prot · G70953 · 1983-12-31 00:00:00 — Låtmig också, fru talman, avliva en myt som ständigt drivs från borgerligt håll,nämligen att vi socialdemokrater skulle ha någonting emot att enskildamedborgare i bhr aktieägare, deltar i aktiesparande. Vi har haft eninvändning mot det ni sysslade med för att stimulera enskilt aktieägande, nämhgenatt ni valde orimligt dyra och ganska orättvisa system. har vi genomfört ettnytt system som kommer att träda i kraft och som ersätter ert,nämhgen allemanssparandet. Det ger varje svensk medborgare rättighet ochmöjlighet att delta i aktiesparande, att få skattefrihet på utdelningarna ochden vägen delta i näringslivets kapitaluppbyggnad. Varför skulle vi göra det omvi var emot en spridning av ägandet till enskilda människor? Och varför skullevi så pass energiskt understödja etableringen av nya företag, uppväxandet avmindre företag - om vi hade något emot att enskilda människor ägde och drevföretag? Jag tycker att ni är fångar under era egna slagord om ni inte förståratt den beskrivningen är ganska grotesk. BjörnMolin säger att löntagarna inte får ut någonting av löntagarfonderna, att detär fullständigt ointressant för dem att bry sig om ifall löntagarfonder finnseller inte. Han nämnde i sitt inlägg, som något slags beskrivning av hur htetfonderna kommer att betyda, att av ATP-systemets utgifter skulle kunnatäckas med inkomster från löntagarfonderna . Ja, av dessa utgifterbetyder faktiskt att vi skulle kunna shppa höja ATP-avgifterna med över 1 %under dessa år. Den vägen får löntagarna och alla andra tillbaka det som satsasvia löntagarfonderna. Man kan säga att vi har skapat ett rakt rör mellanföretagens vinster, produktionens avkastning, och pensionerna, så att vi denvägen kan finansiera en del av våra pensioner. Man skall inte negligera vad det betyder om vishpper en höjning av ATP-avgiften med 1 eller . Jagvill säga till att hans försvar för sin skrift ter sig litetmärkligt. Om dömde ut sociahstiska och kollektivafonder, har jag ändå litet svårt att förstå varför - visserligensom ett medel av flera - så energiskt argumenterade för kollekfivtsparande, kollektivt uppbyggda fonder som skulle försörja näringslivet medriskkapital. Det var kollektiva fonder uppbyggda på ungefär samma sätt som vinu föreslår och som dessutom hade dumheten - förefaller det väl nuefteråt - att kalla löntagarfonder. Och han ville ha detta kollektiva sparandeinom ATP-systemet, därför att det var en form som var politiskt acceptabel -men tydligen inte betraktades som acceptabel av egen parfiledare.Nils Åshng brukar vara en försiktig general. Jag förstår inte hur han vågadesig ut och manövrera på detta sätt efter det att hadekommenderat givakt och riktning rakt höger ut inom . Destoängshgare låter han , när han avsvär sig alla sådana tankar. Jagmåste säga fill att jag tycker att det låter hkadant från hans håll:Folkpartiet har alltid sagt nej till kollekfiva lösningar. påstår BjörnMolin att har tyckt att individuellt ägande var enofrånkomlig egenskap hos löntagarfonder. Det är ganska omöjligt att hävdadetta. I det beslut som folkparfiets landsmöte tog 1978 sade man att detbehövdes en individuell anknytning för löntagarfonderna. Det skulle ske påprecis samma sätt som vi nu vill organisera det, nämligen så att avkastningenfrån fonderna går in i ATP-systemet och finansierar pensionerna. Man skriver:AP-fonderna behöver under alla omständigheter ett tillskott under 1980-taletoch löntagarfondernas avkastning skulle kunna vara ett bidrag. Genomsammankopplingen med det kapitalbehov som krävs för att trygga framfidapensionsutbetalningar till individerna uppnås också en individuell anknytning. Manvågade t. o. m. säga att systemet kanske kunde.hjälpa till att tryggaframtidens pensionsutbetalningar. Hur får man avsvära sig sinatidigare uppfattningar, ? Det går inte att direkt ljuga om dem ochpåstå att talade om individuellt ägande i de här fonderna. Ifolkpartiregeringens proposition sade man att rösträtten skulle kunnautövas av lokala