prot · G70971 · 1983-12-31 00:00:00 — Jag kan inte se annat än att detta måste bli en affärsmässigtdriven verksamhet. Verksamheten skall bli effektivare och därmed billigare,säger man. Det skall bl. a. ske genom mindre och effektivare personal, mindreytor och fler barn. Men det är ju mot nedskärningar av det här slaget som detfinns en stark opinion från personal och föräldrar i kommunerna . Jag harsvårt att tänka mig personal och föräldrar acceptera en barnomsorg med denutformningen för att den bedrivs av ett privat företag. Det är välgörande attsocialministern klart deklarerat att han tänker föreslå regeringen att ingastatsbidrag beviljas till privata daghem drivna i vinstintresse. Som en följddärav har styrelseordförande givit besked om att man inte tänkerstarta det privata daghemsbolaget , lära AB. Det var ett förnuftigt beslut. som jag är djupt kritisk till deprivatiseringsförslag som diskuterats vill jagunderstryka att det finns mycket som skulle kunna förbättras inom de områdenjag här berört, t. ex. inom barnomsorgen. Jag anser att vi är en bit på väg iden riktningen. Regeringen har t. ex. avsatt 30 milj. kr. som skall användastill utvecklingsverksamhet i syfte att utveckla och förnya barnomsorgen.Nyligen har presenterat ett förslag till pedagogiskt programför barnomsorgen som nu skall diskuteras bl. a. inom berörda personalgrupper. Vihar utredningar som har i uppgift att se över formerna för den framtidafritidshemsverksamheten och som ser över utbildningarna för de anställda inombarnomsorgen. Vidare: pågår det diskussioner blandadministratörer, politiker och berörd personal ute i kommunerna om vad som kangöras för att göra barnomsorgen ännu bättre. Jag vill starkt understryka att deerfarenheter och kunskaper som finns hos de yrkesgrupper som arbetar inombarnomsorgen kan tas till vara bättre än vad som är fallet. Genom att gepersonalen större inflytande över sin arbetssituation och genom att ge demökade befogenheter att själva fatta beslut och ta ansvar för den dagligaverksamheten skulle vi få ett bättre resursutnyttjande inom barnomsorgen - detär jag övertygad om. Vidare anser jag det vara viktigt att tillförabarnomsorgen resurser genom att ge föräldrar rätt att engagera sig iverksamheten. Här behövs massor av experiment, öch sådana skall naturligtvisuppmuntras. Beträffande de utvecklingslinjer jag här nämnt vill jagunderstryka att svaret definitivt inte är privatisering, utan ökaddemokratisering. I min inledning poängterade jag hur vikfig barnomsorgen ärför att trygga goda uppväxtvillkor för barnen. Barnomsorgen är också enutomordentligt viktig jämställdhetsfråga. Skall främst kvinnorna kunna vara påarbetsmarknaden och där göra de insatser de vill och hoppas kunna göra krävsatt barnen har en kvalitativt bra omsorg. Det är ett krav som kommer att varalika starkt framöver - kvinnorna kommer att kräva sin självklara rätt tillarbete och en plats på arbetsmarknaden. Tyvärr måste vi konstatera att köerna till dag- ochfritidshem är länga - många barn som behöver en plats ibarnomsorgen kan inte få det. Vad vi också kan konstatera är att LO-gruppernahar sämre möjligheter att utnyttja den kommunala barnomsorgen jämfört med TCOoch /SR, även om barnomsorgen för dessa grupper är långt ifråntillfredsställande. Orsakerna till detta är: Den kommunalabarnomsorgen är fortfarande anpassad så att den framför allt tillgodoserbehovet av barnomsorg för de dagtidsarbetande föräldrarnas barn, och denfaktiska situationen är att många föräldrar inom LO-kollektivet arbetar påobekväma arbetstider. Det är devälutbildade och välsituerade som har de största chanserna att utnyttjareformen. De kan på ett helt annat sätt än andra grupper utöva påtryckningar påde myndigheter som har att handlägga frågorna. Många kommunerhar ökat daghemsavgifterna, vilket gör att föräldrar i låg- ochmellaninkomstskikten inte har råd att utnyttja den kommunala barnomsorgen. Det finns bara ett sätt att komma till rätta med dennasnedfördelning. Det är att bygga ut den