prot · G70910 · 1983-12-31 00:00:00 — Det är också bra att det finnsfristående skolor, det är bra att det finns t. ex. musikklasser. Låt mångagrenar växa på kunskapens träd! Den insikten har man tyvärr påsocialdemokratiskt håll. Jämställdhetsfrågorna har tyvärr inte spelat någonframträdande roll i dagens debatt . Låt mig slå fast att den nyaläroplanen framhåller vikten av ökad jämställdhet mellan kvinnor och män. Ettviktigt led i det arbetet är att påverka framför allt flickornas yrkesval. Detvalet avgörs i stort sett när eleverna i årskurs 9 väljer linjer i gymnasiet.Insatser måste alltså göras . Kvinnor är framför alltunderrepresenterade inom de tekniska och naturvetenskapliga områdena. Ett sättatt påverka är att ge flickorna förebilder på just de områdena. Skola ochhögskola bör därför samverka i försöksverksamhet där flickor som studerarnaturvetenskap och teknik i högskolan går ut till högstadium och gymnasieskolanoch berättar om sina studier. Den praktiska arbetslivsorienteringen är det främstainstrumentet för att förbereda eleverna för deras inträde på arbetsmarknaden.Vi måste noga fullfölja den mycket medvetna strävan som finns i hela läroplanenatt göra all undervisning så verklighetsanknuten som möjligt. I takt med att förändras till både arbetssättoch utformning krävs att gymnasieskolan successivt anpassas till de ändradeförutsättningar- Framför allt kräver samhället allt längre utbildningav alla ungdomar. Det innebär att gymnasieskolan måste ge stimulans ochmotivation åt samtliga elever i en årskull - såväl åt de teoretiskt ellerpraktiskt studieinriktade eleverna som åt elever som är skoltrötta eller mindremotiverade för fortsatt utbildning. Samarbetet med arbetsmarknaden måste förstärkas, så attden utbildning gymnasieskolan ger håller jämna steg med utvecklingen på olikaområden. En bättre arbetsfördelning mellan skola och näringsliv böreftersträvas, så att skolan ger den utbildning den är bäst på och näringslivettar ett större ansvar för de delar som det har bästa förutsättningarna attförmedla. Det är angeläget att gymnasieskolans elever pä vissa linjer fårbättre insikt i hur arbetslivet fungerar, men praktikinslagen får inte bli ettsjälvändamål. För att praktiken skall kännas meningsfull för eleverna måste denha anknytning till deras studieinriktning och vara av god kvalitet. Gymnasieskolan måste därför bli mer flexibel än . Mendet är angeläget att förändringar inte stannar vid organisatoriska reformer.Också det inre arbetet behöver utvecklas: arbetsformer, möjligheter tillfördjupat samarbete mellan teoretiskt och praktiskt inriktade linjer osv. Det är uppfattning att de förändringar somgymnasieskolan behöver genomgå skall göras successivt och grundas på väldokumenterad försöksverksamhet. Vi förordar alltså inte någon genomgripandereform enligt gymnasieutredningens riktlinjer. Det är glädjande att man från regeringens sida nu äntligenbörjar förstå lärlingsutbildningens betydelse. Lärlingsutbildningen är ju ensektor av gymnasieskolans yrkesinriktade utbildning som lämpar sig väl förverksamhetsområden där arbetsmarknadens rekryteringsbehov är relativt låga.Den ger också möjlighet till geografisk spridning. har motionsvägenanvisat en modell för att stimulera till en utökad lärlingsutbildning, sominnebär att ett lönebidrag till lärlingslöner av ungefär samma konstruktion somlönebidraget till handikappade skulle kunna utgå. Låt mig så gå över till högskoleområdet.Lunds universitets rektor, , hade i går i enmycket intressant artikel om högskolan. Han berättar där om när drottningVictoria av frågade fysikern om den prakfiska nyttan av en delelektromagnetiska fenomen som denne just visat för drottningen. kliadesig i huvudet och svarade: "Min drottning, vad är det för nytta med ettnyfött barn?" Lundarektorns slutsats blir att nyskapande forskning födsoch växer till huvudsakligen för sin egen skull, men att all kunskap förr ellersenare blir nyttig eller värdefull på något sätt. Därför är det viktigt attkunskapssökandet