prot · G70936 · 1983-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1983/84:36 1 § Justerades protokollet för den 22 innevarande månad. 2 § Föredrogs och hänvisades Proposition 1983/84:77 filllagutskottet 3 § Föredrogs och hänvisades Motionerna 1983/84:251-263 fillskatteutskottet 4 § Föredrogs finansutskottets betänkanden 1983/84:13 omallemanssparandet (prop. 1983/84:30) och 1983/84:14 om fortsall giltighet avlagen (1974:922) om kredilpolitiska medel (prop. 1983/84:43). Finansutskottetsbetänkanden 13 och 14 kommer att behandlas i lur och ordning, och voteringarnaäger rum i ett sammanhang efter avslutad debatt. Först upptas finansutskottetsbetänkande 13 om allemanssparandet. Anf.2 (): Det skattesparande som infördes under den borgerliga regeringstiden har blivit en stor och obestridlig framgång. Det totala antalet sparkonton är nu nära 1 400 000. Det är möjligt för en person att ha flera konton, men man kan ändå tryggt räkna med att mer än en miljon svenskar deltar i skatlesparandet. Del hopsamlade sparbeloppet uppgår till nära . sparas drygt 4 miljarder, ungefär jämnt fördelade mellan bank- och aktiesparande. Detta betyder att skattesparandet har lett tillbättre resultat än alla tidigare existerande sparsystem. Särskilt betydelsefullär den breddning av aktiesparandel som skett. Ungefär 600 000 personer deltar iskattefonds-sparandel. Närmare 400 000 av dessa är helt nya aktieägare.Aktiesparfon-derna har därmed spelat en stor roll för den snabba spridning avaktieägandet som ägt rum . Enligt en färsk undersökning äger 1,8 miljoner svenskar aktier. Alltifrån sin tillkomst har skattesparandet utsatts för ennärmast besinningslös kritik från socialdemokraterna. Det har inte varit någonhejd när det gäller alla fel. Enligt socialdemokraternas mening harskattesparandet gynnat de redan rika, det har inte gett något nysparande, dethar riiedfört höga statsfinansiellä kostnader - ja, det har t. o. m. liknatsvid en Ebberöds bank, där fattiga människor fått bekosta skattesubventioner förde bättre bemedlade. Redan skattesparandets framgång och utbredning visar attdenna kritik skjutit långt vid sidan av målet. Vad det verkligen handlar om ärnaturligtvis socialdemokraternas motvilja mot att sprida ägandet bland deenskilda människorna. Av ideologiska skäl föredrar de att sparandet sker ikollektiva former. Särskilt aktiesparfonderna har utgjort ett allvarligt hotmot deras planer på kollektiva löntagarfonder. Att skattebortfallet per insattkrona skulle bli ungefär dubbelt så stort vid ett införande av löntagarfondersom i skattefondssparandet har man talat tyst om. Mot bakgrund av den hårda kritiken framstår det som minstsagt anmärkningsvärt alt del nya allemanssparande som regeringen nu föreslåruppvisar så stora likheter med skatlesparandet. Båda systemen bygger påskattestimulanser, båda inrymmer en del för banksparande och e/i del föraktiesparande. De grundläggande skillnader som finns är två. För det första gesdet inte någon riskpremie vid aktiesparande, varför huvuddelen av sparmedlentorde sältas in på de nya rikssparkontona. För det andra slopasskattereduktionen för gjorda insättningar, och i gengäld blirbindningen av sparmedlen betydligt mindre. I själva verket har socialdemokraterna blivit sin egenkritiks fångar. Med hänsyn till skatlesparandets popularitet vaf detnaturligtvis riskfyllt att gå till val på löftet om att avskaffa det. Någondryg vecka före valdagen fann sig därför den blivande finansministernKjell-Olof föranlåten att uttala att systemet skulle bli kvar någon tid.För 1983 nöjde sig den nya regeringen med all minska skattelättnaderna. Och närman nu föreslår ätt skatlesparandet skall avskaffas och ersättas meddet snarlika allemanssparandet, får man en känsla av alt det sker så att sägaför skams skull. Av sin egen retorik har socialdemokraterna tvingats att brukastörre våld än nöden kräver. Det hade varit fullt möjligt alt nå det resultatde åsyftar med hjälp av ändringar inorri det befintliga systemels ram. Riskenär nu stor att