prot · G709135 · 1983-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1983/84:135 Om löntagarfondernas effekt på årets avtalsrörelse 1 § Justerades protokollet för den 24april. 2 § Talmannen meddelade att tillkammaren inkommit läkarintyg för , som var sjukskrivenytterligare . Erforderlig ledighet beviljades. Talmannen anmälde att MaritaBengtsson (s) även skulle tjänstgöra som ersättare för HolgerBergman. 3 § Upplästes följande inkomna skrivelse: Undertecknad anhåller härmed om ledighet frånriksdagsuppdraget t.o. m. vårsessionens slut förfullgörande av offentligt tjänsteuppdrag. Kammaren biföll denna anhållan. Talmannen anmälde att LennartHolmsten (s) skulle tjänstgöra som ersättare för Axel . 4 § Svar på fråga 1983/84:480 om löntagarfondernas effektpå årets avtalsrörelse Anf, 1 Finansminister ; har frågat mig om vilkeneffekt löntagarfondernas införande haft i årets avtalsrörelse. Syftet medatt införa löntagarfonder är flerfaldigt. Fonderna bidrar till att Omlöntagarfondernas effekt på årets avtalsrörelse sprida makt och ägande inäringslivet, de stöder en solidarisk lönepolitik, de understöderpensionssystemet, de bidrar till näringslivets kapitalförsörjning och de kanbidra till att lägga grunden för avtalsuppgörelser som understöder vår strävanatt bringa ned inflationen. I detta sammanhang är det det sistnämnda syftet somär av intresse. Iregeringens proposition om löntagarfonder formuleras detta på följande sätt;"Fonderna kan, i första hand genom sin vinstdelning, bidra till att brytaden onda cirkel som består i att höga vinster alltid tenderar att följas avkraftig löneglidning, vilket i sin tur leder till högre inflation' ochförsämrad fillväxtkraft." påstår nu att "ingenting" tyder på att fonderna"haft någon som helst återhållande effekt" i årets avtalsrörelse. Enomedelbar motfråga är; Hur kan veta det? Var skulle kravenoch avtalsuppgörelsen hamnat utan beslutet om fonderna? Enledtråd då det gäller att besvara den frågan kan måhända ges i SAF:s statistiköver lönekostnadsökningen . Där kan man bl. a. utläsa, att densenaste gången vi hade en högkonjunktur och én vinstuppgång av den art vi nuupplever - dvs. - följdes denna av synnerligen högalönekostnadsstegringar. var kostnadsökningen 17,, 1975 var den 22,2%och 1976 var den 16,. Dessatal skall jämföras med den prognos som f. n. föreligger för åretskostnadsstegringar och som slutar på - innan de presenteradeextra åtgärderna mot inflationen sattes in. Uppenbarligenupplever vi en avsevärt långsammare kostnadsstegring än i motsvarandekonjunkturläge för sedan. Det är naturligtvis svårt att exaktavgöra vilka faktorer som ligger bakom detta; sålunda torde 1970-talets dåligaerfarenheter av hög inflation spela in. Icke desto mindre förefaller det migrimligt att införandet av löntagarfonder - tillsammans med andra åtgärder avfördelningspolitisk natur - också haft betydelse. Anf, 2 (); Jag tackar finansministern för svaret. Dethar gått en hel månad sedan jag ställde min fråga till finansministern. Det ären ovanligt innan svar lämnats, men det är inte nog méd detta. Den avmig aktualiserade frågan var uppe till riksdagsdebatt.Finansministern diskuterade löntagarfondernas effekt på årets avtalsrörelse medherrar Adelsohn, Åsling och . Ämnet är väl därmed mer eller mindreavbetat. Indirekt fick jag också svar på min fråga. Det är litettrist för en ambifiös interpellant, herr talman. Detsvar som finansministern-ger mig avviker något från det svar sompartitopparna i de borgerliga partierna fick. Det är mera glidande. Finansministernställer en direkt motfråga; Hur kan veta att inte fondernahaft någon som helst återhållande effekt i årets avtalsrörelse? Det är ju inteså här debatten skall gå till, men jag kan väl säga att jag tror mera på RuneMolin i LO än på finansministern - han vet nog bäst. Jag har luslästsnabbprotökollet från förra veckans remissdebatt, i första handdärför att ämnet intresserar mig, men även för att finna anledning till envettig följdfråga. Och jag har funnit en fråga