prot · G70952 · 1983-12-31 00:00:00 — Åtgärderför elever med handikapp i det allmänna skolväsendet m. m. 118 (): Särskild uppmärksamhet har i detta betänkande ägnats åt placeringsortenför gymnasieelever som är hörselskadade. riksdagsgrupp ställer sigliksom övriga partier bakom utskottets förslag. Utskottet motiverar sittställningstagande väl, och jag vill i detta sammanhang endast lämna någrakompletterande synpunkter, som jag anser bör finnas med i protokollutöver de rent pedagogiska motiveringar som inte behöver upprepas. Förde här ungdomarna är familjen mycket betydelsefull. Många föräldrar vill följamed sina barn och väljer då att flytta till den ort där gymnasieskolan 8Riksdagens protokoll 1983/84:51-52 Åtgärderför elever med handikapp i det allmänna skolväsendet m. m. Det gäller då attbryta upp från tidigare bostadsort, skaffa nytt arbete och anpassa sig fill enny miljö. Också för dé barn i familjen som inte är hörselskadade gäller det attanpassa sig till nya skolor, få nya kamrater osv. Detta kan varamödosamt som det alltid är när en familj skall flytta. Eftersom övergångarförekommer mellan skolformerna, är det betydelsefullt att dessa kan genomförasutan att vare sig eleven eller familjen behöver göra nya uppbrott. Enannan fråga som är utomordentligt betydelsefull är de hörselskadade och dövabarnens integration i samhället. Här har naturligtvis de kommuner - och äveninvånarna i dessa kommuner - som får ta emot undervisning av det här slaget ettstort ansvar. Eleverna är utsatta. De har ofta mycket gott om pengar genom deohka stödformer som finns. Man kan emellerfid inte komma ifrån ansvaret förutsatta ungdomsgrupper enbart genom att ge dem pengar. Tvärtom kan eleverna dåbli utsatta genom dem som på ett oriktigt sätt önskar exploatera ungdomar somhar mycket pengar. För elevernas framtid i ett normalt yrkesliv vore det kanskevärdefullt, om de under sin fritid hade fickpengar som någorlundaöverensstämmer med de medel som andra skolungdomar förfogar över. Handikappade ungdomar skall naturligtvis ha allt stöd som erfordras,och inga missuppfattningar får uppstå om min syn på denna fråga. Men jag troratt det vore värdefullt om skolministern i positiv anda, gärna tillsammans medföräldraorganisationerna och handikapporganisationerna, ville överväga dennafråga, som i och för sig berör flera departement. Från sida finnsinga särmeningar i betänkandet, och jag har sålunda endast att yrka bifall fillutskottets hemställan. 119 (): Integrationsdebatten kring handikappade barn har förts mycket intensivtunder . Bakgrunden är självfallet de mycket dystra upplevelsersom många handikappade har haft på de slutna och speciellainstitutioner som fanns, upplevelser som sedan bidrog fill en isolering isamhället. För vissa grupper av de svårt rörelsehindrade, särskilt decp-skadade, fanns inte ens möjlighet till skolutbildning vid någon anstalt. Analfabetismpå grund av obefintlig skolgång finns fortfarande kvar bland en hel del äldrecp-skadade. fick alla barn skolplikt. Diskussionernaunder har alltså förts utifrån det positiva syftet att alla barn,oavsett handikapp, skall integreras i sin vanliga skola i sin vanliga miljö.Men som alltid, när man är ivrig att få bort något gammalt system som harfungerat mycket dåligt, kan debatten kanske gå litet snett och få övertoner.För att helt enkelt få fram det usla i det system som har varit tvingas mankanske överbetona det man tror på. Jagtror att debatten när det gäller de svårast rörelsehindrade barnen har fåttsådana övertoner. Det har visat sig att en del av rh-barnen ytligt settklarat integrationen, med trösklar och hjälpmedel, men i social bemärkelseblivit mycket ensamma. När det gäller döva ochhörselskadade barn har man konstaterat just detta problem mycket tydligt.Det räcker inte med en rumslig integrering. De behöver en kamratgrupp omkringsig som lever under samma villkor. Detta tar man också mycket allvarligt på ipropositionen. Försynskadade har utvecklingen varit en helt annan. Där har man