prot · G70953 · 1983-12-31 00:00:00 — Därvid blev i det vad gällde den offentligainställningen. Men på en fri marknad krävs inga parlamentariskamajoritetsbeslut. trodde på idén, och våra skattelagar tillät då Volvoatt satsa sin vinst efter eget gottfinnande. vet vi att de som då var iminoritet hade rätt. Detta var en av de mest framgångsrika exportsatsningarnanågonsin. Hur det skulle ha varit vet vi inte. Vi vet att ifondstaten skulle av vinsten ha tagits från och förts någonannanstans. Sannolikt skulle också andra styresmän ha suttit i ledningen förVolvo och kanske haft helt andra bedömningar om hur man borde ta risker än vadden dåtida affärsledningen i tyckte. Eller för att ta ett annat exempel; Nog ansågs IngvarKamprad som litet excentrisk med sin idé att starta ännu en möbelfabrik iSmåland. Dessutom skulle kunderna få skruva ihop sina möbler själva. Jag undrarom vi någonsin hade fått något om hade varit beroende avpolitiska församlingars,fondstyrelsers eller fackföreningars gillande av hans avvikande idéer. Jag hör fråga efteralternativet. Alternativet finns ju i det ekonomiska system som har givit detbästa välståndet någonsin i världshistorien, nämligen marknadsekonomin. Det är lätt att med siffror visa marknadsekonominsöverlägsenhet över den "planerade hushållningens" ekonomier. Men alltdetta är egentligen bara bieffekter- som är bra. Vår fasta tro påmarknadsekonomin grundas på att den är det enda ekonomiska system som har givitutrymme för det som är banbrytande, det som är avvikande och ovanligt. Marknadsekonomin är det enda ekonomiska system som givitden som saknar makt, förbindelser eller gunst en chans att visa att hon harrätt. Ekonomisk frihet - marknadsekonomi - är den enda ekonomiska ordning somvärnar om den enskilda individens frihet i alla de tusentalsvardagsangelägenheterna. Det må vara att välja arbetsgivare, arbete ellerbostad eller att forma sitt sätt att leva efter egna önskemål, att köpa det manvill köpa och det man behöver och avstå från annat. Allt detta rör beslut somger varje svensk möjlighet att ge sitt liv ett innehåll efter eget val. Ekonomisk frihet är en förutsättning för politisk frihet,därför att den skiljer den ekonomiska makten från den politiska makten ochdärför att den bygger på fria självständiga människor, som tar ekonomisktansvar. Medborgare som man förklarar ofria i ekonomiska sammanhang kommer ocksåatt bli ofria i det politiska livet - där finns ett klart samband. Självfallet har koncentration av makt och ägande uppståttäven i en marknadsekonomi. Visst kan det göra det. Men maktkoncentrationen bliraldrig fullständig, eftersom ekonomisk makt balanseras av politiskmakt och av organisationers makt. Det behövs en stark stat även i enmarknadsekonomi, men politikernas uppgift i riksdag och regering är attfastställa spelreglerna och att döma oväldigt. Det är när domarna ger sig ut påplanen och börjar delta i spelet som villervallan blir total. Så sker i desocialistiska staterna, och så kommer att ske i fondstaten. Fonderna hotar de grundvalar som vi byggt upp västvärldenssamhällssystem på. De som använt begreppet öststatssystem är, ironiskt nog,socialdemokrater. Om jag inte minns fel, var det ledamoten av denna kammareGunnar som först använde uttrycket. Naturligtvis kommer också Fondsverige att vara enpariamentarisk demokrati i formell mening. Folket väljer riksdag, som väljerregering, som väljer fondstyrelser - allt enligt den representativa demokratinsregler. Men fonderna hotar den ekonomiska friheten. De hotarmångfalden och innebär därför ett väsentligt ingrepp i friheten för vanligamänniskor, den frihet som är det yttersta syftet med demokrati. Demokratinförlorar därigenom successivt allt mer av sin mening och sitt innehåll. Det förslag vi nu skall behandla innebär att än mer maktkommer att samlas hos de redan mäktiga: politikerna och fackföreningarna.Maktbalansen i kommer att rubbas. Vi kan diskutera hur mycket, men attden kommer att rubbas kan ingen förneka. I stället