prot · G70972 · 1983-12-31 00:00:00 — medverkar fill att pressaned levnadsstandarden för löntagarna och låter företagens vinster skjutai höjden och sedan bara har en from förhoppning att företagen skall tachansen. Under de borgerliga åren påbörjades en giganfisk\ ekonomisk omfördelning i samhället.De som i valet röstade fram en ny majoritet i förväntade sigatt denna omfördelning skulle brytas. Fördelningenoch användningen av de ekonomiska resurserna i samhället måste vara denavgörande faktorn i kampen mot arbetslösheten. Det gäller bådefördelningen mellan arbete och kapital och fördelningen mellan dem som har detbättre eller bra och dem som har det särrist ställt. 33Arbetsmarknadsminister : Herr talman! Fär jag börja med attkommentera det som sade i går. I slutet av sitt anförande taladehan om att det finns mänga människor, inte minst i Norrlandslänen, som går frånden ena utbildningen till den andra. Det kändes ganska meningslöst, menade . Det borde vara så att man fick arbete i stället. Jagkan delvis förstå det här resonemanget, men lät det som mycket kritisk mot utbildning som sådan. Där tror jag att vi skall ha en igrunden mycket positiv inställning. Jag har den uppfattningen att vi intekommer att behöva mindre utbildning i framfiden, utan tvärtom mera. Ett av deväsentligaste områden inom arbetsmarknadspolitikens ram som vi måsteutvidga är just utbildningssatsningarna - utbildning av arbetslösai kombination med beredskapsarbete på den kommunala sektorn. Denna form avutbildning har vi infört från som ett nytt instrument, men denhar ännu inte börjat tillämpas i praktiken, bl. a. därför att avtal ännu inteträffats på den punkten. Andra frågor i fråga om utbildning inomarbetsmarknadspolitikens ram som vi måste förändra gäller de. redan anställda.Jag tror att det varken eller får vara sä att man tyckeratt det är ett misslyckande om man under livets gång får genomgå fler än enutbildning. I stället tror jag att det kommer att bli vardagsmat för oss ochnågonting som vi kan glädjas åt. förekommer den vanföreställningen attinom.arbetsmarknadspoli-fikens ram väldigt många människor går från enutbildning till en annan, går från beredskapsarbete till utbildning. I själva verket är det mindre än10 % av dem som är föremål för olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder som blirföremål för mer än en åtgärd. Det är då mycket ofta människor med olika formerav handikapp som behöver , innan de kan komma ut påarbetsmarknaden. Sedan har vi naturligtvis inga garantier från näringslivetatt det skall ställa upp med så och så mänga arbetstillfällen. Men vi försökerutforma politiken så, att vi kan skapa den situationen. Detta gör.vi både genomatt ta ifrån näringslivet en del av de vinster som företagen har fått tillföljd av devalveringen och se till att de vinsterna används i produktivt syfte- beslut om detta har redan fattats här i - och genom att se till attstimulera näringslivet att anställa människor. Detta sker t. ex. genomrekryteringsbidraget, genom att göra det möjligt för näringslivet att kommaifrån de flaskhalsproblem som finns - bristen på yrkesutbildad arbetskraft ochannat -som kan hindra en expansion och genom att ställa utbildningsresurserfill förfogande. är det litet sorgligt att konstatera attnäringslivet är något senfärdigt att uppfatta dessa signaler och attnäringslivet inte är riktigt på alerten när det gäller sin egen planering. Mendet finns ändå väldigt många tecken som visar att vi är på rätt väg. , TillElver skulle jag vilja säga att när det gäUer industrisysselsättningenkan vi jämföra utvecklingen . minskadeantalet sysselsatta i industrin med 35000 personer. Mellan 1982 och 1983stannade minskningen vid 5 000 personer, och vi har goda skäl att nu se framemot en ökning av antalet industrisysselsatta. Det har varit en mycket kraftig minskning i industrisysselsättningenunder en följd av år. Socialdemokraterna sade i oppositionsställning att en avde viktigaste förutsättningarna för oss var att bryta den