klaratintegreringen på ett helt annat sätt. Närdet gäller de rörelsehindrade barnen och ungdomarna är bilden inte entydig. Deallra svårast rörelsehindrade barnen är ofta inte bara rörelsehindrade, sommånga tycks tro, utan har också stora medicinska problem och framför alltkommunikationsproblem; de har i många fall svårt att tala. En del av dem haralltså i många avseenden minst lika stora behov som de svårt hörselskadadebarnen när det gäller att få identitet i den egna gruppen. Menbilden är som sagt inte entydig. Behoven är olika. Det måste alltså finnasvalmöjligheter. Det är uppenbart att rörelsehindrade barn och ungdomar måste fåkänna tryggheten av att vara delaktiga i en kamratgrupp som lever under sammavillkor. Propositionensförslag om att hastigt avbryta gymnasiums verksamhet somförsöksgymnasium från var kanske mot denna bakgrundförhastat. Jag är därför mycket glad över utskottets eniga förslag om att deelever som går där och de som söker in under /85 skall få göradet på de villkor som gäller . Det gör att det blir litet tid för attbygga upp resurser regionalt. Iutskottets betänkande säger man också att när de nuvarande villkoren upphörtatt gälla skall det inte hindra att elever från hela landet tas in vidSkärholmens gymnasium som ett resultat av samarbete mellan regionerna. Man har förtydligat propositionen här. punkt återstår, och där vill jag ställa en fråga till utskottetsföredragande och statsrådet : Vad händer med den sociala delen -medelevhemmen, omvårdnaden, sjukgymnastiken osv.? I propositionen sägs detnämligen att hemkommunen skall stå för skolkostnaden via den interkommunalaersättningen. Från det s. k. SÅS-anslaget kan den kommun som bedriverundervisningen få ytterligare medel för att täcka sina ökade kostnader. Men,säger man, beträffande resten - elevhemmen, omvårdnaden osv. -skall enligtsocialtjänstlagen vistelsekommunen stå för kostnaden. Det betyder att omSkärholmens gymnasium, som än så länge är det enda för svårt rörelsehindrade,även skall stå öppet för elever från andra delar av landet, sågäller det undervisningsdelen. Hur går det då med resten? Är tanken attStockholms läns landsting och skall tillgodose alla behov avomvårdnad, sjukvård osv. Detär egentligen den springande punkten, om även under ett antal årefter det att kommunen eventuellt tar över ansvaret skall kunna vara enfillgång för hela landet. Detinger också tveksamhet att staten, som det står i propositionen, skall överföramedlen från styrelsen för vårdartjänst till SÅS-anslaget, om förhandlingarnagår i lås. Pengar som används för elevvård skall alltså gå Åtgärderför elever med handikapp i det allmänna skolväsendet m. m. Åtgärderför elever med handikapp i det allmänna skolväsendet m. m. till SÅS-anslaget, somuttryckligen inte får gå till omvårdnad. Avsikten är då att vistelsekommunenskall stå för det hela. Jagskulle alltså vilja ha ett förtydligande på den här punkten. Om Skärholmenskall kunna fungera som ett informellt riksgymnasium, så länge landets kommunerinte kan ta hela ansvaret själva, måste den sociala delen . Då kan mantänka sig tre utvägar. Kan SÅS-anslaget användas trots allt? Eller kan man höjaden interkommunala ersättningen i likhet med vad man t. ex. gör vidBräcke-Östergård? Eller - och det kanske är det enklaste -kan styrelsen förvårdartjänst få stå för den här delen även fortsättningsvis? Attbehovet av gymnasium framöver är mycket stort tror jag ärfullständigt klart. är det 17 av de 31 eleverna som kommer från orterutanför . Jag hoppas att jag kan fåsvar på mina frågor. Eftersom jag direkt får frågan av när det gällerboende och socialt ansvarstagande för de rörelsehindrade eleverna, vill jaggärna så långt det är möjligt ge ett direkt svar. Delar av detta fallernaturligtvis under socialministerns ansvarsområde, och jag kan inte gå in pådessa delar alltför djupt. Närdet gäller det kommunala ansvaret för elevernas boende - även de handikappadeeleverna - finns det i propositionen en tanke som innebär ett accepterande avresonemang