prot · G70998 · 1983-12-31 00:00:00 — I så fall avskärmar vi oss från det som för andra länder är detspännande - samspelet mellan den privata och den offentliga sektorn. Jagkan instämma i vad tidigare sade om värdet av att det finns enstark nordisk opinion som driver fram våra debatter i samtNordiska ministerrådets olika beslut och utredningar. Om det är en förändringinnebär det att det finns ett genuint engagemang i nordiska frågor inte barabland de traditionellt mest engagerade. Jag delar uppfattningatt det nordiska samarbetet är en hörnsten inte minst för små svenska företagsmöjligheter att stärka sin ställning. Närdet gäller krishandeln delar jag också uppfattning att det ärviktigt att ser om sina möjligheter att ha en försörjning i krislägen.Som jag nämnde i regeringsdeklarationen har vi också i ettarbete på gång just nu på detta område. Krigssituationer är föratsedda i mångasammanhang. Det finns planer och ett system. När det gäller vår beredskap förolika typer av skymningslägen och försörjningskriser, som inte innebär krigmen som omöjliggör regelrätt handel, är vi mindre garderade, och det är en avde frågor som vi ger prioritet i vårt arbete just nu och som jag därför tog uppi deklarationen. Närdet gäller småföretagen kan jag också instämma i det synsätt som fram: det finns en fara i att om samhället inte är aktivt, så blir deautomatiska system för exportfrämjande åtgärder vi har - SEK och EKN -kanskeframför allt till de stora företagens förmån. Det är just därför som regeringeninom kort kommer att lägga fram en proposition om stöd just till de småföretagens exportfrämjande, som ju bygger på det program som redanhar för att stödja de små företagen. Jag skall av tidsskäl nu inte närmare gåin på det; jag nämnde i deklarationen de åtgärder för exportfrämjandet tillsmåföretag som föreslås. Det är riktigt att det här krävs enökad samhällelig satsning för att stödja just småföretagen på exportmarknaden.Det är glädjande att det sker ett ökat nyföretagande i f. n. -det äralltså inte så att de små företagen är klämda. Det är också många små företagsom nu går ut på exportmarknaden. Samtidigtskulle jag vilja göra en reservation till påpekande. Det är juinte så att de stora företagens projekt enbart innehåller produktion för destora företagen, utan de innehåller också många hundratals och ibland mångatusentals jobb i småföretagen som underleverantörer. BjörnMolin ville till skillnad från oroa sig mindre förbudgetunderskottet. Han tog i stället upp frågan om vi inte skulle kunna någotöka våra subventioner till exportkrediterna. Skälet till att vi ger en någotsämre subvention till exportkrediträntan än andra länder är ju budgetmässigt.Vi måste få ned budgetunderskottet, och då krävs det åtstramning på allaområden. Det finns goda skäl för varje enskilt område inom den statligabudgeten att säga att just detta är så väsentligt att det inte skall drabbas avåtstramning. Men skall budgetunderskottet ned är det också nödvändigt attminska på den belastning som automatiken i exportkrediterna innebär. Låtoss ändå ha proportioner i fråga om storleken på denna fråga. För enhundramiljonersaffär innebär det extra kronpåslag som görs ca 3 milj. kr.eller - om vi räknar in det tidigare påslaget - kanske nästan 5 milj. kr. Dessa5 % på priset skall då jämföras med devalveringens - också med importeninräknad - 10-procentiga förbättring och med de vinster i miljardklassén somden typ av företag som använder dessa krediter glädjande nog gör f. n. Eftersommin taletid är ute, får jag i nästa inlägg återkomma till de teko-frågor somBjörn tog upp. 7 () replik: Jag fäste uppmärksamheten på att de länder i u-landsvärlden som harhaft framgång är länder som har avlägsnat sig från centralstyrning,centralplanering och socialism och i stället gått över till ett marknadsekonomisktbetraktelsesätt. Såsom ett led i detta har de även satsat hårt påutrikeshandeln. En del länder har vad vi kan kalla marknadsekonomi men harvarit föga intresserade av utrikeshandeln, t. ex. många