prot · G70910 · 1983-12-31 00:00:00 — Inför den här situationen har regeringen funnit anledningatt se över konsekvenserna, inte bara för jordbruket utan förlivsmedelsförsörjningen i stort, av den utveckling som pågått och pågår inomdenna viktiga sektor i samhället, med sikte på att vi skall kunna utforma enlivsmedelspolitik som kan mötas med förtroende både av konsumenter och avproducenter. Jagkonstaterar att utredningen när den tillsattes fick ett mycket positivt mottagandeav alla berörda parter, såväl av jordbrukets organisationer som från de organisationers sida som betraktar sig som företrädare för Även företrädare för företag och anställda inom handel ochlivsmedelsindustri ansåg utredningen angelägen. Detta får väl närmast uppfattas som ett bevis för att desenare årens utveckling på livsmedelsförsörjningens område medfört problem föralla berörda parter, problem som man hoppas skall bli belysta och lösta avutredningen. Det är många och svåra frågor som utredningen har attbehandla. Prioriteringar måste ske som gör det möjligt att handlägga vissafrågor snabbare än andra. Frågor av avgörande betydelse för överläggningarna omett nytt jordbruksavtal, när det nuvarande utlöper , har avkommittén behandlats med förtur. Kommitténs synpunkter och förslag i dessafrågor redovisades för sedan och är nu föremål för remissbehandling.Först därefter kommer regeringen att ta ståndpunkt i de frågor det här gäller.En proposition kan väntas till . En grundförutsättning för att vi tillfredsställande skallkunna lösa jordbruksnäringens problem är att vi kan få fart på igen,få i gång vår industri och få bukt med arbetslösheten. Att förhållandena förjordbruksnäringen är beroende av situationen för löntagarna lärde vi oss redanunder 30-talskrisen. Det är nu för tidigt att säga om devalveringen kommer attlyckas, men har den varit framgångsrik. Mycket arbete återstår ännuför att klara sysselsättningen. Vi har en svår balansgång att gå när det gällerhur vi skall utnyttja våra resurser. Inte minst gäller det att balansera mellanatt å ena sidan hålla nere statens utgifter för att begränsa detbudgetunderskott som hänger som en kvarnsten om halsen på svensk ekonomi, hållaprisökningarna AllmänpoUUsk debatt '' och inflationen under kontroll och å andra sidan med begränsaderesurser göra de insatser som kan trygga sysselsättningen både i privat ochoffentlig sektor. Såvitt jag förstår inser man från LRF:s sida vikten av attvi kan hålla kostnadsutvecklingen inom landet under kontroll. Man inser attsnabbt stigande livsmedelspriser är till nackdel inte bara för konsumenternautan också för jordbrukarna. Konsumtionen sjunker, de oekonomiska överskottenökar, och kompensationen för kostnadsstegringarna kommer först i efterhand. Denna medvetenhet framgår tydligt av den bok som LRF:snäringspolitiska avdelning utarbetat, betitlad Lantbrukets kostnadsjakt -utveckling, produktionsanpassning, och den kampanj på detta tema som man underhösten drar i gång i studieverksamheten. Man drar i boken den realistiska slutsatsen av vårtnuvarande ekonomiska läge, att lönsamhetsförbättringar för jordbruket kommeratt vara svåra att åstadkomma genom höjda livsmedelspriser. För att citeraboken: "Lantbruket som näring är i en helt ny situation, som krävernya grepp och genomtänkta analyser. Vi kan inte förlita oss på att samhälletlöser våra problem. Jordbrukspolitikens tillämpning är helt naturligtbetydelsefull. Men ansvaret för utvecklingen kommer i högre grad än tidigareatt ligga på oss själva, på vår förmåga att samverka och på våraorganisationers effektivitet." Och vidare: "Vi kan alltså utgå ifrånatt lönsamhetsförbättringar genom höjda priser och/eller ökad produktion avlivsmedel är mycket svåra att åstadkomma på kort och medellång sikt. I dennasituation kan kostnadsjakt i vid mening vara en viktig väg för att nå ökadlönsamhet i jordbruket." Man slår fast att kostnadsjakten måste gälla helalantbrukssektorn, dvs. förutom lantbruksföretagen även all lantbruksanknutenservice och