prot · G70964 · 1983-12-31 00:00:00 — Vidare var syftetatt fråga hur regeringen ser på konsekvenserna för dessa grupper beträffandegenomförda och planerade nedskärningar av de offentliga utgifterna. Det kundeju nämligen tänkas att sådana nedskärningar inte förbättrade villkoren för barnoch ungdom, utan tvärtom försämrade dem. som jag framför mitt tack för regeringens svarmåste jag säga att jag är besviken över dess innehåll. Där finns ingenförståelse för de svåra problem som föreligger. Regeringens företrädare intarfrån början en igelkottsattityd. jag presenterar"en onyanserad svartmålning". Det är möjligt att jag doppat penseln isvart färg, men i så fall beror det.på att verkligheten för många barn ochungdomar är svår. Det är också möjligt att något av de anförda exemplen inteuttryckts i helt professionella termer. I så fall ber jag utbildningsministernom tillgift. tar ut några enskilda formuleringar imin interpellation, som hon tror att det är möjligt att tillbakavisa. Men isvaret finns ingenstans ett erkännande av att många barn och ungdomar har detfruktansvärt besvärligt och svårt i dagens samhälle. Ännu mindre finnsnaturligtvis något erkännade av att nedskärningarna på det offentliga områdethar ökat svårigheterna. Detta är fantasfiskt av en regeringsmedlem som härframträder som ställföreträdare för statsministern i hans egenskap av ordförandei barn- och . Om vi ännu skall tala imålartermer så innebär det en vitmening av samhället som jag inte troddesocialdemokrater skulle ägna sig åt. Vad jag velat få till stånd är en debatt om de allmännatendenserna i utvecklingen av barnens och ungdomens situation under nuvarandeförhållanden. Förbättras dessa stora och viktiga gruppers läge i olikaavseenden, eller sker till äventyrs en försämring? Får man troutbildningsministern så är allt väl i det bästa av samhällen, som blev såutomordentligt så fort vi fick en socialdemokratisk regering. Jag trodde attden attityden skulle ha lagts av i opposition, men tiden vartydligen inte tillräckligt lång. erkänner dock, med ord hämtade urdirektiven vid tillkallandet av barn- och , att skillnadernai uppväxtmiljö och levnadsvillkor är stora mellan olika grupper avbarn och ungdomar. Dessa ord ger dock knappast en helt realistisk bild av vad somverkligen hänt under den ekonomiska krisens år. Sanningen är ju attskillnaderna har ökat mellan olika grupper av barn och ungdomar under desenaste åren. Vi har fler invandrarbarn än tidigare med deras särskildaproblem. Många ungdomar är nu arbetslösa. Man behöver inte ha sett verkningarnaav 1930-talets ungdomsarbetslöshet för att kunna sätta sig in i följderna,fysiskt, psykiskt och socialt, av långvarig arbetslöshet, av att ha ställtsutanför produktionen. Många barn är barn just till arbetslösa. Hur trorutbildningsministern att det påverkar deras utveckling? Många ungdomar är ännuhårdare drabbade och direkt utslagna. Många barn är barn till utslagna. Hur tarvi ansvaret för dem? Ja, inte gör vi det genom att vifta bort problemen.Och inte heller är det någon tröst för dem att vi måste föra - som statsrådetuttrycker det - en stram finanspolitik vars konsekvenser inte något områdeeller någon grupp kan undgå. Konsekvenserna för olika grupper är nämligenväldigt olika! Bördorna fördelas inte rättvist, i det nuvarandesamhället. har klyftorna i fördelningen av inkomster ochförmögenheter vidgats. somen allt större grupp människor tvingas vändasig till socialvården för sin försörjning har kurserna på akfiebörsen för varjeår slagit nya rekord. Reallönerna för arbetare och lägre tjänstemän har sänkts,medan företagsvinsterna nu växer dramatiskt. Kom inte och säg att detta är enrättvis fördelningspolitik! Och dessa orättvisor slår hårdast mot dem somtvingas vara beroende av det offentliga, och just i denna grupp är barn ochungdomar starkt representerade. I ett läge när arbetslöshet, utslagning ochreallönesänkning slår hårt är det särskilt