prot · G70975 · 1983-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1983/84:75 1§ Talmannen meddelade att () denna dag återtagit sin plats iriksdagen, varigenom uppdrag som ersättare upphört. 2§ Svar på interpellation 1983/84:79 om energiförsörjningen vid krig ochkrigsfara Anf,1 Statsrådet : OswaldSöderqvist har frågat försvarsministern följande. Vilka åtgärder har vidtagits avförsvarsdepartementet för att skydda och försvara kärnkraftverken vid krig? Kommer de i ett sådant fall attavstängas, och hur är beredskapen för ersättningsprodukfion planerad? Om, vid krig eller krigsfara,transformatorstationer typ Hamra och andra slås ut och de viktigastestamledningarna skadas eller saboteras, finns det då konkreta och realisfiskaplaner för hur den nödvändiga elförsörjningen skall ordnas? Anser försvarsministern att detär möjligt att skydda det svenska elnätet i dess nuvarande utformning, genom devid Hamra och motsvarande anläggningar placerade skyddsstyrkorna i form avcivilförsvarspolis och mihtära förband? Interpellationenhar överlämnats fill mig. Jag har utformat mitt svar efter samråd medförsvarsministern. Inledningsvisvill jag framhålla att med ansvaret i fred för en verksamhet som är viktig förförsörjningen bör följa motsvarande ansvar för verksamheten i kriser, vidkrigsfara och i krig. Det är därför viktigt att civila funkfioner fungerar äveni sådana situationer och att ansvarig personal har sådan handlingsberedskap attde kan utnyttja de samlade resurserna efter lägets krav. Vid allvarligastörningar i elförsörjningen är det också viktigt att allmänheten blirinformerad sä snabbt som möjligt. Genom en snabb, öppen 2Riksdagens protokoU 1983/84:74-78 Omenergiförsörjningen vid krig och krigsfara Om energiförsörjningen vid krig och krigsfara och klarinformation skapas förutsättningar för att mildra störningarnas konsekvenserför samhället. För genomförandet av ransonerings- och regleringsåtgärderinom energiområdet svarar vid en kris bränslenämnden, transportrådet ochelförsörjningsnämnden inom resp. bränsle-, drivmedels- och elomrädena (prop.1976/77:74 bil. 2, FöU13, rskr 311). och transportrådet finnsinrättade även i fredstid, medan elförsörjningsnämnden enligt nuvarandeplanering inrättas först vid en kris. ombesörjer enligt sin instruktion(1982:705) beredskapsplanläggning av rikets elenergiförsörjning. Verket harvidtagit förberedande arbete med att organisera en elförsörjningsnämnd. För att ytterligare stärka beredskapen inom energiområdethar jag i min anmälan till budgetproposition föreslagit attelförsörjningsnämnden i likhet med bränslenämnden finns inrättad även ifredstid. Det svenska kraftproduktionssystemet omfattarhuvudsakligen vattenkraftsanläggningar och värmekraftsanläggningar. I desenare ingår kärnkraftverken. När det gäller kärnkraftens utnyttjande vid krigvill jag framhålla följande. Våra kärnkraftverk har byggts så att verkningarna avsabotageförsök och militära kuppanfall skall begränsas så långt möjligt. Vidareär driftrutinerna upplagda så, att det snabbt skall vara möjligt att elimineraeller begränsa skadeverkningarna vid sådana angrepp. Jag vill erinra om 1977 års tilläggskonvention till 1949års Genévekonven-tion som förbjuder anfall mot bl. a. kärnkraftverk eller mål inärheten av dem om anfallen skulle leda till radioaktivt utsläpp. Vi planerar för att i krig kunna stänga avsamtliga kärnkraftverk och lita till en kombination av vattenkraft, kraftvärme,industriellt mottryck och oljekondenskraft. Planeringen går ut på att ersättakärnkraften med ökad produktion från andra kraftverk inkl. sådana som i normalatider inte används eller drivs bara i begränsad omfattning. Vid bedömning av behovet av ersättningsproduktion i fallav krig måste beaktas att förbrukningen av elkraft då kommer att vara avsevärtmindre än i fredstid. Vi har också en sådan planering att vi skall kunna klarade nödvändiga behoven utan de tillskott som kärnkraften ger. Jag vill ocksånämna att det dessutom finns oljelager vid kondenskraftverken