade BengtGöransson för det svar som hon har fått på sin interpellation. Jag för min delskulle vilja tacka för den fråga som hon har ställt till BengtGöransson. Många av oss som har följt utvecklingen på det här området under detsenaste året anser att den framställda interpellationen är ytterst angelägen.Barbro beskrev också situationen på fortbildningens område som problemafisk. När prioriterade religionskunskapen, tillsammansmed några andra angelägna ämnen, var defmed kännedom om vilka svårigheter somämnet religionskunskap erbjuder på olika stadier. De här svårigheterna äromvittnade och dokumenterade. Därför är det inte så svårt att förstå att läraresom känner sig ha otillräcklig kunskap i ämnet tycker sig misslyckas medundervisningen i det. Det ämne som skulle kunna bidra med en viktig pusselbitnär det gäller elevernas mognad och personliga ställningstagande till de storalivsfrågorna kan alltså falla pladask till marken. När man betonar lärarens behov av personligt tillägnade kunskaper i Om religionslärarnas behov av fortbildning de ämnen som han eller hon undervisar i, gäller det inteminst religionskunskapen. Att det är ett angeläget ämne, väl värt enprioritering-vilket en enig riksdag fastslog - får man klart för sig när manbegrundar den vidd och det djup som det här ämnet.egentligen representerar. När det gäller vidden är det geografiska perspektivet ihög grad internationellt. Ämnet innefattar vad som händer i olika världsdelar,från och till och . Och det gäller i hög grad dagensvärld. Tidsperspektivet är inget mindre än världshistoriens. Mänsklighetenshistoria är i hög grad, på gott och ont, religionernas historia. Men ämnet är unikt i det avseendet att det också medstörsta allvar tar upp de enskilda människornas djupaste frågor. Det svar manfår, för att förkasta eller anamma, har vida konsekvenser på alla livsområden,på de sociala och politiska områdena, på förhållandena mellan enskildamänniskor, mellan länder och folk och på den enskildes syn på sig själv ochsitt eget. Det är när man besinnar detta ämnes rika möjligheter tillnytta och glädje för skolan, samhället och den enskilde som en besvikelse inställersig när ämnet förflackas och förytligas just genom brister i kunskaper,inlevelseförmåga och metodisk bearbetning. Det är alltså konstaterat, som harsagts här tidigare, att ämnet inte kommer till sin rätt. Med utgångspunktdäri anser jag att det är en skyldighet för de ansvariga på olika plan att göraallt som står i vars och ens makt för att åstadkomma en förändring till detbättre, att alltså leva upp till intentioner, dvs. Vad som behövs är med andra ord en ordentligaktualisering. Kurser av olika slag ger injektioner av kunskaper, tips ochinspiration. Det är många som kan vittna om vad en kurs har betytt. Man kommertillbaka med en fräsch syn och nya grepp. Det som förut var gammalt, grått ochplatt får nyhetens behag, lyster och gestalt. Därför är det mycket allvarligtmed den uteblivna kursverksamheten när det gäller det här ämnet. Det var därförsom frågan var bra. Däremot tycker jag inte att svar är helttillfredsställande. I svaret konstateras att möjligheterna finns, men attkommunerna har valt att prioritera andra eftersatta ämnesområden. Att ocksåandra ämnen prioriteras måste man ha förståelse för, i den mån som de äreftersatta. Men eftersom resurserna ändå är begränsade måste det finnas enintention att bibehålla en balans mellan de ämnen i vilka det föreligger ettstarkt behov av fortbildning. Om inte den balansen föreligger, dä anser jag attdet är dags att reagera - särskilt som det i det här fallet också blir fråga omen obalans mellan naturvetenskapliga/tekniska ämnen och humanistiska ämnen. Jagkan alltså inte dela statsrådets litet sangviniska ochinjuka inställning tillproblemet. Jag har mött en uttalad otålighet på många håll över inte lever upp till beslut bättre i en sådan här angelägenfråga, som intresserar stora grupper långt utanför skolans råmärken. Avgörandeär att man från centralt håll har konstaterat ett stort behov av fortbildning ireligionskunskap. Dessutom är lärare ute på fältet medvetna om dettautbildningsbehov. Det finns emellertid en flaskhals någonstans, vilket inteprecis underlättar att fler kurser med fler deltagare än ordnas.Visserligen har kommunerna självarätten att prioritera, men ett klart uttalande från statsrådets sida om viktenav fortbildning i religionskunskap har sin betydelse och kommer att noteras.Dess värre kommer också en underlåtenhet att markera en viljeyttring attnoteras. Jag vill därför fråga om han är villig atthär göra ett sådant uttalande - en sådan markering - om vikten av fortbildningi religionskunskap och om att detta är en för skolan mycket angelägen fråga. 