som finns bland de handikappade själva och hos de handikappadesorganisationer, att en kommun skall ha ansvar för varje sin medborgare, ocksåför de handikappade. Det finns alltså en idé om att inte befria kommunen frånett ansvarstagande för den medborgare som har drabbats av handikapp. Ytterst ärdet naturligtvis vistelsekommunen som har att ta ansvar för dem som finns där.Jag förutsätter dock att man med hjälp av den planeringsberedning som finns ochinom ramen för de överenskommelser som görs mellan kommunerna kommer att klaraav den delen. Låt mig bara peka på en effekt som det aldrig gåratt komma ifrån när det gäller vistelsekommunens belastning. Denna redovisadestidigare här i kammaren av i fråga om . Det förekommeralltså i mycket stor utsträckning att föräldrar flyttar till den ort där derasbarn går i skola, och då får ju de kommuner där olika utbildningar finns enhögre ekonomisk belastning än andra kommuner, genom att de får ansvar för bådedem som bor i kommunen och dem som går i skola där. 121 () replik: Jag är helt på det klara med problemen med vistelsekommunen. Det ärhelt korrekt att det är den kommun som man vistas i som skall ta ansvaret. Detär bara det att det blir litet speciellt i detta fall, när det nu är det endaställe där rörelsehindrade ungdomar kan få sin gymnasieutbildning underöverskådlig tid. Därför tar jag fasta på enmening i anförande: "Jag förutsätter dock att manmed hjälp av den planeringsberedning som finns och inom ramen för deöverenskommelser som görs. mellan kommunerna kommer att klara av dendelen." Jag hoppas att jag kan tolka detta så att man via deninterkommunala ersättningen skall kunna klara den sociala biten. Annars är jagrädd för att kommunerna ute i landet inte kommer att ha någon möjlighet attskicka sina handikappade elever fill gymnasium. Anf.122 (): I motion 1983/84:58 har jag och några andra moderater tagit upp fråganom gymnasieutbildning för hörselskadade elever. Vi uttryckte vår tveksamhettill ett riksgymnasium i . Jag har haft kontakt i frågan , med främstvästra planeringskonferensen för hörselskadade elever, men jag har även fått tadel av synpunkter från en hel del andra organisationer och skolor. Jag harockså själv sysslat med fortbildning av döva och hörselskadade . accepterat som gymnasieort, är detta ett steg i rätt riktning. Låtmig bara peka på ett förhållande som bör uppmärksammas och som haruppmärksammats. Jag tänker på pedagogiken när det gäller att undervisa döva ochhörselskadade, som ju är olika för dessa båda grupper. Detta framgår f. ö. avett särskilt yttrande som är knutet till betänkandet och som har utskottetsordförande som första namn, vilket denne har berört tidigare. Även statsrådetGöransson nämnde detta i sitt anförande. Jagskulle i det sammanhanget vilja säga att detta är en delvis ny inriktning, somdet säkert tar för berörda parter att acceptera. Man har bl. a.sagt till mig att en sådan här integrerad skola inte får bli alltför stor. Denmåste kunna fungera som en god hemmiljö för sina elever. Jag har bara velat framföra dessa synpunkter från människor som påolika sätt arbetar med utbildning av döva och hörselskadade. Jag har ingetannat yrkande än utskottets. Åtgärderför elever med handikapp i det allmänna skolväsendet m. m. 123 (): I detta betänkande behandlar utskottet dels förslaget från regeringen iproposifion 1983/84:27, dels ett antal mofioner. Jag och några partikamraterhar.i en motion yrkat att åtgärder vidtas för att stimulerateckenspråksundervisningen i . betonar de dövas och gravt hörselskadades behov av gemenskap med denegna gruppen och att det är viktigt med teckenspråksmiljö. Teckenspråket är debarndomsdövas första språk och har därför stor betydelse för gemenskapen i dengruppen. Nödvändiga satsningar på teckenspråket och på samhörigheten mellan dedöva bör emellertid också innefatta strävanden efter fungerande kommunikationeroch gemenskap även mellan döva och hörande. Utskottet har anslutit sig till vadföredragande statsrådet har sagt och