tendensen för attkunna komma tillbaka till ett system med full sysselsättning. Detta är integjort i en handvändning, men utvecklingen visar ändå att vi är på väg i rättriktning. När det gäller lönebidrag, som och de flestaandra talare i går också tog upp, vill jag för det första säga att det intefinns något allmänt tak för lönebidragsanställningar - jag tror motsatsen i går. När det gäller lönebidragsanställningar i det enskildanäringslivet ser vi tvärtomfram emot en expansion. För det andra finns det ett tak för dessa bidrag på när det gäller de allmännyttiga organisationerna. Denna siffra gäller intebara under ett är, utan normalt . Däremot finnsockså för de allmännyftiga organisationerna självfallet möjligheten attanställa handikappade pä de andra villkoren beträffande lönebidrag. Nuvet väl alla i den här kammaren att vi pä har enframställning från pä grundval av den utveckling som vihar haft under detta år. Denna framställning har vi fått, eftersom vi begärtden till följd av aft ålade oss att komma med en redovisning fördefta område. Vi håller alltså pä att behandla den i departementet, men vi ärinte färdiga med den beredningen. Jaghar också fidigare sagt att jag fill kommer att lämna en redovisningav dessa frågor . tog upp frågan om vad som händer med de arbetslösa. Jag håller medhonom om aft vi behöver ökade kunskaper. Glädjande nog har vi -bl. a. tack vare intensiva arbete - fått i gång ökadarbetslöshetsforskning. Vi har också ett samarbete på nordisk basis i justdessa frågor. Detfinns danska undersökningar - har ju läng erfarenhet av högarbetslöshet - som visar allvarliga tendenser. De visar att det är sammamänniskor som riskerar aft gång på gång återvända fill arbetslöshet och att dedå hamnar i en mycket besväriig situafion, där de blir svagare varje gång deblir arbetslösa. riskerar man naturligtvis en utslagning -kanskeinte första gången som arbetslös, men när man kommer tillbaka. Detfinns å andra sidan ganska nya finska undersökningar som är mer uppmuntrande.De visar att många av de arbetslösa inte tycks drabbas av särskilt storaproblem. Vivet för litet. Vi behöver forska mer, både här hemma och internafioneUt, Det ärett sådant arbete på gång. Jag tror att det under det här året kommer att geoss mer kunskaper, som vi då får dra nyfta av. talade om arbetslinjen framför kontantlinjen. Det är den gamlahederhga svenska principen. Vi hade länge den fördelningen att av depengar som betalade ut till arbetsmarknadsåtgärdergick fill passivt utbetalande av kontantstöd medan gick fill akfivaåtgärder, utbildning och sysselsättningsskapande insatser. Under de senasteåren har siffran för kontantstödet ökat till . Det är inget nytt under densocialdemokratiska regeringstiden, utan det blev fakfiskt så redan under denborgeriiga regeringstiden. Jagdelar helt uppfattning aft det inte finns någon viktigareuppgift för oss än att finna aktiva åtgärder i stället för ett passivtutbetalande av dessa av de anslagna pengarna. Problemet är bara att vimåste hitta de prakfiska åtgärderna. Vikan när det gäller 16-17-åringar säga att vi nu har en ganska bra situation. Vihar inte klarat av alla problem, men ändå en hel del av dem som vi tyckte var mycket svåra. rekryteringsstödoch andra åtgärder är vi, tror jag, på väg att lösa problemen också för 18-19-åringarna. Självfalletmåste både de som är med i regeringen och de som står utanför den,arbetsmarknadens parter och många andra, tillsammans jobba för att på sammasätt som när det gäller ungdomarna hitta de praktiska vägarna för att gå frånpassivt utbetalande av stöd fill aktiva åtgärder. Vi är intensivt sysselsattamed att försöka finna de vägarna. Detär, som säger, självfallet ingen brist på arbete i samhället.Jag är inte överraskad av de redovisningar som vi nu får om ungdomslagen,tvärtom. Det är precis det som vi har argumenterat för. Men vi mötte i debatteni höstas - jag vill inte påstå från , men från en hel del andrahåll - argumentet att det inte går att ordna ungdomslag därför att