prot · G709152 · 1983-12-31 00:00:00 — Det ärtacknämligt att propositionen och utskottet föreslår att kvinnan i dennasituation skall få stöd och personlig hjälp av någon socialt engagerad person.Det är emellertid inte tillräckligt. Juridiskt stöd är också nödvändigt. Jagyrkar bifall till reservation nr 3 av och iRöstånga. Slutligen,herr talman, önskar jag yrka bifall också till reservation nr 2 av GuniUaAndré. Därvid talar jag helt och håUet för mig själv. Åsikterna är delade imitt parti, Uksom möjligen även i andra, om man verkligen skaU kriminaliseraprostitutionens kunder. I likhet med kvinnoför- bund ser jag en sådankriminalisering som en önskvärd, allmänpreventiv åtgärd i syfte att minskaprostitutionen och som en klar markering av att samhället inte tillåter denform'en av kvinnoförakt. Argumentetmot detta är givetvis mycket respektabelt. Argumentet är helt enkelt:Kriminalisering hjälper inte, det stjälper. Jag medger att det kan vara svårtatt vara absolut säker, men för min del stöder jag mig på de erfarenheter somär gjorda av dem som faktiskt handgripligt arbetat bland prostituerade och somsäger att en kriminalisering av kunderna skulle hjälpa dem i deras arbete.Denna åsikt delas bl. a. av , ochYrkeskvinnors riksförbund, och jag citerar med instämmande Fredrikornasyttrande: "Viär inte ute efter stränga straff, information och vård är säkert en mer adekvatåtgärd. Vi är ute efter ett klart ställningstagande från samhällets sida motprostitution, i stället för ett accepterande av prostitution som ett nödvändigtont. Vi tror inte att en kriminalisering av kunden motverkar möjligheterna atthjälpa de prostituerade. Samma resonemang skulle ju kunna föras om t. ex.sexuellt umgänge med barn, men där tvekar man inte om behovet av enlagstiftning." Jagkan mycket väl förstå dem som anser att en kriminaUsering skapar nya problemoch inte blir lätt att genomföra. Jag anser dock inte att det är tillräckligaskäl för att nu avstå från att brännmärka köp, av människors könsdelar som detbrott det är. Jagskulle slutUgen vilja be kammarens ledamöter och justitieministern, i fall hanär här, att lyfta blicken från och våra trots allt någotså när överkomliga problem och se på hur prostitutionen fungerarintemationellt. Ta t. ex. den ohyggliga barnprostitutionen i och påandra ställen i världen, där späda tonåringar med utbrända ansikten skickas upppå hotellmmmet, lika självklart som whiskygroggen, till turisten frånVästerlandet eller . Den visar i grotesk och djävulsk förstoring vad detär vi håller på med. Sverigeinförde för inte så länge sedan som enda land i världen förbud mot att agabarn. Världen förundrades, men vi ville ha den lagen. Jag skulle vilja se mittland gå i täten när det gäller kampen mot den stinkande, transnatio-nellaindustri som prostitution är i denna världen. Då måste vi starta här hemma. Jag yrkar bifall till samtUga reservationer och i övrigt tiU utskottetshemställan. 166 (vpk): Det kan finnas anledning att först säga ifrån här - att sexualitet ärnågonting positivt. Det är det som har präglat sexualbrottskommitténsbetänkande. Sex är helt enkelt roUgt. Däremot är övergrepp inte roliga utanhelt otUlåtna. Vi från vpk:s sida tycker att regeringens förslag om en ändringav lagen då det gäller sexualbrott är ett klart steg framåt. Den diskrimineringav kvinnorna som förekommit i lagstiftningen har till stor del undanröjts, inteminst tack vare kvinnoorganisationernas målmedvetna Men i förhållandetill sexualbrottskommitténs i huvudsak enhälliga förslag är propositionensförslag ett klart steg tillbaka. Det gäller framför allt på en punkt. I detavseendet vill jag citera en artikel som handlar om den nya våldtäktslagen.Artikeln har rubriken och är skriven avsju kvinnor som granskat regeringens förslag tUl ny lagstiftning i fråga omvåldtäkt. Artikelförfattarna menar att regeringsförslaget omintetgör mycket avsexualbrottskommitténs arbete och att det leder tiU att skulden för en våldtäktäven i fortsättningen skjuts över på kvinnan. Artikelförfattarna