prot · G70939 · 1983-12-31 00:00:00 — Utrikesministern har inte ens antytt vilka nya initiativregeringen ämnar vidta för att öka trycket på den iranska regimen att ge deiranska medborgarna ökad rättssäkerhet. roll som medlare i konfliktenIran-Irak får enligt min uppfattning inte lägga hinder i vägen för aktivasvenska insatser för de mänskliga fri- och rättigheternas tillämpning i . När det gäller att reagera mot kränkningar avde mänskliga rätfigheterna har vi främst tre olika möjligheter att välja på. Vi kan ta upp frågan i olika internationella sammanhang.Jag har nämnt exempel på det. Vi kan också vända oss direkt fill vederbörande land ochframföra vår krifik. Det har också skett. Vi kan vidare - när vi blivit uppmärksammade på någonenskild individs eller grupps förhållanden - ta upp dessa till diskussion. Dethar vi också gjort. I det sistnämnda fallet har vi ofta använt s. k. tystdiplomati och inte meddelat massmedia vilka åtgärder vi vidtagit - för attundvika en situation där man låser sig vid ställningstaganden som man en gånghar bestämt sig för och så kanske hittar på motiveringar för att fullfölja sitthandlande. Jag tror inte att det i denna kammare kan finnas några somhelst olika uppfattningar om att vi skall arbeta generellt mot tortyr och motdödsstraff, oberoende av vem som hotas av det. Självfallet skall vi inte låtaSveriges ställning som medlare - en mycket viktig roll som har-innebära att vi med tystnad åser kränkningar av de mänskliga rättigheterna. 13 (): Det är alldeles uppenbart att vi har en storsamstämmighet när det gäller olika sätt att reagera mot tortyr och dödsstraff.Men det är också angeläget att vi ger uttryck åt detta på det intensivaste sättsom vi kan göra för att åstadkomma en förändring, när någon bryter mot demänskliga rättigheterna. Jag vill gärna för min del säga att jag tycker att densvenska profilen när det gäller att reagera mot det som sker i ärsynnerligen låg. Jag tycker därför att det kan vara angeläget att ta nyainitiativ också på de traditionellt diplomatiska vägarna, som utrikesministernhär har refererat till. Det är klart att det också är viktigt att tillämpa den s.k. tysta diplomatin. Lät oss hoppas att det den vägen kan åstadkommas insatsersom är av betydelse för enskilda medborgare i . Men jag vill än en gångsäga, fru talman, att det är angeläget att vi får en aktiv inriktning av vårasträvanden att verkligen förändra de förhållanden som råder i . Jag vill också uttrycka min tacksamhet över attutrikesministern klart deklarerar att den medlarroll som har mellanIran och inte på något sätt påverkar de akfiva insatser som man kanförvänta att skall göra just för de mänskliga rättigheternastillämpning i . Om specialstålsindustrin och verkstadsindustrin Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Meddelande om svar på interpellation 1983/84:45 Interpellation 1983/84:45 av AlexanderChrisopoulos, daterad , om strukturomvandlingen inom svenskindustri, m. m. kommer att besvaras först . Anledningentill dröjsmålet är att interpellanten är förhindrad att närvara . 6§ Svar på interpellation 1983/84:41 om specialstålsindustrin ochverkstadsindustrin har frågat mig vilka åtgärderregeringen tänker vidta om specialstålskommissionens huvudinriktning genomförsoch arbetstillfällen minskar på bruksorter som , , ,m. fl. och vem som har ansvar för att nya arbeten skapas på dessaorter, om regeringen är beredd att styra specialstålsindustrinsframtid till en högre grad av hemmamarknadsproduktion och att vidta åtgärder såatt specialstålsindustrin och svensk verkstadsindustri knyts närmare varandra, om regeringen är beredd att vidta åtgärder så attforskning och utveckling inom stål- och verkstadsindustrierna ökar i omfattningoch ger en inriktning Om specialstålsindustrin och verkstadsindustrin mot enhögre grad av hemmamarknadsproduktion, om regeringen är beredd att genomföra en ändring avägarstrukturen i specialstålsindustrin så att storfinansens roll elimineras. Bakgrunden till frågorna är den