14 (): Kulturministern kan säkert svara på den frågasom här har väckts. Del var emellertid under tid sombeslutanderätten fördes ut på del lokala planet, och detta kanske är en avorsakerna till vad som händer. behöver vi komma med uppmuntran - jag vill stryka undervad säger på den punkten - och uttala bestämda önskemål om attämnet prioriteras så som det har sagts i ifrån utbildningsutskottetssida och ifrån vår sida. Vi har naturligtvis tagit upp och följt den här frågan ibroderskapsrörelsen under myckel lång fid. har vi tagit upp den igen medförnyad styrka, och vi vill verkligen att situationen förändras pä den härpunkten. Vi är bekymrade för - om man får uttrycka del så - att vi går mot detreligionslösa samhället och alt tekniken tar överband i förhållande till demoraliska och etiska frågorna. Vi har behov av tekniken, vi har behov av data -men vi vet att om människorna inte kan styra denna teknik, så kan den leda vartsom helst. Det är naturligtvis likadant med de politiska värderingarna.Religionen har inte allfid spelat den roll som vi som talar önskar. Vivet att det finns mycket på dess minussida. Det är emellertid svårt att länkasig den demokrati och de sociala värderingar vi har - jag skulle nästan viljasäga att det är svårt alt länka sig socialdemokratin - utan den bakgrund somreligionen har gett oss. När våra agitatorer gick ut en gång talade de mot bakgrundav en upplevelse som människorna hade av vad som var rätt och orätt. Det ärnaturligtvis inte bara vårt parti som har haft nytta av detta, utan hela detpohtiska livet i vårt land. Vi ser det här bl. a. som en kulturfråga - det bör mankanske säga nu när vi har kulturministern här. Den har tagits upp i flerasammanhang. I en artikel i - måndagen den14 november - tog upp språkets betydelse och vad det har förbakgrund. Hur skall man förslå de störa författarna? Hur skall man förstå denpolitik som förs i olika länder och även här hemma? Hur skall vi klara av denetiska frågan? Vi måste nu med förnyade, förstärkta och gemensammakrafter försöka föra fram de här frågorna. Religionsämnet får inte hamna ibakgrunden. Religionsämnet måste få komma i förgrunden för att hjälpa människori den framtid som möter dem. Om religionslärarnas behov av fortbildning 2 protokoll 1983/84:27-29 Om religionslärarnas behov av fortbildning 15INGRID (): Jag vill börja med att instämma i vad deandra talarna här har sagt om behovet av en vidareutbildning förreligionskunskapslärarna. Men jag skulle vilja fortsätta litet på del områdesom här berörde, nämligen religionsundervisningens betydelse förkulturen. Jag tror inte att vare sig eller någonannan här i kammaren kan fatta vilket handikapp det är för en människa att växaupp utan någon som helst förtrogenhet med de kristna symbolerna eller denkristna föreställningsvärlden. sändes ett program på radio, där manintervjuade akademiska lärare i litteraturvetenskap och konstvetenskap vidUppsala universitet. Man bad dem redogöra för de svårigheter som uppkom när detvisade sig att eleverna totalt saknade kännedom om eller de bibliskasymbolerna. Det var kanske inte så märkvärdigt att vissa lärare påkonstsidan uttryckte sin förtvivlan över att eleverna trodde att nattvardbetydde supé och att deras möjligheter att tillgodogöra sig den medeltidakonsten med dess Mariaorientering var ytterligt små. Svårigheterna var stora också när det gälldelitteraturkunskapen. Att under sådana omständigheter över huvud taget sätta sigin i dikter eller föreställningsvärld bedömdelitleralurvetenskapslä-rarna som praktiskt taget omöjligt. Men jag tycker kanske ändå att rekordet slogs av en läraresom refererade all en flicka hade begärt att få skriva sin 60-poängsuppsatsunder