har deltagiti én kurs vid benämnd Kvinnans rättsUga och socialaställning. Artikelförfattarna skriver så här: "äntiigen på väg att få en ändrad lagstiftning kring våldtäkt? Är det dåSexualbrottskommitténs goda intentioner och synsätt som får sätta sin prägel påden nya lagen eller är regeringens förslag ett försök att fuska bort kommitténsbetänkande när regeringen lade fram sin proposition? Tittarvi på nuvarande lagstiftning och hur den tillämpas, konstaterar vi snabbt attden inte ger en kvinna som blivit våldtagen någon större möjlighet tiU rättsligupprättelse. I dagens 'jämställda' ifrågasätts kvinnor närde anmäler en våldtäkt. Kvinnans klädsel vid övergreppet, hennes tidigareerfarenheter, levnadssätt och relation till våldtäktsmannen kan leda till attvåldtäkten inte bedöms som en sådan utan som våldförande, vilket ger ettUndrigare straff." Olikaundersökningar visar att majoriteten av alla våldtäkter begås av män somkvinnan känner . Konstigt nog leder sådana våldtäkter ofta tillatt brottet bedöms mildare. Om våldtäktsmannen är en granne eller enarbetskamrat är det mest troliga att han inte bUr dömd vare sig för våldförandeeller för våldtäkt - om han över huvud taget blir dömd. Frågorav detta slag har länge varit på tapeten. lade den förstasexualbrottsutredningen - jag vill erinra om att det var jag som aktualiseradeämnet - fram sitt betänkande, vUket förorsakade en våldsam kritik. Jag togsedan upp frågan, och vi fick en ny utredning. Kritiken riktades främst mot deformuleringar som innebar att skulden och ansvaret för övergreppet sköts överpå kvinnan. Utredarna menade bl. a. att kvinnans agerande före övergreppetskulle ha betydelse för bedömningen av brottet. Denkritik som då kom fram ledde till sexualbrottskommittén, vars förslag vi haratt ta ställning till . Tyvärr har kommitténs arbete fortfarande inte lettfram till ett avgörande vad gäller våldtäktsregeln. I vår partimotionframhåller vi att man har skapat en undantagsregel som gäller just våldtäkt. förslag ville vi avskaffa begreppet våldförande. Istället skulle vi se tiU att våldtäktsbegreppet utvidgades till att omfattaäven andra övergrepp som var jämförliga med samlag. Maximistraffet fyra årsfängelse kan, om vi antar denna lagstiftning , innebära att en man elleren kvinna - men i regel är det en man - kan dömas till böter för våldtäkt. Jagtycker detta är helt oacceptabelt. JagviU i dessa stycken, eftersom vpk inte sitter med i justitieutskottet, yrkabifall till vår motion, som helt enkelt innebär bifall till sexualbrottskommitténsförslag i dessa avseenden. Mankan också ta upp en del andra saker som har berörts här tidigare. Jag tyckeratt får skärpa sig. Man sitter inte i en kommitté ochsäger en sak för att sedan komma till ett utskott och säga en annan. a. kriminaliseringen av "torskarna". Man måste ha en konsekventhållning. Att vi, övervägande, har bestämt oss för att ickekriminaUsera kunderna beror just på att inte kvinnorna skall drabbas. Efter sjuår i kommittén har tydUgen GuniUa fått en annan uppfattning. Detsammaskulle man kunna säga om juridiskt biträde. Om regeringens förslag går igenom,att det i praktiken skall kunna utdömas böter för våldtäkt, krävs juridisktbiträde. Jag hoppas att så inte blir fallet. EgentUgen viUjag yrka återremiss av hela betänkandet. Anf.167 () replik: Jag är något förvånad över inhopp och påhopp på mig ochhennes uttalande att jag skulle skärpa mig. Det kanske behövs i vissasituationer - det håller jag inte för otroligt - men i det här fallet har jagfaktiskt, , i vårt betänkande på s. 167 en reservation angåendeprostitutionen. Det ställningstagandet kan således inte vara någon nyhet förEva . Vidarekan jag säga att jag för min del satt i denna utredning och inte . Jagkan också säga beträffande juridiskt biträde att remissopinionen varit av densorten att jag tycker att det i detta fall fanns skäl att tillmötesgå den. Anf.168 (vpk) replik: Jag har betänkandet Våldtäkt och andra sexuella övergrepp framför mig.Jag kan inte här hitta det som åberopar och som hon har tagit uppi justitieutskottet. Framför allt kan jag fortfarande inte förstå hur man -om.man nu sitter i justitieutskottet - kan undvika den stora frågan, nämligenundantagsregeln att våldtäkt i praktiken kan leda till böter. Hur kan man sittai och säga sig försvara kvinnorna och fortfarande gå med på en sådanregel? Det är mer än jag begriper. Anf,16? () replik: Jag tycks inte kunna övertyga EvaHjelmström om att jag har en reservation på s. 167 i sexualbrottskommitténsbetänkande Våldtäkt och andra sexuella övergrepp. Då har jag ingenting mer attsäga. 