prot · G70940 · 1983-12-31 00:00:00 — Med anledning av att saltet också har miljömässigtskadliga konsekvenser skulle jag vilja fråga kommunikationsministern: ambitionen att vid övervägandet av åtgärder frånkommunikationsdepartementets sida även ta hänsyn till saltningens miljömässigaskadeverkningar? 35 Kommunikationsminister : Herr talman!Jag är tacksam, , för alla tips jag kan få när det gällerprioriteringar. Men jag är framför allt tacksam för tips på var penningresursernafinns- det vore jag oerhört tacksam för att få vetskap om. Ambitionen när mannu undersöker vägsaltets negativa inverkan är självfallet att komma ifrån denegativa effekterna. Man undantar ingenting -rostangrepp, på vilket sätt saltetnegativt kan påverka miljön, osv. Helt klart är att ambitionen är att försökaklara alla dessa negativa effekter. 36 (): Herr kommunikationsminister, det är mycketbra att ambitioner finns. Efter det svar som jag har fått vill jag intebetvivla att medvetenheten och ambitionen tydligen finns. Men vad det nu gällerär att på allt sätt driva på så att pågående försöksverksamhet leder till ensnabb utvärdering och att man inom befintliga ramar pä kommunikationsdepartementetsområde när det gäller väghållning måste föra över mera medel från onödigtvägbyggande till underhåll. Överläggningen var härmed avslutad. Om saltningen av vägar Om översyn av straffen för misshandelsbrott 9 §Svar på frågorna 1983/84:171 och 189 om översyn av straffen förmisshandelsbrott Med hänvisning till den motivering förpåföljdsvalet som anförts i en nyligen meddelad dom om ansvar förkvinnomisshandel har frågat mig om det behövs en översyn avtillämplig lagstiftning. har frågat mig vilka åtgärder jag ämnar vidtaför att det skall bli alldeles klart inom svensk rättsskipning att lagen intetillåter en man att slå sin fru för att hon är mer intelligent än han. Jagbesvarar frågorna i ett sammanhang. En gärning av den art som de båda frågorna tar sikte på ärsjälvfallet straffbar enligt svensk lagstiftning. Vad som kan vara föremål fördiskussion är om omständigheter av aktuellt slag bör kunna åberopas som skälnär brottspåföljden bestäms i det särskilda fallet. Allmänt sett gäller i detta hänseende att domstolarna,inom de ramar som dras upp av lagen och dess förarbeten, har en betydandefrihet i frågor som rör påföljdsval och straffmätning i brottmål. Sådana frågorskall i princip avgöras utifrån en samlad bedömning av omständigheterna i detsärskilda fallet. Någon annan ordning skulle knappast vara ändamålsenlig,eftersom det inte är möjligt att i lagstiftningen förutse alla de varierandesituationer som uppkommer i praktiken. Naturligtvis utbildar det sig en viss praxis i olika typerav brottmål. Detta utesluter inte att skilda uppfattningar ibland kan råda omen viss omständighet bör anses relevant för påföljdsbestämningen eller inte.Det är bl. a. mot denna bakgrund som man skall se det uppdrag somfängelsestraffkommittén (Ju 1979:04) f. n. har att pröva frågan om allmännaregler för påföljdsval och straffmätning. Kommittén väntas avlämna sitt förslagår 1985. Utan att kommentera det enskilda fall som har gettanledning till frågorna vill jag alltså svara att en sådan översyn somfrågeställarna efterlyser f. n. pågår. 38INGA (vpk): Först skall jag be att få tacka för svaret. För en fid sedan dömdes en man i tingsrätten till fyramånaders fängelse för att ha misshandlat sin sammanboende. hovrättmildrade domen till skyddstillsyn och böter. I domen sägs bl. a. att utredning i målet visar attkvinnan använt sin intellektuella överlägsenhet till attdominera och provocera mannen. Men i tingsrättens skrivningar finns det intenågra bevis för detta påstående. Det sägs vidare att hans i målet aktuellaövergrepp mot henne bör ses mot bakgrund av dessa förhållanden. Trots brottetsart, som det sägs i domen, valde hovrätten att kraftigt mildra domen. Hovrättens dom visar att lagstiftning och praxisfortfarande kan tolkas godtyckligt, beroende på graden av kunskaper ochfördomar hos enskilda