fackliga organisationer. Hur går det ihop med ett individuelltägande? Det står uttryckligen så i propositionen, . Skälet till att jag har velat dra fram detta i ljuset igen är att jagvill få klarhet i de problem vi diskuterar, vilka ni absolut inte vill ta in iden här diskussionen. Hur skall vi klara inflationen? Hur skall vi klara entillräckligt hög och stabil kapitalbildning och vinstnivå i näringslivet? Hurskall vi kunna förena de ganska vitt spridda krav på rättvisa som finns iSverige med ett koncentrerat näringsliv, som dessutom skall växa ännu mer iframtiden om vi skall få jobb och inkomster? Allade problemen viker ni undan ifrån. I stället talar ni om sådant som inte finnsi våra förslag, om saker och ting som hände , om uttalanden som gjordes iLO-tidningen 1976 och om vad enskilda socialdemokrater skrivit i artiklar häroch var. Men de fundamentala problem som vi är valda för att i denna riksdaglösa, dem struntar ni helt i. Dem vill ni inte ha med i den här debatten. Jag avstår i allmänhet från värdeomdömen om mina politiska motståndare,men måste jag ändå fråga: Vad är ert alternativ? Hur skulle ni, om ni satt iregeringsställning, förklara för och olikaförhandlingskarteller att de skall hålla igen på lönehöjningarna, somvinsterna tredubblas, vilket talade om? Hur skall ni få dem attförstå, hur skall ni kunna förklara för dem att det är detta som bör ske, om niinte erbjuder dem att vara med i det välstånd som skapas och bli delaktiga idet som sker på ett annat sätt än genom att ta ut för stora lönehöjningar, somi sin tur hotar inflationen och sysselsättningen? Detvore utomordentligt välgörande, fru talman, om ni inom oppositionen sade: Dessaproblem angår inte oss, dem får regeringen sköta. Eller också kunde ni bemödaer om att, i stället för att i partipolitiskt nit försöka kasta smuts överlöntagarfonderna, tala om vad borgerlighetens alternativ är. Hurskall ni få marknadsekonomin att fungera så att den ger full sysselsättning,prisstabilitet och litet rättvisa och trygghet åt människorna? Det är svaret påden frågan ni borde lämna. Det är egentligen er uppgift i den här debatten, mendet struntar ni i för att få föra en konfrontationsdebatt, där jag tror attorden till slut kommer att fastna i halsen på er. 23 ()replik: I sitt anförande återkom gång på gång till att fonderstärker marknadsekonomin. Låt mig då fråga än en gång: Varför erkänner ni inteatt löntagarfonder är socialism? Får jag påminna om vad själven gång skrev i partitidskriften : "Med ekonomisk demokrati menar jaglöntagarinflytande i våra största industriella produktionsföretag. Det är inteett marginellt inflytande som avses, utan ett ägarinflytande som i princip kanvara kontrollerande. Detta ägande bygger på aktier, som förvärvas och förvaltasav särskilda fonder." Finansministernhar också mycket uppehållit sig vid fondsocialismens lönenedhållande verkan. LOlade fram sina löneyrkanden för nästa år.Trots att regeringen harangett ett utrymme på , vilket redan det är för mycket om vi skall kunnaförsvara vår konkurrenskraft, begär LO . Då frågar jag: Tycker Kjell-OlofFeldt att LO därmed infriat löftet att i utbyte mot löntagarfonder hålla nerelönekraven? Kan finansministern ange hur mycket som har avräknats frånlöneutrymmet med hänsyn fill den nya vinst-och löneskatten som skall tas ut urföretagen för att bygga upp fonderna? Kjell-OlofFeldt har också mycket uppehållit sig vid anknytningen fill ATP-systemet. Denanknytningen är taktiskt betingad främst av två saker som socialdemokraternavill uppnå: dels vill de att det skall se ut som om man fillgodoser de starkaönskemålen om individuella andelar, dels vill man utnyttja den positivavärdeladdning som ATP-begreppet ännu har. Ni socialdemokrater sägeratt vi inom borgerligheten var emot ATP, men Nr 53 att vi sedan har accepterat reformen när den väl var genomförd. Tisdaeenden ' första var vi inte emot att lösatjänstepensionsfrågan, men vi hade " annan uppfattning om hurdet skulle gå till. Vi förordade ett frivilligt system