som förra veckans debattörerförbigick. Jag kommer att ställa den om . I regeringens löntagarfondsproposition från november 1983anges fem motiv för att införa löntagarfonder. Den första punkten - det förstamotivet -är att fonderna skall bidra till en rimlig löneutveckling. Detta togfinansministern också upp i sitt frågesvar. Finansministern hävdar i dagliksom i förra veckans debatt att fonderna har haft en dämpande effekt på åretsavtalsrörelse. Det uppseendeväckande är att finansministernoch LO-ledningen har olika uppfattningar om vilken betydelse löntagarfondernahaft i årets avtalsförhandlingar. säger - utan att sväva på målet:Fonderna har inte betytt någonting för att hålla nere lönerna. kommer min berättigade fråga - som kanske t. o. m. harmassmedialt intresse. Vad är anledningen till att finansministern ochLO-ledningen ser så olika på den här frågan? Vem har rätt -ni, herrfinansminister, eller LO-ledningen vid ? Om framtida besparingar i den statliga budgeten Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på fråga 1983/84:482 om framtida besparingar iden statliga budgeten har mot bakgrund av bl.a. 1984års långtidsutredning frågat mig om det är min uppfattning att betydandebesparingar i den statliga budgeten behövs och om vilken inriktning dessabesparingar i så fall bör ha. har angett att ett statligtbudgetunderskott på under vissa förutsättningarskulle vara förenligt med samhällsekonomisk balans. I den framlagdakompletteringspropositionen beräknas budgetunderskottet bli reducerat från77,/84 till 1984/85.Detta innebär för båda budgetåren en påtaglig minskning av budgetunderskottet,jämfört med de uppskattningar som gjordes i årets budgetproposition. Detförbättrade budgetläget är en följd dels av en stram finanspolitik med olikabudgetför-stärkande åtgärder, dels av att den ekonomiska tillväxten blirstarkare än tidigare beräknat, vilket bl. a. leder till att skatteunderlagetbreddas. Regeringen har mot denna bakgrund inte föreslagit några ytterligarebudgetförstärkande åtgärder. På är budgetpolitiken inriktad på att bringaned budgetunderskottet. Efter de sex borgerliga regeringsåren hadeunderskottet i statens budget ökat så kraftigt att uppgiften att sanerastatsfinanserna blivit mycket svår och omfattande. Enlångsiktig politik för att sanera statsfinanserna måste bygga på flera Om framtida besparingar i den statliga budgeten Inte minst viktigt är att öka tillväxten och nedbringa inflationen ivår ekonomi. Det ökar statens inkomster och minskar utgiftsbehoven. Därutöverbehöver den offentliga verksamheten fortsätta att effektiviseras, ochytterligare budgetförstärkningar torde bli nödvändiga. Jag är emellertid intenu beredd att precisera mig på denna punkt. är utarbetadav tjänstemän på och remissbehandlas f. n. 4 (): Jag tackarfinansministern för svaret. Även jag har fått vänta ca på mitt svar. Undertiden har regeringen lagt fram kompletteringspropositionen, där min frågadelvis, men inte helt, är besvarad. Som finansministern säger har långtidsutredningen angettatt ett budgetunderskott på ca 40 miljarder "under vissa förutsättningar"skulle vara förenligt med samhällsekonomisk balans. Det är alldeles riktigt att det i prognosen för dettabudgetår nu redovLsas ett kassamässigt budgetunderskott på 67,2 miljarder,vilket är en minskning jämfört med föregående år. Men det intressanta är attdenna reducering väsentligen beror på två faktorer. Den ena är det förbättradeinkomstunderlag som förutses och som gör ca 10 miljarder. Den andra ärengångsåtgärderna, som ligger på 14,4 miljarder. Det påpekas helt riktigt attdessa åtgärder -besparingarna, likviditetsindragningen och att staten bättreser till sin kassahållning - inte kommer igen . Det intressanta är naturligtvis inte det rent formellabudgetunderskottet, utan den del av underskottet som är strukturellt betingad.Den del som har reducerats är den konjunkturellt betingade. Det beror på attsysselsättningen går upp och på att inkomsterna, skatteunderlaget och ävenstatsintäkterna i och