tjänstemän. Den misshandlade kvinnan är därför heltberoende av attityder- na hos demsom utreder, åtalar och dömer i just hennes mål. Man kan fråga sig: Är det förenligt med lagstiftarensvilja att intellektuell och verbal förmåga hos en kvinna i sig kan betraktassom en provokation, som ursäktar våld och berättigar till en mildare syn påkvinnomisshandel än på annan misshandel? Om det inte är så, vad tänkerjustitieministern i så fall göra för att ge samhällets garantier till kvinnor,och naturligtvis även fill män, att kvinnan inte längre måste vara snäll,foglig och tyst för att få den misshandel hon utsatts för behandlad som sådan? Jag har frågat justitieministern, mot bakgrund av det häraktuella fallet, om det behövs en översyn av lagstiftningen på det här området.Justitieministern svarar att det pågår en översyn. Det tycker jag är bra, ävenom det ju dröjer mycket länge innan det kommer att hända någonting i den härfrågan. Jag skulle vilja fråga justitieministern litet mera om vadhan tycker om den här domen. Kan man försvara någonting sådant? Det står isvaret att domstolarna har en betydande frihet, men inte var det väl meningenatt lagen skulle kunna tolkas på det här sättet. Jag skulle vilja fråga litet mera rakt på sak: Vad tyckerjusfitieministern om att man mildrade den här domen så markant som man gjorde? Om översyn av straffen för misshandelsbrott 39KERSTIN (): Jag tackar också justitieministern för svaret. Vad vi här diskuterar är inte en domstols rätt att fälladomar efter egen uppfattning. Vad vi talar om är det allmänna opinionsklimatsom måste ligga bakom en lagtolkning och som vi alla, riksdag och regering, ärmed om att skapa och som bl. a. tar sig uttryck i de lagar vi sfiftar. Om nu en hovrätt anger som skäl för att mildra en dom förmisshandel att offret brukat provocera förövaren med sin intellektuellaöverlägsenhet, så är det också en opinionsyttring och en som inte kan undgå attfå konsekvenser, om den får stå oemotsagd. Jag utgår från att den utredning som justifieministerntalar om får lov att ta ställning till just sådana frågor, och jag läggernaturligtvis inget skjul på i vilken riktning jag hoppas att ställningstagandetskall gå. Jag vill påpeka att vi har en jämställdhetslag här ilandet, och enligt den skall könen vara jämlika. Jag vill också påminna om enannan dom som fälldes för någon tid sedan av samma hovrätt. Den gången gälldedet ett straff för en man som misshandlat och våldtagit sin fru.Straffet minskades då med hälften. Motiveringen den gången var att hon intehade gjort motstånd. Hon hade inte heller sökt läkarhjälp, utan hade försöktbearbeta sina problem med vänners och arbetskamraters hjälp. Om man drar slutsatserna av detta, herr talman, kommer manbl. a. fram fill följande; Omen man hånar sin hustru för att hon ärdummare än han, och hon svarar med att lägga gift i hans ärtsoppa, då har honinte gjort sig förtjänt av mer än några dagsböter. Om mannen inte klagar närhan äter soppan, utan först något senare går till vänner och klagar över attdet gör ont i magen, då är han medskyldig fill förgiftningen, och kvinnansstraff minskas i motsvarande mån. Jag är fullständigt övertygad om att ingen idenna Omöversyn av straffen för misshandelsbrott kammareoch inte justitieministern heller anser att detta var avsikten med brottsbalkensregler i sådana här fall. Hovrätten tycks tolka lagen så, att om kvinnan äraggressiv och intelligent, så får man slå henne för det. Är hon timid och tyst,får man våldta henne och slå henne för det. Kan justitieministern själv varanöjd med att lagen tolkas på det sättet? Med anledning av och vill jag göra följande två tillägg till mitt svar. För det första vill jag understryka att kvinnomisshandelär ett av de kriminalpolitiska problem som det finns anledning att se särskiltallvarligt pä. Åtgärder för att motverka misshandel av kvinnor och ge hjälp ochstöd åt kvinnor som utsätts för sådan misshandel är därför av stor vikt. Enarbetsgrupp inom har kartlagt behovet av särskilda insatser,och