av de latinamerikanskaländema. De har därför ofta haft en dålig utveckUng. Detär intressant att se vilken roll utrikeshandeln i förening med marknadsekonomihar spelat. Det ger en viss ledning för vårt eget tänkande om hur betydelsefullutrikeshandeln är och när det gäller att kunna se var de framtida marknadernafinns. Jag tror att , om han studerar Stilla havs-länderna,tvingas göra samma iakttagelse som jag har gjort. Att i stället försöka hävdaatt detta skulle vara någon sorts system, som skulle likna det som han harintresserat sig för i u-landsvärlden är ändå att anstränga sanningen. Detta ärländer som har haft framgång med helt andra metoder än dem som brakar tala för i u-landssammanhang. Dethör tiU historien att de mest framgångsrika länderna i denna region, Sydkoreaoch , hade centralplanering och ganska hård statsstyrning.Men den ekonomiska utveckUngen var då också svag. Just därför avlägsnade mansig från det systemet och satsade på en annan strategi. Det är av sådanaanledningar som jag helt kort fäste uppmärksamheten på att man kan ansluta sigtiU de resonemang som förs i , bara man förstår att idéerna t. ex. närdet gäller råvaruavtalen inte kommer att hjälpa u-landsvärlden. I stället bördessa länder få möjlighet till en fri handel, vilket vi själva kan bidra tiU. Svårigheterna med livsmedelsförsörjning, tragiska som dsär, har många förklaringar. En av dem är faktiskt, , att deländer som har satsat på centralstyrning, däribland de socialistiska länderna iÖsteuropa, har präglats av långtgående försörjningssvårigheter. Det är betydelsefulltatt vara medveten om detta. Det kan då bli en större realism i den ekonomiskapolitiken så att man sUpper ett sådant mänsklighetens gissel som världssvältenutgör. Beträffande serviceexporten torde det vara fel av herrHellström att tro att de statliga myndigheterna, hur gärna de än vill, kanuppnå samma effektivitet i fråga om produktion, export och konkurrens som denprivata företagsamheten. Vi anser därför att man bör satsa på enprivatisering, som kan underlättajvensk export. 8OLOF () replik: instämde i mycket av vad jagsade, men på en punkt var det en klar avvikelse mellan vad han uttalade och vadjag ville markera. Jag tror att det är viktigt att vi fördjupar diskussionen omdevalveringens effekter och dess konsekvenser. Där menar jag att regeringsdeklarationen,som så många andra dokument, är klart ofullständig. Det var min poäng. Man talar inte gärna om att en devalvering också harnegativa konsekvenser, när det gäller att i svenska kronor betala den skuldsom vi redan har ådragit oss bl. Det kräver alltså en betydande tid, innanman hamnar på plussidan och har tjänat in, via ett ökat utrikeshandelsöverskott,den belastning som den ökade skuldbördan utgör. 1 övrigt kritiserade jag inte inriktningen av denfortsatta politiken, så som den formuleras på s.2 i deklarationen, men enkomplettering vad gäller devalveringens avigsida tycker jag att regeringen - iolika sammanhang, inte bara här - skulle kunna kosta på sig. Frågan om de mindre och medelstora företagen uppfattaskanske inte som en viktig del av en handelspolitisk debatt. Men den reservationsom gjorde här, genom att påpeka det ganska självklara att detfinns många underleverantörer bland de mindre och medelstora företagen, visarjust vad det är fråga om. De stora företagen är ledande och drivande. De harför det mesta möjligheter att agera på utrikeshandelsmarknaden. Detskapar ett sug att ta till vara de mindre och medelstora företagens tjänstersom underleverantörer. Det skapar också en strukturell förändring i balanseninom det svenska näringslivet och ett beroende. Det var den saken jag villeuppmärksamma här. Därför är det viktigt att ta fastapå de områden där mindre och medelstora företag har större möjlighet än mångaandra att snabbt komma i gång. Konsult- och tjänsteområdet nämnde jag - energi-och miljöteknik är viktiga sådana områden - och då tänker jag inte bara påexportmöjligheter utan också på att kunna stå emot import. I det sammanhanget "platsar" naturligtvis ocksådiskussionen om att göra oss mer beroende av livsmedelsimport, som ligger isläptåg på den jordbrukspolitiska debatt som förs ibland frånsocialdemokratiskt håll. Därför är de här frågorna viktiga att betona. Låt mig säga att jag tycker att det ärvärdefullt att deklarationen inte bara inskränker sig till principiellafunderingar kring frihandel utan försöker att också markera de åtgärder sommåste vidtas. PrincipieUa deklarationer är en sak, en annan sak är att handlaoch åstadkomma resultat. 