avsiktsförklaring somföreträdare för de svenska producenterna av rostfritt stål avgav den 30 juni1983 rörande en strukturförändring i branschen. Enligt avsiktsförklaringen skulle den rostfriastålindustrin genomgå en företags- och ägarmässig strukturförändring, vilkenbedömdes skapa förutsättningar för en rationell produktionsstruktur och eneffekfiv marknadsfö-ringsorganisafion. Samordningen beräknades leda till enpersonalreduktion på eller ca 1 800 personer. Regeringen begärde att ägarna tillspecialstålsföretagen skulle ta ett klart definierat ägaransvar för de iavsiktsförklaringen aviserade två nya bolagen. kunde jagmed beklagande konstatera att de nuvarande ägargrupperna inte var beredda attta ett sådant ansvar. Jag meddelade därför att regeringen under dessaomständigheter inte är beredd att inleda förhandlingar om de nedsättningar avlån som företagen hemställt om. Jag vill dock betona att regeringen alltjämt ärangelägen om att strukturförändringar skall komma till stånd i branschen ochatt dörren till industridepartementet fortfarande står öppen för de berördaföretagen att diskutera dessa frågor. Det är enligt min uppfattning viktigt att understryka attindustrin själv har ett stort ansvar för sysselsättningen på de berördabruksorterna. Jag har därför med fillfredsställelse noterat företagenserbjudande att bilda ett investmentbolag för Bergslagen med ettkapitaltillskott om 100 milj. kr. När det gäller andra och tredje frågahar dessa sin utgångspunkt i önskan om en högre grad avhemmamarknadsproduktion. Specialstålsindustrin, däribland sektorn förrostfritt stål, är traditionellt en starkt exportorienterad bransch. F. n.uppgår exportandelen till . Det är min bedömning att exporten ävenframgent kommer att vara av vital betydelse för branschen. UtveckUngen av såväl exporten somhemmamarknadsförsäljningen avgörs i hög grad av branschens konkurrenskraft. Enstärkt sådan skapar givetvis förutsättningar även för en ökadhemmamarknadsandel. Några speciella styråtgärder i syfte att ökahemmamarknadsproduktionen har regeringen dock inte för avsikt att vidta.Huvudsyftet med forsknings- och utvecklingsinsatser bör enligt min uppfattningvara att i första hand stärka företagens konkurrenskraft både nationellt ochinternationellt. Detsamma gäller samverkan mellan producenter och användare avrostfritt stål. Jag ser givetvis positivt på en sådan samverkan som ett led iatt stärka industrins samlade konkurrenskraft. Ett samarbete måste därvid byggapå att de svenska företagens produkter har så hög kvalitet och sådana priseratt företagen kan konkurrera med ufländska stålproducenter. Jag vill i detta sammanhang upplysa om att frågan omstatens insatser på forsknings- och utvecklingsområdet f. n. bereds inomregeringskansliet och att ensamlad bedömning kommer att redovisas för i en proposition i börjanav . När det slutligen gäller ägarstrukturen vill jag upprepaatt regeringen inte är beredd att medverka till att de nuvarande ägarna lämnarsitt ägaransvar. 16 (vpk): Jag får tacka för svaret, som var omfattande.Svaret visar dock regeringens totala brist på en egen och självständigindustripolitik. Jag skall i korthet försöka göra en tolkning avindustriministerns svar. Han säger att ansvaret för jobben på de här orternaskall tas av storfinansen. Den nationella industripolitiken när det gällerspecialstålet bestäms av storfinansens spelregler. Forskning och utvecklingskall också underordnas storfinansen. Storfinansens totala ägarmakt skallbestå. Det är i korthet industriministerns svar till mig i ett mycketallvarligt ärende, nämligen frågan om specialstålets betydelse för helaBergslagen. Det handlar i slutänden om arbetstillfällen ochförsörjning för tiotusentals människor, om regionalpolitikens framtidainriktning, om orters framtid och över huvud taget om orternas existens. I minregion är i södra den sista utposten. Orterna runt omkring harfallit. Faller , så faller den sista stora orten i den regionen.Avesta är alltså av oerhört stor betydelse för att också orterna