resultatet har som bekant redovisats i en promemoria. Kvinnomisshandel.Den bereds nu i . Det handlar emellertid här om åtgärder påett stort antal områden, och rättsväsendets område är bara ett av dem. För det andra vill jag säga att och inte gör det särskilt lätt för mig med sina tilläggsfrågor. Det är ju såatt här i kammaren skall vi inte diskutera enskilda domstolsutslag. Det äralldeles särskilt känsligt för mig som justitieminister att ge mig in på någotsådant. Men låt mig ändå säga så här mycket; Jag vill tillstå att de uppgifterom domsmotiveringen i det aktuella fallet som jag tog del av redan viamassmedia gjorde mig mycket förvånad. Självfallet kan aldrig intellektuellöverlägsenhet ursäkta misshandel. 41 (): Det var ett uttalande av justitieministernsom jag verkligen får tacka för. Jag understryker återigen att detinte hjälper så mycket i fråga om den enskilda domen - den kan vi självfalletinte diskutera här, men däremot de motiveringar som ligger bakom. Trots allt ärdet så att den väsentliga fråga som står kvar efter hovrättens dom är denna:Hur skall kvinnor i fortsättningen våga och orka göra en anmälan förmisshandel, när de vet att det kan läggas dem till last att de är merintelligenta än sina män? Främjar detta rättssäkerheten? Eller är det män somär dummare än sina fruar som hovrätten ömmar för och som har fått ettstarkare rättsskydd? Jag är glad att höra att i varje fall justitieministerninte vill dra den sortens slutsatser av det rättsfall som här har nämnts. 42INGA (vpk); Jag vill också tacka justitieministern fördet sista klarläggandet. Vad som sägs i en sådan här debatt är ju faktisktbetydelsefullt för eventuella påföljande domar. Jag är därför glad för detklarläggande vi fick. Överläggningen var härmed avslutad. 10 §Svar på fråga 1983/84:181 om översyn av lagstiftningen om stiftelser Med anledning av att stiftelseutredningensarbete upphört med utgången av september månad 1983 har följande tre frågor till mig; Vadär det som föranlett regeringen att lägga ned stiftelseutredningen? På vilket sättkommer regeringen nu att tillmötesgå begäran om en översyn avlagstiftningen om stiftelser? När kan någotförslag till ny lagstiftning om stiftelser beräknas bli förelagt ? tillsattes med uppdrag attse över lagstiftningen om stiftelser. beslutade regeringenatt utredningens arbete skulle upphöra med utgången av september månad 1983.Anledningen till detta beslut var att.regeringen inte ansåg sig kunna väntalängre på att utredningen skulle lämna något förslag. Utredningen färdigställdealdrig något betänkande utan överlämnade bara ett antal arbetspromemorior. Inom arbetas det nu med endepartementspromemoria om stiftelser. Det är ännu för fidigt att uttala sig omnär det är möjligt att förelägga ett förslag till ny lagstiftning. Om översyn av lagstiftningen om stiftelser 44PER-OLOF (); Jag ber att få tacka justitieministern för svaret på min fråga. fördes det en mycket intensivdebatt om stiftelsernas verksamhet här i landet. Bakgrunden var närmast denutredning som pågick angående det och dess verksamhet.Men det var inget nytt med den diskussionen. Det hade under en följd av årtidigare väckts motioner om en översyn av stiftelsernas verksamhet. Det var en enhällig riksdag som 1973tillstyrkte tillsättandet av denna utredning. Det tog tid innan den tillsattes- den tillsattes alltså 1975 - och direktiven var mycket omfattande. Det varhelt enkelt så att det saknades en civilrättslig reglering av stiftelsernasverksamhet - och det gör det fortfarande. I kommittéberättelsen kunde jag konstatera attutredningen beräknade att dess arbete skulle pågå under hela det året - och såskedde förvisso. Arbetet pågick, i varje fall enligt kommittén, ända till ihöstas, då regeringen tydligen erhöll denna arbetspromemoria frånutredningen. Om en utredning arbetar under en lång följd av år utan att denfår fram något som helst resultat har jag utan tvivel förståelse för attregeringen börjar överväga vad den skall göra åt denna utredning. Men jagkonstaterar