för elprodukfionnär t. ex. eltillförseln frän inte fungerar. Våra viktigaste transformatorstationer och övrigaelproduktionsanläggningar byggs med visst skydd för att förhindra ellerbegränsa verkan av vapeninsatser och sabotage mot stationer och anläggningar.Dessutom finns i transformatorstationerna redan i fredstid vissreservkapacitet. Det är självfallet inte möjligt att helt skydda vårakraftproduktionsanläggningar, transformatorstationer och storkraftnät motsabotage och krigshandlingar. Jag vill emellertid nämna att våra viktigasteanläggningar vid krig eller krigsfara kommer att bevakas och skyddas avcivilförsvarspolis och olika arméförband och att detta givetvis ökaruthålligheten i leveranser från dessa anläggningar. Sådana anläggningar klassificeras som s. k. skyddsföremål och omfattasdärmed av särskilda skyddsåtgärder. Jagvill också erinra om att regeringen beslutade att uppdra åtdet ekonomiska försvarets myndigheter att genomföra en studie som redovisar hurkrigsskydds- och beredskapsåtgärderna skall utformas för att stärkakraftsystemets drift under olika förhållanden. Sverigehar ett väl utbyggt system för elförsörjningen med hög leveranssäkerhet. Ettfredstida system med god motståndskraft mot störningar förbättrar ocksåförutsättningarna för att vidmakthålla systemet i krig. Den omfattande störningsom inträffade visar emellerfid att elförsörjningssystemet ändå ärsårbart. Med anledning av det inträffade har jag fillkallat en särskildutredare med uppgift att utreda elförsörjningens sårbarhet i ett vidaresammanhang fillsammans med frågan om vilka åtgärder som bör vidtas för attbegränsa störningar i eltillförseln och verkningarna av sådana störningar. Ävenom utredarens arbete närmast omfattar störningar i fredsfid, kommer utredarenatt även väga in sädana frågor i sitt arbete som här har tagitupp. Omenergiförsörjningen vid krig och krigsfara 2 (vpk): Jag tackar energiministern för svaret pä min interpellafion. Det ärintressant att få debattera litet totalförsvar med energiministern - och dettycker jag är alldeles riktigt, eftersom jag är av den uppfattningen atttotalförsvaret angår hela regeringen och alla departement. Det här är enligtmin uppfattning en typisk totalförsvarsfråga. Detär självklart, som det har sagts i svaret, att vi inte kan bygga upp vårtfredsfida samhälle enbart med tanke på vad som kan hända under kriser och krig.Det skulle vara omöjligt, och det skulle naturligtvis också vara felaktigt, förvi måste alla hysa den förhoppningen att vi skall få fortsätta att leva utankriser och krig. Den utgångspunkten kan vi aldrig komma ifrån. Mendet kommer alltid att kunna bli stora störningar, och det kommer att bhkatastrofer om det skulle gå så långt som till ett krigsfall. Och ärdet ju sä att vi försöker att förbereda oss för det som vi inte vill skallhända -det är ju hela tankegången bakom vårt försvarsarbete, både på detmilitära och på det civila området. Vimåste ha något slags beredskap. Ett väl planerat fredssamhälle och en välplanerad produktion av olika saker i fredssamhället är den bästa beredskapen.Detta är så självklart att man nästan inte behövde säga det. Dennafråga har ju diskuterats mycket, och begreppet det sårbara samhället har varitaktuellt . och långsiktigplanering vid försvarsdepartementet lade , är 1976,fram en rapport om det sårbara samhället. Det är sä här sju senareintressant att konstatera att vad de kom fram fill just var att behovet avsärskilda beredskapsåtgärder minskar om man planerar det fredsfida samhället påett bra och vetfigt sätt. Det var helt enkelt slutsatsen i denna rapport frånSSLP. Vikan konstatera att utveckhngen i - både , när denna rapportlades fram, och kanske framför allt under den allra , Omenergiförsörjningen vid krig och krigsfara ochbörjan - har gått i direkt motsatt riktning. Vi har fått ettalltmer sårbart samhälle. Det ligger i och för sig i det utveckladeindustrisamhällets natur, men det skulle inte ha behövt gä pä det vis som dethar gjort. Detär energiförsörjningen, framför