runt omkringskall leva vidare. är en annan typ av bruksort. Det är en litenort, och där innebär en nedläggning en total katastrof. Man kan ta liknande exempel från region efter region. Jagtycker för min del att de här frågorna är så viktiga att storfinansen inteensam kan få avgöra dem, och jag tror inte heller man kan lösa de här problemenpå dess villkor. Hur skall dä specialstålsindustrin bli en offensiv faktori Bergslagens utveckling och framtid? Kan ansvaret då läggas i ,, och "skåningarnas" händer? Kan det i så fallbli någonting annat än lösningar inom ramen för deras snäva intressen? Regeringen måste ju ändå ha haft någon form av förhoppningnär den tillsatte specialstålskommissionen med . Jag har för migatt i uttalade att han genom insatsen att filisätta enkommission skulle trygga eller rädda jobben. Vad var det då för uppgift kommissionen fick? Jo, denskulle främja en ändamålsenlig struktur inom specialstålsindustrin, kortsiktigtklara de akuta problemen - och det på kapitalets villkor - och på ett ellerannat sätt försöka åstadkomma en förändring, delvis på skattebetalarnasbekostnad, vilket skulle innebära nedläggningar och ytterligare minskning avantalet arbetstillfällen. De här inslagen fanns med bland de uttaladeavsikterna från början. Resultatet kan vi nu avläsa i specialstålskommissionensavsiktsförklaring till dess lösning, som inte gagnar de arbetande, inte gagnarregioner, och inte gagnar branschens framtid. De fyra specialstålsföretagen ,, och sade: Vi delar upp var produktion i två bolag-ett metallurgi- och ett plåtbolag. Produktionen skall koncentreras, ochföljden blir neddragningar. Ca 1 800 arbetstillfällen skall bort. Om specialståls-: industrin och verkstadsindustrin Om specialstålsindustrin och verkstadsindustrin Det var en total avsaknad av en framtidsinriktning, s. k.offensiva investeringar. Det här var bara en samordning av befintligaanläggningar, vilka redan tidigare hade försummats när det gällde investeringaroch framtidsinriktning. De villkor som ägarna ställde var att staten skulleskriva av lån på ca 1,4 miljarder. Dessutom skulle Investeringsbanken gå in. jModerbolagen till dessa företag skulle behålla sina rikedomar i fråga om skogoch vatten. Det var samma typ av agerande som när det gällde handelsstålsin-dustrin. Resultatet skulle alltså bli att sysselsättningen skulledrabbas. Ägarna skulle inte ta något ansvar, och de hade ingen industripolitiskframtidssyn när det gällde specialstålet. Forskning och teknisk utveckling-vilket är en viktig faktor - finns inte alls med i det här resonemanget. Regeringen ställer upp på grundidén bakomavsiktsförklaringen. Det är bara avskrivningen av lånen och ägarnasförlustansvar, om man får kalla det så, som spökar i kulisserna. Regeringen harnu enligt vad som sägs i pressen krävt att ägarna skall ta ett tioårigtägaransvar för förluster - vad det nu innebär. I övrigt godtar regeringenuppgörelsen. Om man gör det visar det på en total uppgivenhet och entotal brist på industripoUtisk målsättning. Kanske industriministern nu kommeratt säga att han har avgörande invändningar mot det förslag som har framlagts,att han har invändningar även på andra punkter än dem jag har redovisat. Detvore i så fall positivt. Men sammanbrottet nu i de s. k. förhandlingarna måste vällära regeringen någonfing? För det första skall det vara rejäla guldkantade"morötter" för storfinansen för att den skall gå med på enuppgörelse. För det andra har regeringen inga som helst styrmedel när detkärvar till sig, och vill - såvitt jag kan förstå av svaret - inte heller hanågra. Låt oss tänka oss in i industriministerns situation. Hanhar framför sig en storfinans som vill koncentrera sin produktion, vilketmedför färre jobb, och skriva av lån. Då säger regeringen med hänvisning tillnuvarande lagar och inriktning på poHtiken: Nej, det godkänner vi inte. Niskall ta ett tioårigt ansvar. Jag skulle vilja fråga : Vad finns det förrealism i att ställa ett sådant krav inom nuvarande ramar? Fanns det