9 () replik; Statsrådet hade en hel del kloktatt säga om behovet av ökad export, om riskerna med nya handelshinder, omsmåföretagens exportmöjligheter och om nordiskt samarbete. Vad jag litet grandefterlyste var sambandet mellan ord och handling, och att statsrådet skulle ta upp några konkreta åtgärder för att främja de uppsatta målen. Det står i den handelspolitiska deklarationen att ocksåsmärre åtgärder har stor betydelse när det gäller att vända en protektionistisktrend. Det var därför jag tog upp sådana saker som kvoterna för tekoimportenfrån och förbudet att exportera miljöfarligt avfall till . Detär konkreta smärre punkter, där den just skulle kunna främjafrihandel och motverka en protektionistisk utveckUng. Jag hoppas att MatsHellström i sin nästa replik vill svara på uppmaningarna att höja kvoterna föru-länderna i vår tekoimport och upphäva förbudet mot export av miljöfarligtavfall. När det gäller exportkrediterna ärvi självfallet ense om behovet av hållfasta internationella överenskommelsersom begränsar subventionerna i exportkreditfinansieringen. Det enda jag tog uppvar den risk som vi på lång sikt löper, om avvecklar de regler förförmånlig exportkreditfinansiering som vi har haft t. ex. via SEK utan att vihar några hållfasta internationella överenskommelser. I en situation där svenskexportindustri inte kan leva på följderna av en 16-procentig devalvering kandet hända att den marginella betydelse som reglerna förexportkreditfinansiering har kan spela en ganska stor roll. 10HANS i HaUstahammar (vpk) replik: Vi kom inte så mycket längre i vår debatt, och jag,om hur långt man kan gå med exporten. Han sade att det var nödvändigtmed exportframgångar för att skapa balans i ekonomi. Men manmåste ändå fråga: Hur länge bär teorierna om exportframgångar? Hur skallman få nytta av de vinster som byggs upp genom exportframgången såatt man på litet kan skapa bättre förutsättningar att föra enannan, inte så exportorienterad krispoUtik i vårt land? Och hur starkkostnadspress behövs det för att nå längre och längre med exporteni en värld där alla kapitalistiska länder skall exportera sig ur krisen? Det ärju ett faktum att vilken man än talar med av de största handelspartner som Sverigehar, så skall alla exportera sig ur krisen, och alla skall exportera tillnågon. Så länge man inte gemensamt exporterar till tredje världen eller tilldet andra ekonomiska blocket, i öst, måste exporten alltså sugas upp i handelninom . Då måste det också bli något slags utjämning, ochfördelarna kan inte bli så stora. Rent intellektuellt måste man förstå detta. Omman nu tänker sig en fortsatt hög export och kanske också en ökad -det ärmöjligt att det kan fortsätta någon tid innan den definitiva vändningen kommer- varför då göra sig mer och mer beroende av ett litet fåtal länder? Man måsteju försöka sprida riskerna, för man står sig ganska slätt i nästalågkonjunktur, om man ökar exporten alldeles våldsamt till , ,, de nordiska länderna, , , - de vanligastehandelspartnerna. Det slår ju oerhört hårt tillbaka, om man inte har någonannan att handla med. Jagkan bara i statistiken se att man lyckades öka exporten tillVästtyskland i värde, till , till , till - det verkar vara en hög siffra -, till med 36 %och till . Däremot ökade t. ex. exporten till medbara . Exporten till är alltså åtta gånger mindre änexporten till , och eftersom det finns ett underskott i handeln medSovjet och jag är säker på att man där behöver våra varor