170 (): Jag har haft för avsikt att ge en överskådlig beskrivning av vad somstår i den proposition .vi behandlar och av hur utskottet tagitställning till de oUka frågorna. Jagtänker följa den , men jag vill redan från början ge ledamöterna ochåhörarna på läktaren ett begrepp om vad propositionen egentligen går ut på. Jagtror att ingen av oss känner igen det som säger eller ger hennerätt. Lägsta straffet för en våldtäkt är i fängelse. våldtäkt kan aldrig ledatill böter. Det bUr annat straff. som åberopade, som ingår i kursen Kvinnorsrättsliga och sociala ställning, börjar med mbriken En förolämpad man fårmildare straff vid våldtäkt. Om kvinnan grovt förödmjukar mannen och hanförlorar besinningen skall straffet för en våldtäkt mildras. - Det föreslårregeringen i ett nytt lagförslag. Ickeen stavelse i detta är riktig! Därför kommer jag, liksom med sinerfarenhet från mångårigt utredningsarbete, att börja med att återge ett avsnittur direktiven till sexualbrottskommitté, som ligger tiU grund förpropositionen om ändring i och justitieutskottets betänkande 25. Idirektiven heter det: "Igällande rätt gör man skillnad mellan våldtäkt och våldförande med hänsyn tillbl. a. kvinnans förhållande tUl mannen. I rättspraxis har därigCT nom kvinnanshandlande före övergreppet kommit att tillmätas för stor betydelse. I mångadomstolsavgöranden betonas sålunda kvinnans ansvar för händelseutvecklingen påett sätt som med rätta uppfattas som stötande från kvinnosynpunkt. Kommitténsöverväganden bör inriktas på att få en ändrad ordning till stånd." BakgrundentUl dessa lika kortfattade som bestämda meningar är det mottagande sombetänkandet Sexuella övergrepp fick 1976. Så här långt efteråt har säkert mångaden uppfattningen att den tillkallade enmans-utredningen,sexualbrottsutredningen, i dess helhet präglades av en äldre tidsmoralföreställningar, föreställningar som stora delar av vår befolkning numerastår främmande inför. Det är inte mer än riktigt att trycka på att förhållandetfaktiskt inte var så. En rad av de delförslag som utredningen lade fram harredan integrerats i svensk lagstiftning. Menpå en punkt - den tryckte också på - mötte utredningen stor ochberättigad kritik. Det gällde synen på kvinnans medverkan och medskyldighettill en våldtäkt genom sitt handlande före övergreppet. Remissinstanserna varöver lag skoningslösa, och.det fullständigt unika inträffade att femtontaletkvinnoorganisationer gemensamt uppvaktade justitieministern och krävde en ny,parlamentariskt styrd översyn av sedlighetsbrotten. Resultatetav denna nya utredning föreligger , och vi har ju här i kammaren två avutredarna - GuniUa och . Vi i utskottet kan endast medinstämmande citera propositionens slutsatser att en revidering av kapitlet omsedlighetsbrott framstått som en angelägen reform. De nuvarandebestämmelsernas utformning grundas till en del på en diskriminerande kvinnosyn,som står i direkt strid med strävandena efter jämstäUdhet mellan kvinnor ochmän. Ett ytterligare skäl för översynen är nödvändigheten av att ta till varaden moderna sociologiska och kriminologiska forskningen på området, enforskning som bl. a. belyst omfattningen och skadeverkningarna av vissasexualbrott, främst då våldtäkt och koppleri samt sexuella övergrepp mot barn. Justitieutskottet- jag tycker att det bör betonas - ställer sig enhälUgt bakom grundtanken iförslagen. Det är endast på vissa punkter som Nr 152 borgerUga ledamöter har reserverat sig. Jag, liksom mina kollegorUlla-Britt den Åbark,och , återkommer till de Inledniiigsvis är det dock intressant att notera, att debattenom sexualbrottens bedömningar och avgränsningar under årens Sexualbrotten '°PP fokuserats på olika brottstyper. 