allt elförsörjningen, som vi skalluppehålla oss vid. var många av stora kommuner bereddaatt satsa på egen elproduktion. Det fanns i många stora kommuner långtgåendeplaner pä att, genom ett utnyttjande av mottryckskraften i värmeverken, satsapä egen elproduktion. Det var mycket klokt tänkt, och det hade varitmycket bra för nationella säkerhet och för totalförsvaret som helhet. Detblev inte sä. Jo, spolierade, med den dåvarande regeringensgoda minne, alla dessa planer. gick ut till kommunerna och erbjöddem långfidskontrakt med mycket billiga och förmänliga leveranser.Pä det sättet blev det inte lönsamt för kommunerna att satsa på denna utbyggnadav den egna elproduktionen. Det är en sådan utbyggnad som energiministern ,senare, talar så mycket om, när hon säger att vi skall utnyttja vårkommunala energiplanering och bygga ut mottryckskraften. Den utbyggnaden kundeha varit gjord, om vi hade haft det som SSLP efterlyste 1976 - en fredstidaplanering för ett mindre sårbart samhälle. Detvar ett exempel som visar att man inte har tillvaratagit de möjligheter som harfunnits. Kärnkraftenär ett annat typexempel på hur man i den fredstida planeringen avenergiproduktionen inte har tagit ett dugg hänsyn vare sig tilltotalförsvarsaspekter eller till möjligheterna att bygga upp en osårbarprodukfion. Energiministernkänner säkert till - annars går det bra att fråga på försvarsdepartementet -att de militära myndigheterna, försvarsstaben och överbefälhavaren, under heladen första epoken av kärnkraftsdebatten, dvs. och åtminstonefram till 1974, enständigt gick emot den lokalisering som våra kärnkraftverk har. De militära myndigheterna sade nej fill lokaliseringen avkärnkraftverk till , , och Forsmark. De förordade istället en placering inne i landet, helst i bergrum. De ville hakärnkraftverken skyddade och undandragna för att det skulle vara lätt attförsvara dem och att hålla energiproduktionen i gång. Forsmark,som ligger vid , är ett alldeles förfärande exempel.Upplandskusten betraktas som invasionsområde - man tänker sig att ryssen skallgä in där. Kusten är utrymningsområde. Civilbefolkningen skall evakuerasdärifrån vid krig. Där finns stora uppmarschområden för de svenska militäraförbanden och massor av stora militära förråd, installationer och anläggningar.Jag är alldeles säker pä att försvarsstaben och överbefälhavaren mycket, mycketogärna såg att det byggdes ett kärnkraftverk i Forsmark. Men det byggdes, ochnu ligger det där. Det är ganska egendomligtatt socialdemokrater och moderater - speciellt gäller det naturligtvismoderaterna, som alltid talar så mycket om vikten av nafionelJ säkerhet och ettstarkt försvar - i detta fall har kastat alla säkerhets-och försvarshänsyn överbord. Det är mycket anmärkningsvärt att socialdemokratiska regeringar, som päden tiden hade möjlighet att ta ställning fill dessa saker, inte gjorde det. Detär bakgrunden fill dagens situafion. Jag övergår nu till den katalog avåtgärder, välkända för oss alla, som energiministern här har läst upp. Det låterbra, och det är en mycket lång uppräkning, men det är en säkerhetsväv som ärlika tunn som den en spindel väver. Det kommer inte att hålla. Trots allt detsom sägs om planering hit och dit, reserver och sådana saker, kommer det inteatt räcka till, med den uppbyggnad och utformning av elproduktionssystemet somvi talar om . Jagskall ta upp några exempel som är intressanta och som har anknytning fill vadsom sägs i svaret. Det står i svaret: "Vårakärnkraftverk har byggts så att verkningarna av sabotageförsök och militärakuppanfall skall begränsas så långt möjligt." Detär aUtså inte sant - vill jag säga med hänvisning till ÖB:s yttrande tidigare.Kärnkraftverken är byggda på precis de platser där de inte skulle ha byggts. Deär visserligen försedda med extra kraffiga skal m.m., och de skiljer sig pämånga sätt från andra kärnkraftverk utomlands, men det förbättrar inte saken.De ligger där de ligger, de är stora, tydliga militära mål och de är mycketlätta att bekämpa. Det