anser också att de handikappade elevernabör ha en så bra situation som möjligt. Alltdetta låter mycket bra, om man tolkar statsrådet rätt. Statsrådet menar att man skall sträva efter fungerande kommunikationer och Ätgärderför elever med handikapp i det allmänna skolväsendet m. m. gemenskap mellan döva ochhörande, och därmed skulle vår motion vara tillgodosedd. Men så är inte fallet.Utskottet avstyrker mofionen och säger att införande av teckenspråket somläroämne i skulle innebära ett alltför stort ingrepp i läroplanenoch få konsekvenser för andra ämnen. Jag tror att utskottet inte har det rättaintresset av att få fungerande kommunikationer mellan döva och hörande.Eftersom utskottet är enigt är det ingen mening med att komma med någotyrkande, men jag lovar att återkomma i ärendet. Enannan fråga som behandlas i detta betänkande är gymnasial utbildning förhörselskadade. Statsrådet har också mycket ingående redovisat att det ärskillnad mellan att vara döv och att vara hörselskadad och finner det angelägetatt markera att det är två skilda utbildningar med olika inriktning. Jag tyckeratt statsrådet även i denna fråga intar en riktig ställning. Jag tror också inom en mycket nära framtid behöver gymnasial utbildning för hörselskadadepå flera platser i landet, exempelvis i och södra man vet rätt bra hur många döva människor det finns men är ganskaosäker om hur många hörselskadade det finns, tror jag att gymnasial utbildningbehövs på flera platser. Även här tycker jag att statsrådet har gjort en riktigbedömning, när han vill placera den första gymnasieskolan i . , och speciellt de socialdemokratiska ledamöterna, inte har stöttsitt eget statsråd är rätt underligt. Eftersom jag inser att är denrätta lokaliseringsorten skall jag hjälpa de socialdemokrater som vill stödjasitt eget statsråd. Jag yrkar bifall till regeringens förslag om att förlägga dengymnasiala utbildningen för hörselskadade till . Det betyder ettbifall till regeringens förslag i dess helhet. I detta anförande instämdeMartin (). Anf.124 (): Frågan om lokaliseringen av den gymnasiala utbildningen förhörselskadade har varit föremål för diverse turer här i . Ipropositionen föreslås att skall medges rätt att fr. o. /85 anordna riksrekryterande gymnasial utbildning för hörselskadadeinom ramen för sin gymnasieskola i . Utskottethar frångått regeringens förslag och förordar i stället att utbildningenlokaliseras till . Jag skall inte närmare gå in på de olikamotiveringarna, men jag vill ändå konstatera att regeringen i sin propositionansett att de kriterier som krävs för denna utbildning väl kan tillgodoses inomramen för . Placeringen till är dessutom urgeografisk synpunkt att föredra med hänsyn till att rekryteringen tillutbildningen skall vara rikstäckande. Jag anser-därför att lokaliseringen av hörselgymnasiet bör ske tillHärnösand, och jag ansluter mig av de anförda skälen till det yrkande som ElisAndersson här har fört fram. 125 (): Jag tillhör den grupp i utbildningsutskottet som av olika anledningarhar ställt sig bakom det särskilda yttrande som är fogat till detta betänkande,eftersom jag inte har haft möjlighet att reservera mig. Sompolitiker kan man ibland känna en ganska stor besvikelse, i detta fall inte pågrund av att hörselgymnasiet inte kommer att förläggas till - denplats jag kommer från. Men jag känner en stor besvikelse över att politiskakamrater, som har suttit med i integrafionsutredningen, står här och säger attintegrationsutredningens intentioner har blivit tillgodosedda. Jag skall genågra exempel. Ändafram till var det en fullt utvecklad modeståndpunkt att dessatvå olika utbildningar inte skulle vara helintegrerade. Efter dessaförutsättningar arbetade sedan integrationsutredningen. Dessutom stod jag somensam reservant när det gäller kravet på att man skulle öka de ekonomiskaresurserna till den här verksamheten. Jag ber att få tacka statsrådet för attmin reservation har blivit tillgodosedd. Ändafram agerade Hörselfrämjandets föräldraråd för att dessa