liksom vi behövermycket därifrån borde det gå att utveckla en sådan handel. Jag säger det intedärför att vi i första hand skall handla med socialistiska länder utan därföratt det där finns möjUghet att sprida riskerna och få en bredare handel. Givetvisär det nödvändigt att minska utlandslånen. Det är ju därför vi har föreslagiten politik av räfst för att ta rätt på de enorma värden, vinster ochförmögenheter som skapas i det här landet och använda dem i en positivutveckling. Vi vill inte låna mer än nödvändigt utomlands, vi vet att detfaktiskt finns pengar att hämta inom landet. Där kan regeringen göra en hel delgenom att följa vpk-politiken. 11 Statsrådet : Herr talman! Först till rundmålning! Jag trorfortfarande inte att vi bland de länder i där nu har de störstaexportframgångarna kan finna modeller som påminner om den poUtik som BurenstamLinder vill rekommendera här i . Tvärtom rör det sig om länder medmycket skiftande ekonomiska, sociala och politiska system. Det handlar om Iranoch FolkrepubUken . Det handlar om två kapitalistiska länder med så starkkoppling mellan stat och näringsliv som och . Det handlar om råvarulandetMalaysia, som mer och 7Riksdagens protokoll 1983/84:95-98 mer vill - och lyckas - få kontroll över sina egna råvaror.Det handlar om ett förhållandevis fattigt land som . Det är alltsåländer med utomordentligt olika bakgrund och olika politiska, sociala samtekonomiska system. Det fanns i några av de tidigare inläggen fråndebattörerna, framför allt i , en pessimism när det gällde våramöjligheter att klara kostnadsläget. Jag vill än en gångunderstryka att vad vi här tar fram är de krav som ställs för att vi på långsikt skall klara en sådan kostnadsnivå att vi också längre fram kan varakonkurrenskraftiga. Jag minns debatterna , närdevalveringen justvargjord. Då var pessimismen större. Det var en i det närmaste enigborgerlighet som sade att devalveringen och den politik som vi förde skullemisslyckas. Jag anser det ännu vara för tidigt att dra slutsatser om huruvidapoUtiken lyckas eller misslyckas. Regeringen har klart uttalat att alla de tresteg som vi bygger upp vår politik kring först måste förverkligas innan vi kansäga om vi har lyckats, innan vi kan se om t. ex. industriinvesteringarnakommer att öka. Men så här långt har utan tvivel förutsättningarna för attpolitiken skall lyckas ökat i förhållande till hur oerhört försiktigt vi förett år sedan bedömde läget. Argumenten för den pessimistiska position som deborgerliga partierna intog - och som alltså gick ut på attdevalveringen inte skulle lyckas - har blivit skakigare. Det är naturligtvis riktigt att det, som iHallstahammar sade, kan se ut som ett nollsummespel om alla länder tillämparstrategin att allmänt söka exportera och inte vidtar andra åtgärder. Bakgrundentill att ett så stort antal länder söker sig till denna strategi ärnaturligtvis att så många länder har strukturella underskott. Det är ocksådärför som vi i så kraftigt vill verka för den typ av samordnadekonomisk politik mellan länderna som kan se till att det inte blir ettnollsummespel. Just när många länder har underskott kan små expansiva steg -ingen kan ju ta ett stort steg, eftersom underskotten då blir för stora - underförutsättning att de tas få en hyggligt stor effekt för alla länder iform av ökad tillväxt utan att underskotten växer. har i vissa studier - som i och för sig ärräkneoperationer men ändå är intressanta - visat hur en enprocentig ökning avinvesteringarna i förhållande till BNP i varje OECD-land efter så somtvå skulle leda till en 4-procentig uppgång i bruttonationalproduktenoch en ökning av sysselsättningen i med 8 miljoner människor. Det ärräkneexempel, men det visar på den realism som finns i strategin att ta småsteg men göra det samordnat, om vi skall undvika det nollsummespel som HansPetersson i talade om. tog upp tekopolitiken och ställde frågan hur viser på att dra in nya länder i våra tekoförhandlingar. Vi har väl ungefär sammasyn på den frågan som man har haft