att det i promemorian, som överlämnades av utredningens ordförandeLeif , sägs: "Arbetet inom utredningen har under våren 1983bedrivits med sikte på att ett betänkande med förslag till sfiftelselag skullekunna avlämnas ." Om översyn av lagstiftningen om stiftelser Detta tyder ändå på att man, arbete, här hade en möjlighet att få fram ett utredningsförslag. Dethade kanske - med hänsyn till de stora utredningskostnaderna - varit motiveratatt vänta på det förslaget. LeifEkberg skriver vidare; "Utredningens arbete har visat att nuvarandestiftelselagsfiftning i många avseenden är otillfredsställande.------------------------------------ Frånvaronav en heltäckande civil rättslig reglering av stiftelseinstitutet framstår också som en brist. Utredningenanser det därför angeläget att arbetet med fillskapandet av en sfiftelselag fårfortsätta." Denna utredning har naturligtvis kostat mycket pengar. Denhade tydligen kommit så långt i sitt arbete att vi hade kunnat förvänta oss ettutredningsbetänkande. Därför tycker jag att det är märkligt att regeringen pådetta vis har lagt ned utredningen. Dessutom är det, herr talman, principiellt litetbetänkligt att regeringen efter ett antal år- utan att egentligen vidta någraåtgärder med anledning av utredningens arbete - lägger ned en utredning somriksdagen enhälligt har beslutat om och som har haft parlamentariskt inslag. Jag vill fråga justitieministern: det inte ha varitskäl i att vänta på det utredningsresultat som låg så nära i tiden? Hur skallman nu åstadkomma det parlamentariska inslag som tidigare fanns i utredningen?Hädanefter blir tydligen frågan om lagstiftning om stiftelser helt och hålleten inomdeparte-mental angelägenhet. Det tycker jag är beklagligt. Till en början vill jag säga att herrStrindberg kanske ger en något ljus bild av förhållandet när han säger attutredningsarbetet skulle ha kunnat vara färdigt . Deöverlämnade promemoriorna visade att så inte kunde ha blivit fallet. Det material som är överlämnat visar på ganska klarabrister i den lagstiftning som vi har om stiftelser. Bristerna gällerframför allt det allmännas möjligheter till insyn i och kontroll överstiftelseväsendet. Detta är sagt med beaktande av den gynnade ställning somåtskilliga stiftelser har i skattehänseende. Beredningsarbetet i departementet har redan lett tillvissa hypoteser om tänkbara åtgärder på lagstiftningsområdet. Jag kan ange demi fyra punkter. För det första: är en stiftelse undantagen frånlänsstyrelsens tillsyn om sfiftaren förordnar om det. Den ordningen kan i vartfall förefalla tveksam. För det andra: är en stiftelse under länsstyrelsenstillsyn skyldig att föra räkenskaper över stiftelsens tillgångar och skuldersamt inkomster och utgifter. Bokföringslagen bör göras tillämplig på stiftelserutan tillsyn. För det tredje: finns ingen obligatorisk skyldighetför stiftelser under tillsyn att ha revisor. Regler om det bör övervägas. För det fjärde; finns inga för stiftelser bindandeföreskrifter och stadgar. Det bör övervägas regler som kräver att en stiftelseunder tillsyn skall ha stadgar och att de i vissa avseenden skall ha ettinnehåll som överensstämmermed lagstiftarens krav. När vi har arbetat vidare med denna promemoria och närmareövervägt lagstiftningsförslag är jag beredd att också överväga om någon form avparlamentariskt inslag i det fortsatta utredningsarbetet skall åstadkommas. 46 (): Jag tackar justifieministern för detkompletterande svaret på min fråga. Som parlamentariker har man helt naturligt förståelse föratt parlamentariker vill ha ett visst inflytande på utredningsarbetet, så jagär glad över att vi kanske kan få ett parlamentariskt inslag. Jag har ingenmöjlighet att bedöma vem som har rätt, men såväl ordföranden som sekreterarenanser tydligen, i varje fall i sin promemoria, att underlaget är sådant att devåren 1984 skulle kunna presentera ett förslag. Jag hör nu attjustitieministern och gör en annan bedömning. Det liggeralltså utanför mina möjligheter att avgöra vem som har rätt. Om ökat skydd för enskilda personers integritet, såvittavser kollektiv anslutning till politiskt parti och utträde ur en fackligorganisation, samt meddelande om interpellationssvar Överläggningen var härmed avslutad. 