med det ökar. Det är givetvis positivt, men detegentliga problemet är inte den konjunkturella delen av budgetunderskottet,vilket finansministern är väl medveten om, utan den strukturella. Man har i tidigare uppskattningar beräknat denstrukturella delen till ungefär hälften av budgetunderskottet. Det gjordes närvi hade ett budgetunderskott på ca 90 miljarder. Vi skall naturligtvis räknabort vissa saker, bl. a. det som staten lånar ut till finansiering avinvesteringar, i den mån de är lönsamma. Kvar blir då faktiskt att detbudgetunderskott som långtidsutredningen räknar med huvudsakligen kommer attvara strukturellt betingat. Det är det allvarliga i sammanhanget, för detbetyder att vi kommer att ha ett mycket stort budgetunderskott även om vi nårfull sysselsättning. Anser inte finansministern att det vore mycket klokt att itid angripa det strukturellt betingade budgetunderskottet? har vi haft turmed det konjunkturella underskottet, vilket jag lyckönskar finansministerntill, men det verkligt svåra problemet är som sagt det strukturellaunderskottet. På denna punkt skiljer vi oss också från . De harunderskott av konjunktureli art, men inte s. k. strukturellt betingadeunderskott. Jag saknarfaktiskt, också i kompletteringspropositionen, några ord från regeringenom det strukturellt betingade underskottet. Jag skulle vilja veta hurregeringen ser på det och vad den, i stora drag, tänker göra åt det. Eftersom även den andre frågeställaren klagaröver att han har fått vänta pä sitt svar, kanske jag bör upplysa om följande.Det var sju moderater som ställde var sin fråga. Dessa frågor kom migtill hända i sådan tid att det över huvud taget inte var prakfiskt möjligt attutarbeta svaren så att de kunde lämnas före påsk. Sedan har faktiskt riksdagenuppehåll över påsk - en sak varöver jag icke råder. påsk fanns detinte någon tid i för att besvara dessa frågor, bl. a. beroende på attmoderatledaren begärt en extra debatt om kompletteringspropositionen - någotsom ni nu klagar över när ni säger att debatten redan har ägt rum. Jag harsvarat på frågorna så fort som jag över huvud taget har kunnat. Jag vill, herrtalman, göra klart att jag inte nonchalerar dessa sju moderater, som samtidigtgreps av en fantastisk frågvishet. Så till sakfrågan om det strukturella budgetunderskottet.Jag har varit av den uppfattningen att det strukturella underskottet i densvenska statsbudgeten är stort. En av mina medarbetare har gjort den bedömningenatt det skulle uppgå till ungefär hälften av det totala underskottet. blevvi något tveksamma på den punkten när det visade sig att i sinSverigerapport uppskattade det strukturella budgetunderskottet till attmotsvara av vår bruttonationalprodukt, dvs. omkring 5 miljarderkronor. I det läget sade vi: Låt oss sätta oss ned och försöka att med egnaresurser undersöka hur vårt underskott egentligen bör analyseras, vad som ärkonjunkturellt och vad som är strukturellt. Men skulle ha rätt, herrtalman, dvs. att vi närmar oss ett läge där underskottet underskrider avBNP, är min uppgift bra mycket lättare än vad jag har trott. Om framtida besparingar i den statliga budgeten 6 (): Jag är ledsen om jag trampade finansministern på tårna -de är i vanliga fall inte särskilt ömma. Jag förebrådde inte allsfinansministern på något sätt, utan jag bara konstaterade att jag fått . hinner budgetunderskottet naturligtvis utvecklasnågot, till nackdel eller till fördel, och i detta fall var det tydligen tillfördel. Jag erkänner gärna att vi inte i något avseende kan lastafinansministern för dessa försenade svar. I vad gäller OECD-siffran måste jag säga att det låtermycket egendomligt att det strukturellt betingade budgetunderskottet skulleligga . Jag sätter verkligen ett frågetecken i kanten för denuppgiften. räknar ju med att budgetunderskottet skallligga på av BNP 1990, och att skulle vara strukturelltbetingad när vi har haft högkonjunktur är rätt underligt. Jag vill säga en sak med anledning av att finansministerni svaret avslutningsvis nämnde att