prot · G70943 · 1983-12-31 00:00:00 — Jag skulle vilja frågaarbetsmarknadsministern: ut' gångspunkten för riksdagslagstiftning när det gäller att bestämma vilka som är seriösa och vilka sominte är seriösa vara att vi skall överlåta avgörandet till organisationer sominte har något ansvar här och inte kan ställas till ansvar här? Är det inte, , i ett land där vi påståross ha en hög grad av rättstrygghet för enskilda människor - och vi gör ju dethär i - en självklarhet att det räcker med ett övertramp - jag sägerett övertramp - för att det skall finnas skäl att ingripa? En av ochpartiernas främsta uppgifter är ju att skydda enskilda människor, och det härbörjar bli en allt viktigare fråga, . Det har varit för många övertramp - det har inte baravarit ett - och jag frågar än en gång: Är det ellerfacket som skall avgöra vilka som är seriösa och inte seriösa? Qm medsitt senaste inlägg menar att ett felaktigt förfarande frän en fackligorganisation skall leda till att vi skall ge fri lejd åt företag som inte villarbeta seriöst, säger vi från socialdemokratins sida ett bestämt nej, och detkommer vi att fortsätta att göra. 82BENGT WITTBOM (m): Det menar jag självfallet inte. Vad jagmenar, , är att ett övertramp av dignitet El-ettan, som på ettorganiserat sätt försöker slå ut enmansföretag, är ett tillräckligt stortövertramp. Det anser tydligen inte arbetsmarknadsministern, och dåkan jag bara sluta mig till att det också fortsättningsvis under den härmandatperioden kommer att vara så att regeringen fortsätter att slåss för decentrala fackliga organisafionernasmakt och integritet. Vi i oppositionen får så gott vi kan Nr 43 ägna oss åt att försöka skydda enskilda människorsrättstrygghet och fredaeen den '"8"tt. Överläggningenvar härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 1983/84:42 (delvis) om ökatskydd för enskilda personers integritet, såvitt avser medbestämmandelagstiftningen,insyn i de intresseorganisationer som rör arbetsplatsen och rätten att ståutanför facklig organisation Om ökat skydd för enskilda personers integritet, såvitt avsermedbestäm-mandelagstift-ningen, m. m. har i en interpellation ställt ett antal frågor till justitieministern om ökatskydd för enskilda personers integritet. Arbetet inom regeringen är så fördelatatt det är jag som skall svara på följandeav de i interpellationen ställda frågorna. Är statsrådetberedd att medverka till förslag till förändringar imedbestämmandelagstiftningen så att de enskilda anställda ges störreinflytande? Är statsrådetberedd att medverka till förändringar i gällande lagstiftning som ökar deenskildas insyn och inflytande i de intresseorganisafioner som företräder denenskilde i frågor som rör arbetsplatsen? Är statsrådet beredd att förelägga lagförslagsom garanterar arbetstagaren rätten och möjligheten att stå utanför fackligorganisation? Jagbesvarar frågorna i tur och ordning. Det är en märklig historieskrivning .som när han söker beskriva den utveckling av maktförhållandena på den svenskaarbetsmarknaden som har ägt rum . Enligt har staten genom att införa MBL i mångafall fråntagit den enskilde arbetstagaren det inflytande i arbetslivet somdenne tidigare hade och överfört detta fill de centrala fackligaorganisationerna. Dessa organisationer skall vidare, om jag har förståttHökmark rätt, betraktas som byråkratiska kolosser som på det hela tagetnonchalerar medlemsopinionen. Den här historieskrivningen är helt felaktig. Sanningen ärden att de enskilda arbetstagarna skulle stå sig slätt i förhållande tillarbetsgivarna om de inte hade stöd av sina fackliga organisationer. De skulledå vara hänvisade till arbetsgivarens goda vilja i frågor som rör inflytandet iföretagen. Arbetsgivaren är ju den som med stöd av äganderätten tillproduktionsmedlen ensam bestämmer i företagen. Utan fackliga organisationeroch utan MBL skulle det inte bli mycket bevänt med arbetstagarnas medbestämmande. Att förändra MBL på det sätt i realitetenförespråkar, genom att försämra de fackliga organisationernas