för att vara en motvikt,kommer den ekonomiska makten att växa ihop med den politiska och den fackligamakten' De stora ägarna , AP-fonderna, pensionsstiftelserna,och LO, kommer att få en storebror- Storebror . Påbara kommer denna storebror att vara den största aktieägaren ilandet - ett faktum som socialdemokraterna systematiskt försöker tona ner. Fondanhängarna talar ogärna om ekonomisk frihet. Deras målär det som i socialdemokraternas partiprogram kallas "planmässighushållning",men som socialdemokraterna i den offentliga debatten föredraratt kalla "reglerad marknadsekonomi". Det finns en oerhörd diskrepansmellan uttalanden i den offentliga debatten och detsocialdemokratiska partiprogrammet. Men i handling strävar man ipartiprogrammets riktning, om än i tysthet, under hand, med försiktighet ochbakom dimridåer. I stället för ekonomisk frihet vill LO och socialdemokraternamed fonderna åstadkomma vad de litet diffust brukar kalla "ekonomiskdemokrati". Analogt med innebörden i begreppet "politiskdemokrati" är målet att ekonomiska beslut om produktion och investeringarskall fattas av församlingar, utsedda av församlingar, utsedda av församlingar,utsedda i fria och allmänna val. I det politiska livet är detta nödvändigt och bra, därföratt besluten skall gälla alla landets medborgare. Vi kan bara ha en lagbok, enutrikespolitik, ett rättsväsen och ett försvar. Principen om att majoritetenmåste få bestämma, med respekt för och hänsyn till minoriteten, är nödvändig ipolitiska sammahang, men inte i ekonomiska. I fondstaten får den ekonomiska friheten träda tillbakaför majoritetsbesluten. När "ekonomisk demokrati" sätts framförekonomisk frihet, blir resultatet mindre frihet för den vanliga människan, intemer demokrati. I själva verket ersätts den lilles beslut av den stores. Denstore är samma person som har politisk och facklig makt och som också ges denekonomiska makten. En handfull människor på samhällets tinnar som också fårfatta de ekonomiska besluten - det är vad socialdemokraterna menar med ekonomiskdemokrati. Socialister brukar i vanliga fall, om än inte ifondfrågan, föraktfullt talaom anonyma marknadskrafter. Men vi har 8 miljoneranonyma marknadskrafter i . fattar dessa anonymamarknadskrafter miljoner beslut. Det kan gälla köp av bil, bostad, tandkräm,bröd, eller vad det än är som vi sysslar med i våra liv. Många beslut är kloka,många är säkert mindre kloka. Men vare sig de är kloka eller inte harmänniskorna rätten att själva och enskilt göra sina val. Är inte den"rösträtten" demokratisk? Och dessutom: År det inte rimligt att troatt alla dessa miljoner marknadskrafter tillsammans representerar en störreklokskap än en handfull politiker och ombudsmän i fondstyrelserna? Hela idénom löntagarfonder är ett utslag av ett fantasilöst synsätt. Socialister betraktar ekonomiska tillgångar som om de vorefysiska tillgångar, givna och begränsade. Socialister intresserar sig mer föratt omfördela det andra skapat än för att skapa själva. socialdemokratiskaretoriken i dagens är att socialdemokraterna bara talar om en rättvis"fördelningspolitik". De talar aldrig om hur man skall kunna skaparesurser, så att det sedan blir någonting att dela på, rent av mer att dela på.Så är det också med fonderna. I motsats till de skattesparfonder som riksdagenssocialistiska majoritet avskaffade, tillför dessa fonder inte densvenska industrin en enda ny krona. Fonderna tar i själva verket pengar från deföretag som går bra, för att köpa aktier av dagens aktieägare i de företag somfondstyrelserna finner lämpliga. Icke ett enda nytt öre tillförs näringslivetmed detta förslag. Det påstår visserligen socialdemokraterna rätt ut, men dekan icke bevisa det. Socialismens syn på företagsamhet är också fantasilös. Mankan inte ha femårsplaner för nytänkande. Och dåliga idéer blir inte goda baraför att man satsar mycket pengar på dem. Däremot kan all planering, allbyråkrati, all beskattning, all politisk inblandning och alla olika styrelser iföretagsamheten