långtidsutredningen har utarbetats avtjänstemän på . De har väl bidragit även till denreviderade Omframtida besparingar i den statliga budgeten Det stårtill min stora förvåning på s. 30, rad 8, efter konstaterandet att de samladestatsutgifterna ligger 1,9 miljarder lägre än i statsbudgeten: "Detta harkunnat åstadkommas trots att utgifterna för statsskuldräntorna nu beräknas bUca . högre än vad som angavs i statsbudgeten." Läser manlitet längre ned på sidan finner man att det står tvärtom; "Samtidigträknas emellertid statsskuldräntorna ned påtagligt, bl. a. som enföljd av lägre räntenivå ." Går man till s. 52 och 53 samt tabell 4, herrtalman, finner man att det också där står: "Vid en förnyad beräkning avräntor på statsskulden finner att utgifterna torde bli ca 4,5 miljarderkronor lägre ." Härstår alltså att utgifterna både blir lägre och högre. Det är underligt att ensådan lapsus har kommit med i kompletteringspropositionen. Jag tror inte att det råder någon motsättning mellan dessa uppgifter.Det beror på vilken kostnadsberäkning man jämför med - det har nämligen gjortsflera beräkningar av ränteutgifterna för detta budgetår. Jag tyckte själv attdet var mycket märkligt när jag läste detta, men det finns en rimlig förklaring,om man närmare analyserar de olika jämförelser som görs. Man skulle kunna troatt det helt enkelt var ett tryckfel, men det är det faktiskt inte. 8 (); Det måste väländå, herr finansminister, vara en ren felskrivning. Man säger först attåtstramningen av utgifterna "har kunnat åstadkommas trots att utgifternaför statsskuldräntorna nu beräknas bli ca . högre än vad somangavs i statsbudgeten". Längre ned på samma sida säger man tvärtemot:"Samfidigt räknas emellerfid statsskuldräntorna ned påtagligt, bl. a. somen följd av lägre räntenivå, mindre ökning av statsskulden och sänktdollarkurs." Jagskulle också vilja ifrågasätta slutsatsen beträffande dollarkursen - den har juinte sjunkit utan tvärtom gått upp igen till nära . Och räntorna är snararepå väg uppåt än nedåt, så jag undrar om man inte även där gör en litet välopfimistisk bedömning av utsikterna när det gäller just statsskuldsräntornasutveckling. De var låga redan när man bara ökade dem från 60 till 65 miljarderi den första propositionen , och drar man ned dem ytterligare med4,5 miljarder och säger att man tror att dollarn och räntorna kommer attsjunka. Men den senaste utvecklingen är precis den motsatta. har hittat ett intressant mysterium. kan jag intevarje rad i den reviderade finansplanen utantill, men jag tror att mysterietförklaras så här: den ena jämförelsen görs med statsbudgeten, den somfastställdes av , och då räknas räntorna upp.Jämfört med budgetpropositionen, den förnyade beräkningen, räknas de Om man analyserardetta noga skall man finna att det är två olika beräkningar som man jämför med. Sedanräntorna: Ett problem är att i ränteutgifterna ingår också kursförluster påomsatta lån. Vi skall försöka reda ut detta litet bättre, så att det klartframgår vad som är ränteutgifter och vad som är engångsförluster på omsattalån. Anf.10 (); Tyvärr går det inte att bortförklara detta. Det är en ren lapsus. Detär en hel mening som är fel. Där står tvärtemot vad som fidigare sagts. Detär rikfigt att vi först talar om den fastställda statsbudgeten för budgetåret1983/84. Då står det att förbättringen av budgetsaldot är uttryck för ensuccessiv skärpning av finanspoUtiken. Sedan står det att detta har kunnatåstadkommas, trots att utgifterna för statsskuldsräntorna nu beräknas bli ca4,högre. Det skall naturligtvis stå "lägre". Mendå kan man inte börja med att säga "trots att", utan man bör säga"tack vare". Man talar emot sig själv längre ned. Attett tryckfel kan smyga sig in tycker jag är lättförklarligt, men här säger manalltså på ett ställe - trots att det är samma siffror och att det gäller sammabudgetår - att man får 4,5 miljarder högre kostnad för statsskuldsräntorna närman tvärtom räknar ned dem . Omframtida besparingar i den statliga budgeten Jag ber