går inte aft bygga någon konstruktion, inte heller någotkärnkraftverk, som klarar modern vapenteknik. Jag ställde samma fråga till dåvarandeförsvarsministern , 1977 eller 1978, och han hänvisade också filldenna konvenfion. Det är klart att vi skall lita på konventioner- det måste vigöra som liten stat. Vi måste hänvisa till dem och säga att det finnsinternationella överenskommelser m.m. Samfidigt vet vi alla hur lätt sådantväger i ett verkligt läge. Detfinns en intressant passus i konventionen, och jag skall citera från svaretigen. Man skall alltså inte anfalla kärnkraftverk, vilket är förbjudet enligtkonventionen, "om anfallen skulle leda till radioaktivt utsläpp". Menanfall behöver inte innebära att det blir några radioakfiva utsläpp. Jag villcitera ur en av de få skrifter som har tagit upp detta problem i - dethar skrivits mycket litet om detta - utgiven av Folk och försvar,"Kärnkraft i krig". Där sägs det i sammanfattningen när det gälleratt slå ut kärnkraftverk: "Omhan" - dvs. fienden - "ändå väljer att söka slå ut elproduktionen vidett kärnkraftverk är flyganfall med robotar eller styrda bomber det troligasteanfallssättet. Med dagens höga vapenprecision kan en angripare med mycket storträffsannolikhet slå ut någon lämplig, med hänsyn till elproduktionen sårbardel av verket, utan aft allvarligt skada någon annan del av anläggningen. Omanfallet riktas mot perifera delar som ställverk och kraftledningar eller mothuvudtransformatorn, stoppas elprodukfionen , som ettutsläpp av radioakfiva ämnen blir mycket Omenergiförsörjningen vid krig och krigsfara Om energiförsörjningen vid krig och krigsfara osannolikt.Även om insatsen riktas mot turbin och generator, vilket orsakar avsevärtlängre stopp, talar mycket för att riskerna för radioaktiva utsläpp ärsmå." Det finns uppenbarligen, med hänsyn till dessa citat,möjligheter att kringgå denna konvention. Man kan naturligtvis förstörainstallationerna runt omkring - då har man inte gått emot konventionen ochanfallit kärnkraftverket så att det har åstadkommit radioaktiva utsläpp. Jag tar upp detta för att visa hur bräckhgt det är medkonventioner. Det är ingenting som vi i säkerhetspolitiska debatter när detgäller vårt totalförsvar kan använda som ett argument. Det är bräckligaskyddsåtgärder som ställs upp i internafionella konventioner. Sedan fill detta att vi planerar förersättningsproduktion. Ja, det är klart att vi har vattenkraften och att vi kansätta i gång kondenskraftverk m.m. är det så - även om man säger attelbehovet är mycket mindre i kristid - att med den pohtik ni för, ni som har startatkärnkraftverken, har ni kört in den ökade elproduktionen i värmesystemen. Detär dit den ökade elprodukfionen har gått . Detta kan man intestänga av. Vi kan inte förutsätta att krisen kommer , utan den kankomma mitt , och så länge vi är i beroende av el i värmesystemenkommer det att bli mycket svära förhållanden. Detta är ytterligare exempel pähur man har planerat i fredstid utan att tänka på konsekvenserna i kriser ellerkrig. Produktionen av vattenkraft är lokaliserad till - det var juhuvudorsaken till det som hände . Det är lätt att slå ut ledningarna.Moderna vapen kan lätt styras mot relästationer typ Hamra, och man kan lägga utbombmattor över kraftledningsgatorna. Vi kan inte hindra sådana angrepp. Vi kanalltså inte lita till överföringen av kraft från , och det ärföljaktligen.inte möjligt att skydda sig på det sättet. Hur skall vi då göra? Jo, naturligtvis måste vi inriktaoss på det som har gjorts fel. Vi måste alltså återgå till en decentraliseradproduktion. Utbyggnaden av mottryckskraften är någonting som energiministerndriver hårt och som jag tycker är bra. Det är ett steg i den riktning jagnämnde. Men verkningarna av den åtgärden hgger långt fram i tiden - denutbyggnaden borde ha varit genomförd . En decentraliserad produktionsom inte är beroende av långa stamledningar eller stora anläggningar . typkärnkraftverk och annat, utan som bygger på mottryckskraft från industrier