förädlingsindustri, LRF, rådgivning och forskning. Det är värdefullt att man pä detta sätt från LRF:s sidaunderstryker att om vi skall komma till rätta med den obalans vi har i vårekonomi, måste vi alla delta i jakten på onödiga kostnader på de olika områdenvi har ansvaret för. Det är naturligt, enligt mitt sätt att se, att LRF har denhär inställningen, eftersom den tunga biten i den snabba höjningen avlivsmedelspriserna inte är inkomstutvecklingen för jordbrukarna, utan denkompensation jordbruket fått för ökade produktionskostnader. Det ligger därföri jordbrukarnas eget intresse att stödja regeringens strävan att hålla nereinflationen på . En viktig fråga i detta sammanhang är att kompensationenför ökade produktionskostnader inom jordbruket och på andra områden i samhälletinte är så utformad att den i sig blir inflationsdrivande. Det är självklartingen glädje med ett kompensationssystem där prishöjningar och kompensationenfördessa jagar varandra mot en allt högre kostnadsnivå, som inte resulterar inågra reella standardförbättringar för den som får kompensationen utan bara iett försämrat penningvärde, och att vi sålunda hamnar i en ond cirkel. Regeringenhar bedömt att automatiska indexuppräkningar kan få den konsekvensen och att den risken kan vara särskilt stor, omdessa automatiska indexuppräkningar skall utlösas i flera led innan en vara nårkonsumenten. Därför är det angeläget att också andra metoder förkostnadskompensation till bl. a. jordbruket prövas, och därför ficklivsmedelsutredningen detta uppdrag i sina direktiv. Utredningens majoritet har redovisat tre alternativ,däribland det nuvarande systemet, utan att förorda något av dem.Remissinstanserna får nu tillfälle att uttala sig innan regering och riksdagsäger sitt. I debatten i denna fråga har man från borgerligt hållredan dragit långtgående slutsatser av att regeringen och de socialdemokratiskaledamöterna i kommittén över huvud taget vill ifrågasätta lämpligheten av denautomatiska indexuppräkningen. Man för ett resonemang som om det vore fråga omatt inte kompensera alls för kostnadsstegringarna inom produktionen, när det istället är formerna för denna kompensation diskussionen gäller. Man försöker ge intryck av att det är regeringens avsiktatt jordbrukarna skall få bära en tyngre börda än alla andra grupper isamhället. I kampen mot den inflation som vi har ett gemensamt intresse av attbekämpa. Det är självfallet inte regeringens avsikt. Vad regeringeneftersträvar är naturligtvis att här som på andra områden försöka hållakostnadsutvecklingen under kontroll så att vi inte får en fortsatt snabbprisstegring på livsmedel, till skada för såväl konsumenter som producenter ochför vår strävan att få balans i vår ekonomi. Jag kan förstå bitterheten över att de sex borgerliga årenskapat svårigheter för jordbruk och livsmedelsförsörjning, efter den relativtgynnsamma utveckling som kännetecknat jordbruksnäringen under de 44 åren medsocialdemokratiskt regeringsansvar. försökte göra gällande attsocialdemokratins ambitioner på jordbrukspolitikens område skulle vara att slåut alla jordbruk norr om och göra 20 000 jordbrukare ochlivsmedelsarbetare arbetslösa. Det är en typ av skrämselpropaganda som bara vittnar omatt inte läst livsmedelskommitténs direktiv, därregeringen slår fast den betydelsefulla roll som jordbruket spelar i bygder därannan sysselsättning är svär att få. Han har uppenbarligen heller inte sett att utredningen haratt bedöma den regionalpolitiska effekten av den snabba koncentrationen avlivsmedelsindustrin till allt större och färre enheter. Det är beklagligt om revanschlusten och den partipolitiskakampen om jordbrukarnas gunst kommer att skapa en hård konfrontation även pådetta område, där breda lösningar tidigare varit möjliga. Skall vi lyckas genomföra en politik som gagnarjordbruksnäringen, måste den vara så beskaffad att den kan mötas av förtroendeinte bara av jordbrukarna utan också av konsumenterna. Livsmedelsförsörjningenär en gemensam angelägenhet för hela