det intefinns meningsfulla jobb. Utvecklingen har visat att det finns sådana. Jag troratt det är samma sak också på andra områden. Vihar en bra arbetsmarknadspolitik i , men vi kan göra den ännu mycketbättre. Så länge som dessa betalas ut i kontantstöd har vi en enormutmaning, som vi måste anta. 34 ()replik: Låt mig anknyta till vad arbetsmarknadsministern sade sist ianförandet. Det är ingen överraskning att det finns arbete som väntar på attbli utfört. Det saknas inte arbetsuppgifter, sade arbetsmarknadsministern. Omman kopplar det konstaterandet fill det faktum att det går ett stort antalmänniskor arbetslösa borde slutsatsen vara att det är någonfing som felas. Detär någonting i arbetsmarknadens funktionssätt som brister. Jagställde ett par frågor. Jag är medveten om att arbetsmarknadsministern inte kansvara på alla under den korta repliktiden, varför jag vill upprepa dem. JagstäUde frågan om arbetsmarknadsministern ansåg att det finns ett samband mellanlönenivån för ungdomar och ungdomarnas möjligheter att komma in på denreguljära arbetsmarknaden. Jag undrade också vilka praktiska och politiskaslutsatser hon i så fall drar och vilka förslag till åtgärder som vi kanförvänta oss från arbetsmarknadsministerns sida. Ettstarkt fack kan vara nödvändigt och önskvärt, om de fackliga organisationernasysslar med det som är facklig verksamhet. Jag skall gärna hålla med om attsvensk fackföreningsrörelse haft en mycket konstruktivinställning fill ny teknik och till rationaliseringar och förändringar inäringslivet. Jag är däremot inte hka övertygad om att det i samband med dennaflexibilitet som vi efterlyser när det gäller arbetstid m.m. måste finnascentrala avtal, centrala lagregleringar som bas. Vissa lagregler krävssjälvfallet, men just de centrala avtalen har förhindrat individuellt anpassadelösningar, för de enskilda individerna, ute i företag. Uttalandet omindividuellt anpassade lösningar som man hör från arbetsmarknadsministerietinnebär alltså att vi behöver ha mera centrala avtal och mera centralalagregler, och det tror jag inte på. Närdet gäller åtgärder gör vi alltså besparingar. I ett lägedär konjunkturen klart är på väg upp menar vi att det måste vara rimligt attmera lita på näringslivet och tro att man där kan klara nyanställningarna. Jagfick ett brev från en enskild företagare som uttryckte en viss förvåning överatt han med sitt företag inte hade fått vara med och ställa platser fillförfogande för ett ungdomslag. Han hade via politiker fått besked om att de nuvar fritt fram för enskilda företag. Han hade också läst vad fattatbeslut om, men fått ett annat besked. Jagtror avslutningsvis, , att om man skall kunna hålla nere dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna och gå ut och vädja fillnäringslivet att gä ut och anställa folk, skall man först och främst respekterariksdagens beslut och inte sabotera för enskilda arbetsgivare som vill dra sittstrå till stacken för att nyanställa både ung och gammal. Det är att utmanaödet att göra pä det sättet, och det bäddar för fortsatta kraftiga insatserinom arbetsmarknadspolitikens område, sådana som i en konjunkturuppgång tyvärrinte behövs i den omfattning som regeringen föreslär. 35 ()replik: Jag noterar att arbetsmarknadsministern skall återkomma till riksdagenmed förslag med anledning av skrivelse angåendelönebidragen för allmännyttiga organisationer. I denna skrivelse redovisas att1100 handikappade skulle kunna beredas plats i allmännyttiga organisationer ominte detta tak hade funnits. Utantvivel är alternativet för mänga av dessa människor att belastaSamhällsföretag. Och vi vet ju att både ur den enskildes och ur samhälletssynpunkt är det betydligt mera kostsamt med en plats på Samhällsföretag än hosen allmännyttig organisation. Jag är också övertygad om att det i mänga fallkan leda till förtidspensionering, som självfallet är passiviserande för denenskilde och medför stora kostnader för samhället. Därför hoppas jag att arbetsmarknadsministernär positiv