11§ Svar på interpellation 1983/84:42 (delvis) om ökat skydd för enskildapersoners integritet, såvitt avser kollektiv anslutning till politiskt partioch utträde ur en facklig organisation om svar på interpellationen iövrigt I en interpellation till min företrädare harGunnar ställt en rad frågor som rör förhållandet mellan enskilda ocholika kollektiv i samhället. I enlighet med den arbetsfördelning som gällerinom regeringen ankommer det på mig att svara på två av frågorna. De övriga frågorna kommer att besvaras avarbetsmarknadsministern resp. bostadsministern. Meningen var att ett svarskulle lämnas i går, men det fick skjutas upp på grund av att interpellantenvar bortrest. Enligt överenskommelse mellan interpellanten,arbetsmarknadsministern och bostadsministern kommer svaren att lämnas den 9resp. De frågorjag skall besvara är om jag är beredd att föreslå lagstiftning som förbjuderkollektiv anslutning till ett politiskt parti, öm jag är beredd att vidta åtgärder som gör det ipraktiken möjligt för varje löntagare att utträda ur en facklig organisation. Vid en frågedebatt här i redovisade minföreträdare regeringens uppfattning i frågan om lagstiftning motkollektivanslutning. Regeringen har samma uppfattning . Jag upprepar alltså att den föreningsfrihet som vi har häri landet och som är skyddad i grundlagen innebär att det står var och en frittatt organisera sig politiskt. Ingen kan tvingas att vara medlem i ett parti. Om ökat skydd för enskilda personers integritet, såvittavser kollektiv anslutning till politiskt parti och utträde ur en fackligorganisation De fackliga organisationerna måste få besluta om sina egnaangelägenheter. Varje politiskt parti måste självt få bestämma om formerna förmedlemskap i partiet. Mitt svar på fråga, om jag är beredd attföreslå lagstiftning som förbjuder kollektivanslutning, är alltså nej. Jagövergår nu till frågan om rätt att utträda ur fackliga organisationer. svarade min företrädare på enliknande fråga. Regeringen har inte ändrat uppfattning . är en typ av ideella föreningar. Sådanaföreningars verksamhet är inte lagreglerad. Frågan om lagstiftning om ideellaföreningar har behandlats av vid ett flertal tillfällen. Förslag omlagstiftning har då avslagits med hänvisning till att det inte finns behov avnågon lagreglering på området. Rätten att gå ut ur en förening är i första hand beroendeav vad medlemmarna själva har bestämt, dvs. av vad som står i föreningensstadgar. Om en medlem vägras utträde med stöd av en stadgebestämmelse, kan hanväcka talan vid domstol. Finner domstolen att bestämmelsen är oskälig, kandenna jämkas eller lämnas utan avseende enligt 36 § avtalslagen. Mot bakgrund av ställningstagande och medhänsyn till möjligheterna att få saken prövad av domstol avser jag inte attvidta någon åtgärd i frågan. 48GUNNAR (): Först vill jag be att få tackajustitieministern försvaret på två av de frågor som återfanns i mininterpellation gällande förhållandet mellan den enskilde och olika kollektiv isamhället. Frågorna i interpellationen ställdes för att ge justitieministerntillfälle att svara på om han avser att vidta åtgärder för att stärka enskildamänniskors integritet inom det svenska samhällslivets olika områden. Jag ställde därför frågor som berör den enskildesintegritet vad gäller inflytandet i arbetslivet, vad gäller den enskildes insynoch inflytande i olika intresseorganisationer, den enskildes rätt att självförhandla med hyresvärd, den enskildes rätt att avgöra politiskt medlemskap,den enskildes rätt att -om han eller hon så vill - stå utanför fackligorganisation, den enskildes rätt att bestämma om man skall betala pengar tillhyresgästorganisationen och den enskildes rätt att utträda ur en fackligorganisation. Mina frågor handlade inte i första hand ombostadspolitik, arbetsmarknadspolitik eller något annat sakpolitiskt område. Istället gällde de hur man skall kunna stärka den enskildes integritet i en tiddå olika kollektiv gör sig breda på de enskilda människornas bekostnad. Samtliga frågor ställdes till justitieministern, eftersomjag hade den -kanske naiva - förhoppningen att ett lands justitieminister harett särskilt intresse av att värna enskilda människors rättssäkerhet ochintegritet. Så var inte fallet - snarare tvärtom. Det sätt pä vilket minafrågor har fördelats är i sig ett svar. Socialdemokratin och regeringen seringen konflikt mellan kollektivens intressen och individens rätt och har ingetsärskilt intresse av att slå vaktom enskilda människors rätt och integritet. Svaren på mina frågor fördelasdärför till de ministrar som har myndighetsansvar i de frågor sominterpellationen berör. Svaren avlämnas mer som ett försvar för olikamyndigheters underlåtenhet att agera och som ett försvar för kollektivens rättatt inom dessa områden göra inträng i människors integritet. På det här viset, herr talman, klargör regeringen med allönskvärd tydlighet att den inte har någon politik för att hävda enskildamänniskors integritet, att den inte har något intresse av att värna de enskildamänniskornas rätt, att den helt enkelt är oförmögen att se något problem i deständiga övergreppen mot enskildas integritet. Det får i stället bli som detblir inom olika sakpolitiska områden. Människornas integritet och rätt blirrestposten, när socialdemokratin i samråd med myndigheter och organisationerlagt fast politiken. Så målar socialdemokratin själv fram bilden av sig som ettmyndighetsparti, alltid berett att försvara organisationers rätt gentemot deenskilda, ett parti för organisationer, inte för enskilda människor. Försocialdemokratin består politiken enbart av olika sakpolitiska ämnesområden.Mindre viktigt är relationen mellan stat och individ och respekten för deenskilda människorna. Justitieministerns svar på de två frågor han trots alltbesvarat är heller inget annat än ett försvar av organisationernas rätt ochfrihet. Där finns egentligen inte ett enda ord om enskilda människors rätt ochfrihet. Justitieministern ser sig uppenbarligen som en minister för lagarna,inte för rättssäkerheten. Alldeles sade jag att människornasintegritet och rätt blir en restpost i regeringens politik. Med tanke påjustitieministerns svar är jag faktiskt osäker på om ordet restpost inteöverdriver socialdemokratins respekt för människors integritet. Justitieministern säger: "De fackligaorganisationerna måste få besluta om sina egna angelägenheter. Varje politisktparti måste självt få bestämma om formerna för medlemskap i partiet." Vad därmed säger är i klartext följande; Omolika organisationer vill ansluta medborgare i en klump, ta ut en extramedlemsavgift av dem, kräva insyn i valhemligheten för att en person genom enaktiv handling skall slippa registreras som medlem och slippa betala pengartill ett annat parti, ja, då är det mig likgiltigt. För mig går nämligen destora organisationernas rätt före den enskildes rätt. Detta är vad justitieministern egentligen säger i sittsvar. Organisationernas rätt har sin försvarare i justitieministern.Individerna däremot saknar talesman i regeringen. Jag vet inte hur länge justitieministern har varit medlemi socialdemokratin - han kanske blev kollekti vansluten - men han har snabbtvuxit in i rollen som försvarsadvokat för den människosyn som bygger på attmänniskor klumpas ihop: en klump löntagare, en klump hyresgäster, en klumpfackföreningsmedlemmar, en klump socialdemokrater. Det är i klump man gesrättigheter. Individerna är justitieministern inte beredd att ens ge rätten attsjälva, och endast själva, ansluta sig till politiskt parti. Om ökat skydd för enskilda personers integritet, såvittavserkollek-tiv anslutning till politiskt parti och utträde ur en fackligorganisation Om ökat skydd för enskilda personers integritet, såvittavser kollektiv anslutning till politiskt parti och-utträde ur en fackligorganisation