ochkommunala värmeverk, en utbyggnad av vindkraften för både små och storaaggregat - det finns möjlighet att för lokal produktion göra aggregat som ärmycket mindre än de vi har - en utbyggnad av och satsning på mindrekraftverk osv. skulle avsevärt förbättra vår elförsörjningssituation i kris-och katastroflägen. Jag anser att det är fel att säga, som statsrådet gör islutet av svaret, att har ett väl utbyggt system för elförsörjningenoch en hög leveranssäkerhet. Det är just .vad vi inte har. Vi har ett systemför vår elförsörjning som under sådana här förhållanden är mycket sårbart ochsom mycket lätt kan slås ut. Jag tycker det är litet för optimistiskt ochsangviniskt att gä ut och tala om de här frågorna på detta enligt min meningganska lättsinniga sätt.Situationen är mycket allvarligare än den framställs i det här svaret. Jag skulle också viljaställa några följdfrågor till energiministern. Detsägs i svaret att samråd med försvarsministern har förevarit, och jag förmodaratt samråd har skett också med försvarets myndigheter och med framför allt demilitära myndigheterna. Jag vill därför fråga energiministern: Vad anseransvariga militära myndigheter - t. ex. försvarsstaben, överbefälhavaren- om våra kärnkraftverks placering, om deras drift och sådana saker? Har deändrat uppfattning , när de senast yttrade sig om detta, eller är defortfarande inne pä samma tanke, ätt-kärnkraftverken hellre borde ligga någonannanstans, att de hellre borde vara insprängda i berg o.d.? Kvarstår derastidigare uppfattning, eller har de ändrat sig? Såen fråga som gäller eluppvärmningen. Hur skall ni klara den? Ni säger att detfinns möjlighet att stänga av kärnkraftverken och att tillgodose behoven genomannan elproduktion, men uppvärmningssystemet utgör en mycket stor sektor ielkonsumtionen. Har ni räknat på det? Om exempelvis stamledningarna frånNorrland slås ut, hur skall ni klara behovet av elvärme i storstäder, mindrestäder och samhällen, när ni byggt in så mycket elvärme som ni har gjort? Harni över huvud taget några uppgifter om detta? SlutligenviJJ jag ställa en fråga som gäller sårbarheten. , som allfid harvarit för tanken på storskalighet, säger också nu att storskaligheten är detbästa ~ senast såg jag att i en stor annons i dagspressensäger att ett storskaligt system är det bästa vi kan ha. Jag tycker precistvärtom. Jag vill fråga vad energiministern tycker. Vilket minskar sårbarheten- ett storskaligt system som det vi har , som blir alltmer storskaligt,eller en övergäng till ett småskaligare, decentraliserat system? Vilket avsystemen gör att vårt samhälle blir minst sårbart? Omenergiförsörjningen vid krig och krigsfara Jag tror inte att det finns någon som tror att jag och regeringen haren sangvinisk inställning till dessa frågor. Jag tror inte heller att det. Självfallet är det utomordenfiigt allvarliga frågor. I själva verkettror jag att och jag har samma grundläggande uppfattning -jag lade märke fill det i inledning. Det kommer bl. a. tilluttryck i åsikten att det vikfigaste man kan göra för att förbereda sig för attklara den situation som skulle följa av ett krig är att ha ett på olika sättväl fungerande civilt samhälle. Detta gäller både i fråga om de olikaservicesystemens tekniska uppbyggnad och i fråga om moralen i samhället ochmänniskors sätt att fungera. Jag tror att detta är heU utslagsgivande för hurman klarar sig i en krissituation, och all planering måste utgå från ett sådantsynsätt. Det är också av det skälet som ansvaret för de här frågorna i enkrigssituation i första hand ligger pä civila myndigheter. Jagvill understryka att synsätten när det gäller de här frågorna är heltöverensstämmande mellan de civila organen och myndigheterna å ena sidan och demilitära myndigheterna å den andra. Den mihtära planeringen utgår från en sådangrundsyn. Omenergiförsörjningen vid krig och krigsfara Jagtror av flera skäl att det inte finns anledning att diskutera det historiska såmycket. Det viktigaste skälet är naturligtvis, att när vi nu