till att utöka antalet platser med lönebidrag i allmännyttigaorganisationer. Min bestämda uppfattning är att detta tak inte bör finnas kvari framtiden. Närdet gäller industrisysselsättningen är det rikfigt att det skedde en minskningunder . Det var väl på det sättet, , att vissastrukturförändringar var nödvändiga att vidta. Jag tänker på varvsindustrin,stålindustrin, skogsindustrin osv. I en del av fallen tror jag att det hadevarit nödvändigt att göra dessa strukturförändringar somsocialdemokraterna satt i regeringsställning, dvs. Mende fick vidtas under de år som vi satt i regeringsställning. Allrasist, herr talman, är det naturligtvis viktigt att vi får en utvärdering närdet gäller ungdomslagen. har också beställt en sådan av regeringentill hösten eller senast i samband med budgetpropositionen. Det är naturligtvisviktigt att vi får erfarenheter i det praktiska livet. Jag tror att det ärnödvändigt att gå vidare upp i åldrarna, även till 20-21-åringarna, och attfinna konstruktiva lösningar som innebär att även dessa grupper kan komma tillställningstaganden att de väljer arbetslinjen framför kontantlinjen. Det ärenligt min bestämda uppfattning den riktiga vägen att gå. Anf.36 () replik: Jag känner en viss oro över att arbetsmarknadsministern anlägger ett såkort perspektiv både på industrisysselsättning och på andra frågor. Det gälleratt se såväl i backspegeln som framåt. Beträffande justindustrisysselsättningen vill jag säga att vi inte får tappa bort det faktumatt den nuvarande trenden har rått under en mycket och att det interör sig om år utan om decennier. Jagkänner också oro - det vill jag uppriktigt säga arbetsmarknadsministern - översänkningen av den socialdemokratiska ambitionsnivån i fråga om t. ex.arbetslöshet och åtgärder inom byggnadssektorn. Det var ju områden som manunder en socialdemokratisk regim kraffigt skulle satsa på. är budskapet skall hejda nedgången. Ommålen råder det betydande enighet. Jag vill upprepa att så är fallet. När detgäller medlen behövs det ett förtroendefullt samarbete. Om man vill skapa ettsådant går det enligt min mening inte att göra sådana misstag som regeringengjorde - jag tänker på genomdrivandet av löntagarfonderna ochavhoppet från skatteuppgörelsen. Låt i stället sakfrågorna dominera i bredauppgörelser! Då kan uppgörelser komma till stånd, inte bara inomarbetsmarknadspolifiken utan även inom familjepolitiken, när det gäller attåterupprätta målet för biståndspolitiken och att följa upp efterlevnaden avreglerna för ungdomslagen - för att nämna några exempel. Jag tror också att vibehöver sådana fördjupade diskussioner om okonvenfionella medel för att nä engod balans på arbetsmarknaden, och arbetsmarknadsministern antydde att hon varberedd att engagera sig i detta. Igårdagskvällens debatt sade arbetsmarknadsministern bl. a. att den fördaregeringspohtiken var ett gott utgångsläge . Jag vill framhållaför kammaren att jag inte delar den uppfattningen. Att i en högkonjunktur göraså litet som regeringen gör för att statens affärer skall förbättras är attrulla problemen framför sig. De svåra avgörandena väljer regeringen att skjutaframåt i tiden - förmodligen bortom valdagen 1985. Det innebär att situationen,när konjunkturen vänder nedåt igen, kommer att bli rent av ohållbar. Någrakrafttag tas det ju inte när det gäller sparandet, och faran med åretsfinansplan är att krismedvetandet minskar. Jag tror att om vi inte håller deoffentliga utgifterna i schack avhänder vi oss möjligheterna att i ett kärvareläge komma fill rätta med ekonomin. Att enbart med nya skattehöjningar försökarätta fill statens affärer är ingen realistisk väg. Arbetsmarknadsministerngör förvisso många bra saker - lät mig säga det -och det finns en betydandevärdegemenskap om arbetsmarknadspolitiken. Men regeringens ekonomiska politikeller, om man så vill, ideologiska låsning kommer att bh ett hinder förmöjligheterna att skapa varaktiga och trygga jobb. 37 (vpk) replik; Nej, , jag ser inte kritiskt pä utbildning, och