folket. De olika partsorganisationerna haratt driva sina intressefrågor i detta sammanhang. Men politikerna, med sitt övergripande ansvar för samhällsutvecklingen i stort ochför att rättvisa skipas mellan olika grupper, kan inte ensidigt ställa sig påden ena partens sida. Det är inte genom ett slagsmål mellan gruppintressen somvi kan få ekonomi på fötter igen. Den insikten borde stå klar för varoch en som inser allvaret i den situation vi befinner oss i. Remissinstanserna får nu göra sitt. Sedan får vi återkommatill dessa frågor. När det gäller skogspolitiken är det glädjande att kunnakonstatera att aktiviteten inom den svenska skogsnäringen ligger på en högnivå. En god utveckling inom vår skogsnäring är en viktig förutsättning förvåra möjligheter att få på fötter igen. För skogsindustrin pekar nu prognoserna på en kraftigproduktionsökning . En bidragande orsak till denna uppgång är dendevalvering som genomförde . I skogsbruket visar nu tillgänglig statistik attavverkningarna börjar närma sig den nivå de kan ligga på inom ramen för ettuthålligt skogsbruk och med hänsyn till natur och miljö. Med de förändringar i skogsvårdslagen beslutadeom , som bl. innebar införande av en minimiavverkningsnivå och kravpå gallring och upprättande av skogsbruksplaner, har vi lagt grunden för enmera långsiktig hushållning och ett bättre utnyttjande av våra skogsresurser.Skogsstyrelsen har gått ut med anvisningar och föreskrifter om hur dessa förändringari lagstiftningen skall tillämpas. Den låga avverkningen under de för skogsindustrin godaåren 1979 och 1980 kom att innebära ett svårt avbräck för skogsnäringen genomförlorade marknadsandelar och ett antal miljarder i uteblivna exportinkomstersamt förlorade värdefulla arbetstillfällen. Detta medförde negativa effekter pålandets ekonomi. Alla är såvitt jag förstår överens om att det här var ettförhållande som varken skogsnäringen eller landet har råd med. Skogsägarnatycks anse att det var en engångsföreteelse, som inte kommer att upprepas. Denfråga jag måste ställa är: Kan det vara förnuftigt att mot bakgrund av denknapphet på råvara vi vet att vi kommer att ha framöver så blint lita på att enåterupprepning inte kommer att ske? Om så trots allt skulle bli fallet tvingasvi ju att på nytt tillgripa illa förberedda åtgärder, som blir till nackdel föralla parter. Jag vill erinra om att man såväl frän skogsägarrörelsens som LRF:ssida har sagt sig inse att ingen regering, oavsett politisk färg, kan låta ensituation som den vi hade 1979-1980 uppstå igen. Bör vi inte i stället , när avverkningarna går bra ochvi har ett rådrum, försöka finna väl förberedda åtgärder för att så långt detär möjligt gardera oss mot att vi hamnar i en situation som alla säger sigvilja undvika? Inom kanslihuset har ett arbete påtjänstemannanivå pågått för att undersöka olika alternativa framgångsvägar föratt få de passiva skogsägarna att kontinuerligt medverka i skogsvård ochvirkesförsörjning. Något förslag har ännu inte behandlats på politisk nivå. också föras med de berörda parterna, och jag harunderstrukit att de är välkomna med sina förslag till lösningar i dessaangelägna frågor. Vid sidan av kampen mot arbetslösheten och inflationenstår kravet på allas rätt till en god livsmiljö i förgrunden försocialdemokratisk politik. Miljöföroreningarna påverkas inte avkonjunktursvängningarna. Utsläppen till luft, mark och vatten är likaallvarliga i hög- som lågkonjunktur. Därför måste vi också i fider med knapphetpå resurser slå vakt om de mål för miljöpolitiken vi har ställt upp. Försurningsproblemen hotar att bli vår störstamiljökatastrof. På svenskt initiativ har de nordiska ländernas miljöministrarmed stöd av sina regeringar fört fram ett gemensamt förslag till program, somskall ligga till grund för ett fortsatt europeiskt handlande när det gällerförsurningsproblemen. Detta program innebär att de länder som anslutit sig tillden som trätt i funktion skulle åta sig att reducera sinasvavelutsläpp räknat . Till dettaprogram anslöt