ställning iförhållande till arbetsgivaren, har alltså, som jag ser det, en direkt motsatteffekt till vad säger sig vilja uppnå. Det leder till ett minskatinflytande för den enskilde protokoll 1983/84:42-43 Om ökat skydd för enskilda personers integritet, såvitt avsermedbestäm-mandelagstift-ningen, m. m. arbetstagarenoch till ökad makt för arbetsgivaren. Några sådana förändringar i MBL har jaginte för avsikt att genomföra. Jag vill tillägga att detta betyder att jag i självaverket fäster den allra största vikt vid den enskilde arbetstagarens rätt tillinflytande över förhållandena på arbetsplatsen. Det var en huvudlinje iarbetsrättsreformen att man inom ramen för MBL:s och medbestämmandeavtalensregler skulle tillgodose de enskilda arbetstagarnas behov och intresse av attfå ett sådant inflytande. I det fackliga arbetet på de träffademedbestämmandeavtalens grund är strävan densamma. För det behöver man såledesinte några sådana ändringar i MBL som tänker sig. När det sedan gäller spörsmålet om de enskildaarbetstagarnas insyn och, inflytande i sina egna fackliga organisationer är detmin uppfattning att det ankommer på medlemmarna själva att i gängsedemokratiska former bestämma hur den egna organisationen skall vara uppbyggdoch hur beslutsfattandet i organisationen skall ske. Det skall inte varalagstiftarens sak att bestämma hur medlemsinflytandet skall utövas i enskildassammanslutningar, vare sig det är fackliga organisationer eller föreningar avnågot annat slag. Att det skulle finnas något behov av att säkerställa defackliga organisationernas inre demokrati genom lagregler har varken Hökmarkeller någon annan visat något belägg för. gör i det här sammanhanget gällande att det i dagi praktiken är omöjligt för en arbetstagare att utträda ur sin fackligaorganisation, eftersom fackföreningsavgiften dras direkt på lönen ocharbetstagaren inte blir utesluten ur den fackliga organisationen så länge hanbetalar denna avgift. Detta måste vara en missuppfattning.- Det vanliga på arbetsmarknaden är att en arbetstagareredan i samband med ansökan om inträde i den fackliga organisationen lämnarorganisationen skrifthg fullmakt att uppbära fackföreningsavgift genomlöneavdrag. Det följer då av allmänna fullmaktsrättsliga regler attarbetstagaren kan återkalla fullmakten med omedelbar verkan och därmed stoppafortsatta löneavdrag. Därmed åstadkommer arbetstagaren också att han efter visstid, ofta , blir utesluten ur organisationen. Enarbetstagare har också rätt att efter egen anmälan lämna sin fackligaorganisation, låt vara att förhållandena kan variera något, bl, a, när detgäller hur det tar, innan utträdet skall anses genomfört. Jag kan intese att det ligger något integritetskränkande i detta. Inte heller när det gäller området i stort anser jag attförhållandena är sådana att det skulle vara nödvändigt att tillgripalagstiftning för att skydda arbetstagarnas personliga integritet. När det slutligen gäller frågan om den enskildaarbetstagarens rätt och möjlighet att stå utanför fackliga organisafioner, vadsom brukar kallas den negativa föreningsrätten, vill jag säga följande. Nya arbetsrättskommittén gjorde i sitt under 1982framlagda betänkande en ganska utförlig analys av den negativa föreningsrättenoch föreningsrättsskyddet för arbetssökande. Kommitténkonstaterade då att den anställde oorganiserade arbetstaga- rens rättsställning iförhållande till arbetsgivaren i allt väsentligt var likvärdig med den fackligtorganiserades, även utan regler om negativ föreningsrätt i MBL. Slutsatsen vardärför att det inte finns något faktiskt behov av lagstiftning, som syftar tillatt ge oorganiserade arbetstagare i bestående anställningsförhållanden etträttshgt skydd gentemot arbetsgivaren för rätten att vara oorganiserad. Närdet gäller föreningsrättsskyddet för arbetssökande är saken enligt kommitténmer komplicerad. Det är nämligen svårt att utan att inkräkta på den fria rättenför arbetsmarknadens parter att hävda sina legitima intressen med fackligapåtryckningsåtgärder