planerar för hurvi skall klara en krissituation, måste vi utgå från verkhgheten som den ser ut. Jagvill här göra ett par kommentarer. Det är inte alldeles enkelt att säga vad somär ett sårbart och vad som är ett stryktåligt samhälle. Vi skall komma ihåg attden teknik vi använder - som i vissa avseenden, och särskilt felaktigt använd,kan vara sårbar - ändå brukas för att skydda människor mot den sorts olyckoroch nöd som drabbar människor i mycket primitiva samhällen. Man måste ha denjämförelsepunkten. Då är det naturligtvis viktigt att tekniken utformas på ettriktigt sätt. Detär inte heller självklart att det råder en motsättning mellan storskaliga ochsmäskaliga system när det gäller frågan om vilket som är mest sårbart, för attnu gå direkt på den frågan. Det finns brister i både smäskaliga och storskahgasystem. Om ett småskaligt system som är isolerat slås ut, finns det inte någonsom kan gå in och hjälpa till att klara dess funktioner på det sätt man kangöra i ett större system, när det fungerar som det skall. Imånga länder där man har t. ex. energiförsörjningen eller kraftproduktionenuppbyggd på många smäskaliga system som inte är hopknutna upplever man mycketofta den sortens problem som vi fick illustrerade för oss . Viär praktiskt taget förskonade från sådant, eftersom vi har ett sammankopplatsystem där delarna kan stödja helheten. JagviU inte inta en tvärsäker atfityd i de här frågorna. Jag anser att uppgiftenär att skapa ett system där man når så god balans som möjligt och utnyttjarfördelarna på olika håll. En av uppgifterna för den elavbrottskommission somregeringen har tillsatt är att studera de här frågorna. Vi fär anledning attåterkomma till detta med stort aUvar inför frågan om hur det här systemet skallbyggas upp för framtiden. Jagvill göra en ytterligare kommentar med anledning av den historiskabeskrivningen. Det slags mottrycksproduktion som planerades på 1950-taletskulle ha varit ett mycket sårbart system, eftersom det i första hand skulle habaserats pä olja. Det vi nu planerar är enhgt min mening ett betydligt merastryktåligt system med mottrycksproduktion i system som använder sig av andraenergikällor, vilka är mindre sårbara i en krissituafion - alltså helt enkeltmindre känsliga för fillförselstopp. Jagvill säga att den generella.utveckling vi nu har i vår energiförsörjningfaktiskt går i riktning mot ett betydligt mer stryktåligt system, framför alltpä grund av att det i större utsträckning baseras på inhemska energikällor.Enbart det är en stor fördel. a. de för beredskapen ansvariga myndigheternabrukar anföra att bortsett frän vad man anser i lokahseringsfrägan - och därhar man olika uppfattningar - är tillkomsten av kärnkraftverken i södraSverige, där den stora förbrukningen finns, en vinst ur beredskapssynpunkt. Viär inte enbart beroende av vattenkraftverken i , som ligger långt fränvåra stora befolkningscentra. Vi har ju också produktionsanläggningar i dedelar av dit en stor del av befolkningen är koncentrerad. Av det skäletanses balansen i det svenska elförsörjningssystemet ha bhvit bättre, från desynpunkter som vi diskuterar här . Detär rikfigt att en diskussion har förts i lokaliseringsfrågan. Olika aspektervar avgörande, bl. a. kostnadsaspekten. Jag vet inte om ochhans partivänner i just den här frågan skulle ha varit beredda att gå med påväsentligt större anslag. 1 så fall skulle det ha inneburit högst betydandeskillnader. Det påverkade emellerfid bedömningen. Jag vill bara påminna om attinget parfi gick emot förslaget om en satsning på kärnkraft iSverige. Därför är det ohistoriskt att föra en sådan diskussion, OswaldSöderqvist. Totaltsett får vi, med den inriktning vi har när det gäller energiförsörjningen iframtiden, ett betydligt mindre sårbart system. I samband med den genomgång somnu sker tar vi särskilt till vara de erfarenheter som finns med tanke påriskerna till följd av systemets sårbarhet. Enligtplaneringen skall industrins elanvändning kunna minska ,transportsidans med och bostadssidans .