som byggde påpremieavsättningar i stället för det fördelningssystem Löntagarfonder ' " gäller. Mycket tyder på attom vår modell gått igenom, skulle det inte ha varit så stora problem som det äri dag att uppfylla pensionsförpliktelserna. Fördet andra är det stor skillnad mellan ATP och fackföreningsfonderna.Pensionsbeslutet löste ett problem, fillgodosåg ett behov av trygghet förålderdomen hos många människor. Kollektiva tvångsfonder är inte något sommänniskor känner behov av. Det är tvärtom något som de känner oro inför. Detär därför de tre borgerliga partierna redan i förväg säger att omsocialdemokraterna, mot folkets vilja, inför fonder blir det en borgerligriksdagsmajoritets första uppgift att avskaffa dem. Oavsett vad som har häntoch sagts i det förgångna, kommer vi att enigt genomföra detta . Anf.24 () replik; Finansministern återkommer till citat ur min bok, och jag känner mignaturligtvis mycket smickrad över detta. Detär bara det att de löntagarfonder jag talade om där förutsatte frivilligtägande, och de skulle vara underställda demokratisk kontroll. Det var alltså deindividuella sparformer, som sedan förverkligades i t. ex. skattefondssparandet,som jag där talade om. Kravetpå en femte fond tillgodosågs bl. a. av, som jag sade, dåvarandeekonomiminister genom den förstärkning som skedde av fjärdefonden. Dentredje åtgärd som jag föreslog var alltså inrättandet av trygghetsfonder. Vihade kommit överens med arbetsmarknadens parter om att närmare studera detta,men socialdemokraterna gjorde till en av sina första uppgifter vidregeringsskiftet att lägga ned saken, därför att de inte ville ha den typen avstrukturinsatser. Jaghar genomgående betonat att från synpunkt är det Meidnerska förslageti dess ursprung lika väl som dagens socialdemokratiska förslag oförenligt meddemokratiska principer, och det var det sade 1976. Det varockså det jag sade i den bok som finansministern här har citerat. Finansministernsvarade inte på min upprepade fråga beträffande dräneringen av företagens resurser. Jag framhärdar i att tro att finansministerns egen beräkning- den som ligger till grund för propositionen och som säger att en och en halv ä två miljarder kommer att tas från företagen och föras över till fonderna- är en felaktig kalkyl, eftersom den har ett felaktigt utgångsläge, nämligen situationen 1980. Det är ingen tvekan om att man, i fall den här vägen följs, med oro kan se hur svenskt näringsliv, iett skede när investeringarna skulle börja lossna, kommer att dräneras på ett 56 kapital som behöver investeras i nya anläggningaroch produkfionsprocesser. Detta leder mig fram till den fråga som jag ställde tillArne Gadd, men inte fick något svar på: Kan man från socialdemokratisk sidaräkna med att fonderna bättre än företagen kan bestämma vilka investeringar somskall genomföras, att de kan avläsa marknaden och sköta den resursallokeringsom är en förutsättning för högsta möjliga konkurrenskraft i svensktnäringsliv? Sammanfattningsvis, fru talman, vill jag säga att det ärbeklagligt att behöva notera att det här förslaget nu skall behandlas och gåtill beslut. Det föranleder mig att säga att den politiska atfityden ifrånsocialdemokrafins sida är betänklig. Det är konfrontation snarare än samarbeteman vill ha. Man vill inte ge löntagarna förtroendet att vara delaktiga iprodukfionsresul-tatet under frihet och inom ramen för de demokratiskaprinciper som vi är satta att vårda här i kammaren. 