bytet av system bryter ett kontinuerligt sparande, med bortfallav insättningar som följd. majoritet, som tillstyrker propositionen,betonar värdet av att allemanssparandet inriktas på alt finansierabudgetunderskottet. Men det sägs inget om all insättningar på rikssparköntonendast kan ge ett mindre -egentligen mycket blygsamt - bidrag till statsskulden. Som påpekas i dengemensamma borgerliga reservationen nr 1 är del endast genom ett målmedvetetbesparingsarbete på den offentliga utgiftssidan som det storasparandeunderskottet i samhällsekonomin kan hävas. Regeringen och utskottsmajoriteten anger som en fördel medallemanssparandet att det utgör en mindre belastning för statskassan änskattesparandet. Men detta är ju detsamma som att säga att densparstimulerande effekten är mindre. Den tidigare kritiken mot skattesparandet för att det integer ett tillräckligt stort nysparande framstår i egendomlig dager, när det nyasystemets upphovsmän dels medger att nysparandet kommer att bli lågt, delssäger att även överflyttning av medel kan vara värdefull. Det sistnämndaargumentet är ju i betydligt högre grad giltigt för skattesparandet, därbindningsgraden är högre och där sparmedlen i större utsträckning omvandlastill riskvilligt kapital i näringslivet. Det är troligt att frånvaron av bindningstid gör attsparvolymen i allemanssparandet till en början blir ganska stor genomöverföringar från existerande bankkonton till företrädesvis rikssparkonton. Menjust därför att medlen blir likvida, får man räkna med att tillväxten isystemet saktar av. Lättheten att ta ut pengarna innebär också enrisk för högre inflationstryck under t. ex. en högkonjunktur. Den femårigaspärrtiden i skattesparandet låser in likviditeten, och detta är väl värt destatsfinansiella kostnader skatterediiktionen medför. I reservation 1 anges som en lösning på det s. k. femårsproblemeti skattesparandet att skattefrihet bör ges för avkastningen även efter femårsperiodensutgång. Därigenom stimulera spararna att låta medlen kvarstå i sparsystemet.För nya insättningar skall naturligtvis skattereduktion utgå precis somhittills. Skattereduktionen är som sagt en ersättning för att spararen bindersina pengar . 1 reservation 2 anger de moderataledamöterna av finansutskottet de övriga justeringar vi anser det befogat attgöra i skattefondssparandet. Genom att ersätta skattesparandet medallemanssparandet vill socialdemokraterna förmå medborgarna att spara istatsskulden och inte i näringslivet. Att spara i aktier är enligt deras meninginget för enskilda löntagare - ägandet i näringslivet skall i ställetkoncentreras till kollektiva löntagarfonder under facklig kontroll. Det är en händelse som ser ut som en tanke, att samtidigtsom aktiesparfondernas årliga tillskott av riskkapital på ca 2 miljarder tillsin huvuddel kan väntas bortfalla, skall löntagarfonderna skattevägen tillförasjust 2 miljarder för aktieköp. Men även om det heter att aktiesparfonderna skallavskaffas, försvinner de inte . Den femåriga spärrtiden medför att dekommer att finnas kvar . Eftersom de storainsättningarna gjordes fr. o. m. 1981, kommer aktiefonderna attförfoga över betydande tillgångar. Efter en borgerlig seger i det årets val ärdet fullt möjligt atf anknyta de sparstimulanser som då införs till dettidigare skattesparandet. , A llemanssparan det nyborgerlig regering skulle alltså kunna koppla löntagarfondernas avskaffandetill ett återupplivande av de så populära aktiesparfonderna. Med detperspektivet för ögonen yrkar jag, herr talman, bifall till reservationerna 1och 2 i finansutskottets betänkande nr 13. 