inte styrs enbart av dagens kortsiktiga behov. Och visst är det så. behövs mer än någonsin en satsningpå forskning och utbildning. Jag vill gärna ge regeringen det berömmet att denfullföljer den förra regeringens politik att satsa ytterligare på forskningen.Men vi är inom kritiska till att man försämrar när det gällerutbildningsbidrag för Och vi är kritiska till att man inte harsatsat ytterligare på humanistisk och samhällsvetenskaplig forskning. Om helhetsintrycket ändå är positivt när det gällerforskningen, gäller detta inte för högskolepolitiken i övrigt. Med hjälp avmoderata samlingspartiet, och kommunisterna skarju socialdemokraterna under förra ned antalet nybörjarplatser ihögskolan med 2 380. slogs ensamt för en ökning. En sådan politikskärper ju betygskonkurrensen och gör det svårare för ungdomar att komma in ihögskolan. Vi har länge och konsekvent drivit kravet att det istället skall bli lättare för ungdomar att komma in i högskolan. Under Jan-ErikWikströms tid som utbildningsminister ökades andelen garanterade platser förungdomar som går direkt från gymnasieskolan till högskolan från till entredjedel. De orättvisa föreningsmeriterna togs bort som urvalsgrund förhögskolestudier, och betydelsen av arbetslivserfarenheter som meriter förinträde fill högskolan tonades ner. menar vi att det är dags att gå vidare. Andelengaranterade platser för dem som går över direkt från gymnasieskola tillhögskola skall vara av de sökande i stället för som en tredjedel.Betygen måste vara kvar som urvalsgrund för den högre utbildningen, men ettsystem med viktade betyg bör införas. Betyg i ämnen som är av betydelse för dekommande högskolestudierna bör ges högre vikt än andra betyg. Vi beklagar djupt att det i en departementspromemorialyfts fram alternativ som innebär en majoritet av allmänföreträdare ihögskolornas styrelser som regionstyrelserna behålls. En klarmajoritet av remissinstanserna har f. ö. gett underbetyg till detta förslag. Vianser att regionstyrelserna skall avvecklas och att verksamhetsföreträdarnaskall ha majoritet i högskolestyrelserna. Vi har haft en debatt om doktorsavhandlingarnaskvalitet. kommer jag att få svar på en interpellation här i kammareni den frågan. Låt mig därför bara för dagen konstatera att det är förvånandeatt regeringen ännu inte har följt upp riksdagsbehandlingen och gettut en förordning om fasta ledamöter i betygsnämnder. Det skulle ha bidragittill att hålla kvaliteten på doktorsavhandlingarna på en hög nivå. Tyvärr har regeringen också på högskoleområdetdemonstrerat sin maktfullkomlighet. brötsocialdemokraterna ensidigt en överenskommelse om fördelningen avregionstyrelsernas ordförandeposter som de själva föreslagit. Utan skrupler tog den socialdemokratiskaminoritetsregeringen fyra av sex ordförandeposter, trots en uppgörelse med deandra partierna om fördelningen tre-tre. Tyvärr sätter socialdemokraterna också på detta områdepartinyttan före allt - inga överenskommelser är heliga. Det är förvånande har mage att ibland tala om "utsträckta händer", när det är vassaarmbågar och knutna nävar man använder för att nå egna syften. Tyvärr harvi inte fått något svar ifrån socialdemokratiskt håll på artiklar och frågor om varför man agerade på detta sätt. Jag hartyvärr inte någon förhoppning om att skolministern skall kunna kastanågot ljus över den här frågan heller. Men jag noterar de vassa armbågarna. : En god utbildning ger individen möjlighetertill ett rikare liv. För samhället är en satsning på utbildning och forskningden kanske allra bästa framfidsinvesteringen. 