25BJÖRN () replik; Löntagarfonderna kan i bästa fall ge ettbidrag fill ATP-systemet på . Då kan ATP-avgiften bli lägre, sägerKjell-Olof . Vi skall emellertid därvid ha i minnet att alternafivet äratt man inte har några löntagarfonder, att företagen inte behöver betala någonvinstskatt och att löntagarna inte belastas med någon löntagarfondsavgift. Detger naturligtvis ett större utrymme för företagen att bidra till AP-fonderna.Det är därför som den här jämförelsen och det här argumentet om attlöntagarfonderna tryggar pensionerna är falska. Det blir inga säkrare pensioneri framtiden genom löntagarfonder. Jag kan inte på den begränsade tid jag har till mitt förfogandegå in på hela historiken när det gäller inställning. I alla dedokument som . citerade understryks emellerfid frånfolkpartiets sida kravet på individuella andelar eller individuell anknytning.Det förslag som har lagts fram kan "ju inte med bästa vilja i världensägas innehålla någon individuell anknytning. Låt mig sedan säga någonting om den konfrontation som iden här frågan äger rum mellan den socialisfiska och den icke-socialistiskadelen i riksdag. Vem är det som har skapat det konfrontationsklimatet,? Nog är det väl ändå regeringen och socialdemokratin. Ni sade i valrörelsen att det här systemet inte skullegenomföras utan att ni hade diskuterat med näringslivet. Ni skulle inbjuda deandra politiska partierna till diskussion. Om det var någon mening med denna s.k. utsträckta hand, var det väl att ni skulle lyssna och förhoppningsvis taintryck av vad vi sade. Vi utgick från att ni hade en vilja att anpassa er tillvad det samlade näringslivet och den samlade borgerliga oppositionen tyckte. Såhar ju inte skett. Detta är uttryck för samma attityd som ni hade när vi diskuterade skatterna och som tog sig uttryck i att socialdemokraternaensidigt ändrade skatteöverenskommelsen utan hänsyn till de båda andra partiersom stod bakom den. Jag sade då, och jag upprepar det gärna , att det är beklagligtför vårt land att socialdemokratin nu har slagit in på konfrontationens väg. frågar vad vi har för alternativ. Jagskall gärna svara på det. Jag skall emellertid först säga att det alternativethar som första punkt att det inte skall bli löntagarfonder. Det är den förstaförutsättningen för att vi skall lyckas med vårt alternativ för en verkligmaktspridning. har ett program med rubriken "Nej tillkollektiva löntagarfonder. Ja till verklig maktspridning." Utöver nej tilllöntagarfonder finns i det programmet kraven: Sprid akfieägandet. Avveckladubbelbeskattningen på aktier. Upprätthåll konkurrens och mångfald. Stärksmåföretagen, bl. a. genom att inte lägga en extra förmögenhetsskatt påföretagen. Avskaffa den graderade rösträtten på börsnoterade aktier. Skyddasmåspararna på börsen. Det ärvårt program för välstånd och trygghet. 26CARL-HENRIK (vpk) replik: Jag vill först kort sammanfatta deståndpunkter som vpk-gruppen kommer att inta vid den votering som så småningomföljer efter flera långa dagars färd , natt eller vad det nu kan bli. Vi anser att de som har förflutit sedan RudolfMeidner lade fram den första rapporten om löntagarfonder är en fullttillräcklig tid för de borgerliga partiernas representanter att tänka över denhär frågan. Vi kan alltså inte dela deras ståndpunkt att frågan ärotillräckligt beredd. Den har beretts . Regeringen har lagt fram förslag om ändringar i tiostycken lagar. Vi är överens med regeringen om nio av ändringarna och kommeratt rösta på dem. Det gäller bl. a. lagen om vinstdelning och att man höjerATP-avgiften . När det gäller den tionde lagen har vi ett eget förslagbeträffande reglementet för allmänna pensionsfonden, där vi anser att det bordeskrivas in att löntagarfonderna skall ha en samhällsekonomisk målsättning, attde skall ta regionalekonomiska hänsyn, att de skall motverka kapitalutflyttningoch transnationella företags makt, att styrelserna t. v. skall utses avriksdagen och inte av regeringen samt att höjningen av ATP-avgiften inteobligatoriskt får dras av i avtalsrörelserna. Där har vi alltså en annan meningän regeringen och socialdemokraterna här i . De vill i stället attlöntagarfondssystemet helt skall anpassas till det marknadsekonomiska systemet,dvs. till den nuvarande kapitahsmen, en ståndpunkt som vi inte kan dela. När det gäller denna fråga kommer vi alltså att lägga nedvåra röster, om vårt förslag slås ut i en förberedande eller senare votering. Jag kan vidare, fru talman, inte underlåta att påpeka denmotsättning som har funnits i den borgerliga argumentationen motlöntagarfonderna. Dels har man sagt