kommunala barnomsorgen. Det visar bl.a. uppgifter från , där man haft en kraftigutbyggnad och där denna snedfördelning inte förekommer. Barnomsorgen är en investering i barnen. Barnens behov avutveckling och trygghet skall inte i första hand diskuteras i ekonomiskatermer. Men det är bra att det finns ekonomiska underlag att bedöma vad detkostar att tillgodose detta behov. Flera undersökningar visar att deti de flesta fal! är lönsamt för samhället att bygga ut barnomsorgen. I en undersökning gjord av framgår bl. a.följande; För en kvinna med ett barn skulle produktionsvärdet på täcka kostnaderna förbarnomsorgen för barnet från ettårsdagen tills barnet fyllt . Om kvinnanarbetar mer än ökar den samhällsekonomiska vinsten. Vidheltidsarbete uppgår den samhällsekonomiska vinsten till ca . ,om vinsten fördelas på de barnet får omsorg. Även är det samhällsekonomiskt mer lönsamt att bygga ut barnomsorgen medsmåbarnsplatser än att utgå ifrån treårsåldern. Vi får inte släppa målsättningen att på siktnå full behovstäckning. Därför är det också viktigt att arbeta fram en nyutbyggnadsplan. Jag tvivlar starkt på att experiment med privat barnomsorghjälper oss att uppnå detta mål. 82JAN-ERIC VIRGIN (m): Jag har väl liksom föregående talare varitlitet besviken över att socialdemokraterna inte har kommit med mer konkretadebattinlägg beträffande familjepolitiken. 1 olika sammanhang här har dettalats om privafiserade daghem. a. vårt parti har varit inblandat i denna debatt.För vår del anser vi, att när vi nu har så stora problem på familjepolitikensområde, då det gäller tillsynen av barnen, finns det skäl att provaprivafiserade daghem. Jag vet inte om helt avvisar tanken. I varjefall avslutade hon sitt anförande med att säga sig vara tveksam. avsåg jag emellertid att tala om befolkningstalet här ilandet. var det ett rekordlägt barnafödande i . Enligtstatistiska centralbyrån noterades ett överskott. Antalet födda överstegantalet avlidna med 800. Men , 1984, finns det risk för ettfödelseunderskott. Naturligtvis anar många ugglor i mossen. Våra motståndare -om jag får kalla dem så - menar att vi inte har någon anledning att föda mångabarn, som naturligtvis inte är märkvärdigare än andra, för att bevara densvenska folkstammen, som mänga uttrycker saken. Sådana tankar kan möjligen,säger man, leva kvar hos de klassiskt konservativa och förmodligen också inomden nya politiska högern, som gått i hårdliberalismens skola. Då skulleavsikten vara att man vill ha billig arbetskraft. Sådana argument används idebatten. Men som befolkningen blir äldre fortsättermedellivslängden att öka, och ett mindre antal barn föds. Detta skaparnaturligtvis obalans. Det blir en felaktig befolkningspyramid, som på siktkommer att medföra stora försörjningsbördor för de unga, som inte bara skallförsörja en allt äldre befolkning, sig själva och ett nytt ungt släkte. Deproduktiva generationerna tvingas också att bekymra sig för sin egen ålderdom.Hur skall de produktiva generationerna, med en krympande ung generation bakomsig, kunna garantera en trygg försörjning för de äldre, för de unga och när detgäller sin egen ålderdom? En svacka i nativiteten utlöser alltid ökad aktivitetfrån tillsattes som rekordsnabbt fick plocka fram en hel radåtgärdsförslag. Just nu sitter vår framtidsminister och bryrsitt huvud över var orsakerna till den nuvarande låga nativiteten ligger. påfredag skall framtidsministern återigen svara på en interpellation av GunnarBiörck i . För precis ägde en interpellationsdebatt rum medsamma personer som är inblandade - då var det vid , nu blir dethär. Det skall bli intressant att höra om något nytt tillförs debatten iförhållande till . Forskare och samhällsdebattörer lämnar sina bidrag tilldiskussionen, men det blir inte mycket mer än diskussionsinlägg. Man kan frågasig varför. Antagligen är det svårt att hitta något Columbi ägg, som kananvändas för den mångfald av kulturer och samhällssystem som har drabbats avsamma fenomen. 