3 (): Ett markant inslag i vårt lands ekonomiskaproblem är det otillräckliga sparandel. Med alla reservationer för svårighetenatt med hjälp av tillgänglig statistik göra rättvisa bedömningar framstår detdock som synnerligen anmärkningsvärt att vårt land med eh sparkvot påbara har del lägsta sparandet i hela OECD-gruppen av länder. Enligttillgängliga prognoser kommer vi all behålla den föga hedervärda positionenockså . Medan den genomsnittliga sparkvoten för hushållen i deneuropeiska delen av stabilt har legat , låg denalltså i på och beräknas hamna på litet drygt 3 %.Ett land som noterade en sparkvot hos hushållen på ochkommer sannolikt att hamna på samma nivå . låg på ochkommer , om man skall tro prognosen. Jag vill betona att dennastatistik naturligtvis har stora svagheter, och del är svårt alt göra enrättvis bedömning mellan länderna; men det kan ändå illustrera tendenser, som ursvensk synpunkt är oroande. Del är alltså ett eftersatt sparande, som i hög grad ärett inslag i våra samhällsekonomiska problem. Man kan då självfallet fråga sigom hittillsvarande insatser från statsmakternas sida varitotillfredsställande. Om man ser till hushållssparandet finner man att det intefinns fog för detta påstående. Det skattesparande som infördes har ju blivit en storframgång, som f. ö. påpekade här tidigare. Nästan en och en halvmiljon svenskar deltar, och del sammanlagda sparbeloppet uppgår till nästan 16miljarder kronor, F. n. uppgår det årliga sparandet inom detta system till 4,2miljarder, ungefär jämt fördelat på bank- och aktiesparandet. 600 000 människorsparar i aktiesparfonderna, och av dessa beräknas två tredjedelar, eller 380000, vara helt nya aktieägare. Det är alltså en myckel väsentlig effekt avskatlesparandet alt landet har fått många nya aktieägare, dvs. medverkat tillden ägarspridning i vårt samhälle som är mycket angelägen. Denna omständighethar vi från sida också funnit vara mycket värdefull och värd attbygga vidare på i fortsättningen. Skatlesparandet har alltså trots allt varit en storframgång. Den komponent i samhällsekonomin som framför allt medfört allsparkvoten gått tillbaka är naturligtvis de sjunkande reallönerna, som är enprodukt av de grundläggande problemen med obalans i samhällsekonomin. Det finnsalltså anledning all i detta sammanhang méd kraft understryka vad som ocksåsägs i den gemensamma reservationen nr 1 från oppositionen i finansutskottet: "Delär---- endast genom ett målmedvetet besparingsarbete avseende den offentligasektorns utgifter som det totala sparandeunderskottet i samhällsekonomin kanhävas:" Del är den stora och avgörande uppgift som kvarstår och somkommer att sätta alla partier i kammaren på ett avgörande prov införbehandlingen av den nya statsbudgeten . Om nu skatlesparandet fungerat så väl som statistikenvisar, vad finns del då för skäl att ändra detta syslem? Ja, del är en frågaman måste ställa sig. Finns del rriarkanla fördelningspolitiska skillnadermellan skattesparandet och det förslag till allemanssparande som vi nubehandlar? Ja, den enda skillnaden utgörs egentligen av sparstimulansensstorlek. Skillnaden är ytterst marginell, och om premieringen i skallesparandelansetts vara för stor hade det varit enkelt för regeringen alt ändraprocenttalen. Det har också sagts från regeringens sida att skallesparandel harblivit för dyrbart ur samhällets synpunkt. Jag tror inte heller att denargumenteringen håller vid närmare granskning. Kostnaden för skallesparandetskall ju ses mot bakgrund av den bindning som görs av sparmedel. Man får ju ävenfrån statens sida se affärsmässigt på delta, och.det är någonting man måstevara beredd alt betala för. Kostnaden för skallereduktionen när det gällerakliesparandet skall dessutom ses som en ersättning för det risktagande som ärkombinerat med den femåriga bindningen. När man kan göra en utvärdering avallemanssparandet och dess långsikliga effekt på netlosparandel, utesluter jaginte alt det visar sig vara allemanssparandet som ur samhällets synpunkt blirdet dyrbara såsom systemet konstruerats - om man ser till den nettoeffekt mankan vänta. De två huvudsakliga motiven för att införaallemanssparandet och låta det avlösa det gällande skatlesparandetförefaller alltså vid närmare granskning vara myckel svagt grundade. Delverkligt negafivamed allemanssparandet är ju att man bryter upp en inkörd ochetablerad sparform för en ny. Det innebär alt hela det svenska banksystemetskall