sommaren då hon vistades på Golland - det gällde konstvetenskap. Lärarenhade då givit henne i uppdrag att studera några dopfunter i gotländska kyrkor.Hon lämnade in sin rapport . Hon konstaterade i början av den attflertalet av dopfunterna var försedda med plustecken. Läraren vidimerade sedanatt hon inte kände till korset som symbol för den kristna läran. Vi måste inse vilken betydelse religionskunskapen i skolanhar på område efter område, kulturminister . ochandra har här redogjort för vilken betydelse den har för unga människor när detgäller att skaffa sig en livsåskådning. Men det är inte bara det.Religionsundervisningen har också betydelse för förmågan att orientera sig iomvärlden, för möjligheten att bli delaktig i kulturen och ta del av de olikakulturutbuden både på det nationella och på det internationella planet. Vi har här talat om religionskunskapslärarnasfortbildning. Vi skulle naturligtvis egentligen gå till grunden och se vad detär för utbildning våra lärare får. Vad är det för lärare som låter eleverna gåigenom i - eller, när det gäller akademiska studier, tolvårs skolutbildning - utan att ha det minsta begrepp om den kristna föreställningsvärlden?Vi kan ju bara tänka oss hur obegripliga händelserna i ellerFrämre måste le sig för dem. Därvid förutsätter jag att kunskapen iandra religioner måste vara ännu mer obefintlig. Jag hade hoppats att som landetskulturminister inte skulle avsluta sitt interpellationssvar med att konstateraatt det inte finns anledning att vidta några ytterligare åtgärder. Jag tror attkulturministern i detsammanhanget också gräver en grav för kulturens långsiktiga framtid i . Den här diskussionen är utomordentligtintressant och ulomordenfligt viktig. Den har mycket snabbt kommit att avlägsnasig från del som var ämnet för interpellationen - frågan om fortbildning ireligionskunskap. Jag tycker alt det är viktigt att man sätter in frågorna iett stort perspektiv, och jag har alltså all anledning att instämma i denattityd till frågorna som har när hon talar om delta storaperspektiv. Men när jag får en smäll på fingrarna för svaret vill jagframhålla att jag faktiskt svarade på den fråga som ställdes iinterpellationen. Jag tog alltså inte upp detta mycket stora perspektiv, ochjag kan nu svara att frågan om att sätta in religionskunskapen i ett störrekultursammanhang löser vi inte uteslutande genom att ge specialföreskrifter förfortbildning av lärare i religionskunskap. Det handlar nämligen ytterst omnågot annat, och jag skall be att få återkomma något till det under min replik.Men jag vill först ta upp några resonemang kring det som rörde frågan - behovetav fortbildning. Bakgrunden är alltså alt regering och riksdag harprioriterat ämnet. Men vi har också haft en myckel stark och väl uttaladambition att decentralisera. Vi har sagt att skolans företrädare lokalt -kommunalt - själva skall vara kompetenta alt ta ställning till vad de sysslarmed. Vi har också förutsatt att lärarna skall vara förmögna att själva väljavilka fortbildningskurser de anmäler sig till. Den principen är så starktuttalad att man inte ulan vidare kan åsidosätta den. Då får man alltså nöja sigmed - vilket jag har gjort - att markera att detta är ett viktigt område. Låt mig i det sammanhanget ändå gå in på det litet vidareperspektivet. Vad är det som skolan skall ge sina elever? Jag är säker på attjag inte skulle ha uttryckt mig så som gjorde, när hon sade attdet inte är lätt för unga människor att orientera sig fram i ett utbud avlivsåskådningar. Jag är inte övertygad om att vi skall se på kultursamhälletsom om det vore ett slags butik där vi ställer ut ett antal varor, bland vilkaman orienterar sig - och väljer än den ena, än den andra livsåskådningen. I ett antal anföranden - och äventidigare, innan jag tillträdde uppdraget som minister - har jag haft anledningatt varna för en växande kullurlöshel i vårt samhälle. Jag har varit förvånadoch oroad över en växande ockultism i det svenska samhället, som sannerligen intebara kommer till uttryck i form av utebliven fortbildning av lärare utan somkommer till uttryck även i de sällskap som borde vara respektabla. Man bliremellanåt starkt häpen över det frieri till