tvåutbildningar skulle vara åtskilda. , som tydligen har arbetat meddessa frågor, har stått här och talat om att det tar tid att ändra pä dessafrågor. Det jag är mest rädd för i detta sammanhang är att den här fråganytterligare förskjuts. Inom integrationsutredningen var vi helt eniga om att såsnabbt som,möjligt få detta hörselgymnasium till stånd. Jagvill avslutningsvis säga att min innerliga förhoppning är- för elevernas skull- att detta hörselgymnasium icke kommer till stånd senare än hösten 1984.Eftersom jag kommer från den ort som är föreslagen i propositionen, ochdessutom tänker stödja mitt statsråd, skall jag be att få instämma i detyrkande som och här har fört fram. Åtgärderför elever med handikapp i det allmänna skolväsendet m. m. Anf.126 () replik: Eftersom jag blev apostroferad av skulle jag viljapåminna honom om vad jag sade, nämligen att intentionerna i integrationsutredningen/' allt väsentligt hade blivit tillgodosedda. Därmed menar jag inte att alladelar just i dagens läge har kunnat bh det. Beträffande det som sade omhörselgymnasiet vill jag säga att det är helt klart att vi i utredningen taladeom ett gymnasium för hörselskadade, men vi talade aldrig om var någonstans ilandet det skulle lokaliseras. 127 ()replik: Jag apostroferade inte , men hon kände käppen som kastadesi församlingen på grund av att hon alldeles var uppe i talarstolen ochsade att hon var helt överens med integrationsutredningen. Sedangällde det diskussionen om vilka förläggningsorterna skulle vara. Det ärrikfigt, , att vi i utredningen aldrig diskuterade var Åtgärder för elever med handikapp i det allmänna skolväsendetm. någonstanshörselgymnasiet skulle förläggas. Men en sak diskuterade vi mycket intensivt,nämligen frågan om var dövgymnasiet skulle förläggas. Vi var helt överens omlokaliseringen till . Men vet lika väl som jag - jag skallinte avslöja mer från utredningens arbete - att både och Härnösanddiskuterades i det sammanhanget. För enighetens skull ställde vi emellerfid uppför . Jag vill än en gång säga, herr talman, att jag hoppas atthörselgymnasiet kommer i gång . De hörselskadade behöver det. 128KERSTIN (); Egentligen hade jag inte tänkt delta i denhär debatten, för det står ett enhälligt utskott bakom det betänkande som vi nudiskuterar. Men debatten har ju fått en ganska märkhg utformning under kvällenslopp. I utbildningsutskottet har vi alltid haft ambitionen attskaffa oss ett så bra och heltäckande underlag som möjligt, innan vi går tillbeslut. 1 denna fråga om ett gymnasium för hörselskadade, såväl som i mångaandra frågor, har vi haft att behandla dels ett regeringsförslag, dels ettantal motioner från samtliga parfier. Vi har också genom vårt kanslis försorginförskaffat ytterligare kompletterande uppgifter, och vi har fått ett antalskrivelser från de organisationer som ifrågavarande ungdomar tillhör. Vi harockså hos oss i utskottet haft företrädare för de döva och för dehörselskadade. Alla har varit eniga om vikten av att få dessa utbildningarsamordnade till . Utskottet har berett detta ärende så seriöst som mannågonsin kan önska sig. Jag måste säga att utskottet, med det föreliggandeunderlaget som grund och med beaktande av de önskemål som framförts från degrupper som ändå borde vara de som bäst känner fill förhållandena, har gjortett gott arbete. Utskottet har också visat att man har haft klart för sig vadman velat säga innan man fattat ett beslut. Det finns många skäl fill att man föredragit somlokaliseringsort. Jag skall inte gå in på dem; många har gjort det tidigare. Vihar nu upplevt ganska märkliga turer. Utskottet har varit enigt. Sedan går enav utskottets ledamöter upp här i talarstolen och talar om att han egentligeninte tycker som utskottet men att han inte kunnat reservera sig, vilket är en ganskamärklig formulering. Vidare yrkar han bifall till propositionen - tvärtemot vadhan varit med om att besluta i utskottet. skulle jag vilja säga, herr talman, att det ärtvå saker som jag beklagar. Det ena som jag beklagar