14 forskare, författare och politiker har på uppdrag avregeringen gett sina synpunkter i befolkningsfrågan. Kvinnans frigörelse ochökat inträde på arbetsmarknaden spelar förmodligen en stor roll, menar dessa.Det är för dyrt med barn, är också en aspekt. Vidare anförs att det är obekvämtmed för många barn. Rädsla för framtiden och oro för krig är också skäl somanges. Många känner att de inte orkar och inte har ekonomiska resurser. En förbättring av situationen skulle naturligtvis kunnaske genom ett ökat ekonomiskt stöd till flerbarnsfamiljerna och genom andrapolitiska beslut. Men det löser säkerligen inte hela problemet. Samhället somsådant måste bli tryggare. Arbetslöshet och sviktande framtidstro är ingen brastimulans när det gäller att påverka människor att sätta barn till världen.Människor måste kunna känna trygghet inte bara när det gäller sociala aspekterutan också . Människor måste också kunna hoppas på fred ochtrygghet i det stora avgörande perspektivet. Ett mjukare och mer barnvänligtsamhälle skulle också vara en fördel. I är barnafödandet en rörlig variabel. Vi föderfärre barn när ekonomin är knapp, när det är svårt att trygga barnomsorgen ochdå arbetet kräver mer tid av oss. För att över huvud taget kunna vända på den negativabefolkningsutvecklingen måste vi sätta barnen i centrum. Vi måste utgå frånbarnens behov när vi organiserar produktionen, när vi bygger eller kompletterarvår boendemiljö, när vi utformar våra försäkrings- och skattesystem. När detgäller dessa områden hänvisar jag till de förslag som finns i vårt partis-moderata samlingspartiet - familjepolitiska motion. Vi måste se till att barn är välkomna i värt samhälle. Omdet inte är så är det ett tecken på att samhället inte är tillräckligtbarnvänligt. Vi måste göra en omfördelning mellan olika familjer. En familjförändras, och man har inte småbarn hela livet. Vi måste lära oss att snickra vaggan efter barns och inteefter vuxnas behov. Då kanske det åter börjar födas fler barn i vårt samhälle. 83 () replik: Jag vill bara säga till attjag helt avvisar tanken på att daghem skall drivas i vinstintresse - därtillmed subventioner från staten! Det är inte på det sättet vi skall handskas medvåra barn - utsätta dem för experiment av det här slaget. 84 () replik: Det finns ett uttryck som heter: Nöden haringen lag. Vi vet hur läget är. Jag har stått här och talat om att vibefinneross i en situation där vi har problem att öka barnafödandet i vårtland. Det måste ligga någonting bakom det. Det har gjorts pressuttalanden,många politiker har väl fått brev, vi har kunnat se debatter i TV, t. ex i gårkväll, om hur ansträngt barnomsorgsläget är. Man räknar med att inte kunna fåtillsyn av sina barn. Jag anser att man i en sådan situation skall kunna göraett experiment- inte av vinstintresse utan för att hjälpa människor atttillfredsställa sina behov. Man talar om att det är lönsamt för samhället attbygga ut barnomsorgen. Men det är också lönsamt att kunna pröva olikaalternativ. 85 () replik; Vad jag har anfört äratt det inte får drivas daghem med vinstintressen, och det får inte hellerförekomma att man därtill ger statsbidrag till det. Jag är inte emot privatbarnomsorg i form av föräldrakooperativ eller daghem som drivs av enskildaorganisationer. Men jag kan inte tänka mig att t. ex. har någotannat syfte än just vinstintresset. Jag tror inte att i det häravseendet ser till barnens bästa. 86JAN-ERIC VIRGIN (m) replik; Skulle det ändå inte vara tänkbart attElectrolux - eftersom det företaget nämns i debatten - kan vilja prova dettaför att hjälpa dem som jobbar i företaget? Det är också ett sätt att vara tillhjälp för de anställda att försöka lösa barnomsorgsproblemen, som för många äroöverstigliga. 