ockultism som man där kan förmärka.Det är alltså viktigt att vi ger våra barn en god kunskap. Vi måste ha en skolasom präglas av mycket hög kvalitet. Det är skälet till att regeringen i skildasammanhang, och jag som dess företrädare, har uttalat att vi måste ägnasvenskämnet ökad uppmärksamhet. Vi måste alltså se till alt vi förbättrarkvaliteten på vår skola. Det handlar om alt låta omvärlden möta skolan medrespekt. Om religionslärarnas behov av fortbildning Om religionslärarnas behov av fortbildning Jag har alltså sett den härdiskussionen mera som ett inlägg i en mycket större och viktigare diskussion,nämligen den som handlar om huruvida vi skall ta vara på vårt kulturarv. Deltycker jag vi skall göra, men då krävs det insatser inte bara i form avfortbildning. Då finns det kanske, , anledning att hälsa medtillfredsställelse att regeringen i direktiven till massmediekommittén skrevatt vi måste förena massmediepolitiken med kulturpolitiken. Av en partivän tillIngrid fick jag den gången smäll pä fingrarna. Massmediepolitik, hettedet, skulle skötas för sig, det hade ingenting med kulturpolitik att göra. Detvara bara fråga om att snabbast möjligt förse människor med ett stort utbud avTV-program. Vi har valt att säga att man i detta sammanhang måste förena medie-och kulturpolitik för att ge medborgarna i det här landet den förankring avkulturarvet som också medför att ett tillräckligt antal lärare begär fortbildningi religionskunskap. Jag delar alltså den uppfattning som har framförts avsamtliga talare, nämligen att detta är ett centralt ämne. Dess värre är detinte det enda centrala ämnet, om vi skall kunna förankra och fördjupa känslanför det svenska kulturarvet. 17BARBRO i (s): Antalet lärare inom den svenska lärarkåren ärett sexsiffrigt tal, någonstans mellan 100 000 och 200 000. Det finns också mångaandra som följer frågan med intresse. Jag framställde interpellationen närmastdärför att vi hade fått uppgifter om hur många kursveckor som över huvud tagethade avklarats vid de olika högskolorna. Inte ens två läsår har gått till ändasedan det beslutats om ett nytt fortbildningssystem, varvid det lokalamedbestämmandet skulle avgöra vilken typ av fortbildning det skulle bli frågaom. Det var problemen i samband med de här kursveckorna som gjorde att jagbörjade känna verklig oro. Av 22 erbjudna kurser inställdes 12, dvs. bara 10kurser genomfördes. Orsaken härtill var att de som hade sökt sig till kursernainte var i majoritet eller inte blev prioriterade i sina hemkommuner. Av dennaanledning kan man känna oro för att antalet kurser i fortsättningen kommer attminska. Jag tycker att det är dags att reagera , innan det har förflutitalltför . 1 kurshäfte med information inför detläsår som börjar uttrycker man sig i ganska klara ordalag omreligionskunskapen. Det framhålls att "ämnesinnehållet i väsentligaavseenden förändrats. Den ökade tonvikten på livsfrågor och etik samt religioni dagens samhälle leder till behov av fortbildning för såväl låg- ochmellanstadielärare som högstadielärare. har beslutat att utbildningi religionskunskap skall prioriteras. Kommunernas hittillsvarande efterfråganav fortbildning i religionskunskap har inte i tillräcklig utsträckning tagithänsyn till detta beslut, varför kravet på ökade utbildningsinsatser ireligionskunskap måste understrykas." Det är därför som jag skulle vilja påpeka attdecentraliseringen av besluten när det gäller fortbildningen har missgynnats.Det har lett oss bort från den fortbildningsom är nödvändig med hänsyn till just dessa lärares behov. Ett annat påpekande som jag skulle vilja göra är atttillgången till fackkunskap och utbildningsresurser inom de olikahögskoleregionerna används på ett otillfredsställande sätt. Hur används t. ex.de utbildningsresurser och de fackresurser som finns inom Uppsalahögskoleregion, när man för del innevarande läsåret inte har erbjudit en endakursplats för fortbildning i religionskunskap? 