viktigt att det offentligas insatserkan byggas ut i stället för att inskränkas. Jag vet att vi är överens om attförsvara barnomsorgen mot de. borgerligas attacker och deras försök att lämnaöver den till privat profitmakeri, så det är inte det vår debatt gäller - detär i stället omfattningen och kvaliteten på den offentliga barnomsorgen. tycker att min kritik av densocialdemokratiska barnomsorgspolitiken är "orättfärdig och i mångaavseenden felaktig". Jag vill häremot hävda att det hon säger icke ger enkorrekt bild av läget och utvecklingen. Det är naturligtvis riktigt att den nya socialdemokratiskaregeringen framställde ett förslag om statsbidrag till kommunernas barnomsorgsom var bättre än det som gällde under de borgerliga regeringarna - skulle barafattats annat! Men perspektiv är alltför kort. När -överenskommelsen träffades 1976 om att bygga 100000 nyadaghemsplatser och 50000 nya fritidshemsplatser ingick i denna också attstatens andel av kostnadstäckningen för förskole- och fritidshemsverksamhetensuccessivt skulle öka . Inget av de uppsatta målen harförverkligats. En tredjedel av platsantalet i femårsplanen missades. Och denfaktiska utvecklingen blev att statens andel av kostnadstäckningen hela fidenhar sjunkit. Den nya socialdemokratiska regeringens förslag innebar entillfällig ökning. Man eftersom indexregleringen av statsbidragen avskaffades,kommer kommunerna att få vidkännas en reell minskning av statsbidragets storlekinom bara . Så var det med den förbättringen. Hur är det då med daghemsköerna? Ökar de eller minskar de,som påstår? Trots att man inte har velat uppfyllamålsättningen i femårsplanen, så har det byggts en del daghemsplatser. Antaletplatser i familjedaghemmen har också ökat. Fler barn finns nu i barnomsorgen.Men jag skulle vilja varna för att använda sifferuppgifter i något slagsskrytvals, som utbildningsministern gjorde. Uppgifterna som användes är hämtadeur barnomsorgsundersökningen 1982/83, utförd av . Dennasäger att det 1983 efterfrågades 88000 nya platser jämfört med Om följderna för barn och ungdom av regeringenssparförslag Om följderiia för barn och ungdom av regeringenssparförslag Minskningen i efterfrågan gäller alltså 49000 platser. Man bör dockläsa något mer i texten. Där påpekas nämligen två viktiga saker i sammanhanget: Vid jämförelseav undersökningsresultaten måste hänsyn tas till att totala antalet barn iåldern har minskat med ca 40000 mellan de båda undersökningstillfällena. På grund av att1982/undersökning inte omfattar de allra yngsta barnen - födda underfjärde kvartalet 1982 - minskar antalet 0-6-åringar med ytterligare ca 20000.Detta gör alltså sammantaget 60000 barn, vilket skall jämföras med den s.k.minskningen i efterfrågan - 49000 barn. "Minskningen" av daghemskönter sig mot denna bakgrund inte så imponerande - om det nu över huvud taget varnågon minskning! Man bör i sammanhanget också korrima ihåg att arbetslösaföräldrar kanske inte längre efterfrågade daghemsplats för sina barn. Vidarebör observeras den överinskrivning av barn på daghem som förekommer i mångakommuner, och som både föräldrar och personal protesterar emot, eftersom deanser den utgöra en kvalitativ försämring. 1 veckans nummer av LO-tidningenberättas att totalt 34 000 personer skrivit på de namnlistor som de fackligaorganisationerna vid barnstugor fördelat méd kravet: Nej tillöverinskrivning bygg bort kön! Anser kanske utbildningsministern attöverinskrivning på daghemmen också är en förbättring? Det bör för fullständighetens skull erinras om att av dedrygt 653000 barnen i åldern var det 1983 , eller 248 000, som hadeplats inom den kommunala barnomsorgen, varav 149000 hade daghemsplats. Avsamtliga 438 000 7-10-åringar var det , eller 97 000, som hadeplats inom den kommunala barnomsorgen, varav 54000 på fritidshem. Behov avutbyggnad torde alltså inte saknas. Även nedskärningar på skolans område innebär obestridligenförsämringar. Beslutet om att vikarie i vissa fall intebehövde sättas in av en lärares bortovaroförutsatte ju en bedömning på det lokala planet. 