någonillusion om eller tro på att storfinansen skulle gå på det? Såvitt jag vetfinns det inte någon liknande uppgörelse någonstans där storfinansen agerar påarenan. Jag funderar på vad som egentligen ligger bakom regeringens agerande idetta sammanhang. Kanske kommer man med något nytt kort under hand - inte vetjag. Det verkar i varje fall ganska orimligt att man skulle tro attstorfinansen skulle gå på detta. Borde det inte nu vara regeringens ambition att ta etthelt nytt grepp på specialstålsindustrin, skaffa sig styrmedel så attstorfinansens maktställning kan minska och elimineras? Då tycker jagatt man skall ha några målsättningar som är viktiga. På grund av den minskningav sysselsättningen som kan komma att ske inom själva specialstålsindustrin,oavsett om det görs satsningar eller inte, måste det tillkomma andraarbetstillfällen. varaansvarig för dem, och var finns planer för dem? Borde det inte vara så attspecialstålsindustrin också hade en hemmamarknad som var större än dennuvarande? Man skulle inte bara nöja sig med den nuvarande hemmamarknaden utanäven se till att den växer. Man borde samordna det hela och öka forsknings- ochutvecklingsinsatserna, så att man kunde utnyttja ny och även befintlig teknik ivårt land. Vi borde också få en ägarsamordning av hela metallsektorn i ,så att den kunde bli slagkraftig. Min första fråga gäller om regeringen tänker vidtaåtgärder på bruksorter som , , , m. fl.Industriministern svarar att det är industrin själv som skall ta detta ansvar.Ja, vad innebär då det? Det kan ju inte vara ansvaret att satsa 100 milj. kr. Detta skall ställas i relation till kanske 1,4 miljardersom företageii vill avskriva. Det är inget särskilt flott erbjudande frånstorfinansen, om man vill sortera ut specialstålsindustrin och behålla sinarikedomar i moderföretagen. Men hur är det i övrigt? Kommer ägarna att ta ansvaret?Det är en intressant fråga, tycker jag. Från regeringens sida sägs att det ärstorfinansen som skall ta ansvaret. Såvitt jag förstår har man intetagit det ansvar som man borde ta. Min fråga till regeringen är fortfarande:Vad skall regeringen göra när storfinansen inte tar sitt ansvar? Man gör det juinte , och ännu värre måste det väl bli framöver. Min andra fråga är om regeringen vill styraspecialstålsindustrin till en högre grad av hemmamårknadsproduktion.Industriministern svarar att exportinriktningen skall fortsätta, att det ärkonkurrenskraften som avgör, och att man ej vill ha styråtgärder. Men dethandlar väl ändå om en utvidgad hemmamarknad - att man har någon form avindustripolitik för landet, som kan ha nytta av specialstålsprodukter. Jagskulle tro att en satsning på kommunikationer och transporter skulle vara endel av vad som behövs. Den avancerade tekniken för alternativ energi skaparockså avsättningsmöjligheter. Utnyttjande av våra råvaror i , även iförädling, skapar avsättning. En plan för komponenttillverkning i Sverigebehövs, inte bara med tanke på devalveringsvinster - det kan man göra en gång.Det är sådana åtgärder, en sådan inriktning, en sådan plan som skulle inriebäraavsättning på en ökad hemmamarknad. Att kriga på den befintligahemmamarknaden ger en viss effekt. Man bör också tänka på det oerhört starkasamband som finns mellan specialståls- och verkstadsindustrin. Jag arbetar i handelsstålsindustrin. För sade man att nu skallvi ha plåt till bilindustrin. Det blev ingen plåt-det blev för dålig kvalitet.Nu, därefter, kan detta önskemål förverkligas genom att man satsarpå kvalitet. Den kan inte användas av ASEA, som juär ägare till ; man får importera från . Jäg skulle kunna rada exempel på exempel som visar hur detser ut. Det finns möjligheter med nuvarande och framfida specialstålsprodukter,som kan appliceras inom den svenska verkstadsindustrin. Men för detta krävsstyrning och planering. Och den enda planering som kan vara positiv i dettasammanhang är väl den som utförs av de anställda själva, i samhällelig regi,för storfinansen har inte tagit sitt ansvar. 