effektivt kväsa idéer. Vi får ett sämre näringsklimat, och vifår ett stelt, grått och byråkratiskt samhälle, där den vanliga människansintresse förrycks och förtrycks. Fonderna må förfoga över hur många miljonersom helst. Framstegen kommer ändå inte. I den ekonomiska statisfiken finns ingen kolumn förnyskapande, ingen kolumn för företagande och ingen kolumn för arbetsglädje. Detfinns inte ens någon organisation för nästa generation företagare - den gruppsom kanske mer än någon annan skulle behöva finnas representerad i vårt rikaorganisationsliv. Men faktum är att det är just skapande, fantasi och vilja attta risker som gör att döda tillgångar förvandlas till ekonomiska värden. Pengarär en lika död tillgång som ett stycke malm, ända tills någon idérik människakommer på att göra något av dem. Politiska läror som har kollektivismen somledstjärna kan aldrig förstå och acceptera detta, eller vill det i varje fallinte. Därför får också idéer som fondförslaget sin fullständigt klara logik fören sann socialist. Det socialdemokratiska partiets väg tillfondbeslutet har varit kantad av motstridiga argument. Fondernas uppgift ochsyften har ständigt anpassats efter de problem som för dagen domineratdebatten. Typiskt är att fonderna nu skall föra ur krisen. Så lät detexempelvis inte 1975. Vi skulle kunna föra en lång debatt om hur argumentenhela tiden har anpassats. Men vann socialdemokraterna fjolårets val. Tillsammansmed kommunisterna har ni en majoritet i riksdag. Därmed har nimakt att införa detta fondsystem. Men makt är nödvändigtvis inte detsamma somrätt och moral. Har ni också moralisk rätt att trumfa igenom fondstaten? Vi politiker skall ju stå för våra löften, stå raka förvad vi sade före valet och göra efter valet vad vi sade före valet. , före valet, sade :"Låt oss påskynda processen så att vi kan gå på direkta val redan frånbörjan." senare, dvs. också före valet, sade :"Att det skall vara direkta val det kan jag ge besked om." Har någonav er sett minsta förslag eller antydan i denna proposition till Jag undrar: Varför? Varför bröt ni dessa klara löften, ? Hur kanegentligen en statsminister försvara en proposition, när han haruttryckligt lovat före valet att det skall bli direkta val och det sedan inteblir det? I ett brev, också , till varenda småföretagare iSverige skrev före valet: "Det viktigaste är att bredalösningar är ett uttalat villkor, utan vilka inget fondförslag skallgenomföras." "lösningar" - varför ställde ni ut detlöftet? Ja, varför ställde ni över huvud taget ut några löften? Men har nigjort det, och har ni mot denna bakgrund verkligen moraliskt mandat för detbeslut ni tänker fatta? Men regeringen har valt sida. LO har krävt fonder, såfonder skall det bli. Räntorna på alla de miljoner som ert parti får från LOskall betalas med fackföreningsfonder. När vårt land verkligen behöver arbetsro, skall vi beträdadenna oprövade väg-för oprövad är den. I bästa fall-jag understryker, i bästafall - leder den till högre skatter, mer byråkrati och mer maktkoncentration. Men i värsta fall leder den till att lämnarmarknadsekonomin och får ett nytt ekonomiskt system. kanfonderna vara den största aktieägaren. kan fonderna - om vår riksdag dåfortfarande har socialistisk majoritet - vara den dominerande aktieägaren ialla svenska storföretag. Det är det förslag som den socialdemokratiskaregeringen lägger fram - av förklarliga skäl hoppas man naturligtvis attha majoritet fram fill 1990. Fonderna kan då vara den dominerande ägaren ivartenda svenskt storföretag. Ingen kan förneka att vi på det sättet går stegför steg mot mer makt för de redan mäktiga kollekfiven och mindre makt för devanliga människorna - detta när vi formligen ropar efter motsatsen: mindrebyråkrati, mera frihet och inflytande för människorna. De ledamöter som röstarför fondernas införande tar på sig ett stort ansvar. Ingen kan påstå att regeringen drivits till dettafondbeslut av ett starkt, folkligt krav. Det är inte trycket frånverkstadsgolvet