utvidga skyddet för föreningsrätten till att även omfattaarbetssökande. Något förslag i den riktningen framfördes inte heller av nyaarbetsrättskommittén. Somett led i kommitténs arbete gjordes en undersökning av förekomsten av s. k.organisationsklausuler i kollektivavtalen på arbetsmarknaden. Undersökningenvisade att utvecklingen är på väg mot att sådana klausuler får allt mindrebetydelse. Qrganisationsklausulen tas numera främst in i s. k. hängavtal påsådana områden som kännetecknas av att det finns ett stort antal små ochtillfälliga arbetsplatser. Ett exempel är byggnadsbranschen. Där motiverasklausulerna med att de bidrar till att möjliggöra för de fackligaorganisationerna att övervaka att arbetsgivarna på ett riktigt sätt följergällande lagar och allmänt vedertagna normer för arbetet. Bevakningen måste dåske genom att organisationerna har medlemmar anställda på arbetsplatserna. Mananser sig därigenom kunna bidra fill att tillgodose intressen som är gemensammaför arbetsgivarna och arbetstagarkollekfivet i stort i branschen, genom attmotverka osund konkurrens i den formen att arbetsgivarna anställer oorganiseradarbetskraft som inte får avtalsenliga löner. Jagdelar den uppfattning som nya arbetsrättskommittén kom fram till, nämligen attdet inte finns skäl att nu vidta några lagstiftningsåtgärder som tar sikte påorganisationsklausulerna eller i övrigt på den negativa föreningsrätten iförhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Omökat skydd för enskilda personers integritet, såvitt avsermedbestäm-mandelagstift-ningen, m. m. 84 (); Först ber jag att få tacka arbetsmarknadsministern för svaret, Imin interpellation till justitieministern ställde jag ett antal frågor gällandeenskilda människors integritet gentemot olika kollektiv. Eftersom det gälldevärnet av den enskildes integritet och rättsäkerhet, ansåg jag att det varlogiskt att ställa frågorna till justiteministern. Syftet med mininterpellation var inte att få en diskussion i de enskilda fackfrågorna, utandet var den enskildes ställning jag ville diskutera. Genomfördelningen av svaren till olika fackministrar visar regeringen hur man ser påiritegritetsfrågan - man ser på den från myndigheternas och organisationernassida, inte från den enskildes sida. Man värnar mer om organisationernasintressen än om individens rätt. I all sin enkelhet förmedlar socialdemokratindärmed på ett effektivt sätt bilden av sig själv som ett organisationernasparti, okänsligt för de enskilda människornas Om ökat skydd för enskilda personers integritet, såvitt avsermedbestämmandelagstiftningen, m. m. Skillnaden mellan mig och inte - som tycks påstå - att jag skulle tycka att fackligaverksamheter och fackliga organisationer som ett självändamål skallmotarbetas. Skillnaden ligger i stället i, att medan och detparti hon företräder gärna stiftar lagar som inskränker de enskildamänniskornas frihet, är hon direkt ovillig att stifta lagar som reglerar defackliga organisationernas verksamhet. Skillnaden ligger i, att medan vi bådaser värdet av en balans mellan parterna på arbetsmarknaden - och därmed ser värdetav fackliga organisationer-, ser arbetsmarknadsministern inget behov av lagaroch regler som skapar en någorlunda god balans mellan den enskilde löntagarenoch den fackliga organisationen. Detta är desto mer uppenbart somarbetsmarknadsministerns parti gärna lagstiftar för att ge organisationernarättigheter att företräda medlemmarna, men ogärna lagstiftar för att ge demskyldighet gentemot medlemmarna, liksom man ogärna lagstiftar för att ge deenskilda löntagarna rättigheter gentemot organisationerna. Denna skillnad beror på att arbetsmarknadsministern medbegreppet löntagare menar organisationer, medan jag med ordet löntagare menarenskilda människor. Med anledning av svaret - som tecknar en problemfri bildav de fackliga organisationernas förhållande till sina medlemmar - skulle jagvilja fråga arbetsmarknadsministern: arbetsmarknadsministern ingenkonflikt, eller motsättning, mellan