71BJÖRN (vpk): Låt mig först helt parentetiskt konstateraatt senast jag talade utbildningspolitik var i kommunfullmäktige hemma iArvika, där det satt 48 politiker och en publik på 20-30 personer och lyssnade,och journalisterna skrev så svetten rann. För arbetarrörelsens del har frågan omutbildning och skolväsende alltid varit en fråga om rättvisa - enjämlikhetsfråga. Parollen för målet man ställt upp har alltid varit rättentill bildning och fostran. ser vi hur försök görs till undergrävande avdessa allomfattande och jämlika krav. Den mest framträdande delen av debatten omutbildningspolitik handlar inte om problem som direkt hör ihop medarbetarrörelsens syn på skolan som en viktig för byggande av ettsamhälle, vilket genom sitt sätt att verka förhindrar social uppdelning ochutslagning. Utbildningspolitisk debatt är oftast inriktad påtekniska problem - de privata skolorna, tre terminers skola, kortare sommarlov.Denna typ av, så att säga, enkel debatt, fri frän utbildningspolitisk ideologi,underlättar naturligtvis för högern och dess reaktionära anhang att angripa denoffentliga skolan med såväl spett som nålstick. Exempel på dessa angreppbehöver vi inte gå långt för att finna. De återfinns bl. a. iutbildningspolitiska motioner till . Här finns t. ex. förslag frånmoderat håll att man i jämlikhetens tecken skall återinföra specialklasser igrundskolan, eller att s. k. svagpresterande elever skall undantas från de s.k. fria aktiviteterna i . Det är självklart att om utbildningspolitik ses fritt frånövriga polifiska delavsnitt, som t. ex. sex timmars arbetsdag, en förbättradbarnomsorg, den sociala utslagningen såväl inom utbildningsväsendet som isamhället i övrigt, får debatten den slagsida den förtjänar. Då går man förbifrågan: Vem gynnas och vem missgynnas i skolan och i den rådande skoldebatten?- dvs. : Vem får vad? Under den titeln publicerade en skriftlagom till höstterminens början 1982. Den är skriven av och har denföga upphetsande underrubriken om resursfördelningen i skolan. På 134 trycksidor dokumenterade resultaten avriksdagsbeslutet om SI A-skolan, om förändrade regler för statsbidrag tillgrundskolan m. m. Vad boken handlar om är effekterna av försöken att främstgenom decentraliserande åtgärder skapa en likvärdig skola. "Likvärdighet" är ett nyckelbegrepp svenska skoldebatt.I olika utredningar slogs det fast att elever med olika förutsättningar ställdeskolan inför olika problem. För attinfria skolans målsättningar krävdes olika insatser. Förenklat kan man säga attelever med problem krävde större insatser än andra elever, om den obligatoriskaskolans grundläggande målsättningar skulle kunna uppfyllas för alla elever. Utredningen om skolan, staten och kommunerna, den s. k.SSK-utred-ningen, uttryckte saken på följande sätt: "Begreppetlikvärdig utbildningsstandard kan bestämmas i tre steg a) Alla barn ochungdomar skall ha tillgång till en likvärdig utbildning oavsett bostadsort,ekonomiska förhållanden, kön, begåvning, utvecklingsnivå, intresseinriktning,föräldrarnas studiebakgrund och intresse för barnens studier. b) Alla skall halika rätt och bör få samma möjligheter till skolutbildning, vilket i sin turinnebär att c) skolan måstegöra särskilda insatser för dem som har behov av stöd och stimulans." Detta gåratt läsa i SOU 1978:65, s. 44. Med en sådan inriktning blir slutsatsen att likvärdigutbildningsstandard till sin innebörd inte kan begränsas till en fråga om attalla skall ha samma tillgång till utbildning eller behandlas lika underutbildningstiden. Kravet blir i stället att de som har speciella behov ellersvårigheter skall behandlas olika i syfte att en större jämlikhet skallföreligga vid utbildningens slut än vid dess början. har beslut fattats som principielltskulle ge större möjligheter att skapa likvärdighet mellan och inom kommuner pågrundskolans område. En lokal styrning av resurserna skulle enligt förhoppningarnaleda till större satsningar på elever med olika slag av svårigheter ochproblem, så att likvärdighetsmålet kunde infrias. att så ej blivit fallet. Dedata redovisar följer ett mönster som kunnat iakttas och beskrivas underen följd av år. De uppgifter som kommer med har emellertid den fördelenatt de så entydigt påvisar hur olika mekanismer tillsammantagna omintetgör allade syften om vilka alla demokrater är överens, så länge det inte drabbar någon. Sakläget kan något tillspetsat beskrivas på följande sätt:arbetarbarn missgynnas i dagens svenska