är att man på departementet interedan i våras, , då den första skrivelsen från organisationerna komin, tog hänsyn fill de önskemål som framfördes där. De följdes sedan upp iseptember. Det andra som jag beklagar är att man yrkar bifall till enförläggning av gymnasiet fill - tvärtemot önskemålen frånorganisationerna. Jag beklagar att detta har blivit något av enregionalpolitisk fråga. Det gör jag från de ungdomars synpunkt som det gäller. Jag tycker att ett beslut enligt utskottets förslag är ettsteg i rätt riktning för att förverkliga det som statsrådet så riktigt sade isitt anförande, att även dessa ungdomar skall omfattas av vad vi menar med enskola för alla. Jag yrkar bifall till utskottets hemställan i dess helhet. 129 (): . Jag hade inte heller tänkt att gå upp i den här debatten, men dethar blivit så i alla fall. Mofivet för detta gymnasiums tillkomst har på ett utmärktsätt angivits av både statsrådet och utskottets ordförande. Jag vill ocksåmycket starkt betona att detta är ett länge närt önskemål frånorganisationernas sida. De berörda föräldrarna till hörselskadade barn ochbarnen själva, som skall få denna utbildning, hälsar med tillfredsställelse attdetta gymnasium kommer till stånd. Statsrådet bör vara på det klara med att manär mycket glad över det. Statsrådet har också väl motiverat varför gymnasiet skalllokaliseras fill . Det motivet är väl känt. Uppfattningarna har svängthos dem som är berörda, men ligger uppfattningen fast. Man kan i de dövasoch hörselskadades organisationer ha en debatt om hur man vill ha utbildningen.Nu har man bestämt sig. Jag vill på dessa organisationers vägnar dels tacka fördetta beslut, dels konstatera att deras önskemål är att gymnasiet lokaliserastill . De berörda organisationerna är glada och tacksamma för att de ,som vi hoppas, får sin skola. De står helt bakom detta förslag och framför sinhälsning och sitt tack. Jag yrkarbifall till utskottets hemställan. A tgärderför elever med handikapp i det allmänna skolväsendetm. 130SVEN-ERIK (): Också jag skall ägna mig åt bara en liten delav detta betänkande, nämligen frågan om lokaliseringen av gymnasieskolan förhörselskadade. Jag skall börja med att redan nu yrka bifall till ElisAnderssons yrkande. Utskottsbehandlingen av den här frågan är märklig. Vi harfått historien relaterad av utskottets ordförande . Hanberättade att allra först var man inställd på att man skulle följapropositionen, innebärande en lokalisering till . Men så komhandikapporganisationerna och uppvaktade utskottet, och utskottet ändradeåsikt. Jag har träffat enskilda föräldrar som ingalunda instämmer i vad de härhandikapporganisationernas ledningar har tyckt och sagt till utskottet. Men det här öppnar framför allt en principfråga. Det skallalltså i fortsättningen gå fill på det sättet, i varje fall iutbildningsutskottet, att om riksorganisafioner kommer och uppvaktar, då ändrarutskottet åsikt. När man gör så tar man faktiskt enligt min mening de förstastegen in i ett korporativt samhälle, ett samhälle där organisationer av olikaslag griper in i det politiska händelseförloppet och där det finns en hel delsom vackert följer efter när detta sker. Vad skallske i nästa steg? Man kan tänka sig att det är fråga om en stor Åtgärder för elever med handikapp i det allmänna skolväsendetm. industrilokalisering,exempelvis i eller i - vi kan ta det som exempel.Då kommer LO:s ledning och säger att man tycker att denna industri skallförläggas till . Skall man i det läget ta en politisk ståndpunkt ellerskall man lyssna till den starka organisationen? Det är principfrågan, mina vänner. Jag beklagar att vi ialla fall nödgats åse det första steget på vandringen mot ett korporativtsamhälle. Sedan, herr talman, har det också sagts att här är detinte fråga om lokaliseringspolitik. Det är väl ändå inte utan skäl somföredragande statsrådet var inne på att den här skolan skulle förläggas fill Härnösand.I finns erfarenhet av undervisning av hörselskadade. Där finns sombekant Kristinaskolan.