tidigare. Såväl som StaffanBurenstam drog ju in nya länder i sina förhandlingar. De gjorde detförmodligen därför att man kommer i en ohållbar situation när man inom MFA:sram har begränsningar gentemot ett antal länder. De länderna håller sig tilldessa begränsningar. Om sedan importen ökar mycket kraftigt från ett land somvi inte har avtal med -kanske så mycket att den t. o. m. överstiger den begränsade importen från ettland inom MFA - kan MFA-landet rimligen fråga sig varför det skall vara lojaltinom ramen för MFA när vi tillåter andra länder, utanför MFA, att ta derasexport till . Det är naturligtvis sådana överväganden som finns med närman diskuterar nya länder. Det bör också ha varit fallet när det gällde de nyaländer som infördes i systemet under och under Molins tid. Vivet självfallet att det innebär en kostnad när vi inför begränsningar- där harvi aldrig försökt att hyckla. Vår tekopolitik innebär givetvis en kostnad. Vivet att en begränsning medför att prisnivån blir högre än den skulle vara utanen begränsning. Men vi får ta den kostnaden öppet och ärligt, avförsörjningsberedskapsskäl och därför att vi inte i ett slag på kort sikt svårtkan skada sysselsättningen i områden där sysselsättningsläget redan är mycketdåligt. Vad vi kan göra är att lägga om tekopolitiken så, att vi utvecklar deutvecklingsbara delarna av industrin och gör det möjligt för näringen att påsikt bli självförsörjande. En sådan strukturell förändring är just vad somkrävs av oss också i internationella sammanhang. Detär inte alltid lätt när vi i praktiken vill genomföra den typ av åtgärder somBjörn efterfrågar. Detta visade sig när lade omtekopolitiken. Skall den svenska tekoindustrin i större utsträckning bättrekunna stå på egna ben måste subventionerna minskas. Det gjordes också i detriksdagsbeslut som togs, men och partierställde inte helt och fullt upp på regeringens sida. När det kom till kritanville de ha en mindre avtrappning av subventionerna. Det är förståeligt att detär ett svårt beslut att ta, men skall vi ge tekoindustrin möjlighet attutvecklas på måste subventionerna minskas och inriktas mer på deutvecklingsbara delarna. Detvar direkt fel när sade att vi nu skulle föreslå minskningar iklädimporten från . Tvärtom ökar importen därifrån. är inteheller föremål för förhandlingar om begränsningar. På den punkten hade BjörnMolin alltså direkt fel. BjörnMolin hade också fel - i varje fall högg han i sten - på ett helt annat område.Han ville anföra tekopolitik som förklaring till att vi har en mindreimport från än vad stormakterna har. har, tvärtom, enväsentiigt högre import av kläder och tekoprodukter från än vad t.ex. har. Vi har en importpenetration på . Det är denna högaimportpenetration som gör att vi måste ha begränsningar inom MFA. har enimportpenetration på . Vi är alltså betydligt liberalare än exempelvis . Mankan här se ett mönster när det gäller små och stora länder. Små länder har iregel en lägre u-landsandel i sin handel. Det beror bl. a. på att industrinsunderleveranser i stora länder normalt går inom en nationell ram. InomOECD-området importerar de små länderna mer av dessa underleveranser, vilketger en högre andel för i importen till ett litet land. Dessutom har degamla kolonialländerna traditionellt en väsentligt mer utvecklad handel medsina gamla kolonier än vad ett land av typ har. Det är framför allt sådana skäl somjag nu har nämnt som har lett till att vi har en mindre u-landshandel än viönskar. Vi skulle vilja öka u-landshandeln, och mycket av den politik som jaghär redovisat går ut på hur vi systematiskt skall främja handeln med andraländer än de traditionella. Det är inriktningen både i den deklaration som jagi dag har lämnat och i den proposition som vi senare kommer att lägga fram. I detta sammanhang vill jag till iHallstahammar säga att det vore högst önskvärt med en ökning av exporten tillöststaterna. Tyvärr vänder sig, i krisens spår, allt fler östeuropeiska länderinåt. COMECON-andelen i deras handel ökar . Det