jagtror inte heller att någon människa lider skada av att ha kunskaper i flerayrken. I likhet med arbetsmarknadsministern skulle jag kunna tänka migatt det kan vara en stor fördel att människor har kunskaper i flerayrken. Det förhållandet att människor har utbildat sig i en mängd olika yrkenmen fortfarande saknar jobb var emellertid inte något som jag lade tyngdpunktenpå i mitt anförande. Jag var inne på detta i anslutning till att jag framhöllatt man måste ställa högre krav på arbetsmarknadsutbildningens organisafion ochinriktning, så att man kommer därhän att människor utbildar sig för ett arbete.I det sammanhanget vill jag säga att jag inte förstår att man kan tänka sig atti arbetsmarknadsutbildnigen införa lärarlösa lekfioner. Jag har svårt att seatt det skulle vara ett led i en aktiv och framåtsyftandearbetsmarknadspolitik. Imitt anförande under nattens övningar nämnde jag också att de handikappadessituation var svår, att dessa människor drabbas särskilt hårt avarbetslösheten. Jag påtalade då bl. a. den begränsning av antaletlönebidragsanställda personer i allmännyttig verksamhet som regeringenföreslagit. Med anledning av det skulle jag vilja ställa en konkret fråga tillAnna-Greta : Vadanser arbetsmarknadsministern vara-det mest angelägna, om man skulle väljamellan å ena sidan att - som har skett - ge höginkomsttagarna en mycketkraftig skattesänkning och ä andra sidan att bereda de handikappade som stårutan arbete en sysselsättning? Manhar ju räknat ut att spareffekterna av begränsningen i antaletlönebidragsanställda är marginell. Samhället sparar ca . , om mantvingar den handikappade till sjukskrivning eller förfidspension i stället föratt ge honom eller henne en anställning. Minnästa fråga kan besvaras med ett klart ja eller nej: Tycker verkligenAnna-Greta att det är mer angeläget att hon och jag får en rejälskattesänkning än att t. ex. de handikappade får en meningsfullsysselsättning? 38Arbetsmarknadsminister : Herr talman! Får jag inledningsvissäga några ord till om industrisysselsättningen. att det var nödvändiga strukturförändringar, förändringar som måste göras,under de borgerliga åren som bidrog till den nedgång i industrisysselsättningensom vi då hade. Ja, det är en av de förklaringar som finns - det finns ocksåandra förklaringar till den utvecklingen. Men visst var det nödvändigt medstrukturförändringar, och man kan kanske säga att en del borde ha kommittidigare. Men det är ju sä att man inte bara inom regeringen och ,vare sig det är en socialdemokratisk eller borgerlig regering, måste varaframsynt; det måste också det enskilda näringslivet vara. Jagminns en gäng under den förra socialdemokratiska regeringsperioden, då jag varmed, och jag gjorde ett studiebesök på ett av våra större varv. Jag hadediskussioner med varvsledningen, som planerade en stor expansion. Mandiskuterade om man skulle förlägga den i eller i . Det var baraljusa framtidsdrömmar för det här varvet. var konkursen ettfaktum. Det är nödvändigt för oss att finna former för hurvi skall kunna planera bättre för framtiden än vi gör . Jag tror att blanddet viktigaste vi måste göra är just att satsa på en utbildningsplanering. Jag kommertillbaka till det, för jag upplever det som litet grand av ett problem att manfrån det enskilda näringslivet inte riktigt uppfyller de krav som vi frånriksdagens och regeringens sida har ställt när det gäller att vara framsynt ochplanera för att möta flaskhalsar i produktionen. Där ställde faktisktför nya möjligheter fill förfogande. Jag hoppas att manskall vara mer framsynt när det gäller att utnyttja de möjligheter som finns änden nämnda varvsledningen var . Det kan vara ett sätt föross att få en expansion på den vanliga öppna arbetsmarknaden, som så mångatalar om här. Fårjag sedan ta upp frågan om ungdomslagen. Det pågår en diskussion som jag interiktigt förstår. Jag var tyvärr inte närvarande i kammaren i går påförmiddagen, då talade, men jag har läst vad han sade. Jaghade en debatt med , och tog uppden