omtillgift av kammaren för denna märkliga debatt. Detframgick ju av vad läste upp, att den ena jämförelsen -där manalltså har räknat upp ränteutgifterna - gjordes med den av riksdagenfastställda riksstaten. Den andra jämförelsen görs med den beräkning vi gjordei januari månads budgetproposition. Skälettill att vi hade olika beräkningar i riksstaten och i budgetpropositionen harbl. a. att göra med hur valutakursförlusterna och ränteläget har utvecklats.Mellan fastställande av riksstaten och budgetförslagetsframläggande sjönk de beräknade ränteutgifterna. När vi då gör jämförelsen medriksstaten blir ränteutgifterna alltså högre. Anf.12 (); Jag skall inte förlänga debatten omden formuleringen. Men jag vill ändå fråga finansministern en gång till, om detinte är litet lättsinnigt att basera prognosen om sjunkande statsskuldsräntorpå att dollarkursen och ränteutgifterna kommer att sjunka, när vi tvärtom harstigande räntor i och även stigande dollarkurs. Anf, 13 : Detta är något enklare att reda ut. Prognoserna för statsskuldsräntaneller kostnaderna för statsupplåningen är beräknade på en oförändrad räntenivåjämfört med dagens. De är beräknade på den Om ökningen av lönekostnaderna dollarkurs som förelåg vid den tid dåstatsverkspropositionen skrevs. har dollarkursen gått upp något. Menjag tror att varken eller jag är beredd att sätta särskilt mångakronor på en vadslagning om hur dollarkursen kommer att utvecklas under dekommande tolv månaderna. Det vet nog ingen. Överläggningen var härmed avslutad. 6 §Svar på fråga 1983/84:483 om ökningen av lönekostnaderna Anf, 14 Finansminister : har frågat mig om dearbetskraftskostnadsökningar som de offentliga arbetsgivarna nu redovisaröverensstämmer med de ökningar som i regeringens finansplan angavs som maximaltmöjliga att förena med inflationsmålet . Regeringen satte upp målet att prisökningen underloppet av 1984 skulle begränsas till nivån . Den ökning av lönekostnadernafrån 1983 till 1984 somvar förenlig med detta mål beräknades till . Den bedömning som kan göras ger vid handen att de ingångna avtalen för statens del innebär en kostnadsökning 1984 på . För kommuner och landsting beräknas ökningen bli något större. Resultaten av de ingångna avtalen på det offentliga området ligger därmed i huvudsak i linje med det uppsatta inflationsmålet . Svaret på fråga är således ja. Många avtal på den privata sidan innebär emellertid störrelönekostnadsökningar än . Den preliminära bedömning som har kunnat göras avdet totala avtalsutfallet, dvs. sammantaget för den offentliga och privatasektorn tyder, som framgår av den reviderade finansplanen, på en total lönekostnadsstegringom 1984. I så fall skulle möjligheterna att pressa ner inflationstaktentill äventyras. Men vad som framför allt är bekymmersamt är inslagen avförtjänstutvecklingsgarantier, prisklausuler och rätt till omförhandlingar ivissa lägen i de ingångna avtalen. Dessa konstruktioner innebär attinflationsbekämpningen allvarligt försvåras. Mot den bakgrunden har regeringen vidtagit ellerföreslagit en rad åtgärder som syftar till dels att dämpa pris- ochkonstnadsutvecklingen , dels att etablera sådana förutsättningar attkostnadsökningarna under 1985 kanbegränsas till en sådan nivå att prisökningarna under loppet av 1985 inte överstiger . Målet är fortfarande att prisstegringstakten skall vara . Anf, 15ANDERS HÖGMARK (m): Även jag ber att få tacka för svaret. Jagtänker inte tala om hur länge det har dröjt, för då blir jag väl anklagad föratt vara lomhörd. Finansministern har ju uttalat sådana förkastelsedomartidigare här i kammaren. Låt mig bara få konstatera att i förra veckans debatt medanledning av bordläggningen av kompletteringspropositionen sadefinansministern: "När avtalsrörelsen nu är i det närmaste avslutad stårdet klart att löneökningen 1984 blir större än vad som är förenligt medinflationsmålet ." Vidare sade finansministern i den debatten att man kanberäkna att de genomsnittliga lönekostnadsökningarna ligger kring 7 ä ochatt detta kommer