eller kontorsrummen som ligger bakom detta förslag. Det är inteinternationell erfarenhet som har talat för att man här har Columbi ägg ochlösningen. Tvärtom är ni ensamma i världen om detta. Och beskyll inte oss föratt sakna varje spår av intresse för att diskutera dettakollektivistiskt-socialistiska steg! Ert förslag om löntagarfonder möter isjälva verket ett massivt motstånd. Tiotusentals företagare har demonstrerat -genomfördes sannolikt den största manifestationen någonsin iSverige. Hundratusentals människor har skrivit under upprop. Iopinionsundersökning efter opinionsundersökning visar sig det kompakta motståndsom dessa fonder möter. Den borgerliga enigheten är total. , folkpartietoch moderata samlingspartiet har lagt en gemensam reservation, och våra trepartier har lovat, att om det blir borgerlig majoritet val, kommerfonderna att avvecklas . Det"vittnar om en viss galghumor -måhända omedveten - hos fondernas upphovsmän, att de valt just 1984, med alltvad det årtalet kommit att symbolisera, som det år då fonderna skall införas.Men det är också det 5 protokoll 1983/84:53-54 endalustiga i denna fråga. Få utanför LO-borgen, där de nya makthavarna sitter,kommer att känna glädje över att anträder marschenin i fondsamhället. I den mån det skålas för fonderna på nyårsnatten, blir detnog en skål för en borgerlig valseger och för att dessa fonder avskaffas 1985. I detta anförande instämde AnitaWermelin, , , , ,, , , , ,, , , , , , , , , Hans Nyhage, StenSture Paterson, , , , , , , , , , , , Per Stenmarck, , , StenAndersson i , , , , , , , , , ,, , , , ,, , Per , , , , , , iVärmdö, , , , , ,, , , i , GöranEricsson, , , , ,, , , och i (alla m). 30THORBJÖRN (): Jag skulle kunna inleda mitt anförande med attockså jag instämma i vad har sagt i denna fråga. utveckling till ett av världens rikaste länderkan i mycket hänföras till den tillgång på råvaror som vi haft i vårt land ochsom det också funnits gynsamma avsättningsmöjligheter för under gångnadecennier. Men den kan också i allra högsta grad hänföras till att harhaft ett ekonomiskt system, som gett utrymme för initiativ, som gett stora ochsmå företag möjligheter att utvecklas och som har stimulerat arbete ochsparande. Detta decentralistiska - eller om man så villmarknadsekonomiska system - sattes tidigare heller aldrig i fråga av någotannat politiskt parti än kommunisterna. Socialdemokraternas förändrade inställning började förstmärkas . Det kollektiva sparandet fick genom bl. a. införandetav ATP-systemet betydligt större utrymme. Det enskilda sparandet började sättaspå undantag. Socialdemokraterna fick också en växande förkärlek fördetaljregleringar på olika områden i det ekonomiska livet. Det växte fram en nysocialdemokratisk tro på centralplanering i hela det ekonomiska livet. Det prägladeinte minst den nya socialdemokratiska näringspolitiken, den s. k. flyttlasspolitikenför att lösa problem på arbetsmarknaden. Vad än socialdemokraterna säger , växte också tankenpå löntagarfonder fram som en fortsättning på denna politik i början av1970-talet. Löntagarfonderna sågs som ett instrument för attytterligare gynna det kollektiva sparandet på det enskilda sparandetsbekostnad. Löntagarfonderna sågs som en möjlighet att reglera ochstyra vinsterna i näringslivet, som genom bl. a. den solidariska lönepolitikentenderade att bli allt ojämnare. Men löntagarfonderna sågs också som en möjlighet att styraoch kontrollera investeringsutvecklingen som helhet i framför allt industrin. Ett ytterligare element hade samtidigttillkommit: Det var tanken på facklig styrning av investeringarna. Makten övernäringspolitiken borde i ökad utsträckning läggas över från och andraparlamentariska organ till fackliga. Därmed skulle man enligt socialdemokraternasnya tänkesätt få en ökad demokratisering av näringslivet. Demokratiseringskulle med andra ord bli liktydigt med ökad kollektivisering och ökadcentralisering. Mot denna bakgrund var det naturligt, att kolletivalöntagarfonder redan från