7 protokoll 1983/84:37-39 Om specialstålsindustrin och verkstadsindustrin Det är vidare bra med konkurrenskraft, men ett mycketviktigt mål måste vara att den skall gagna jobben i . Man kan inte låtaden svenska specialstålsindustrins konkurrenskraft utvecklas helt fritt, för dåkanske man hamnar i en total exportinriktning, så att ingenting blir över förSverige och t. o. m. jobben försvinner. I en nationell industripolitik måste envidgad hemmamarknad vara en oerhört viktig del. I vad gäller den tredje frågan, om utvecklings- ochforskningsinsatserna, anser regeringen att forskning skall bedrivas medinriktning på förstärkning av konkurrenskraften. Det understryks att regeringennu behandlar någon form av forskningsinsatser i samhällets regi, som skallredovisas i vår. Det är jättebra att sådana forskningsinsatser görs, men detblir väl i stort sett storbolagen som kommer att få fördel av effekterna häravoch som kommer att bestämma vad de skall användas till. Ett fruktansvärtexempel på detta är ASEA:s och inaktivitet i vad gällerElred-projekten. Dessa har åtminstone gått förlorade för svensktvidkommande. Forskning och utveckling är en framtidsfråga, och det ärbra med konkurrensforskning, men utan någon form av samhällelig planering ellermedverkan frän de arbetande i den får storfinansens intressen råda, ochfackföreningarna ställs maktlösa på bruksort efter bruksort. Det kanske allvarligaste i industriministerns svar är detsom han säger med anledning av min fjärde fråga, som gäller om intestorfinansens makt måste elimineras. Det svar som lämnas är: Nej, den skallinte lämna sitt ägaransvar. En följdfråga måste då bli: Ämnar man utkräva någotägaransvar, och i så fall hur? Man kan väl inte bara passivt åse att det fårligga kvar inom specialstålsindustrin efter vad som har hänt? Regeringen kani dagens läge bara stå till tjänst med guldkantade "morötter" ochöppna dörrar. Men vilket ansvar avkrävs av ägarn f. n. i vad gäller jobb, i vadgäller regionala hänsyn - avseende hela Bergslagen - och i vad gällerbranschens framtid? Och vad kan man avkräva dem när man säger att ägaransvaretskall ligga kvar där det finns? Om regeringen inte vill göra någonting, finner jag att denär nöjd med , , Axel i och SkånskaCerherit, som har gått in i . Jag kan inte tolka det på annat sätt. Vad skall regeringens alltså göra nu när förhandlingarnahar brakat samman? Den sitter på första parkett, och det är tydligen det somatt en svensk regering skall göra. Den har möjlighet att sitta på förstaparkett och se vad som händer - att ingripa är tydligen, inget alternativ ensför en socialdemokratisk regering, inte ens att skapa de styrmedel som skullebehövas. En strukturomvandling kommer väl nu att ske på ett eller annat sätt.Ännu kan nykonstrukfioner genomföras. Jag är alltså inte främmande för attsådana kan dyka upp i det här läget. Men f. n. är man helt i storfinansenshänder, och regeringen måste väl ha någon idé om hur man skall tackla dessafrågor. Och vad gör rörelsen, ? Varför är den såpassiv ? är inte representant för de arbetandesfackföreningar, men han är ändå representant för en regering som baserar sittagerande på hela rörelsen.Jag frågar mig: Var finns rörelsen när det gäller att gä emotstorfinansens intressen? En sådan inriktning fanns i stor omfattning,åtminstone i ord, före valet . Då skulle det piinsann bli förändringar baraman fick en annan majoritet i . föreligger denna majoritet. Åsling hade en doktrin. Han sade att ägarnaskall få ta ansvaret för nedläggningar. Det gällde då Stora Kopparbergsanläggningar i . Är skillnaden mellan en borgerligoch en socialdemokratisk industriminister bara den att det på den fidenslussades itt miljarder men att så inte sker nu - ansvaret skall fortfarancfeligga kvar inom storfinansen, vilket leder till att jobben försvinner? Om specialstålsindustrin och verkstadsindustrin 17HANS i (vpk): Jag har valt att gå in i den här debattenmellan och industriministern därför att både frågan och svaretär väldigt viktiga för bl. a. , som jag representerar. Jag