1 den socialdemokratiska s. k.sparpropositionen gick man ett avsevärt steg längre. drog maridirekt in statsbidraget till den första vikariatsdagen. Det gick vpk bestämtemot och krävde i motion att vikarie skall kunna sättas in från första dagenvid lärares frånvaro. Detta känner utbildningsministern mycket väl till. Dethade varit hederligare att nämna det i interpellationssvaret. Det huvudsakliga kan dock icke döljas; Även på skolansområde har betydande nedskärningar genomförts, vilka självfallet innebärförsämringar för barn och ungdom. Försämringar av skolmåltiderna, förlängdaminimiavstånd för skolskjutsar, minskning av antalet gåvoläromedel - alltsåböcker som barnen får behålla och inte behöver betala - är metoder som mer ochmer används ute i kommunerna. I en skrivelse till länsskolnämnderna sadeskolöverstyrelsens arbetsgrupp för resursfördelningsfrågor :"det har också framförts att smärtgränsen nu är nådd i vissa kommuner ochatt ytterligare besparingar kan få vittgående konsekvenser förskolans verksamhet". I ett klassamhälle är det de mest utsatta grupperna -arbetarbarn och invandrarbarn i de fattigaste kommunerna - som drabbas hårdast. Några förslag som på ett avgörande sätt förbättrar lägetför barn och ungdomar finns inte i regeringens budgetproposition.Livsmedelssubventionerna skar man ned och försämrade därmed främst förbarnfamiljerna, men något förslag om höjning av barnbidragen har inte lagtsfram. En sådan reform är trängande nödvändig. Kan regeringschefens företrädarei den här debatten tala om huruvida det blir något förslag i vår om höjdabarnbidrag eller inte? De enda poster i budgetförslaget som det lönt att hålla fram är idrottsanslaget och några kulturanslag. Detär blygsamma delar, särskilt sett mot penningvärdets försämring, av det"Rhenguld" som man hittade i Kungl. Andra anslag drar man i stället ned som det till utgivningav billiga barnböcker. Svårigheterna för biblioteken är inte borta. Och någraavgörande initiativ har inte tagits för att skydda barn och ungdom mot kommersialiseringenav ideologi och kultur, som så hårt inriktar sig på dessa de mest värnlösa ochmottagliga grupperna. Den allt starkare exploateringen av barnen i borgerligegoistisk anda är ett hot mot både nutid och framtid. Den kommersiella ungdomskulturenbygger på uppfattningar som går stick i stäv med arbetarrörelsens grundläggandevärderingar om solidaritet, om ekonomisk och social rättvisa. Visst har väl många barn och ungdomar det mycket svårt idagens samhälle ? Om följderna för barn och ungdom av regeringenssparförslag 8 (): Jag vill först kommentera min reaktion närjag läste C.-H. interpellation till statsministern. Den ger enligtmitt förmenande uttryck för ett mycket centralistiskt tänkande - regeringenskall stå till svars även för frågor som är rent kommunala, såvitt jag kanförstå. Det finns en hel del schabloner i texten som är illaunderbyggda, och jag noterade att C.-H. i sitt inlägg med anledningav svaret var betydligt mer återhållsam i sina konstateranden. Det är en liten kommentar jag skulle vilja göra till C.-H.Hermanssons inlägg. I interpellationen heter det att regeringens innehållandeav medlen från beskattningen av juridiska personer skulle få speciellt negativakonsekvenser för de unga. Detta är såvitt jag förstår en mycket långsöktkoppling. Det pågår en översyn av effekterna av borttagandet av kommunernasrätt till medlen från beskattningen av juridiska personer, men det finns noganledning att ifrågasätta kopplingen av detta till anslagen för barn ochungdom. Jag har gått in i den här debatten därför att jag råkarvara ordförande i en liten utredning som gör. Den gällerkommunernas, statens och landstingens insatser i fråga om kulturpolitiken. Vihar försökt utvärdera vad som har skett på de områdena med hänsyn främst tilldecentraliseringsmälet Om följderna för barn och ungdom av regeringenssparförslag och medhänsyn till målet att nå eftersatta grupper. På grundval av de rapporter ochdet underlag i övrigt som vi har kan jag säga att ett samlat intryck äratt barn- och ungdomssatsningarna inte har drabbats härdare av nedskärningarnaän andra satsningar inom kulturområdet. Det finns nog inte underlag för att så säkert som C.