skola. Kravet på likvärdighet borde bl.a. ha lett till att arbetarbarnen skulle ha fått en oproportionerlig del avresurserna. Saken kan uttryckas på ett annat sätt för tydliggörande av vad detär fråga om: Eftersom det i går och inte anses möjligt att tillföraskolan mera medel, kan likvärdighet vad gäller resurser endast uppnås genom enomfördelning. Här står det alltså klart att utbildningspolitik är en frågaom att fördela samhällets medel till sociala ändamål, dit även den isamhällelig regi bedrivna utbildningen måste räknas. Det är i detta sammanhangsom den utbildningspolitiska debatten kunde handla om t. ex. hur en till sextimmar förkortad arbetstid kan användas av föräldrar för att delta iutvecklingsarbetet för den offentliga skolan. Hur kan en förbättrad barnomsorgpåverka folkbildningsarbetet? Det är hit vi måste föra skoldebatten för attflytta fram arbetarbar- nens positioner inom det svenska utbildningssystemet. Man kan fråga sig: Var fanns opinionsstormen och depåpassliga TV-reportrarna i Magasinet, Rapport och Aktuellt när t. ex. BjörnOdins skrift publicerades? Var fanns alla privatskoleförespråkarna? Var fannsdå alla som faller i trance under en sofistikerad debatt där masskultur ställsmot elitkultur? I en sådan debatt hävdar försvarsadvokaterna för fåtalet t. ex.att kostnärligt musikalisk verksamhet behövs och inte kan jämföras med ellerställas emot t. ex. kommunala musikskolor. Ett balansnummer utförs där denalternativa pedagogikens förkämpar i pluralismens och demokratins namn kräverstatliga och kommunala bidrag fill sina egna skolor. Borde vi inte ge de förtappade deras miljoner, så att vislapp deras klagan och eviga åberopande av jämlikhetsprincipen? Naturligtvis skall man inte föra debatten på de villkorsom sätts av dem som inte anser sig kunna lägga ner sin kraft på pedagogisktutvecklingsarbete inom den samhälleliga allmänna skolan. Låt mig slå fast följande: En kulturutövningpå hög konstnärlig nivå står inte i motsättning till masskultur. Musikklasserstär inte i motsättning till kommunala musikskolor, lika litet sommotsättningen gäller stöd till eller stöd till Skådebanan elleramatörteaterverksamhet. Denna skenbara motsättning uppstår endast iåtstramningens spår, när de nya friska pengarna saknas. De verkligamotsättningarna är andra. Det är de djupa samhälleliga orättvisorna som underkapitalismen inte bara definierar vad som är kultur och vad som inte är kulturutan också definierar vilka som skall ha tillgång till denna kultur. Det är denmotsättningen som gång på gång visar sig i att det handlar om att göra defattigaste än fattigare. Blygsam är den satsning som gjorts för attuppmuntra och möjliggöra kreativt skapande inom arbetarklassen. Stora är deinvesteringar som gjorts för att uppmuntra passiv konsumtion av kulturellttorftiga produkter. Stora är de profiter som gjorts i sådan verksamhet. Dettaleder också till att arbetarklassens barn faktiskt inte har en reell chans attgöra sina tillval i skolan efter intresse, utan de måste ta hänsyn till vilkennivå i samhället de skall hamna på. Detta har elever som jobbar inom elevorganisationenockså påpekat i en debattartikel i - jag tror att det var i går. måste de reella utbildningspolitiska frågorna lyftasfram. Här behöver inte socialdemokraterna snegla åt höger. Får jag slutligen, herr talman, fråga minister ministern funderat över varför inte tidningarnas insändarsidoröversvämmas av protestskrivelser när kommuner drar ned pä kostnaderna förläromedel, vilket direkt slår mot låginkomsttagare, eller varför inga opinionsstormarutlöses när antalet teaterbesök per skolbarn minskas? 