87 Arbetsmarknadsminister ; Herrtalman! - Det är fint attha fått tider att passa. Man blir så förslappad av att bara gå hemma. Det sägerAnnelie Wibring, som är med i ett ungdomslag i . - Det här ärmycket bättre än att bara hämta ut KAS. Man mår inte bra av att sitta hemma.Och det här ger ju lite' arbetslivserfarenhet också. Det säger iungdomslag i . - Det känns tryggtatt ha en arbetsplats att gå till medan man söker ett fast jobb. Så säger , , i ungdomslag i . - Det är bra attha något att göra tills jag får ett riktigt arbete, säger ,också , i ungdomslag i . Detta ärnågra citat ur lokaltidningarna landet runt inför starten av De visar på en nästan heltgenomgående positiv inställning hos ungdomarna själva till vad den nya lagenbetyder för dem. När man bläddrar i klippen känns vissa dystra farhågor omungdomslagen långt borta. Visst finns det många som i nästa andetag konstaterar attde gärna skulle vilja arbeta full dag, fä full lön och därmed kunna försörjasig helt själva. Men ungdomarna tycks vara på det klara med att ungdomslagen ärett sätt att skydda dem mot den öppna, passiviserande arbetslösheten och attden skall vara en tillfällig lösning - i väntan på ett "riktigt" jobbpå den öppna marknaden. Ungdomarna tycks också vara helt inställda på attfortsätta sitt sökande efter ett ordinarie jobb. Någon samlad redovisning av hur ungdomslagen fungeratflnns inte ännu, av förklarliga skäl. Så vi får ännu lita till den bild sompressklippen ger och de kontakter vi har med kommuner, arbetsförmedlare ochfackligt folk. Den bilden visar en med några få undantag glad premiär. Påförvånansvärt många ställen kan man se att kommunerna fått fram långt flerplatser för arbetslösa ungdomar än vad det finns18-19-åringar utan jobb. I kunde således 250 ungdomar välja mellan700 platser, i väntade 400 jobb på 270 ungdomar, i i Dalslandfanns 18 jobb klara för 4 ungdomar. Jag kunde göra listan längre. Det finns också exempel på att starten har gått meratrögt, framför allt i stora städer. Men det tillhör undantagen. Fantasirikedomen har varit lika stor som fruktbi r när detgällt att finna arbetsuppgifter för ungdomarna. Man kan hitta exempel frånsnöskottning hos pensionärer, assistans vid sjömätning, idrottsinstruktion,laboratoriearbete i växthus, snickrande av nya busskurer till kaffeserveringpå tågstationer och mycket mera. Nog finns det arbete som väntar på att bliutfört. Om jag skulle våga göra en summering av de fragmentariskarapporter vi fått, så måste det bli att starten, trots motigheter pånågra håll, gått förvånansvärt bra. Det är med glädje som jag gör detkonstaterandet här i , här där vi för uppnådde engod kompromiss om just denna arbetsmarknadspolitiska reform. Jag hoppas att vitillsammans skall kunna konstatera att den goda starten följs av en lika godframfida utveckling. Jag skulle också på regeringens vägnar vilja uttala etttack till alla de arbetsförmedlare, kommunalanställda, lokala fack och allaandra som har gjort ett fantastiskt jobb för att ungdomslagen skulle kunnastartas på ett så framgångsrikt sätt. De har haft pä sig. Låt mig också säga att jag nog tror att den reform som vibeslutade också kan ha sina brister, något som vi kommer att blivarse efter hand. Jag sade då - och säger det nu - att jag är beredd attåterkomma till med förslag till förändringar om det skulle visa sigfinnas behov av det. Också en annan ny arbetsmarknadspolitisk reform trädde ikraft . Jag tänker på rekryteringsstödet på den enskilda sektorn.Åven här är de första rapporterna fragmentariska, men också positiva. som om informationen om detta nya, mycket generösa stöd vid Nr 71nyanställningar har trängt ut ganska väl. Fram till hade länsarbetsnämndernaregistrerat omkring 1500 rekryteringsstöd. Vi vet att den siffran är för låg,eftersom registreringen sker i efterhand. Siffran är naturligtvis också låg iförhållande till de förhoppningar vi har om att kunna nå mycket större talunder vintern och våren. Regeringen fäster mycket stora förhoppningar vid att medhjälp av rekryteringsstödet kunna placera ungdomar och långvarigt arbetslösa ifast eller tillfälligt arbete inom det enskilda näringslivet. Låt mig ta ettpar exempel från där det här redan fungerar. Det ena gäller en 44-årig man, bosatt i en mindre by. Hanär ensam familjeförsörjare. Han har gått utan jobb sedan slutet