enskilda löntagares intressen och rättgentemot organisationernas makt, en makt som socialdemokratin både lagvägen ochskattevägen ivrigt stärker? Finns det ingen motsatsställning alls värd att tastill intäkt för en lagstiftning som värnar den enskildes roll? Uteslutningen av lärare som vill studera ,händelserna vid och , några av de exempel som hardiskuterats under frågedebatten ger en bild av att det finns mångaexempel på facklig makt. Ger det aldrig arbetsmarknadsministern anledning tilleftertanke? Ger den typen av händelser en stimulans till attsäga att det är fritt fram för fackliga organisationer att göra som de vill motenskilda människor, så länge man inte använder våld? Arbetsmarknadsministern påstår i sitt svar att jag skullemena att MBL fråntagit den enskilde arbetstagaren inflytande som han eller hontidigare hade. Det är fel. Däremot menar jag att MBL innebär att man försummatmer direkta möjligheter till inflytande på arbetsplatsen. Låt mig ställa ytterligare en fråga till anledning av detta; Är arbetsmarknadsministern riktigt säker på att denenskilde löntagaren på en arbetsplats upplever sig ha fått mer inflytande påsin arbetsplats genom MBL än hon eller han hade tidigare? Jag är inte lika säker. Det finns alltför många fall därde heltidsanställda "inflytarna" gått emot de enskilda anställda påen arbetsplats på grund av "övergripande" fackliga intressen, det mågälla i en fabrikshall anpassning av arbetsfiden till de anställdasönskemål eller schemaläggningen på en sjukhusavdelning. Arbetsmarknadsministernvore en bättre arbetsmark- nadsministerom hon insåg att det inte bara är vi enskilda människor som har våra bristerutan även facket. De fackliga organisationernas representafivitet är inteheller sä fantastisk som arbetsmarknadsministern vill låta påskina. I finns material som ger fog för en motsatt uppfattning. T. ex.anser sig enbart 17 av LO:s medlemmar vara aktiva. Det är inget argument motLO;s sätt att fungera som organisation - de flesta organisationer har ettbegränsat antal aktiva - men det är ett argument mot att man alltid skall gåvägen över den fackliga organisationen, när man vill skapa inflytande för deanställda. Arbetsmarknadsministerns svar är intressant.Hon anser nämligen att allt är som det skall vara . Det finns enligtAnna-Greta ingen anledning att med lagstiftning stärka de enskildalöntagarnas inflytande på sin arbetsplats. Allt är så bra det kan vara. Ärdetta verkligen arbetsmarknadsministerns uppfattning? Jag vill nog påstå att de fackliga organisationerna harfått en sådan makt att de ibland kan vara nonchalanta mot medlemsopinionen. Påvilket annat sätt kan man karakterisera TCQ;s sätt, under regeringskolleganBodströms tid, att agerai löntagarfondsfrågan - mot medlemmarna, medsocialdemokratin. Menar att de fackliga organisationernavisat lyhördhet gentemot medlemsopinionen i fondfrågan, är allaopinionsundersökningar som tyder på motsatsen felaktiga? Jag tänker litet grand på den frihetsdebatt som IngvarCarlsson försökte dra i gång , när jag ställer följande fråga: Kommerarbetsmarknadsministern att lägga fram något enda förslag som stärker denenskildes integritet och rätt på arbetsmarknaden? Arbetsmarknadsministern går i sitt svar också in på enfråga som behandlades - eller rättare sagt inte behandlades - ijustitieministerns svar på min interpellafion, när hon säger att det måste varaen missuppfattning att det i prakfiken kan vara omöjligt att utträda ur vissafackliga organisationer. Jag skall inte närmare beröra detta påstående. Jagskall begränsa mig till att läsa upp ett avsnitt ur ett brev som tillställts enperson som ansökte om utträde ur sin fackliga organisation, Målarettan. Hanfick, bl. a. med följande ord, avslag på sin utträdesansökan: På grund avovanstående avslås din begäran om utträde samt att du därmed blir utesluten fr.o. 81.07 från organisationen. - Om man inte är nöjd med detta besked skallman från delgivningen besvära sig till förbundsstyrelsen. Den typen av aktiviteter, där en