1976 och framöver var det. våldtäkterna ochbedömningarna av kvinnans roll vid dem som dominerade inriktningen. Den varalltså accentuerad inte bara i sexualbrottsutredningens lagtext och skrivningarutan också i allmänhetens gryende insikter om hur känslolösa, orättvisa ochmanssamhäUesdominerade som åklagares och domares framträdanden inför rättaoftast var mot kvinnor som vågat anmäla en våldtäkt. Jag sade vågat - det ärmånga som icke har gjort det. är det självklart att ett enigt utskott betonar att kvinnans förhållandetill mannen och andra omständigheter av liknande art är faktorer som vid deträttsliga förfarandet inte får inverka på bedömningen av om kvinnan lämnat sittsamtycke till sexuellt umgänge. Som departementschefen framhåller' skall kvinnansönskan att inte ha samlag ovillkorligen respekteras. Enkonsekvens av detta - och en mycket nödvändig sådan - är att regeringsförslagethar fått en utformning, som förhoppningsvis kommer att minska riskerna för atten kvinna som utsatts för våldtäkt bUr kränkande behandlad under det rättsligaförfarandet. Med den nuvarande regleringen har det utan minsta tvekan på sinahåll förekommit att hennes trovärdighet ifrågasatts. Det är därför väsentligtatt personer, som i olika funktioner kommer i kontakt med en kvinna som harbUvit utsatt för ett sexuellt övergrepp, får utbildning och information i dessakänsliga frågor. De myndigheter som enligt propositionens förslag skall få iuppdrag att utarbeta detta material bör verkligen arbeta skyndsamt. och i förfjol var det emellertid inte våldtäkterna som gav upphov tiU debattartiklar och petitionsskrivelser utin sexualbrottskommitténs slutsats att bestämmelserna om otukt med avkomling och otukt med syskon bör upphävas. Motiveringen för detta var att övriga bestämmelser ger tillräckligt skydd mot straffvärda sexuella förbindelser inom familjen. Departements chefen bibehöll emellertid det nuvarande förbudet mot samlag med avkom- , Ung eller syskon, dels med hänvisning till detnegativa mottagande som förslaget har fått avremissinstanserna, dels - och det tycker jag är värt att notera - medkonstaterandet att det kategoriska förbud som föreslås mot sexuellt umgänge medegen avkomling under medför en strängare straffskala än den nuvarandeincestparagrafen. Ingen har gått emot detta hans ställningstagande. Defrågor som står i förgrunden gäller förhållandet mellan lärare och elever samt juridiskt biträde åt våldtäktsoffer. kommer närmare att diskutera vårt ställningstagande för propositionens förslag när det gäller lärare och elever. Jag vill bara nämna att lärare hör till den kretsav personer med tillsynsfunktion som omfattas av det nuvarande absoluta förbudet mot att ha sexuellt umgänge med den som är och står under hans tillsyn vid skola, anstalt eller annan inrättning. Detta är en 142 omotiverat vidsträckt kriminaUsering. Jag yrkardärför, herr talman, avslag på reservation nr 1. När det gäller det nödvändiga behovet av hjälp och stöd åtden som varit utsatt för sexualbrott har vi socialdemokrater i utskottet varit litet osäkra. Propositionen förordar att detta stöd främst skall tillgodoses inom ramen för och sjukvårdens verksamhet. Tanken är att den som våldta gits skall kunna få en kontaktperson att vända sig till och få den i denna situation alldeles nödvändiga hjälpen enligt socialtjänstlagstiftningen. Också under rättegången kan en målsägande som behöver personUgt stöd få åtföljas av, som det heter, lämplig person. kommer senare att belysa detta. I den allmänna debatten - och den har varit livlig ochengagerad - har främst bestämmelser om ett juridiskt biträde krävts. Vi iutskottsmajoriteten tror inte att det i första hand är juridiskakvalifikationer som fordras av