omprogrammeras. Det innebär alt informationen till allmänheten kommer attkräva betydande insatser, en information som gäller téknikalileler och som istället borde inriktas på allmänt sparfrämjande insatser. De miljoner som nusatsas i kampanjen för allemanssparandet borde i stället ha salsals på allmäntsparstimulerande information. Jag föreställer mig också, även om bankerna i konkurrensenom kunderna självfallet nu gör sitt yttersta för alt också utnyttjaallemanssparandet, all del hade varit långt rationellare ur samhällets synpunktall utnyttja bankpersonalens engagemang för en inkörd sparform och inte växlaspår på det sätt som sker, där f. ö. bankerna - vilka tidigare haft ansvaroch engagemang -begränsas till all bli en förmedlande part. Bankpersonalen har inte kvar den stimulans som ligger iall själv aktivt medverka till ett nysparande, i medvetande om att detta ocksåstärker vederbörande banks möjligheter att också klara kundernas lånebehov. Jagtror att man på ett olyckligt sätt bortsett från bankernas strävan alt arbetamed inriktningen på helkunder och se inlåningen som en del.av bankens serviceäven till hushållskunderna. Sambandet mellan sparandel och övriga banktjänsterhar med allemanssparandet brutits på ett olyckligt sätt. ledamöter i finansutskottet har i reservation nr4 funnit anledning all återkomma till det av partiet tidigare framförda kravetpå en parlamenla- 4 protokoll 1983/84:35-36 Nr 36 risk utredning av helakomplexet-sparandets roll i samhället och villkoren den ° erbjuds sparandet. 30november 1983 - ' "" återuppreparförslaget beror på att det nu mer än tidigare finns anledning att försöka nå en bred enighet i om vilka åtgärder som Allemanssparandet '" '"täför att stimulera och långsiktigt och planmässigt utveckla hushållens sparande.Vi beklagar att detta inte har fått en bredare anslutning - vi anser att dettahade varit ett lämpligt tillfälle att ta det beslutet. Vi måste få en bättre kontinuitet och mer långsiktigplanering i de sparstimulerande åtgärderna. Vi har också i reservation 4 återkommit till tanken påprivata investeringskonton, som skulle erbjuda stora fördelar för den privatespararen. Det är ett system som redan tillämpas inom vissa områden avsamhället. Tanken är helt enkelt att när medlen lyfts från dessa privatainvesteringskonton i bankerna skulle det åligga vederbörande bank att tillstatsverket betala den reduktion som då skulle vara förknippad med systemet.Det skulle kunna omfatta också sparande i aktiesparformer av olika slag. Detskulle finnas möjligheter att med detta privata investeringskonto medge attsparade medel utan skattekonsekvenser överfördes t. ex. till annat produktivtsparande, t. ex. aktier eller insats i eget förelag eller varför inte i ettutvidgat bostadssparande. De på detta sätt från investeringskontol enligtsärskilda bestämmelser överförda sparmedlen kan ju sedan beskattas när manrealiserar de produktiva investeringar för vilka medlen disponerats. Privatainvesteringskonton enligt den här skisserade modellen bör inte baraprivatekonomiskt fylla ett stort behov för många medborgare utan sannoliktockså ge en ur samhällets synpunkt överlägsen spareffekt. Kritikerna invänder naturligtvis att kostnaderna genomskattebortfallet skulle bli betydande. Jag är inte säker på det. Jag trornämligen att nettoeffekten samhällsekonomiskt skulle vara väl värd det priset.Framför allt skulle del innebära en administrativ förenkling och möjlighetertill en långsiktig planering av hushållens sparande. Det skulle ocksåonödiggöra de systemförändringar och jippobetonade informationskampanjer som nui alltför stor utsträckning sätter sin prägel på samhällets sparstimulanser. Jag måste erkänna att det är med djupt beklagande som jagfinner att moderata samlingspartiet och inte har kunnat accepteraden i hög grad individuellt baserade och effektiva sparfrämjande reform somcentern här har föreslagit. Jag yrkar med detta bifall tillreservationerna nr 1, 3 och 4 i finansutskottets betänkande. 