början mötte hårt motstånd. Motståndet fanns inäringslivet. Det fanns i de politiska partier som står för enicke-socialistisk politik. Men det fanns också i allra högsta grad inom denfackliga rörelsen själv och inom socialdemokratin. Det socialistiska tänkandethade lika litet som tidigare någon egentlig grogrund på djupet i svenskfackföreningsrörelse och i svensk socialdemokrati. Enskildafackföreningsmedlemmar och enskilda socialdemokrater hade helt enkelt svårtatt förstå vad man skulle kunna vinna på att överge det ekonomiska system somhade gett den nära nog högsta levnadsstandarden i världen. Detta är naturligtvis anledningen till att nisocialdemokrater aldrig drivit frågan offensivt i någon valrörelse - ni villehelt "enkelt inte skrämma bort väljare. Ni har ju i stället ivalrörelserna på olika sätt försökt lugna folk genom att lova attlöntagarfonder bara skall genomföras genom "breda lösningar". ,ärade kammarledamöter, vet vi vad det beskedet var värt. Löntagarfondsbeslutetkommer att tas i direkt strid med hela den icke-socialistiska oppositionen,hela det svenska näringslivet samt betydande delar av fackföreningsrörelsen.Och sist men inte minst; En klar majoritet av svenska folket är bevisligen emotinförandet av kollektiva löntagarfonder. Det enda ni har med er när det gäller detta beslut är detparti som aldrig stuckit under stol med att målet för dess politik är just ettsocialistiskt samhälle. I radions presskonferens med under valrörelseni fjol svarade han på frågan hur löntagarfohdstyrelserna skulle utses: Att detskall vara direkta val, det kan jag ge besked om. Men hur storväljarpopulationen kan vara, det kan jag inte ge besked om. Liksom konstaterar jag att det var klarabesked i valrörelsen - det skall vara direkta val. Då finns det skäl att fråga;Varför finns inte den ordningenmed i regeringens förslag - det som vi nu behandlar? Det finns nog bara ett svar på den frågan: Direkta val föratt utse fondstyrelserna skulle kräva grundlagsändring. Detta skulle i sin turfördröja genomförandet till efter nästa val, och det skulle därmed garanteraatt löntagarfondsfrågan skulle ställas på sin spets i den valrörelsen. Ni inseratt det är en uppenbar risk för att kollektiva löntagarfonder inte skulle kommaatt införas. Det är alltså den slutsats jag drar av att detbesked som gav svenska folket i valrörelsen inte kommer till uttrycki den proposition som regeringen nu har lagt fram. Ställd inför verkligheten kastade regeringen ocksåbeskedet om direkta val över bord. Regeringen har i stället av allt att dömatagit starkt intryck av historien som och återger isin bok uppdraget. "En kinesisk lärare, som ville förklara begreppetanpassning för sina elever, tog en groda och lade den i kallt vatten. Grodansimmade glatt omkring. Så lade han grodan i varmt vatten i stället, men dåhoppade grodan ur. Men sedan gjorde han på ett annat sätt: han lade grodan ikallt vatten, satte kärlet på elden och värmde upp vattnet. Grodan stannade kvari vattnet och blev kokt." Svenska folket vill inte ha löntagarfonder. Då väljerregeringen att smyga igenom reformen bit för bit - att höja temperaturen stegför steg. Med samma metodik förklarar regeringen attlöntagarfonderna skall tillföras pengar bara t. o. m. , och därför blireffekterna på näringslivet ringa. Men - och detta tycker jag är en viktig fråga- om effekterna blir så ringa som ni påstår, varför genomför ni då reformen istrid med alla utom kommunisterna? Sanningen är naturligtvis att verkan blirmycket kraftig. är fonderna största aktieägare. År1990 är fonderna större än den störste aktieägaren i Sverige.Resultatet blir en enorm koncentration av makt till en grupp i samhället - defackliga företrädarna - som redan nu har mycket av detta. Socialdemokraterna säger i utskottsbetänkandet attdubbelrollen för de fackliga organisationerna kan leda till intressekonflikterför den fackliga rörelsen. Men socialdemokraternas i utskottet slutsats bliratt dessa måste accepteras. Alltså också det priset är man beredd att betala. I det perspektivet måste man fråga vad beskedet, att detfr. 