biträdet. Stödet måste komma , långttidigare än när det drar ihop sig till förhör och rättegång. Det är skrämmandeatt ta del av de rön som AnnaUse presenterar i det skyld med uppsatser om de senaste nordiskaforskningsresultaten kring sexual- och våldtäktsbrott. En våldtäkt, sägerAnnaUse , ger långvariga efterverkningar: generell nervositet ochfruktan som driver kvinnorna att byta arbete, att upphöra med pågående studier,att ge upp möten och kurser om kvällarna och att byta bostad. Allt dettainnebär en drastisk förändring i kvinnornas liv. Den chock och den traumatiska kris som våldtäktsoffren gårigenom har speciell betydelse om kvinnorna går tUl polisen och anmälervåldtäkten. Ofta görs denna anmälan nämUgen, det visar forskningen, medankvinnorna ännu befinner sig i ett chocktillstånd. Det karakteristiska för ettsådant tillstånd är " att man antingen är exalterad, apatisk eller extremtlugn och kontrollerad. Det för med sig att det är mycket svårt för kvinnornaatt ge en någorlunda klar och systematisk framställning av händelseförloppet.Detta försvårar självfallet polisens rapportskrivning. Dessutom försvårasefterforskningsarbetet av att människor i kris skyddar sig själva genom attbygga upp psykiska försvarsmekanismer. Om polismännen, menar den danska forskaren, inte får dessaomständigheter klara för sig kan det betyda att de uppfattar kvinnornasuppträdande som vrängt och som uttryck för att de håller tillbaka upplysningar.Detta betyder i sin tur att polismännen får en skeptisk inställning tillkvinnornas hela vittnesmål. I värsta fall betyder det att hela anmälningentolkas som oriktig. Men kvinnorna, fortsätter de nordiska forskarna, ljuger intemedvetet - de kan inte minnas. I denna situation - och den tycks tyvärr vara långtvanligare än vi tror - är stödet från en kontaktperson det viktigaste ochförsta bistånd som samhället kan ge. Det är möjligt att ett juridiskträttegångsbiträde också behövs. Vi i utskottsmajoriteten menar att den nyaordningen redan från början måste följas med särskild uppmärksamhet. Så snartdet över huvud taget finns tillräckligt underlag bör det ske en utvärdering avhur de nya reglerna fungerat i praktiken. Visar det sig då att det finns ettuttalat behov av juridiskt Nr 152 biträde som stöd åt målsäganden under förundersökningen ochrättegången. den frågan övervägas på nytt, med sikte på att få tiU stånd en önskvärd Jagber, herr talman, att få yrka avslag på reservation 3. Sexualbrotten " gäller den fråga som har diskuterats med viss hetta här tidigare i dag, frågan om huruvidaprostitutionen skall kriminaliseras eller inte, har den allmänna opinionen - omman skall göra en bedömning utifrån majoriteten av remissinstanserna samt detidnings- och debattartiklar som varit införda - varit helt för utredningens förslagom icke-kriminalisering. Det kan vara intressant att notera att ensam bakom reservation 2 - hon har icke fått sin partikollega i utskottetatt stödja henne på denna punkt. Jag tänker därför inte särskilt mycket beröradenna fråga . Jag tänker inte gå in på de fem tolkningsförsök som GunillaAndré gjorde av våra skrivningar på den här punkten i utskottsbetänkandet. Jagvill bara trycka på att jag tror att det vi skriver - att det är svårt förmyndigheter att nå de prostituerade med de,uppsökande och stödjande socialaverksamheter som behövs, om man kriminaUserar kunden - är alldeles riktigt. Mendet är klart att man kan ta upp en mera allmän debatt om det. Vihar tagit rätt stort intryck av expertgruppen i prostitutionsutredningen. De fann att det är principielltoriktigt att kriminalisera prostitutionen. Med hänsyn till deras omfattandearbete tillsammans med socialarbetare, deras intervjuer och kännedom omprostituerade, tror jag att man kan lita på vad expertgruppen kom fram till.Den avfärdar med ett historiskt perspektiv och utifrån 'erfarenheter, inteminst från , tanken på en kriminalisering av kvinnan. Kriminaliseringav kunderna - männen - riskerar, säger gruppen, att leda till en kollektiv ochindividueU