sig inte endast de fem nordiska länderna vid konventionensförsta möte i utan också , , ochVästtyskland. Genévemötet får uppfattas som ett genombrott för de kravpå åtgärder som och de nordiska länderna rest i dennaviktiga miljöfråga. Det är naturligtvis särskilt värdefullt att Västtysklandanslutit sig till programmet. Den tragiska bakgrunden till detta förhållande äratt man kunnat konstatera stora skador på de västtyska skogarna.Vid det sammanträffande som jag hade med den västtyskejordbruksministern kunde han berätta, att han bedömer att av denvästtyska skogen är skadad. Förhållandena är likartade för flera av länderna påkontinenten. Jag har i egenskap av ordförande i det nordiskamiljöministerrådet kallat mina kolleger till ett sammanträde i islutet av november för att vi där skall kunna fortsätta att diskutera hur viskall agera på den internationella nivån för att få ytterligare kraft bakomvårt krav på åtgärder. Det positiva bemötande som det nordiska programmet fick,inte bara av de länder som anslöt sig utan också rent principielltfrån övriga länder inom , ger oss anledning till störreoptimism när det gäller det internationella samarbetet för attmöta försurningsriskerna. Regeringen kommer också att i samhällsplaneringen iövrigt här hemma, bl. a. i anslutning till vår energiförsörjning, ställa högakrav på rening på de olika typer av förbränningsanläggningar som medverkar tillatt skapa våra försurningsproblem. Jag har gett exempel på tre frågor inomjordbruksdepartementets verksamhetsområde som kräver aktiva insatser frånsamhällets sida för att finna sin lösning. I ingen utav dessa frågor kan vi, omvi vill uppnå ett för samhällsutvecklingen gott resultat, låtamarknadskrafterna styra utvecklingen. Detta borde åtminstone vara av intresseför att besinna innan man på nytt igen accepterar rollen somsläpvagn åt högerkrafterna i det svenska samhället. ) 6 protokoll 1983/84:7-10 82 i (): sändes ett TV-program frånSundsvallsredaktionen under den något tillspetsade rubriken dör avjordbruket. Då jag inte sett programmet kan jag bara stödja mig på detidningar som anmält programmet. Det'framgår att programmet avser att i detförsta avsnittet spegla hur det intensiva odlingslandskapet har förändratlevnadsbetingelserna för växter djur. Många arter i det ursprungligalandskapets fauna och flora finns nu inte kvar. Det intensiva odlingslandskapetillustreras i programmet av en bild från , medan dess absolutamotsats visas upp i ett reservatjordbruk bedrivet utanför i Småland.Att det senare inte vare sig överproducerar eller ens ger självförsörjning ärväl överflödigt att nämna. Men säkerligen erbjuder det en harmonisk och trivsammiljö för sin brukare. Att staten genom lämnar stöd för denodlingsformen är säkert välberättigat och av avgörande betydelse för brukarensvällevnad. Odlingsintensiteten i detta reservatbruk påminner i långastycken om de jordbruk som bedrevs i under senare delen av 1800-talet.Det är en stor utvandring skedde från . Vid den tidenvar av den svenska befolkningen sysselsatt inom jordbruket, vilket kanjämföras med nuvarande . Det var också - under senare delenav - som vi hade det sista stora svältåret här i landet. Armod ochavsaknad av tro var så utbrett att utvandringen under det närmasteårtiondet kulminerade. Det finns ingen anledning tro att någon enda art avflora eller fauna försvann på grund av intensitet i detta jordbruk. Däremotslogs befolkningen mot bristsjukdomar och hunger. Den kampen har människan nuvunnit. Det är troligt att det har skett på bekostnad av en eller annan art iodlingslandskapet. Det behöver inte vara fel att nu erinra om att djur- ochväxtlivet är en eller annan art fattigare. Men det är lika viktigt att betonaatt befolkning har fått en säkrare försörjning, och detborde vi alla vara tacksamma för. Svenskt jordbruk har undergått en positivförändring. Således har inte svenska folket enbart livsmedel av god kvalitetför sitt dagliga behov, utan vi har rent av fått ett visst överskott. Det ärdetta