att man är motståndare till dem därför attde blir så utomordentligt betydelsefulla. De skulle t. o. m. innebära attsocialism införs i , ett argument som de borgerliga själva inte tror på.Dels vill man inteha löntagarfonder, därför att de inte får någon större betydelse förATP-fondsystemet. Dels har alltså löntagarfonderna en utomordentligt storbetydelse, dels har de en alltför liten betydelse. Jag undrar hur ni får dettaatt gå ihop. Det gör det ju i själva verket inte. Jag frågade de borgerliga representanternavilket deras alternativ var. En seriös debatt i riksdag borde rimligenalltid innebära att alternativ ställs mot varandra. skall jag inte begäraför mycket av en replik . Men när jag hörde , tycktejag att han utnyttjade sina utomordentligt dåligt, om avsikten varatt presentera något slags borgerligt alternativ. Det var en ganska tröttupprepning av de gamla slagorden. Den enda lösning som framskymtade på landets ekonomiskaproblem var att om igen lovade att avskaffa löntagarfonderna,oberoende av hur de har fungerat och även om man kan konstatera objektivt attde har bidragit till en lösning av ekonomiska problem och fört oss enbit längre ur krisen. Även om de har varit bra helt enkelt, skall moderaternafillsammans m'ed lydtrupperna i och avskaffa dem. Det är en både oförnuftig och äventyrlig ståndpunkt. Denär oförnuftig, eftersom dén visar att man har förlorat förmågan att erkännaförnuftets övertag över känslorna i vissa lägen. Kan man resonera sig fram ståndpunkt och inte bara känna sig fram till den, får man acceptera attförnuftet segrar. Det är så det skall vara. Jag begriper att det är pinsamt för medfolkpartiets turer i löntagarfondsfrågan. Men de problem som villeangripa - och det får jag inte att erkänna - finns kvar och har barablivit värre och 1979, antingen det gäller sparandet ellerkapitalbildningsproblemet eller lönepolitikens problem. valde attgå förbi hela den diskussionen, och i stället upprepade han ett annat omtycktslagord, nämligen att det är socialdemokratin som har sökt konfrontation - vihar inte bara fått konfrontation utan vi har aktivt sökt den, vi har velat haden. Om ett parti och en regering inbjuder till överläggningari en viss konkret fråga därför att man vill ha till stånd en bred lösning, hurkan det vara ett tecken på att man söker konfrontation? Avgörande är ju att vifick aldrig tillfälle till några diskussioner. Det förhindrades av våramotparter. En del av dem som bjöds in vägrade att komma. Andra,däribland de borgerliga partierna, förklarade redan innan de kom attlöntagarfonder var de över huvud taget inte ens beredda att diskutera. Detspekulerades i huruvida skulle resa sig och gå ut, om vi baranämnde Ordet löntagarfonder. Jag förstår inte hur det skulle ha varit möjligtför oss att söka oss fram fill ett samförstånd, när er attityd så uppenbartvar: Undvik samtal, gå inte in i något utbyte av tankar och synpunkter medsocialdemokraterna! Det var nisom ville ha konfrontationen, och det är också den vi har fått. alldeles bestämt intryck av att försöka rädda sitt eget skinn. attavsvära sig allt ansvar för tidigare ståndpunkter, för att nu kunna försäkraatt han har den rätta tron. Han ingår nu i gänget av fondhatare, och därmed harhan legitimation på de borgerliga estraderna. Men det var inte så en gång itiden, . Begreppet marknadsekonomi har spelat en stor roll i denhär debatten. Jag skall då till slut bara ge vår syn på den frågan. Vad menarvi nämligen med marknadsekonomi? Varför är det viktigt för oss huruvida detfinns en sådan eller inte? För socialdemokratins del är det tre egenskaper hos dettaekonomiska system som gör att vi stöder det, att vi vill behålla det. Det ärden enda form för decentraliserat beslutsfattande i det ekonomiska livet som vihar kunnat se fungerar någorlunda, byggt på en så fri prisbildning som man kanha i en kapitalisfisk ägandestruktur. Det andra är att det är trots allt det system därkonsumenterna har största möjliga valfrihet. Den är också begränsad av olikaskäl, men