av sommaren.Med hjälp av rekryteringsstödet har han nu fått ett fast arbete som maskinsnickarepå ett litet företag i hembyn. Det andra exemplet gäller också en manligfamiljeförsörjare. Han är och har vandrat mellantillfälliga arbeten, beredskapsarbeten och arbetslöshet. Genomrekryteringsstödet har han nu fått jobb som vaktmästare hos på hemorten. Jag hoppas att vi skall få se många fler sådana exempel,liksom att vi på det här sättet skall kunna ge ungdomarna en chans till arbetei det privata näringslivet. Men om det skall lyckas, krävs det också attföretagen ställer upp, att de utnyttjar den här möjligheten både för sin egenskull och för att göra en insats mot arbetslösheten. befinner vi oss i en konjunkturuppgång. Det innebär-somvanligt, kan man säga - att klagomålen från en del företag om brist på yrkes-och specialarbetare kommer allt oftare. Vi har inom arbetsmarknadspolitikengjort avsevärda ansträngningar för att möta dessa behov innan de blivit akuta. Jag tänker framför allt på den s. k.flaskhalsutbildningen, som gäller helatillverkningsindustrin. Den har tidigare pågått som försöksverksamhet påMetalls och område. Flaskhalsutbildningen innebär ettmycket generöst stöd från statens sida till industrin. Den ger goda möjligheteratt för en liten ekonomisk insats från företagens sida motverka flaskhalsar iform av bristfällig utbildning i produktionen. Men det har varit trögt i starten med den härutbildningen. Vi har hållit på ganska länge sedan fattade sitt beslutunder våren. Vi har försökt att sända ut extra "ambassadörer", som vikallar dem. Med hjälp av pengarna i den s.k. industrikampanjen har folk som äranställda hos arbetsgivarorganisationer och fackliga organisationer frikopplatsför att vara ute och tala om den här utbildningsmöjligheten. Ändå hardet gåtttrögt, men jag hoppas att det skall vända . har jagfått vissa informationer om ett ökat intresse från näringslivet, bl. a. frånlänsarbetsnämnden i . I detta sammanhang vill jag också nämna omorganisationenav platsförmedlingen. Den innebär att företagen nu skall få en"husförmedla- re", en kontaktman på förmedlingen. Det skall gebättre information och bidra till att förkorta vakanstiderna. Tillsammans med det mycket fördelaktiga konkurrenslägegentemot utlandet som vi har fått genom devalveringen och regeringens antiinflations-politikhar detta skapat ett utomordentligt gott utgångsläge för svensk industri ochsvenska företag. Jag skulle gärna vilja uttala en förhoppning, som egentligenär en förväntan, om att svensk industri nu tar chansen och utnyttjar det här godaläget till att öka produktionen och därmed ge många som går utan arbeteen chans till ett meningsfullt jobb, att öka produktionen också genom attnyanställa. Man kan säga att bollen nu ligger hos den svenska företagsamheten.Det är dags för att göra en avspark som märks på arbetsmarknaden, bland dearbetslösa. Låt mig till slut säga några ord omarbetstidsdebatten, som jag mer utförligt har redovisat iarbetsmarknadsdepartementets bilaga till budgetpropositionen. Jag tror att de flesta av oss här i kammaren - även de sominte är närvarande, vilket ju är de flesta - är överens om att en kortarearbetstid skulle vara av stort värde, även om vi kanske har delade meningar omvilket värde en arbetstidsförkortning har ur sysselsättningssynpunkt. De som debatterat arbetstidsförkortning harhaft olika utgångspunkter för sina inlägg. Det är en av anledningarna till attde ibland kommer till olika slutsatser. Man skall självfallet inte vara rädd förarbetstidsrefornier som är ett medel i kampen för sysselsättningen,även om jag ställer mig skeptisk till det omvända sambandet. Jag tror inte attgenerella arbetstidsförkortningar är ett särskilt verksamt medel motarbetslösheten. Hittillsvarande erfarenheter tyder inte på det. Arbetstidsförkortningmed motsvarande lönereducering, det som egentligen är arbetsdelning, skulleteoretiskt kunna ha sådana effekter, men de flesta löntagare i har inte råd med ytterligare inkomstminskningar