1990 inte blir någon påfyllnad av pengar i fonderna, har för värde.Vi vet ju vad LO-ledningen har för uppfattning. LO:s andre ordförande sade i ett tal på : "Det är inget att hyckla om. Detär makten det gäller." , som också tillhör LO-ledningen,säger: "Jag är inte rädd för att säga att vi skall införa socialism här ilandet." När vi vet att den nuvarande regeringen ger efter förtrycket från LO och ändrar den skatteöverenskommelse som man träffat med tvåandra partier här i , är det, ärade kammarledamöter, närmast ensjälvklarhet att socialdemokrater inte kan garantera sitt handlande . Målen och mofiven för införande av kollektiva löntagarfonder har Jag skall kort granska några av de motiv och påståenden som nuförs fram. Löntagarfonderna ökar investeringarna, påstår man. Mendetta påstående baserar sig inte på vare sig erfarenhet eller beprövadvetenskap. I en expertrapport från löntagarfondsutredningen finner man intestöd för detta påstående. Nej, i sammanfattningen konstaterar man i stället att"investeringarna påverkas negativt". är min fråga: Vilka är deutredningar regeringen åberopar som visar att de föreslagna löntagarfondernaökar investeringarna? Är det inte så att det bara är en from förhoppning ellerett löst påstående? Om ni har reella utredningar som visar detta, låt oss då fåta del av dem! I skriften säger socialdemokraterna: "Löntagarfonderna kanmedverka till att ge industrin förutsättningar för sysselsättningsökningargenom att nytt kapital satsas i aktier i producerande företag." På samma sätt som konstaterar jag, att närfonderna nu kommer in på börsen och köper aktier av nuvarande aktieägare, blirdet inte ett enda öre mera i företagen. Beträffande sysselsättningen vet vi attGunnar Sträng för sin del har sagt att han inte tror att löntagarfonderna ökarsysselsättningen. I samma skrift säger socialdemokraterna: "Ökadevinster leder lätt till ökade löner." Men de undersökningar som har gjorts av löneglidningensorsaker tyder på att det framför allt är konkurrensen om kvalificeradarbetskraft som är avgörande. I en rapport till 1976 redovisarP.-O. en undersökning som gällde större verkstadsföretag. Den slutsats handrar är att det inte finns något samband mellan hög vinst och hög löneökning. frågar jag: Har regeringen tillgång till någon nyundersökning som säger motsatsen? "Löntagarfonder för trygga pensioner" är ettannat uttryck i socialdemokraternas Fakta och information om löntagarfonder. Vilket tillskott till ATP-pensionerna är det då fråga om?Ja, om man är framgångsrik i sin placeringspohtik så kommer år 1990löntagarfonderna att svara för ett öre av varje krona som betalas ut ipensioner - ett öre av varje krona. Och det kallar socialdemokraterna atttrygga pensionerna. För att nå det resultatet skall våra företag leverera inflera gånger högre belopp, som skall ge fackföreningsrörelsen makt övernäringslivet. Om man nu har motivet att trygga ATP-systemet skall mannaturligtvis ta in pengarna så att de direkt kan användas till att betala deutlovade pensionerna. Varför ta in mer pengar och lägga dem idessa fonder, som skall överta näringslivet, när resultatet av hela operationenblir ett öre per utbetalad krona i pension? Löntagarfonderna har mer än någon annan frågalett till poHtisk splittring. För detta bär socialdemokraterna det hela ochfulla ansvaret. Socialdemokraterna har ända in i det sista haft möjlighet attlägga en ny grund för en samförståndspolitik genom att föra fondförslaget åtsidan. Menregeringen och socialdemokratin har hållit fast vid konfrontationen. Den endakompromiss som man har erbjudit är i praktiken underkastelse från de andrapartiernas sida. Därmed har socialdemokraterna medvetet rest direkta hinder församförstånd i svensk inrikespolitik. Man kompromissar ju inte om ideologiskaprinciper. Och minst av allt kan man räkna med att nå kompromisser genom attförsöka tvinga andra partier till underkastelse.