fientlighet hos de direkt inblandade parterna och - det har vitryckt på i utskottets skrivning - tUl en dold prostitution, som försvårarinsatser av mera social eUer individuellt stödjande karaktär. Enkriminalisering hotar också att skymma sikten för det som bör vara dethuvudsakliga när det gäller att motverka prostitutionen, nämligen att påverkaoch förändra sådana grundläggande förhållanden som främjar enprostitutionsmarknad. Det finns också en risk för att människor slår sig tillro med att företeelsen som sådan är kriminaliserad. Den är förbjuden, ochalltså har man vidtagit åtgärder mot den. Alla vi som sysslar med lagstiftningvet att enbart en lag kan icke förändra någonting, om den inte följs upp påganska vida fält. och departementschefen har gått in för att inte kriminalisera prostitutionen - vare sig dess kunder eller den prostituera de själv. Men jag tycker att man ändå skall trycka på att prostitutionen inte är helt straffri. Redan nu är det straffbart som frihetskränkande otukt att ha sexuellt umgänge med någon som befinner sig i hjälplöst tillstånd på grund av berusning av alkohol eller narkotika. Det är också straffbart att ha sexuellt umgänge med en minderårig, även med en minderårig som är prostituerad. 144 Vad som föreslås i propositionen och somutskottet tillstyrker är att öka möjligheterna att ingripamot koppleri genom att förhindra sutenörsverksamhet och vidta än strängareåtgärder mot fastighetsägare som hyr ut lokaler till prostituerade. Det är tvååtgärder som vi tror kommer att betyda mycket för det som vi alla i utskottetoch här i kammaren eftersträvar, nämligen att sätta stopp för prostitutionen. Meddet här yrkar jag avslag på reservation nr 2. Det är vår bestämda uppfattningatt effektiva och socialvårdande insatser skulle kunna motverkas av enkriminalisering. Jag ber, herr talman, att få yrka bifall till utskottetshemställan på samtliga punkter och avslag på de till betänkandet fogadereservationerna samt i övrigt på de motioner som väckts i anslutning tillpropositionen och som det under ärendets behandling yrkats bifall till. Anf.171 (vpk) replik: TUl att börja med kan jag instämma med i förhoppningen attde föreslagna åtgärderna kommer att innebära att den kränkande behandUngen avkvinnor minskar, om än icke upphör. Sedankommer jag till den avgörande frågan, som jag inte tycker att jag fick någotklart besked om. I sexualbrottskommitténs förslag framförs, som jag tidigareredovisade, en ståndpunkt vad gäller våldtäkter. I regeringspropositioneninför man dock en undantagsregel, som lyder: "Är brottet med hänsyn tillvåldets eller hotets art och omständigheterna i övrigt att anse som mindreallvarligt döms till fängelse i högst ." Formuleringen "" betyder alltså att den som gjort sig skyldig till våldtäkt kanklara sig undan med böter. Det tycker jag är grovt. Dennämnda paragrafen innebär dessutom, som jag sade tidigare, att man måste tahänsyn till vad som har hänt. Det ärju samma gamla visa som fömt. Kvinnansbeteende före våldtäkten kommer alltså att ha betydelse för hur brottet skallbedömas. Eller kan utskottets talesman för det första säga klartut att det icke kan bli fråga om enbart böter för våldtäkt och för det andraatt kvinnans beteende aldrig skall spela någon roll vid bedömningen avstraffet? Så står det faktiskt i den här paragrafen. Det har jag kontrolleratmed hovrättsjurister under dagens lopp. Medanledning av applåder från åhörare på läktaren yttrade 172 TREDJE VICETALMANNEN: Meningsyttringar från läktaren är förbjudna. 173 ()replik: anförde att socialdemokraterna hade varit osäkra i fråganom juridiskt biträde. Jag förstår det, därför att det märks sannerUgen påutskottsskrivningen. Socialdemokraterna borde enUgt min mening ha valt detsäkra före det osäkra och gått med på förslaget att våldtäktsoffren skall harätt till juridiskt biträde. LisaMattson viUe sedan inte kommentera de fyra punkterna i mittinledningsanförande. Däremot talade hon en del om det som jag betecknade 10 protokoll 1983/84:151-152