överskott - låt mig gärna kalla det en välståndsyttring - som är föremålför den socialdemokratiska regeringens helt överskuggande jordbrukspolitiskaintresse. Effektiviteten och intensiteten i jordbruket är en produktav många faktorer. Den förda jordbrukspolitiken har under hela efterkrigstidenhaft ett i de jordbrukspolitiska besluten inskrivet effektivitetsmål.Växtförädlare har skänkt jordbruket förnödenheter till en ökad avkastning, somför få år sedan ansågs närmast ouppnåelig. Modern maskinteknik i förening medstörre kunskaper om riktig handelsgödselanvändning har säkrat inte bara högautan jämna skördeuttag. Härav framgår att forskning och teknik har gått hand ihand för att trygga ett även i internationell jämförelse framgångsriktjordbruk. För den skull ter sig den oro förbryllande som det varje gång gesuttryck för då vi har ett gott skördeår i . Mot bakgrund av den veklagan som såofta ljuder från de socialdemokratiska talarstolarna över kostnader som svenskakonsumenter åsamkas äv det svenska jordbruket, tedde sig iRom mera uppmuntrande. Om nu - vilket inte alltidhänder då han är utrikes - är rätt återgiven, hade han yttrat att hungrandemänniskor ute i världen inte mättas med ord. Man kan drista sig till att draden slutsatsen att menade att hungrande människor rent av skall mättasmed mat, precis på samma sätt som befolkning. avser jag inte dra en lans för att svenskt jordbrukskall producera för export, men väl att vi skall producera så mycket i vårtland att vi i så ringa utsträckning som över huvud taget är möjligt uppträdersom livsmedelsköpare på den internationella marknaden. Detta är också ettlivsmedelsbistånd. Med det synsättet ter sig vårt svenska livsmedelsöverskottinte som en olycka vare sig för eller för världen utan rent av som enalltför ringa tillgång. Efter det socialdemokratiska regeringstillträdet, somSvante uttryckte sådan synnerlig belåtenhet med,har det hänt många saker inom hans departementsområde. Föga av det som harskett har väckt ökade förhoppningar för svenskt jordbruk. att visa vilken energisk jordbruksminister han är har närmastundantagslöst varit ett slag i ansiktet på enskilt ägande och framtidstro försvenskt jordbruk. En mildare och vänligare omskrivning skulle måhända kunnavara att det som hänt i långa stycken mera har karakteriserats av socialistiskklåfingrighet. Socialdemokratins angrepp på handredskapsfisket på ostkustenkanske kan föras till den senare kategorin. Föga var att vinna förfritidsfisket. Gemensamma förlorare i anledning av det förslaget ärnaturligtvis de enskilda fiskevattensägarna men också den arma statskassan, somså småningom skall betala den enskilde motionären nycker, somledde till propositionen av . På skogspolitikens område har jordbruksministernordentligt slagit sin panna blodig. Höga men ogenomtänkta ambitioner följdesav, som jag kan uppfatta det, förtretliga reträtter . Var detverkligen sä bråttom med ändringarna i skogsvårdslagen att sakfrågan behövdevika för att yviga vallöften i varje fall till någon del skulle kunna infrias?En dålig tingens ordning när det gäller lövslybekämpningen har redan hunnitersättas med en lika dålig lag av socialdemokratiskt märke. Oron inomskogsbruket tycks aldrig kunna få ett slut, då jordbruksministern tydligen harför avsikt att återkomma med en ny omgång onödiga åtgärder. Mera omskogspolitiken kommer den moderate ledamoten att framförai ett anförande något senare här i kammaren. Andra oroselement är föreslagna förändringar påskördeskadeskyddets område. Jag hoppas verkligen att jordbruksministern kommeratt genera sig för att följa utredningsmannens rekommendation att rent avstjäla alla eller delar av skördeskadefondens pengar. Att inomskördeskadeskyddet, liksom tidigare inom salmonellabekämpningen, förorda ettförsäkringsskydd behöver inte vara enbart negativt, men det är definitivtnegativt att utan ingående överväganden om de nya förslagens effekter avsägasig sitt ansvar för viktiga Det är en dålig politik. ger också anledning till oroför