72TORE (): Jag ville säga någonting om det omistliga. Först är det våraälvar, de fyra stora som ännu inte råkat ut för vår vandalism. När vi pånyttans altare har lagt de många fallen, har vi inte råd att offra de sista levande älvarna. Det är de flestasvenskars uppfattning. Och vi kan inte rättfärdiga vårt handlande införmorgondagens generation, inför framtidens människor, om vi nu skulle förstöradet som finns kvar. Det är det omistliga. Det finns andra energikällor. Och vi i har fåttringa utbyte för den rikedom vi ger åt landet, för de skatter som strömmarsöderut. Det vore självklart att elkraft skulle vara billig på stränderna av deutbyggda vattendragen. Men det är den inte. Och folket vid de fyra älvarnabehöver andra satsningar än byggen som sköts av tillfälliga gästarbetare ochefteråt ingenting betyder för sysselsättning eller trivsel - utom i negativmening. Till de s. k. statsmakterna går ett bestämt besked:Rör inte älvarna! Vår miljö hotas av nedfall från rymden som gör att skogarnadör och sjöarna drabbas av fiskdöd. Det är svårt att råda bot för det. Men desmycken som , , och älv är kan vi bestämtbevara. De hör också till vår kultur. Detomistliga - det är också friheten. Genom kastar skammens mur sin skugga,byggd av galningar som kallar sig demokrater. Balticums jord gömmer askan av deoffrade, och fränder till oss deporterades och försvann. Den marxistiskareligionen genomsyrar den s. k. socialism som steg för steg breder ut sig, denimperialism som syftar till världsherravälde. Överallt där marxismen övertarden politiska makten förvandlas länderna till koncentrationsläger, tillhermetiskt tillslutna enpartistater i beroende av en klick järnhårda koryféer.Det obegripliga är att även människor i vårt land kan omfatta den lära somskapat det totalitära system som förslavar och tystar alla oliktänkande. Jag vill hylla och hans kamp förfriheten och rätten och det polska folk som trots det ohyggliga järngreppetuthärdar i tron på sanningen och på . Detomistliga - det är kristendomen. Den är vår kulturs grundval. Den är hela det andliga arvsom för vår del är förbundet inte minst med reformationen. När jag för förstagången talar i denna plenisal vill jag påminna om ett namn: . Inovember blir det föddes. skall vi änen gäng minnas hammarslagen mot slottskyrkodörren i 1517, när denfrigjorde spikade upp sina teser. Jag har motionerat om kristendomsämnets betydelse för vårskola. Jag har t. o. m. sagt att katekesen borde återinföras. har Gideoniterna delat ut biblar- eller åtminstoneNya testamenten -till alla riksdagsmän. fanns i samband med polisförbundetskongress i en rubrik på första sidan i : "TioGuds bud polischefens rättesnöre." I tidningsartikeln säger polismästarenatt han vill ha tillbaka normerna och moralen i samhället. Han säger:"Folk måste ha något att tro på." Hans recept lyder: "Återupprätta tio bud. Låtalla lära sig dem ordentligt i småskolan så att det sitter i ett tag framåt.Det behöver inte betyda att folk ska bli kristna. Men de flesta behövernågot att tro på." Tidningen har i samma nummer infört de tio budorden,tryckta med stor sfil. Vi behöver en reformation - också kulturministernvet säkert det. Vi skall inte kalla den "Tillbaka fill ". Vikan säga "Framåt till " -ty det är progressivt och positivt uralla synpunkter, inte minst ur kulturell synpunkt. Jag vågar be dig som lyssnar att läsa litet mer omLuther. I fängelse skrev , sedermera biskop i , enmycket läsvärd bok: - den nya tidens genombrott och kris. Redan iförordet heter det: "De genom reformationen funna andliga grundvalarnautgöra vår kulturs enda hopp för framtiden." Hans bok är en uppmaning att "återvända till deandliga fundament, på vilka byggts upp". Han säger: "Vi har iEuropas historia nått den stund då andelivet hotas av ett absolut vakuum, enform av nihilism gör sig gällande. Utan visshet om en framtid i andlig meningkommer det icke heller att givas någon politisk framtid, det är säkert. Ty denandliga nihilismen är otvivelaktigt alltid ett förebud till den politiska, dvs.till sammanbrottet." Han visar på den stora förflackningsprocess somcivilisationen undergått och säger att dess rot är att trosangelägenheternaförst behandlats som sekundära och sedan helt och hållet likviderats. "Resultatet är en svårartad metafysisk utarmning." Det är hans ord. , alltså , ter sig detta ohyggligttydligt - det har tyvärr i vårt land också