är svårt att brytaden utvecklingen. Det vore utmärkt om det fanns några bra förslag till hur viskulle kunna öka exporten till , och Tjeckoslovakien.Vi tar gärna del av sådana idéer. Vi försöker öka handeln, men det är svårt,eftersom de östeuropeiska länderna i sin egen handel alltmer vänder sig inåt,mot . Slutligen tycker jag, herr talman, att denna debatthittills har visat att det -trots de delade meningar som vi självfallet har iolika frågor - i finns en stor åsiktsgemenskap om grunddragen i densvenska handelspolitiken. Det tror jag är utomordentligt värdefullt. Det geross ytterligare styrka i våra internationella strävanden att bekämpaprotektionismen. Det ger också våra ansträngningar att främja svensk export enökad slagkraft. 12STAFFAN () replik: gjorde gällande attmoderaterna skulle ha krävt mer subventioner till tekoindustrin änsocialdemokraterna. Det är ändå en total felaktighet, som jag antar att herrHellström måste vara medveten om. Vi ansåg att regeringen satsat för mycket pengar påselektiva bidrag till tekonäringen och föreslog en mycket kraftig bantning där.Vi föreslog en långsammare minskning av det generella stödet. Totalt sett vardet fråga om en lägre satsning på sådana subventioner än socialdemokraternaville göra. Socialdemokraterna röstade sedan i på den moderata motionenvad gällde de generella insatserna men hade ovanpå det ett stort antal miljoneri selektivt stöd. - Så ligger det till på den punkten. Om vi på nytt förflyttar oss längre bort i världen kan jagnotera att det naturligtvis är besvärande för socialdemokraterna att det intefinns något enda socialistiskt u-land som har lyckats. Det förklarar, antarjag, den förtjusning som socialdemokraterna visar över umgänget med mindreattraktiva regimer i u-landsvärlden, exempelvis . räknar upp ett antal länder - , ,osv. - och säger att det är stora skillnader mellan dessa. Ja, visst -och är helt annorlunda länder än de som jag uppehöll mig vid. De harsom bekant inte haft någon dramatisk ekonomisk utveckling. Det förhållandet attdet varit stora relativa ökningar i svensk export till dessa länder under desenaste åren har att göra med, som själv påpekade, attexportökningen sker från en låg bas. Beträffande de länder jag uppehöll mig vid- , ,och - finns också stora skillnader, men det finns ettgemensamt och sammanhållande drag, nämligen att de är marknadsekonomier, somhar satsat intensivt på utrikeshandel, och att de allihop har haft storekonomisk framgång. Dettaär intressant - inte nödvändigtvis för att jag just nu skulle föra enideologisk debatt med , utan därför att det ger oss viss ledningnär vi skall utforma svensk handelspolitik. a. talar det om för oss var demest betydelsefulla marknaderna finns och kommer att finnas framöver. Dessutomger det oss ledning i vår egen utrikeshandelspolitik - och för den delen ocksåi vår egen u-landspolitik. 13 ()replik: noterade att jag var mer pessimistisk än han när detgäller de långsiktiga effekterna av devalveringen. EgentUgen vill jag bara föraen debatt om helheten, dvs. inte glömma bort delar av räkningen när vi talar omdevalveringseffekter. Det är huvudpoängen i hela min diskussion. Fördet första kan man konstatera att det inte blev någon mer allmän efterföljdtill den svenska devalveringen - trots en omfattande kritik. Detvar på den punkten varningarna var som mest intensiva när den första debattenfördes, och det var ganska naturUgt i det tidsperspektivet. Fördet andra konstaterar jag - och där tycks och jag vara överens -att det fortfarande efter devalveringen inte finns någongaranti för att den kommer att lyckas. Riskerna är naturligtvis betydande. Bl.a. har vi den nu aktuella avtalsrörelsen. Jag skall inte gå in närmare på den,men det är viktigt att notera de spekulationer som ibland förekommer om riskenför att vi, om vi fortsätter att i denna takt försämra vår egenkonkurrensförmåga i förhållande till omvärlden, får en ny devalvering i börjanav nästa valperiod - alldeles oavsett regeringsförhållanden och annat.