jordbruket. Den brådska som totalt sett gäller för kommittén, och som isynnerhet har gällt för det delbetänkande som just nu har lämnats, är i sig ettorosmoment. Jordbrukets farhågor förstärks självfallet av att för jordbruketgrundläggande frågor skall behandlas under utomordentligt hård tidspress. Detär rent av främsta skälet till att kommittén i det nu avlämnade delbetänkandetinte har kunnat nå bredare enighet. Närmast oansvarigt ter det sig f. ö. att med ledning avett under tidspress framtaget delbetänkande förändra spelreglerna förjordbrukets prisförhandlingar. Jag vill mycket bestämt opponera mot denvälvilliga beskrivning som gav i sittanförande. Jordbruksministern måste rimligen förstå att det betyder någontingom man ändrar spelreglerna. Kräver verkligen jordbruksministern i ettdelbetänkande en ändring för ändringens egen skull? Eftersom man i direktivenförordar ett system med friare förhandlingar måste man väl ändå ha för avsiktatt uppnå någonting med detta. Vad annat, ? Ändrade förutsättningar för dessa förhandlingar ikombination med att kommittén också har att lämna förslag om de övergripandemålens inbördes ställning gör att svenskt jordbruks situation i två steg, menändå över bara ett enda år, kan helt förändras. Kan detta verkligen ha varitjordbruksministerns mening? Jordbruksministern har om än knapp sä ändå tidpå sig att lämna sådana klargöranden till livsmedelskommittén att eventuellonödig oro i jordbrukarleden kan undanröjas. Jordbruket är en långsiktig näring som arbetar underspeciella förhållanden. De inom jordbruket aktiva skall enligt min mening intebehöva känna oro i den dagliga yrkesutövningen enbart därför att jordbruketsförutsättningar i så hög grad styrs av politiska beslut. Det skall inte bli enny jordbrukspolitik enbart av det skälet att vi byter regering i Sverige.Jordbruket är inte en näring som kan hänga med i de svängar som blir följden avatt jordbruksministern under en valkampanj har lovat att förutsättningarnaskall ändras, så att svenska folket får en livsmedelspolitik i stället för enjordbrukspolitik. Vi ser det yttrandet mera som ett talesätt. Det är alldeles uppenbart att vi i också ifortsättningen skall ha en jordbrukspolitik som syftar till att förse svenskakonsumenter med goda livsmedel. Att i direktiven tilllivsmedelskommittén lanserar en ny syn på jordbrukspolitiken ser vi som ettsätt att skapa oro i jordbrukarleden. Om det inte har varit någon bestämdmening med lanseringen av denna nya syn, har den rent av varit illa sinnad. Jag fäste mig vid att för en stund sedantalade om den framgång som jordbrukspolitiken i hade under de 44socialdemokratiska regeringsåren. Sedan kom - med hans sätt att uttrycka det -sju i stort sett mycket besvärliga år under en borgerlig regeringstid. Härefterhar nu lyckan åter kommit det svenska jordbruket till del. torde ha synnerlig glädje av sitt kortaminne. Det är ändå inte mer än ungefär hela det svenska jordbruketstod på fot för att protestera mot den jordbrukspolitik som densocialdemokratiska regeringen dä bedrev. Var det ett av framgångsåren försocialdemokratisk jordbrukspolitik? löper nu uppenbar riskatt den situationen upprepas. Jag menar på fullt allvar att på sig att ge sådana besked till livsmedelskommittén att svensktjordbruk får det erkännande det behöver. Svenskt jordbruk producerar såobetydligt mer än vad vi behöver för att förse nationen med goda livsmedel attnäringen som sådan inte skall behöva arbeta under alldeles särskild oro därföratt vi har en nyckfull jordbruksminister. 83EINAR (): Jag lyssande med mycket stort intresse tilljordbruksministerns anförande. Jag hade väntat mig att det skulle leda till endebatt som handlade om exakta och konkreta ting, men tyvärr måste jag, herrjordbruksminister, konstatera att det mera innehöll vänliga och svepandefraser. I det sammanhanget vill jag liksom tidigare talare säga att när detgäller jordbrukspolitikens och livsmedelspolitikens innehåll räcker det intemed vänlighet och välformulerade fraser.