4 () replik: Det finns ingen oenighet i sak mellan NilsÅsling och mig, men jag begärde ordet med anledning av hans djupa beklagande av att vi inte hade ställt oss bakom tanken på investeringskonto. Det rör sig nog snarare, , om hur vi bedömer vad som är lämpligaste handlingssätt i nuvarande läge. Vi ser det så att vi har ett alternativ i form av skattesparan- 50 det. Valet står nu mellan detborgerliga skattesparandet och det som socialdemokraternavill ersätta detta med, allemanssparandet. Av allt att döma får vi, med denmajoritet som föreligger, fr. o. m. ett allemanssparande. Jagmenarattdet voreintebraom vi , när viskall sätta in nya sparstimulanser genom att återuppliva skattesparandet, stårdär med en parlamentarisk skatteutredning med socialistiska direktiv och med ensocialistisk majoritet som blockerar fortsatt handlande i den här frågan. Jagtror alltså att vi i första hand skall inrikta oss på att vi i samband med attvi avskaffar löntagarfonderna också återupplivar aktiesparfonderna och skattesparandeti dess helhet. Sedan kan vi i lugn och ro utifrån borgerliga förtecken ocksåkomma överens om vilka ytterligare sparstimulanser som då behöver sältas in. 5NILS ÅSLING (c) replik: Jag tycker att litet för enkeltspelar på socialdemokratins villkor i den här debatten. Det är riktigt, somLars säger, att vi nu har att ta ställning till allemanssparandekontra en fortsättning av den sparform som vi har f. n. Men vi som ser hushållssparandet och nödvändigheten av attöka sparbenägenheten i samhället som ett mer långsiktigt och viktigt inslag idet samhällsekonomiska arbetet måste även ha ettperspektiv. Vi har velat kombinera vårt avståndstagande från allemanssparandet,där vi ju är överens med övriga borgerliga partier, med ett ställningstagandetill sparandet i samhället i ett mer långsiktigt perspektiv. Jag hyser ingenoro för att utredningar tillsätts . Med ett ändrat majoritetsförhållande häri kammaren är det inget som helst tvivel om hur utredningsdirektiven för énsådan utredning skulle se ut. Det hoppas jag att vi är överens om. Jag beklagar att moderata samlingspartiet inte har. kunnatansluta sig till vår tanke på privata investeringskonton, som långsiktigtskulle lösa många av de problem som vi nu diskuterar kortsiktigt. Det gäller, som sagt, att ha ett långsiktigt perspektiv.Då är de privata investeringskontona en mycket intressant lösning, som ocksåöppnar möjligheter att på ett administrativt enkelt sätt styra över sparandettill skilda former av produktiva investeringar, vilket måste vara målsättningenför samhällets sparstimulans. 6 (): I propositionen föreslås att det nuvarandeskattesparandel avskaffas och ersätts med ett s. k. allemanssparande. Dettaföreslås få två former, sparande på rikssparkonto i bank och akliesparande ikapitalspar-fond. Sparandet på rikssparkonto skall slussas vidare tillriksgäldskontoret. Syftet är att förmå allmänheten alt bidra tillfinansieringen av statens budgetunderskott. Direktavkastningen pä aktier är f. n. , vilket äravsevärt mindre än bankränlan eller avkastningen på statsobligationer. stimulansernaför de båda föreslagna sparformerna är lika stora och består av skattefrihetför avkastning och värdestegring. Den ena formen av sparande är emellertid heltriskfri, nämligen sparandet på rikssparkonto, medan aktiesparandet ikapitalsparfond är ett risksparande. Det är därför mycket troligt - för attinte säga helt säkert - att hushållen kommer att välja den riskfria sparformen.Det privata aktiesparandet kommer därför att minska. Möjligen är detta ocksåavsikten med förslaget, eftersom man då kan låtsas som om kollektivalöntagarfonder skulle vara nödvändiga för näringslivets försörjning medriskkapital. Vi anser att det är felaktigt att avskaffa ett existerandeoch väl fungerande system, nämligen skattesparandet, och ersätta det med någotnytt, oprövat och sämre. Skattesparandet bör således behållas. Det har under korttid utvecklats och vuxit till stor omfattning. F. n. deltar ungefär 1,4miljoner människor, varav ca 600 OOOsparar i