blivit en utarmning. varklarsynt, ja profetisk, när han talade om att hela den kristna grunden förEuropa var hotad. Stora delar har en marxistisk religion, och jagtycker att det vore dags att återinföra kristendomen på allvar som ämne i våraskolor. Det omistliga ärockså rätten till liv. I fjolaborterades32 534 i . Det är ett helt otroligt tal. Trots dettaanses det på många håll normalt. I abortkommitténs betänkande Familjeplaneringoch abort menar man att abortlag är riktig och fungerar bra. För den som har grundsyn och bekänner sig till denetik som varit västerlandets är det skrämmande att mer än 30 000aborter betraktas som normalt. Det är också ett tecken påvärdenivellering och negativ utveckling att personal som harsamvetsbetänkligheter mot att utföra vissa ingrepp inte respekteras, inte fårlegitimation. I dagens Dagen finns det en ledare med . Den är mycket tänkvärd. Jag hoppas att det skall kunna ske enförändring, och jag skall ta upp ämnet senare i en debatt . Slutligen vill jag bara säga några ord om riksdagenslokaler. I denna vackra sal finns det en vävnad med en grå ton. Man har visstkallat den Land du välsignade. Välsignelse är också något omistligt. Det harvåra fäder insett. Kanske är det vårt folks största förlust att det inte vetvad välsignelse är. Alla våra problem, den ekonimiska debatten om krisen inuet, de sociala problemen visar hur sekulariseringen har utarmat oss ochdjupast sett är den största anledningen till krisen. Jag har funderat på omvävnadens grå ton betyder morgon eller skymning över landet. Personligentror jag att endast ett andligt uppvaknande, en sann reformation, kan geSverige en ljus framtid. Jag var en av dem som ville flytta tillbaka tillHelgeandsholmen. Jag var med i tvåkammarriksdagen en gång. är vi tillbakahär, och det är jag glad över. Men glädjen grumlas när man tänker på att vi harså svåra arbetsförhållanden och så långa avstånd. Man kan inte undgå attreflektera över hur det skulle ha varit om alltsammans legat samlat påHelgeandsholmen. Tänk om vi hade haft ett funktionsdugligt hus där? Jag trornämligen inte längre att vi kan passa alla tider, vilket är av nöden om viskall kunna arbeta effektivt. I tidningen - den har kommit i våra fack -finns en artikel som gör att jag faktiskt begär att man skall göra enordentlig undersökning och se efter om det är sant som där framförs underrubriken "Riskhus? Jag begärde ordet för att få tillfälle att taupp några av de resonemang som fördes under det skolpolitiska avsnittet ochskall därför be ha överseende om jag inte tar upp hans inlägg idet här sammanhanget. Jag har i och för sig all respekt för de synpunkterna ochskulle gärna föra ett resonemang med honom eftersom jag inte i alla styckendelar hans uppfattning. inledde med att konstatera att när mandebatterar skola i är det tomt i kammaren. Det har naturligtvisförklaringar under långa sega debattdagar. Men det är en faktor som det iblandfinns anledning att fundera över, och det är att skoldebatten förs av relativtfå personer. Vi har inte en bred medborgerlig skoldebatt i , vilket detfinns anledning att beklaga. Orsaken kan möjligen vara att de som faktisktdebatterar så snabbt väljer att föra diskussionen i mycket tekniska termer. Jagkänner mig emellanåt ganska plågad av att så många så snabbt vill införa allakonstiga förkortningar, som egentligen slår ut flertalet medborgare från enmeningsfull diskussion om skolans innehåll. tog upp utredningen om denbehovsorienterade resursfördelningen. Jag vill bara kort konstatera att den ärgjord på basis av ett material från en enkät . Jag framhöll redan ibudgetpropositionen att det uppenbart var fråga om endecentralisering av räknedosor och inte en fördelning av resurser efter reellabehov. Detta behöver inte innebära något medvetet åsidosättande av de riktlinjersom gällt. Jag tror tvärtom att en mycket sannolik förklaring är att - detta ärnaturligtvis bara vad som brukar kallas en kvalificerad gissning - man överhuvud taget har haft mycket höga ambitioner.