avreallöneförsämringar. Jag tycker dessutom att en sådan metod som arbetsdelningegentligen är en passiv metod. Vi vet ju att det finns många arbetsuppgifter isamhället, både inom den enskilda sektorn och inom den offentliga, som baraväntar på att bli utförda men som inte blir det av ekonomiska skäl. Jag tror också att det vore konstruktivt att vidgaarbetstidsdebatten till att handla om mera än enbart förkortning av den dagligaarbetstiden. En sådan förkortning är visserligen väldigt angelägen, särskiltför vissa grupper av arbetstagare som har vårdnadsansvar för barn och andra,men det finns också andra arbetstidsförkortningar som är av betydande intressebåde ur välfärdssynpunkt och för arbetsmarknaden. Sedan delegationen för arbetstidsfrågor, DELFA, fick nyadirektiv och nya ledamöter har den haft ganska mycket av olikaaktiviteter. a. har DELFA anordnat konferenser om aktuella arbetstidsfrågorpå olika teman. En av dessa konferenser handlade just om arbetstidsförkortningaroch sysselsättningseffekter, och diskussionerna vid den konferensen finnsåtergivna i skriftlig form. görs tilläggsfrågortilLarbetskraftsundersökningen genom DELFA:s försorg. Dessa frågor kommer attgälla människors önskemål om arbetsfidens längd, frågor om hur man vill använda.ett ytteriigare standardutrymme - för privat konsumtion eller förarbetstidsförkortningar eller för något annat. DELFA medverkar i och följer olika försöksverksamheter medförkortningar av arbetstiden inom både den privata och den offentliga sektorn. och samhälle gör pä DELFA:suppdrag en studie där man särskilt skall titta på vad det blir för effekter isådana situationer där drifttider i verksamheter är längre än arbetstiderna. En annan studie planeras av , som har jobbatmed de här frågorna tidigare. På DELFA:s uppdrag kommer han att se på sambandetmellan arbetstidsförkortningar som redan genomförts och vilka effekter de harhaft på sysselsättningen. DELFA skall också studera regionalasysselsättningseffekter av arbetstidsförkortningar och planerar att inomlångtidsutredningens ram göra sina egna beräkningar. På det här sättet vill regeringen genom DELFAhålla debatten om arbetsfidsfrägorna levande. Vi gör det i hopp om att hittakonstrukfiva, goda lösningar, som i sä stor utsträckning som möjligt kanfillfredsställa skiftande behov hos enskilda människor och hos samhället istort. 88ANDERS HÖGMARK (m): Situafionen på arbetsmarknaden har under denförsta delen av den socialdemokratiska regeringsperioden varit sämre än någongång tidigare. var fler människor än någonsin öppet arbetslösa, ochantalet sysselsatta i arbetsmarknadspolifiska åtgärder har successivt stigittill nya rekordsiffror. Under nära nog har den socialdemokratiskaregeringen fått redovisa allt sämre arbetsmarknadssiffror jämfört medmotsvarande månader tidigare är. var i genomsnitt ca 150000 personer, dvs. 3,5%av arbetskraften, öppet arbetslösa. Dessa siffror skall jämföras medmotsvarande : 137000 resp. 108000 öppet arbetslösa. Bland ungdomarna är den öppna arbetslösheten betydligtstörre. redovisades 7,såsom öppet arbetslösa. Ungefär entredjedel av de arbetslösa var ungdomar mellan . Till detta skallsedan läggas alla dem som är föremål för arbetsmarknadspolitiska åtgärder avskilda slag. De uppgår f. n. till ca 4,av den totala arbetskraften. Det finns ett mycket klart samband mellannäringslivets lönsamhet och positiv sysselsättningsutveckling. Därför är detnödvändigt att den nu förbättrade lönsamheten inom näringslivet kanvidmakthållas på en hög nivå. På så sätt skapas de bästa förutsättningarna förnya investeringar och nyanställningar inom näringslivet. Denanpassning av kostnadsläget som socialdemokraterna genomförde vid 12 protokoU 1983/84:70-71 regeringstillträdet måste följas upp med mycketåterhållsamma löneavtal under de närmast följande åren. Insikten om vikten avatt hålla höjningarna av arbetskraftskostnaderna på en låg nivå är glädjande.Låt mig få uttrycka den förhoppningen att denna insikt också sprider sig tillarbetsmarknadens parter.