den är större än med andra lösningar. Det tredje - och det är ganska väl bestyrkt - är att detär det system som ger den mest effektiva användningen av våra ekonomiskaresurser. Vad är det då som kan hota marknadsekonomin? Det målasnuut att det är om ATP-systemet får fem nya fonder som köperaktier i företagen. Jag vill påstå att de borgerliga partierna, om de hävdardetta, har förstått mycket litet av de hot som marknadsekonomin i och ivästvärlden är utsatt för . Det är bara att titta i historien så ser manvad det är som har fått marknadsekonomin att skrumpna samman och ersättas medandra ekonomiska och politiska system. Det är långt tyngre krafter än det vi nudiskuterar. Det har varit massarbetslösheten, det har varit närföretagskoncentrationen går så långt att effektiviteten ärtillräcklig, och det har varit när de sociala klyftorna och orättvisornatillåtits gå för långt. Om man verkligen är angelägen om att bevara denmarknadsekonomi med olika ägarformer som vi har i , då skall mananstränga sig för att se fill att marknadsekonomin kan förenas med fullsysselsättning, med rimlig social rättvisa och en spridning av makten. Det ärdetta vi arbetar för. Jag måste när jag nu för min del avslutar denna debatt iriksdagen säga att jag inte ser att dagens uppsättning av borgerliga partierhar någon lösning på dessa problem. Av den ekonomiska politik som de läggerfram i framgår det ganska klart att de har gett upp när det gällerbåde rättvisan och sysselsättningen. Jag tycker, att om vi skall kunna gåvidare i en debatt mellan de polifiska partierna i , är det angeläget,alldeles bestämt angeläget både för oss som deltar i debatten och för dem somtvingas lyssna till den, att de borgerliga partierna i riksdaganstränger sig för att verkligen visa vad deras alternativ är, hur de skall taitu med de problem och svårigheter som finns i det svenska samhället ochdär lösningarna kommer att avgöra vår framtid. Med det beslut som jag hoppas kommer att fattaunder ändrar vi inte färdriktning. Vi bryter inte upp det kapitalistiskasystemet, men vi ger ett bidrag till hur biandekonomin kan Nr 53 fungera,så att medborgarna finner sig fill rätta i samhället och så att detta kan Tisdaeen den ge dem arbete, delaktighet och rättvisa i ekonomiskt ochsocialt avseende. 28FÖRSTE VICE TALMANNEN; Jag får meddela att anslag om kvällsplenum nu har sattsupp. 29ULF ADELSOHN (m); Frihet ger mångfald. I ett system medtusentals olika företag, startade efter tusentals olika affärsidéer, ägda avhundratusentals olika människor, behöver ingen ha majoritet för att få sinvilja igenom. I det ekonomiska livet är det möjligt att låta flera sanningar härskasamtidigt. Visst fattas det då också fel beslut och görs misstag, men dessablir inte lika allvarliga och omfattande som misstagen i den politiskt styrdaoch kontrollerade delen av samhället. 1 den fria ekonomin finns det oftastnågon annan som tänkt och gjort tvärtom. 1 den fria ekonomin finns ett sambandmellan risktagande och ansvar för följderna. Den som tar en ekonomisk risk gördet med sina egna pengar och får ta ansvaret, oavsett om det går bra ellerdåligt. Inom den offentliga sektorn eller i fondstaten finns inte dettasamband. Ekonomisk frihet är ett värn för individens frihet justdärför att den ger utrymme även för minoriteten, för det annorlunda ochavvikande, som kanske strider mot den sanning som just nu är vedertagen, mensom mycket väl kan visa sig riktigt. I själva verket har de flesta av detekonomiska livets viktigaste framsteg startat kanske som en udda idé eller ivarje fall som ett ovanligt uppslag. Få av de uppslagen hade lett till någonreell verklighet om det hade behövts majoritetsbeslut i en politisk församling. När ville börja exportera bilartill möttes företaget av misstro och huvudskakningar.Regeringen, under ledning av , ville inte stödja projektet, ochsäkert delades regeringens skepsis av många andra. Att exportera bilar tillbilarnas hemland, sade många, kunde inte vara mycket lättare än att säljafrysboxar till .