här frågan. Självfalletrespekterar vi i regeringen beslut. Det skulle aldrig falla mig ha några andra funderingar. Men vad är beslut när det gällerungdomslagen? kompromissade fram en vidgning av kretsen av berördaarbetsgivare. Ett motionsyrkande gällde de kommunala bolagen. Det fanns intemed i det ursprungliga förslaget från den socialdemokratiska regeringen. Detblev en ganska väsentlig utvidgning av verksamheten genom att de kommunala ochlandstingskommunala bolagen kom med. Jag tycker att det var mycket bra. 11 i arbetsmarknadsutskottetsbetänkande /84:12 sägs följande: "Somtidigare betonats ankommer det i sista hand på kommunerna att ansvara för attsysselsättning ges de unga genom ungdomslag. Genom den utvidgning av möjligaarbetsuppgifter som bhr följden av vad som förordats ovan" - det gälleralltså de kommunala och landsfingskommunala bolagen -"underlättaskommunernas möjligheter att finna lämpliga arbetsuppgifter. Utskottetanser att det kan finnas andra avgränsade arbetsuppgifter hos enskildaarbetsgivare som kan vara lämpliga för de ungdomar som ingår i ett ungdomslag.Det förutsätts då att dessa arbetsuppgifter inte skulle komma att utföras utanungdomslagens medverkan och att andra arbetsmarknadspolitiska åtgärder inte ärlämpligare." Redaninnan det här beslutet fattades hade beslutat om det nyarekryteringsstödet. Till skillnad från ungdomslagen ger detta också möjlighettill permanent anställning, på heltid. Det var ju det som så många i debattenom ungdomslagen sade att man ville ha, och naturligtvis är det vad vi allaönskar. Självfallet måste ungdomslagen vara det instrument som vi tar till isista hand, när vi inte har lyckats på annat sätt. När det gäller ungdomslagenkan, vilket klart framgår av beslut, de offenfliga arbetsgivarna i specieUasituationer lägga ut arbete hos enskilda arbetsgivare. Men ingen arbetsgivare,vare sig kommunen - kommunala bussbolag etc. - eller någon enskildarbetsgivare, kan rekvirera ett visst antal ungdomar enbart från ungdomslag.Det var inte meningen med beslutet. Detråder inget tvivel om att informationen om beslut i dess helhet gårut. Det här har dock inte fungerat i alla detaljer, men vi är ju bara i börjanav februari. Väldigt mycket återstår att göra innan vi kan säga att allaproblem är lösta. När det gäller de privata arbetsgivarna finns det en delproblem. Det berörde jag i en debatt med är nämligen ännu inte lösta. Om en kommun vill placera enungdom frän ett ungdomslag i jobb hos en enskild arbetsgivare, är det inteklart vem som skall stå för försäkringen. I händelse av olycksfall kan densituationen uppstå att en ungdom står utan möjlighet till ekonomisk ersättning.Det kan också vara så att en enskild privat arbetsgivare fär betala väldigtmycket själv. Ingetdera är särskilt lyckligt. Därför pågår just nuförhandlingar mellan och Försäkringsbranschens Service AB.Häromdagen redovisade jag detta här i , som jag tidigare nämnt. papper som skickar ut ges en klar redovisning. Man säger attstatsbidragsförordningen innebär att kommunerna fär, på anvisning avlänsarbetsnämnden, låta ungomar i ungdomslag utföra arbete åt enskildarbetsgivare. Det gäller avgränsade arbetsuppgifter som annars inte skulle bliutförda inom ramen för någon, annan arbetsmarknadspolitisk stödform, t. ex.rekryteringsstödet. I sädana fall är kommunen arbetsgivare, vilket framgår avriksdagens beslut, och kan, om sä är befogat, betala ut bidraget - eller delardärav - för administrations- och handledarkostnader till den enskildearbetsgivaren. Vidare sägs det att man ännu inte är färdig med utredningen avde försäkringsmässiga konsekvenserna. Man jobbar med den frågan. I ett cirkulärsenare kommer man att ta upp. dessa frågor och informera kommunerna. Detär inte bara och som informerar omdetta. Parterna på arbetsmarknaden och framför allt de fackliga organisationernahar varit aktiva. Jag tycker det är glädjande att har gjort en gemensam rekommendation beträffande riksdagensbeslut om rekryteringsstöd m. m. Där säger man: