prot · G70911 · 1983-12-31 00:00:00 — Ansvaret för att så inte sker vilar i hög grad på oss somskall fatta besluten om hur landets ekonomi skall saneras. Fördelningspolitiken blir allt viktigare också därför attvi mitt i vårt välståndssamhälle har öar av ekonomisk misär. De är inte alltidlätta att entydigt definiera, och därför får man vara försiktig med svepandeomdömen om hur människor har det. Men vi kommer inte förbi att sä gott detlåter sig göra leta upp de grupper vi måste kupa handen över, när vi alla iövrigt måste finna oss i återhållsamhet. En sådan grupp är utan tvivel de utförsäkrade - de som såatt säga har gått igenom skyddsnätet. Det är de arbetslösa - det stigandeantalet - som inte längre får ersättning från arbetslöshetskassan, som trotsatt de har varit arbetslösa inte har kunnat få ett nytt jobb. Vidsidan av att det bryter ned självrespekt och självtillit innebär detnaturligtvis ekonomisk katastrof. Det finns brister i detta avseende också isjukförsäkringen. Det finns ungdomar som pä grund av sjukdom inte har haftchansen att få jobb och av samma skäl inte kan komma in i sjukförsäkringen. Deär utestängda från både sjukförsäkringen och arbetslivet. För små förbisedda grupper finns det starka motiv förförbättringar också i ett läge där vi söker med ljus och lykta efterbesparingsuppslag. Det finns något som kallas "'det glömda ",som måste föras ut ur glömskan. Det går att klara förbättringar för dessagrupper också i åtstramningstider, om man bryr sig om att studera verklighetenoch om man har mod och fantasi att tänka i nya banor. De hjälps däremot inte av att vi underlåter att spara ochi stället fortsätter att höja skatterna. Höjt skattetryck slår blint mot riksom fattig. Uteblivna besparingar för de många starka i vårt land är ett hotmot de få i ekonomisk mening svaga grupper som behöver vår utsträckta hand. Det gäller i hög grad många barnfamiljer. Det är en storgrupp. Därför får man vara försiktig med svepande löften om förbättringar föralla. Men vissa barnfamiljer kan få reala förbättringar, och andra måste viåtminstone kunna skydda mot försämringar. Det gär att omfördela inom ramen förstatliga budgetposter som motiverats av familjepolitiska skäl, så att hjälpentill barnfamiljerna blir effektivare. Alltför många familjer med vanliga inkomster och flerabarn har svårt att få hushållspengarna att räcka till. Alltför mångamåste lita till tillskott från socialhjälpen för att klara det nödvändiga. Densocialdemokratiska regeringens modell, att ständigt höja både utgifter ochskatter, har försvårat situationen för dem. Momshöjningen drev upp priserna. Det växandebudgetunderskottet håller ränteläget på en hög nivå, vilket påverkarbostadskostnaderna. överväger regeringen en avgift på småhus, som ytterligareskulle öka boendekostnaderna. Den växande arbetslösheten är ett ständigtorosmoln över deras huvuden. Stödet fill barnfamiljerna och statsbidragen förbarnomsorg borde behandlas tillsammans för att bästa möjliga situation förbarnen och deras föräldrar skall uppnås. får dess värre inte denmöjligheten. Regeringen har lagt fram ett förslag på den senarepunkten - dvs. ett förslag till nytt statsbidragssystem för barnonisorgen. Detfår vi diskutera här i mer ingående . Låt mig nubara säga att förslaget knappast uppfyller kravet på att föräldrarna skall fåmer att säga till om eller kravet på förenkling. Och det är framför allt enrejäl plump i protokollet att regeringen föreslår en försämring för de enskildadaghemmen. De daghem och förskolor som drivs av ideella föreningar, samfundoch föräldrakooperativ får sämre stöd än de som drivs kommunalt. Det ärytterligt beklagligt att den socialdemokratiska regeringen så öppet demonstrerarsin brist på uppskattning av och tilltro till enskilda initiativ inombarnomsorgen. Jag hoppas att vi med gemensamma krafter här i skallkunna snygga till regeringsförslaget åtminstone på den punkten. En politik för ett bättre samhälle för barnenkan inte bara handla om pengar och lagstiftning. Det handlar också om att taställning för och emot värderingar och idéer. Jag önskar att vi politiker istörre utsträckning än vi gör toge parti för barnen. Det låter enkelt. Vem tycker inte om små söta barn? Men omvi på allvar toge barnens parfi, skulle inte samhället se ut som det gör.Ingen kan med gott samvete säga att barnen står i centrum när vi bygger vårabostadsområden, ordnar trafiken, organiserar arbetslivet eller prioriterar ioffentliga budgetar. Det finns i vårt rika land många barn som har det jobbigt,som känner sig vilsna och oroliga. Mitt i prylsamhället saknar många barn värmeoch trygghet, omsorg och kärlek. Det är ett stort ansvar att sätta barn till världen ochatt ge dem en god uppfostran. Ingen kan eller får ta ifrån föräldrarna detansvaret. Samhällets familjepolitik skall syfta till att hjälpaföräldrarna att bära sitt ansvar. Bättre ekonomiska förhållanden kan stilla endel oro och göra att man kan undvika en del uppslitande konflikter. Och enmänskligare användning av skattemedlen kan råda bot på brister i samhället. Menensamt räcker det inte för att bygga ett gott samhälle för barnen. Vi måste också stå för och argumentera för inställningenatt barnen är en tillgång, en rikedom - inte ett hinder och påhäng. Barnenborde få känna att det inteär deras fel att föräldrarollen kräver uppoffringar i den egna bekvämligheteneller karriärlystnaden, och att det aldrig kan vara ett svek 1:, Jt någon närföräldrarna låter barnen komma i första hand. Tänk om det blev inne hos"he-men" och karriärlejon att visa barn kärlek! Tänk om det gick uppför oss alla som är beslutsfattare att det är en klok investering att ge vårabarn en så god start vi kan ge, att det kanske rent av är vår viktigasteuppgift! Jag önskar att vi politiker i denna mening vågade visa ossriktigt barnsliga -att vi både i opinionsbildning och i konkreta beslut vågadestå för att barnen skall sättas i centrum. 56MARGÖ (vpk): Helhetssyn, kontinuitet, vård i hemliknandeformer, närhet och tillgänglighet. Ett gott hälsotillstånd hos hela befolkningen.Alla som bor i landet skall ha samma rätt till vård. Vårdresurserna skall vararättvist fördelade geografiskt. En offensiv sjukvård. - Allt detta varhonnörsord som uttalades då den nya hälso- och sjukvårdslagen trädde i kraft.Jag undrar: När skall vi leva upp fill de honnörsorden? Den av alla partier beslutade förändringen mot öppnavårdformer inom sjukvården har aldrig kommit i gång, och riskerar vi attsyftet förfelas genom att sjukvårdshuvudmännen tvingas börja i fel ände. Syftetmed det hela var att en utbyggd primärvård och en sektoriserad psykiatri skulleminska behovet av slutenvårdsplatser. Men den ansträngda ekonomin i landstingenhar lett till att slutenvårdsplatser måste läggas ner för att landstingen skallspara pengar. Och den beslutade utbyggnaden av öppenvården kan inte genomförasenligt tidigare planer. Därmed har förutsättningarna att nå upp till desjukvårdspolitiska målen minskat betydligt. Kommunerna är den del av den offentliga sektorn somhittills drabbats hårdast av besparingarna i statsbudgeten. är detkommunerna som svarat för den konkreta utbyggnaden av vår gemensamma välfärd.Men besparingar som drabbar kommunernas verksamhet blir rent samhällsekonomisktinga besparingar alls. Om vi försöker se vad som sker i det som synes ske,upptäcker vi att det som ser ut som en besparing vägs upp av ökade utgiftereller minskade inkomster någon annanstans i systemet. Ett exempel på detta ärbesparingar inom den kommunala barnomsorgen. Minskade utgifter för samhälletmotverkas av att färre kvinnor kan yrkesarbeta, och därmed minskarskatteinkomsterna. Eller också förs kommunernas utgifter över på hushållen -familjerna får själva betala för en dyrare privat barnomsorg. Om barnen istället lämnas utan tillsyn är risken stor för att det ökar kommunernassociala kostnader. Barnomsorgsplanen hade målet 9 000 nyadaghemsplatser, 4 300 nya fritidsbemsplatser och 2 300 nyafamiljedagbemsplatser. prognoser visar på att bara hälften avdessa platser kommer att förverkligas, dvs. 4 500 daghemsplatser. Detta skalljämföras med den statisfik som visar att köerna till barnomsorgen växer. 4 protokoll 1983/84:11-13 vill 88 000 ha barnomsorg, och 27 000 står i köför att få fritidsbemsplatser. Trots att ökningen av barnomsorgen är så katastrofalt lågi förhållande till behoven, står den ändå för hälften av den enprocentigavolymökning som kommer att ske i kommunerna . Detta innebär att detknappast blir något över för en ökning inom övriga områden. Äldreomsorgen tilldelas en ökning . Detta täckerinte ens ökningen av antalet äldre personer. finns stora eftersattabehov inom äldreomsorgen. Om kommunerna inte kan ge de äldre den omsorg debehöver innebär det, förutom försämrade levnadsförhållanden för den enskilde,ökade vårdkostnader för landstingen. Anslaget till skolan minskar med i genomsnitt 1 %.Hittills har besparingarna inom skolan gått ut över maten och läromedlen. Nukommer besparingarna att direkt gå ut över kvaliteten på undervisningen. SIAoch läroplanen för , Lgr 80, kan inte förverkligas. De kommer attbli reformer som bara finns på papperet. Jag tycker det är märkligt att det när det är fråga omförsämringar alltid blir direkt tvingande beslut, medan beslut som innebärförbättringar alltid är formulerade så att man kan underlåta att genomföra dem.Grupper som verkligen behöver förbättringar kan aldrig vara säkra på att fördem gynnsamma beslut verkställs. Däremot kan de ge sig den på att beslut omförsämringar alltid går igenom. Följderna av det här blir helt enkelt minskadrespekt för politiskt fattade beslut. I olika länder har man försökt bekämpa krisen genomsatsningar på industrisektorn, som vanligen är privatägd, på bekostnad av löneroch den offentliga sektorn. Samma metod tillämpas också i . Vad vihittills sett av besparingar inom den offentliga sektorn är säkert bara början.I regeringsförklaringen sade statsministern bl. a. attdirekta nedskärningar i den offentliga sektorn kommer att föreslås, men hansade också att förslagen skulle utformas så att den ekonomiska krisens bördorblir rättvist fördelade och att sysselsättningen inte äventyras. Besparingar inom den offentliga sektorns vård-, omsorgs-och servicefunktioner drabbar alltid dem hårdast som bäst behöver samhälletstjänster. Sådana besparingar kan aldrig fördelas rättvist. Däremot blirfördelningseffekterna givetvis annorlunda om staten i stället spar in påmilitär- och försvarskostnader. Sysselsättningen minskar alltid vid nedskärningar i denoffentliga sektorn. Ett exempel från : Tidigareanställde man 7 000-8 000 människor. beräknar man att anställaendast omkring 1 000 personer. Det är alltså ett direkt resultat av denedskärningar man tvingats göra. Genom att skära ned i den offentliga tjänstesektorn minskarman inte människors behov av tjänster. Det är allmänt godtaget attproduktionskrafternas utveckling medför att allt färre människor behövs föratt framställa de varor vi måste ha och att vårt behov av tjänster ökar i sammatakt som industriproduktionen minskar. Vad det handlar om nu är om ökningen av tjänster skall skei offentlig eller i privat regi. Det ligger en uppenbar fara i attnedskärningspolitiken leder till en genomgripande kommersialisering av detoffentliga på det privata kapitalets villkor. Redan nu köper allt fler sinsjukvård privat. Man tvingas köpa sin lägenhet för att få bo. Vem vet om viinte snart tvingas köpa in oss på arbetsmarknaden också. föreslårhela tiden att ungdomarna skall ha lägre och lägre lön. Nästa steg måste välhelt logiskt då bli att ungdomarna skall betala för att få ett arbete. Starka krafter verkar för en ökad privatisering avsamhällets tjänster, och nedskärningar inom denna del av den offentliga sektorntjänar direkt dessa krafter. var ett exempel på det, när han stod här italarstolen och talade om frihet och ansvar, när han förespråkade en enskildsjukvård. Om man ser på sjukvården som man ser på varumarknaden, då kan manförstå hans resonemang. Han ser sjukvården som en vara som alla andra. Och iett marknadssystem är det ju individen som väljer den vara han skall ha. Väljerman fel - ja, då får man skylla sig själv, för man hade ju frihet att välja. Man kan emellertid inte välja sjukvård och hälsa på sammasätt som man väljer varor. Ommanskall välja mellan smör och margarin t. ex. ochråkarta fel och ta smör, fastän det var margarin man skulle ha, då blirkonsekvenserna inte så stora som om man gör samma valfel när man skall väljasjukvård eller hälsa. Om man utgår ifrån att det är marknadsekonomin som skallstyra behovet av sjukvård, måste man också utgå ifrån att man inte bara väljerdoktor utan att man också måste ha möjlighet att välja livsstil, eftersom vivet att livsstilen påverkar graden av sjukdom. Vilka är det som kan väljalivsstil? Jo, det är de högutbildade, välavlönade och välinformerade. Skall manvälja livsstil måste man förstås också ha möjlighet att välja vilken uppfostranman skall ha, för det är oftast uppfostran som gör att man sedan kan väljalivsstil. Kan man inte välja allt det här får man skylla sig själv om man blirsjuk. Man får alltså då ta ansvar för sin egen hälsa. Men det är inte så att vissa människor väljer att blisjuka och andra väljer att vara friska. Det är en klassfråga. En god hälsovårdm.åste vara tillgänglig för alla, oavsett vilka inkomster och tillgångar manhar. Om en arbetarregering för en ekonomisk politik som drabbarden offentliga sektorn får den till sina stödtrupper räkna in dem som, precissom , bekänner sig till en oinskränkt marknadsekonomi och ärförespråkare för privatisering av samhällets tjänster. Självklart skall verksamheten inom den offentliga sektornvara så effektiv som möjligt. Finns det ett billigt och ett dyrt sätt attbedriva verksamheten på med bibehållen kvalitet är givetvis det billigaresättet att föredra. Om det t. ex. inom ett sjukvårdsområde kostar 20 miljonerextra att anställa läkare för att kompensera den ledighet som läkare får efterjourtjänstgöring och som de ofta använder fill att extraknäcka, skall mangivetvis se till att läkarnas arbetstid schemaläggs precis som all annansjukvårdspersonals arbetstid. Det är lätt insparade pengar. Byråkratin kan minska genom attpatientavgifter inom öppen sjukvård slopas. Ersättningen från försäkringen tillsjukvårdshuvudmännen bör göra: om, så att den i stället för att som gynnaen dyr vård av löpandebandmo-dellen gynnar en förebyggande och uppföljandevård. På så sätt sparar man i fråga om vårdkostnader i längden. Vidare måstefinna mätmetoder för att värdera alla administrativa rutiner inom denoffentliga förvaltningen, ur kostnads- och effektivitetssynpunkt. Sådanamätningar skulle kunna visa vilka nivåer av reglering och kontroll som ärrimliga i olika sammanhang. Före valet kritiserade socialdemokraterna den politiksom borgarna förde mot kommuner och landsting, eftersom den ledde tillallvarliga konsekvenser när det gäller social trygghet och sysselsättning. Ensocialdemokratisk valseger skulle betyda mer pengar till kommunerna. Men såblev inte fallet. Kommuner och landsting kommer att få stora och svåraekonomiska problem . Staten måste därför betala igenbelopp till kommuner och landsting som motsvarar den indragna skatten frånjuridiska personer. är summan 5 miljarder. Detta skulle tryggakommunernas verksamhet och ge utrymme för 35 000 nya jobb. Arbetarrörelsensmöjlighet ligger i att inte låta arbetslösheten bli ett pris som vi fårbetala för att klara den ekonomiska politikens övriga mål. Vi måste också tafasta på människors krav på en rättvis fördelning av våra tillgångar. Dessamöjligheter får inte försittas. Den svenska flyktingpolitiken står inför utmaning. Inte har flyktingsituationen i världen varit såsvår. Utöver de tiotal miljoner flyktingar som står under FN:sflyktingskommissaries beskydd befinner sig åter tiotals miljoner på fiykt ieller från sitt hemland. I med stor arbetslöshet och ekonomiskasvårigheter är det viktigt att de rika länderna för en generös flyktingpolitikoch ger ett effektivt stöd till de internationella organisationerna för attlösa flyktingproblemen. Vi i försöker göra detta genom att i FN verka förpolitiska lösningar som förhindrar att flyktingproblem uppstår eller förvärras.Ett aktuellt exempel är arbetet för att Palestinaflyktingarna i Mellanösternskall få ett ökat fysiskt och rättsligt skydd. Ett annat är försöken att fåtill stånd en fredlig uppgörelse i - utan otillbörligstormaktsinblandning - som skulle kunna minska det fruktansvärda mänskligalidandet i denna del av världen. Vi hör också till de länder som per capita gerdet största ekonomiska stödet till FN:s flyktingarbete. Ett väsentligt inslag i flyktingpolitiken är naturligtvismottagandet här i av människor från olika länder som söker en fristadhär. Det är särskilt betydelsefullt att nu slå vakt om den traditionellasvenska politiken på detta område, när andra länder kan känna sig frestade attpå grund av ökande ekonomiska problem och ökande arbetslöshet skärpa sinpolitik. Regeringen har inlett en dialog med och medandra länder om vikten av att vi i bibehåller en generös politik. Regeringen avser också att samordna de svenskaflyktingpolitiska insatserna ytterligare. Det är i detta sammanhang angelägetatt ges möjlighet att regelbundet uttala sig om de samlade insatsernafrån regeringens sida vad gäller arbetet för mänskliga rättigheter, det svenskastödet till de internationella organisationernas flyktingverksamhet ochmottagandet av flyktingar i . Inom övervägs nu enrapportering till som skulle möjliggöra en sådan samlad bedömning. I bor nu mer än 600 000 människor som harinvandrat hit , som flykfingar eller som arbetare. De harrättmätiga krav pä en rättvis och jämlik behandling. Den centrala frågan för dem,liksom för alla andra i landet, är att vi får ekonomin pä rätt väg och att vibekämpar både arbetslösheten och inflationen. Arbetslösheten drabbarinvandrarna hårdare än svenskfödda. Kvinnor och ungdomar är de mest utsattabland invandrarna. I arbetslöshetens spår följer tilltagande tendenser tilldiskriminering och utstötning. Därför är en framgångsrik politik för att föraSverige ur den ekonomiska krisen den allra viktigaste förutsättningen för engod invandrarpolitik. Vi vet att vi har kärva tider framför oss. Det innebär attalla som lever i det här samhället måste bära sin del av bördan och anpassa sigtill det nya läget. Det finns helt enkelt inget utrymme för kostnadskrävandereformer. Men invandrarpolitiken är så mycket mer än åtgärder som kostarpengar. Invandrarpolitik är en politik som innebär respekt för andra, hänsyn,förmåga att dela med sig. Invandrarpolitik är internationell solidaritet omsatti praktisk handling i den vardagsnära verkligheten. Invandrarpolitik ärdemokrati-alla oavsett ursprung skall ha samma möjligheter till inflytande. När den socialdemokratiska regeringen införde kommunalrösträtt för utländska medborgare var detta en betydelsefull reform för helavårt samhälle, inte bara för invandrarna. Den internationellt sett lugnautveckling vi haft i när det gäller relationerna mellan invandrarna ochden inhemska befolkningen beror till stor del på att vi redan från början intebara tillåtit utan uppmuntrat politisk och facklig aktivitet hos invandrarna,och att vi gett dem rätt till och stöd att bilda egna organisafioner. Att gerösträtt och valbarhet åt utländska medborgare i kommuner och landsting var enlogisk följd av denna politik. införs rösträtt för invandrare iandra länder i , som sett att detta fungerar i . Vi är nu bereddaatt gå vidare, genom att undersöka hur möjligheterna för invandrare att deltaockså i riksdagsval skall kunna vidgas. En annan grundläggande förutsättning för den lugnautvecklingen i har varit den breda politiska enigheten kring flykting-och invandrarpolitiken. Den enigheten har ånyo manifesterats av denparalamentariskt sammansatta invandrarpolitiska kommittén, som - med undantagför moderata samlingspartiet - förespråkar en fortsatt generös flyktingpolitiki sitt betänkande. Jag är rädd för att vi i inte tillräckligt förstårhur viktigt det är att slå vakt om det som vi uppnått inominvandrarpolitiken. Utvecklingen på andra håll i världen visar att helasamhällen lätt kan komma i obalans om inte denna politik präglas av sammanhållning och avsolidaritetstanken. Andra länder på den europeiska kontinenten har i tider avekonomisk åtstramning mer eller mindre uppmanat invandrare att återvända tillsina ursprungsländer. Jag vill deklarera att detta inte har varit, inte är ochinte bör bli det svenska samhällets politik. Beslutet att återvända är denenskilda människans beslut. Hon eller han måste kunna fatta ett sådant beslutpå fullgott underlag och med personligt ansvar för beslutet - det har ju häntmycket i ursprungsländerna och med dem själva och deras barn delevt i . Det är i den situationen inte självklart med ett återvändande,och den avser inte att ta några initiativ i den vägen. Våruppgift är att ge trygghet och arbete här i åt alla som bor här. befinner vi oss i ett intensivt skede av utveckling avden svenska flykting-, invandrar- och minoritetspolifiken. En rad frågor ärunder beredning. Invandrarpolitiska kommitténs förslag om fortsatt generösflyktinginvandring och om kortare väntetider i utlänningsärenden harremissbehandlats. Vi är nu mitt uppe i propositionsarbetet. Samtidigtförbereder vi en proposition om kommunernas medverkan i flyktingmottagandet ochom nytt statligt huvudmannaskap för denna verksamhet. Nära sammankopplad meddetta beredningsarbete är reformeringen av svenskundervisningen för invandrare,där den nya regeringen såg det som helt nödvändigt att gå igenom grunderna fören sådan reform, så att den kan få en så bred förankring som möjligt. läggervi fram en principproposition . Folkrörelserna utgör en väsentlig skapande kraft i detsvenska samhället, och detta gäller inte minst invandrarnas organisationer.Regeringen har därför i tilläggsdirektiv till invandrarpolitiska kommitténförordat en skyndsam utredning i syfte att se över finansieringsfrågorna ochåstadkomma ett mer sammanhållet bidragssystem, där invandrargrupperna självafår ett större ansvar för fördelningen av det statliga stödet till derasorganisationer och kulturverksamhet. Detta är också en fråga om inflytande. En annan vikfig fråga i minoritetspolitiken är att gekunskaper i annat språk än svenska meritvärde vid antagning till utbildning ochvid anställning i offentlig tjänst. På detta område förbereds också ändringar.Men avgörande för den aktiva tvåspråkigheten är skolans insatser, som nyligenhar utvärderats. Denna utvärdering av den s. k. hemspråksreformen kommer,fillsammans med resultaten av invandrarpolitiska kommitténs ochdiskrimineringsutredningens arbete, att kunna bilda underlag för en samladbedömning från sida av hur riktlinjer för invandrar- ochminoritetspolitiken har fungerat i praktiken och hur riktlinjerna skallutformas för att kunna förverkligas på ett bättre sätt. I dessa riktlinjer är ordet "jämlikhet" detviktigaste. Jämlikheten förutsätter att invandrarna får samma möjligheter somandra att klara sig på en arbetsmarknad i snabb omdaning. Vi måste med allamedel och med kraft motverka de tendenser till diskriminering på etnisk grundsom i allt högre grad drabbar även invandrarungdomar som fötts i . Ochvi måste se fill att de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna anpassas till derasbehov. måste också bättre försöka utnyttja den kraft i riktningmot internationellt utbyte som invandrarna utgör. Vi vet t. ex. att mångainvandrare fört med sig en hantverkar- och småföretagartradition från sinahemländer. Bäde för invandrarnas och för det svenska samhällets del - också förvår handel med andra länder- är det väsentligt att vi bättre tar till varadenna kunnighet. Den småföretagardelegation som industriministern har tillsattförsöker nu underlätta nyföretagsamheten hos invandrare. Den solidariska flykting- och invandrarpolitiken är näraberoende av vårt internationella samarbete. För de 300 000 Sverigefinnarna ärsamarbetet med en förutsättning för att den finska kulturen skallblomstra i .