att leda till en högre inflationstakt, 5-5,, än det utsattainflationsmålet. Kostnadsökningarna inom den offentliga sektorn - kommuner,stat och landsting - uppgår genomsnittligt till mellan 6,85 och 7,7 %.Slutsatsen blir att de nivåer som man etablerade på den offentliga sidan isamband med avtalet icke var förenliga med inflationsmålet. Det är ju sammanivå, ca 7,, som finansministern deklarerat icke är förenlig medinflationsmålet . Jag konstaterar att finansministern nu i efterhand görsamma bedömning som de moderata företrädarna gjorde i samband medavtalsförhandlingarna på den offentliga sektorn. Som en uppföljning av detta blir då min fråga: Hur kundeman från regeringens sida släppa igenom avtal i denna storleksordning, som bådei fråga om kostnadsnivåer och konstruktion går på tvärs mot vad finansministerni budgetpropositionen skisserade som önskvärt? Varför har regeringen inteordentligt spelat sin arbetsgivarroll med intentionen att klara avinflationsmålet i enlighet med budgetpropositionen? Finansministern talade i debatten om ansvarför de här frågorna och sade bl. a.: "Såsom representant för den statligaarbetsgivarsidan kan jag säga att vi får vara med och dela ansvaret för attavtalen ser ut på det här sättet." Inför de beramade överläggningarna på på vårnationaldag vill jag fråga: På vilket sätt tänker finansrninistern ochregeringen i egenskap av arbetsgivare tillsammans med övriga offentligaarbetsgivare ikläda sig denna ansvarsroll? Vad skall med andra ord denoffentliga sektorn - kommuner, stat och landsting - bidra med? Vad skall de företrädarnaha för någonting med sig i påsen att redovisa för de privata arbetstagarna? Vadhar man att komma med? Min konkreta fråga lyder: Vad tänker den offentligaarbetsgivarsidan bidra med vid överläggningarna på ? För detskall väl inte bara bli ett spel för galleriet? Det tror jag uppriktigt sagtinte att finansministern innerst inne har någon önskan om att det skall bli. Om ökningen av lönekostnaderna Anf, 16 ; Det avtal som regeringen har ett arbetsgivaransvar för slutar på 5,9 %i kostnadsökning . Därmed ligger det inom ramen för denkostnadsutveckling som vi har bedömt vara förenlig med inflationsmålet. Närdet gäller andra fråga har jag tillfälle att besvara den närjag om stiger upp i talarstolen för att svara på en fråga av MargitGennser om följsamhetsklausulen i löneavtalen. Jag får komplimen-terakoordineringen i den moderata riksdagsgruppen. Anf, 17 (): Först vill jag framhålla att det inte är med sanningen överensstämmandeatt nivåerna på den statliga sidan ligger på 5,, om man inkluderar de normalauppflyttningar som sker av löneklasser och annat som man normalt "mörkarpå" - som det brukar heta på fackspråk. Totalsumman ligger alltså närmare7 % än siffran som finansministern nämner. Jagskulle vilja återknyta till tidigare resonemang. En konkret fråga; På vilketsätt avser finansministern att sarnordna insatserna på den offentliga sidan närdet gäller presentationen? På vilket sätt skall man ikläda sig ansvaret införden ? Det hjälper ju inte att fråga; Vad har ni på den privata sidan, vadhar ni på arbetsgivarsidan kommit med? Det hjälper, som sagt, inte att ställaen sådan fråga, om man inte har en enda sak att redovisa för dessaarbetsmarknadens parter . Ytterligare en konkret fråga: Ärfinansministern beredd att här i kammaren säga att före kommervi fillsammans med och att ta initiativ,att agera för att skapa förutsättningar, måhända omförhandla vissa klausuleretc? Är finansministern beredd att här i kammaren deklarera detta, så som offentlig arbetsgivare har någonting att komma med införöverläggningarna i ? Överläggningenvar härmed avslutad. 7§ Svar på fråga 1983/84:484 om följsamhetsklausulen i löneavtalen Anf,18 Finansminister ; har frågat mig dels om jag ändrat uppfattning vadgäller följsamhetsklausuler i löneavtalen, dels vilka åtgärder jag ämnar vidtaför att undvika en upprepning av utvecklingen . Hon har vidarefrågat mig hur långtidsutredningens skräckalternativ skall undvikas.