facklig organisationnästan agerar som en myndighet, tycker jag är beklämmande. Är verkligenbegreppet "utstraff-ning" helt främmande för arbetsmarknadsministern?Sjöfolksförbundet, och ärtre ytterligare exempel på organisationer som hindrar medlemmars utträde.Känner inte arbetsmarknadsministern till detta? har uttalat sig om de regler som inom LOgäller för utträde. De är enligt HD "ägnade att inge allvarligabetänkligheter ur rättssäkerhetssynpunkt". Trots detta säger - ochdetta vill jag understryka: Om ökatskyddför enskilda personers integritet, såvitt avsermedbestäm-mandelagstift-ningen, m. m. Om ökatskyddför enskilda personers integritet, såvitt avser medbestämmandelagstiftningen,m. "Inteheller när det gäller området i stort anser jag att förhållandena är sådana attdet skulle vara nödvändigt att tillgripa lagstiftning för att skyddaarbetstagarnas personliga integritet." Ärdet verkligen arbetsmarknadsministerns uppfattning att det som HD anserbetänkligt inte ger regering och riksdag anledning att överväga lagstiftning? Denenskilde på arbetsmarknaden är också den enskilde småföretagaren,enmansföretagaren. Vi har i kammaren diskuterat olikaaktiviteter, riktade mot enmansföretagare. Då skulle jag vilja fråga arbetsmarknadsministernföljande: Anser arbetsmarknadsministern att näringsfriheten, vare sig detgäller stora företag, små företag eller enmansföretag, skall vara beroende avfackliga organisationers godkännande? Även om det inte är så i teorin, är detpå detta sätt i praktiken för väldigt många. Det finns konkreta exempel - detär inte bara några enstaka, några udda exempel, utan det är många exempel. Iprincip är småföretagare tvingade att skriva under kollektivavtal. Gör de dettasätts också en begränsning för hur mycket arbete de får utföra. På mälarsidaninnebär det arbete för vilket utgår ersättning med . ;annars måste man ansöka om dispens. Skriver dessa företagare underkollektivavtalet skriver de också under på att endast anställa personer som ärmedlemmar i facklig organisation. De skriver också under på att verka för attde anställda skall vara medlemmar. Detta innebär att parterna på arbetsmarknaden - på båda sidor - haravtalat bort en lagbunden näringsfrihet för enskilda människor. Anserarbetsmarknadsministern att det är helt i sin ordning att intresseorganisationereliminerar de enskilda människornas integritet i det här avseendet? Detinnebär också i praktiken ett tvång för varje anställd att vara facklig medlem,därför att den målare eller byggnadsarbetare som inte är medlem får inget jobb. Dettaligger nära det som på engelska kallas "closed shops". I fallet", and " har för de mänskligarättigheterna dömt för existensen av "closed shops" påde engelska järnvägarna. Eftersom arbetsmarknadsministern själv inte ser någonanledning att värna de enskilda utan hellre värnar organisationerna vill jagsluta med följande fråga: Anserarbetsmarknadsministern att fällande dom i vad gäller"closed shops" skall ha någon betydelse för lagstiftningen på densvenska arbetsmarknaden? Får jag först ta upp ett inslag i inlägg som handlade om vadmänniskor förväntade sig av MBL. Jag vill ge honom rätt på den punkten. Jagtror att det var så, att när medbestämmandelagen diskuterades, medverkade vi påömse håll till att driva upp förväntningarna kring vad som Ni gjorde det genom att skrämma, precis som i löntagarfondsdebatten,för allt det hemska som skulle hända om facket fick ökad makt. Vi gjorde detkanske genom att se alltför förenklat på de stora problem som finns ute påarbetsplatserna. Så här i efterhand kan man konstatera att tonläget blevlitet för högt på båda håll. MBL kan inte ensamt ge den förbättring i fråga omde fackliga organisationernas och arbetstagarnas inflytande på arbetsplatsensom vi trodde och hoppades på och ibland gav sken av i debatten i början av1970-talet. Det fanns alltså en viss risk för besvikelse över vilka rätfigheterde här lagarna gav åt den enskilde. Till detta har naturligtvis medverkat att det dröjde fillförra året -egentligen ända till - innan vi fick avtal som följde uppmedbestämmandelagen. Lagen är ju så konstruerad att den bara ger ramar - ochganska dåliga ramar så länge inte parterna kan enas om att följa upp dem ute ipraktiken. Där var det inte de fackliga organisationerna som strävade emot. Viskulle ha nått längre med medbestämmandet om dessa avtal hade kommit tilltidigare. Jag tror att man kan döma MBL rättvist först om kanske tioår, när vi har fått det att fungera med avtalen. Men jag håller alltså med omatt MBL kanske inte gav den förbättring på arbetsplatsen som de enskildaarbetstagarna hade hoppats på. I övrigt är det naturligvis så att ochjag har ganska olika sätt att se på verkligheten. Svenskarna är ett folk som gillar att organisera sig.Mänga av oss är med i många olika organisationer - folkdansgillen, fackligaorganisafioner och mycket annat. Min grundläggande inställning är att det inteförhåller sig så att vare sig folkdansgillet eller den fackliga organisationenär uppbyggd på ett sådant motsatsförhållande mellan medlemmarna och den valdastyrelsen som hela argumentering utgår från. Frågan om de fackliga organisationernas inre förhållandenhar ju diskuterats som ett kärt ämne av . På1930-talet liksom nu krävde man lagstiftning för att skydda medlemmarna ifacket mot sina egna. Men det är de fackliga organisationernas egna medlemmarsom demokratiskt väljer sina representanter. Visst är det sant att inte allamedlemmar går på möten eller är aktiva. är nog när det gäller akfiviteteni en organisation en ganska hyfsad siffra , men den behöver inte allfid varaett mått på vad som händer i organisationen. gjordes det faktiskt en vetenskapligundersökning just mot denna bakgrund. Man sade att eftersom det är så få somgår på mötena, är det förmodligen också så att de fackliga förtroendemänneninte känner till vad medlemmarna egentligen har för uppfattning. Så gjorde manen undersökning. Man gjorde jämförelser mellan vad de vanliga fackmedlemmarna,som inte gick på mötena, tyckte och vad deras förtroendemän tyckte och vilkafrågor de arbetade med. Man fann en mycket stor överensstämmelse. Det finnsett gehör frän förtroendemännens sida för vad medlemmarna tycker - det visadesklart i den undersökningen. I själva verket blev undersökaren mycket förvånadöver hur stor överensstämmelsen var med de Om ökatskyddför enskilda personers integritet, såviti avsermedbestäm-mandelagstift-ningen, m. m. Om ökatskyddför enskilda personers integritet, såvitt avsermedbestäm-mandelagstift-ningen, m. m. uppfattningarsom fanns ute pä golvet eller i sjukhuskorridoren. Jag kan inte påstå att jag har särskilt stor erfarenhet avfackligt arbete. Tvärtom har jag en mycket liten sådan. Men jag har vid någratillfällen haft möjlighet att sitta som åhörare och lyssna på vad som händer påett klubbmöte ute på ett företag. Jag har också haft tillfälle att läsastyrelseprotokoll från klubbmöten i olika fackliga organisationer. Vad är detsom tas upp på dessa styrelsemöten? Jo, allt möjligt. Det kan gälla råttor som försökerkomma in där de anställda skall äta lunch eller frukost. Det är trivialavardagsfrågor, som handlar om pausrummens utformning och om möjligheten att fåkolonilott på företagets mark. Det är frågor som rör lönen. Det kan gällaturordningslistor när det kniper och att arbetarnas antal skall minskas. Det äralltså frågor som i hög grad bestämmer den enskilda människans möjligheter attleva ett drägligt liv. Vi vet att den enskilde står sig ganska slätt om hanalldeles själv skall försöka kämpa för sina rättigheter. Han behöver gåtillsammans med andra. Han blir då tryggare och starkare. Det är det som detfackliga arbetet handlar om. Det finns naturligtvis ett intresse från visst håll attsätta bojor på facket. Vi ser hur man i tar steg efter steg iden riktningen. Därför förstår jag att är speciellt intresserad av vadsom händer där. I varje organisation finns det naturligtvis problem,konflikter mellan människor, svårigheter. Och varje organisations verksamhetkan förbättras.