aktiesparfond. Ungefär 400 000 avdessa uppger sig tidigare icke ha sparat i aktier. Genom skattesparandet har näringslivet kunnat tillförasstora mängder riskvilligt kapital. Nyemissionerna har varitavsevärt mycket större än . Bara har emissionsvolymen uppgått till ca . I självaverket har emissionerna varit större än under hela1970-talet. Kritik har riklats mot skatlesparandet på några punkter.Denna kritik anförs nu som motiv för att avskaffa skattesparandet. Det haransetts att det inte åstadkommer något nysparande, att den statsfinansiellakostnaden är för hög, att det har en olämplig fördelningspolitisk profil ochatt den femåriga bindningstiden är alltför lång. Fördelningsprofilen bland dem som deltar i skattesparandethar varit föremål för flera undersökningar. Inte någon av dessa tyder på attdet skulle förhålla sig så som kritikerna har påstått, nämligen att det enbartär höginkomsttagare som kan delta. Tvärtom utgörs en mycket stor del avspararna av personer med måttliga eller låga inkomster och utan förmögenhet.Även i regeringens förslag till allemanssparande finns f. ö. samma beloppsgränsi fråga om månatliga insättningar, nämligen , vilket tyder på altregeringen insett det felaktiga i den tidigare kritiken. I fråga om hur stor del av skattesparandet som består avrent nysparande finns naturligtvis inga helt säkra uppgifter. Detta ligger isakens natur och gäller f. ö. också förslaget om allemanssparande. Det finnsemellertid uppgifter om att en relativt stor andel av deltagarna iskattesparandet inte har sparat regelbundet vare sig i bank eller iaktier. Det sannolika är att skattesparandet leder till en större delnysparande är vad som skulle bli fallet med allemanssparandet. Mycket lydernämligen på att en stor del av den vanliga bankinlåningen, framför allt frånsparbankerna, skulle komma att flyttas över till sparande på rikssparkonto. Detskulle således inte bidra till någon ökning av del totala privata sparandet iekonomin. Skattesparandet innebär en femårig bindning av de sparademedlen. Någon motsvarande bindning finns inte föreslagen för allemanssparandet. Dettapåstås i propositionen innebära att andra grupper, som är beroende av att hasitt sparkapital tillgängligt med kort varsel, kan delta i allemanssparandet.Detta kan man inte med säkerhet vare sig påstå eller avvisa. Det är emellertidett obestritt faktum att det totala sparandet i f. n. är för litet.Hushållens sparkvot har sjunkit katastrofalt, och statens sparandeär som bekant stort men negativt. Den sparpremie som finns inom ramen för skattesparandet äravsedd att bl. a. vara en kompensation just för att sparandet är långsiktigtoch bundet. Sparmedlen kan nämligen tas ut före utgången av femårsperioden, mendå går sparpremien förlorad. Inget tvivel torde råda om att det är ettlångsiktigt stabilt sparande, som behöver uppmuntras och stimuleras. Denföreslagna möjligheten att la ut de sparade medlen frånallemanssparandet förefaller därför mindre väl övervägd. För att stimuleraspararna att låta sparmedlen stå kvar efter femårsperiodens utgång bör fortsattskattefrihet gälla. Skaltereduktionen i skattesparandet bör ses som-en premieför den femåriga bindningen. Den högre skattereduktionen, även efter detatt.den nya regeringen har sänkt procentsatsen, för aktiefondsparandet bördärutöver ses som en kompensation för det risktagande som ett sparande iaktier alllid innebär. De människor som började spara t. ex. 1979 har fått enkompensation för bindningen genom skaltereduktionen. Medlen blir dåtillgängliga för lyftning 1984. Detta bör inte diskriminera dessa människorfrån att delta i skattesparandet för en ny femårsperiod med samma sparmedeloch då även erhålla en kompensation för att medlen stårbundna. Det finns anledning att öka andelsägarnas inflytande iaktiesparfondernas styrelser som ett inslag i ansträngningarna att motverkamakt- och ägarkon-centrationen inom svenskt näringsliv. Det förslag tillstyrelsesammansättning i fondbolagen som framförs i propositionen är ett steg irätt riktning.