harju också engagerat mig i det som gäller specialstålsindustrinsutveckling. Beträffande svaret måste jag instämma i vad Lars-OveHagberg sade, att den samordning som det hänvisas till, där 1 800' personerkommer att försvinna från specialstålsindustrin, i hög grad påminner om denutveckling som skedde i fråga om handelsstålet. Man får behålla kraft och skogoch man får genomföra avskedanden. Vi får se hur det blir - om det blir frågaom gåvor och bidrag från staten eller något annat. säger att han beklagar att de nuvarandeägargrupperna inte var beredda att ta ett ägaransvar på det sätt som han hadeförutsatt. Men en något närmare analys av storfinansens och stålkapitaletsagerande visar ju att några risker på har man aldrig varit villigatt ta. har det ju varit svårt att finna att man velat ta ansvar förnågot annat än sina egna vinster och sitt eget kapital. Jag måste verkligenfråga den socialdemokratiske industriministern vad han egentligen hade väntatatt storfinansen skulle göra i det här läget. Hade industriministern väntat attstorfinansen skulle känna ett samhällsansvar som innebär att man tar ansvar förägande och utveckling ? Eller vad hade industriministern tänkt sig? "Det är enligt min uppfattning viktigt attunderstryka att industrin själv har ett stort ansvar för sysselsättningen på deberörda bruksorterna." Det här är ord som förefaller som ett eko från vad somsades under den borgerliga regeringsfiden. Ägaransvar har ju vi i Västmanlandhört talas om . Vi är plågsamt medvetna om utvecklingen i samband mednedläggningen av Spännarhyttan, liksom om de löften som ställdes ut förNorbergs kommun. Det är fortfarande en mycket stor fråga i ,kommun,vart de 300 jobb tog vägen som ASEA utlovade, när ASEA vid det tillfälletskulle ta sitt ägaransvar. Det finns många sådana här exempel i Bergslagen, och jagtycker att det närmast är illusionspolitik att i detta sammanhang hänvisa tillett ägaransvar Om specialstålsindustrin och verkstadsindustrin - hänvisatill ägare som inte vill göra annat än skära ner och i första hand rädda sinavinster. Rörande hemmamarknadsproduktionen kan man föra en mycketomfattande diskussion. Men jag tycker det är viktigt att peka åtminstone pånågra fakta som överstyrelsen för ekonomiskt försvar har redovisat.Överstyrelsen säger att den svenska industrikakan - och här hänvisar jag tillverkstadsindustrin, som jag precis som tycker bör meraintegreras med stålindustrin- innehåller så många hål, att vårsjälvförsörjning är hotad på många områden. Det är inte säkert att en sådandevalveringspolitik som regeringen fört, när man väntat sig att det skall bliökad efterfrågan på hemmamarknadsprodukter, verkligen lyckas på lång sikt,eftersom det inte finns produktionsresurser för att motsvara en dylik efterfrågan.Jag menar att det måste ske en medveten styrning mot utveckling av produktionenhär hemma, så att vi kan svara upp mot eventuella krav som kommer genom en ökadefterfrågan. Vidare talas det om företagens konkurrenskraft. Ja, det ärklart att vi skall ha en export av stålindustriprodukter. Jag tror inte att vikan överleva utan en sådan export - det är inte på någotvis så frågan står. frågan är vad som sker på lång sikt. Vi vet att det ären oerhört hård verklighet som man har att jobba i på exportmarknaderna. Detvar inte länge sedan direkt ingrep och minskade sin import - på ettdiktatoriskt sätt, utifrån sin starka ställning i världsekonomin-genom attålägga de stälexporterande länderna att minska sin produktion eller i varjefall minska leveranserna till . På vad skall konkurrenskraften bygga? Skall det vara enytterligare uttunning, där man har ett fåtal produkter kvar som är lönsamma ochsom kan stå sig i världskonkurrensen? Borde man också inte se till behovet aven utvecklad stålindustri, i ljuset av en levande verkstadsindustri? Det här är en av vårt partis käpphästar. Vi har, när viväckt våra stålmotioner, framhållit att vi ser en integrering mellan de olikaleden praktiskt taget ända frän gruvan till slutanvändaren.