18 (): Jag skulle också, som statsrådet ,önska att situationen inte vore som den är när det gäller alla dessa mereller mindre högröstade profeter på livsåskådningsområdet, som talar varmt ochlänge och som lockar unga människor till sig på olika sätt. Det har nästanblivit något av kommersialism över det utbudet. I motsats till detta skulle jag önska att dessa ungamänniskor kunde få en saklig information i skolan, där det är meningen attlärarna skall kunna ge dem den. Men för att lärarna skall kunna ge dennasakliga informtion och kunskap behövs fortbildning, inte minst just på grund avvad som har hänt , då många s. k. nyandliga rörelser har växtfram. Det var med tanke på detta som jag framhöll vikten av att dennafortbildning kommer till stånd. Statsrådet säger att han anser att delta är ettviktigt område. Jag vet inte om jag skall tolka detta som att statsrådet delarden uppfattning som har gett uttryck för, nämligen att manprioriterar fortbildningen för lärare i ämnet religionskunskap. Om religionslärarnas behov av fortbildning 19ULLA TILLÄNDER (c): Jag vill till säga att det gjordes en undersökning, vilket påpekade, som visadeall av lärarna på mellanstadiet hade problem med att undervisa i ämnetreligionskunskap. Då hörde jag aldrig att eller andraföreträdare för hans parti log upp denna fråga på annat sätt än genom alt manfaktiskt i förberedelserna för den nya läroplanen planerade att utraderakristendomsinslaget i ämnet religionskunskap. Genom ett centralt beslut höllämnet på att försvinna. blev del inte så, tack vare att det blev ettregimskifte. Det vi diskuterar visar att läget är ett helt annatän det var då. är ämnet myckel bra beskrivet i läroplanen, Lgr 80, ochförutsättningarna finns för alt man skall kunna ge ämnet ett mycket brainnehåll. Jag vill återigen understryka att dessutom i enighet våren1981 prioriterade fortbildningen i ämnet religionskunskap. Det här harskolöverstyrelsen understrukit . Vad vi diskuterar ärförbättringar som rör ämnet religionskunskap. Det glädjande är att ämnetabsolut inte ifrågasätts. I enlighet med beslut och den kartläggning somskolöverstyrelsen har gjort, anordnade högskoleregionerna fortbildningskurser,och de har gjort del . Det har då visat sig all av de fortbildningskurser Om religionslärarr nas behov av fortbildning som ordnades har åtskilliga fåll inställas på grund avalltför få deltagare. Det måste bero på alt man ute i kommunerna inte har följtupp beslut om prioritering på ett beslutsamt sätt, och del vet vi juockså. All del här är ett problem har både Föreningen ireligionskunskap och, som jag sade tidigare, , återigen påpekat.Att del sedan är kommunerna som avgör det hela innebär inte att de äropåverkade av vad t. ex. som skolminister hu säger. 20 (): Jag har följt detta ämne under hela minriksdagslid. Vad jag har funnit är att vi har fått en läroplan som vi inte kanklaga på, och det har varit så hela liden. Jag tycker all den har utformats påett bra sätt. På den här punkten har såvitt jag vet varit enig,eventuellt med någon liten krumelur i kanten. Får jag säga del rakt ut: Regeringsskiftet betydde inteett dugg i den här frågan. Det som ändrades var att besluten fördes ut på detlokala planet och decentraliserades. Där är vi , och får vi ha det så. Då gäller del allgöra så som vi alla är överens om och understryka behovet av fortbildning, såatt vi får fram ämnet. Vi har alltså här i kunnat få fram en braläroplan. Vi har också kunnat behålla timantalet för ämnet, så att det finnstillräcklig lid för undervisning. På den punkten har jag ingen anmärkning, ochinte heller. Vad vi däremot har varit myckel oroliga för och harfått bevis på är all ämnet förs åt sidan, nästan administreras bort, skulle jagvilja säga. Detta sker på två plan. Del ena är när man i kollegiet ellerpå rektorsplanel kombinerar ämnet med andra ämnen. Då kommer lärare fram sominte alllid har den kunskap som behövs. Del behövs nämligen kunskap för attkunna undervisa i religion, det är helt nödvändigt. Det andra är när lärare sominte har kunskaper, och som kanske inte heller är så särskilt intresserade,prioriterar andra ämnen inom den ram som de har att arbeta inom. På det visetkan ämnet komma åt sidan av helt andra skäl än besluten här i . Vi har fört en annan strid, som är så gott som över,nämligen att ämnet skulle ha en särskild status. Vad vi har sagt för vår del äratt ämnet bör ingå i orienteringsämnena och inte förvisas till något hörn,varken i skolan eller i samhället.