-H.Hermansson gör i interpellationen konstatera konsekvenserna av nedskärningarna.Något underlag för det finns i varje fall inte hos vare sig Kommunförbundeteller . På båda hållen säger man att det är klart att kommunerna harprioriterat barn- och ungdomsinsatser samt äldreinsatser, och man menar attbarnkulturen har hävdat sig hyggligt. Man har fått ett genomslag imedvetenheten om betydelsen av detta. Men när vi tittar på barnkultursatsningarna lokalt - därär det ju lättare att nå ut fill alla barn än det är med statliga insatser-finner man att insatserna på barnkulturområdet till övervägande del har riktatsmot de små barnen, medan barnkultursatsningarna riktade mot ungdomsgrupperna ärbetydligt färre och mindre genomtänkta. Därför är vad som kommer att ske isamband med planeringen av världsungdomsåret mycket viktigt. Det är just ungdomsgrupperna som hårdast drabbas avkommersialiseringen och som också drabbas av den storaungdomsarbetslösheten. Man måste därför i en ökad medvetenhet prioriterametoder för att nå ungdomarna. Vi har också tittat på vilka målgrupper olika barn- ochungdomsaktiviter når. Det är otvivelaktigt så att ju närmare i det lokalabostadsområdet eller i den trängre kretsen som aktiviteterna ligger, destobättre når man ut till just eftersatta gruppers barn. Därför är det viktigt attse hur man har satsat på barn- och ungdomsorganisationer,hur institutionerna satsar på familjeaktiviteter och hur man har utvecklatskapande verksamhet i bostadsområdena. Vid en jämförelse mellan kommunerna finner man attklyftorna har ökat som börjar efter 1974 och sträcker sig framtill . Kultursatsningarna har alltså förstärkts i de rika kommunerna ochblivit klart mindre i de små och fattiga kommunerna. Men bilden är inte heltentydig. Det finns faktiskt en klar politisk skillnad: Framför allt icenterkommunerna har man skurit mycket hårt i den allmänna kulturellaverksamheten. Det är avgörande, eftersom de kommunerna redan från början harmycket små anslag för just sådana satsningar. Vidare har rationaliseringseffekterna slagit hårt mot demycket små aktivitetsmedel som kulturinstitutionerna har. Det är glädjande attregeringen har uppmärksammat detta och beaktat det i årets budgetproposition.Kulturinstitutionerna sitter ju fast i kostnader för personal och lokaler, ochutrymmet för aktiviteter är mycket begränsat. Vi har också i utredningenförsökt se vad som har hänt med den regionala verksamheten, med den uppsökandeverksamheten och verksamheter riktade till barn och ungdom. Vi kommer attförsöka beskriva utvecklingen på dessa områden, och jag tror att det är viktigtatt man betraktar de statliga, de landstingskommunala och de kommunala bidragensom en förstärkning av verksamheten. På detta område behövs ett ökat samarbetemellan de olika anslagsgivarna för ett mer På denna punkt instämmer jag i C.-H. bedömning att mångabarn och ungdomar har det svårt i dagens samhälle. Naturligtvis måste vi i enbegränsad ekonomi mera medvetet rikta insatserna mot dessa grupper. och jag är helt överens omatt många barn och ungdomar förvisso har det svårt i dagens samhälle. Jag har valt att ge ett relativt omfattande svar påinterpellationen både för att redovisa vad som görs för att förbättrasituationen och för att kommentera de avsnitt i interpellationen som jagupplever som starkt överdrivna. Jag menar att verkligheten i sig för barn ochungdomar är så pass problemfylld att den inte behöver överdrivas. Verklighetenräcker gott som debattunderlag. Det var också medvetenheten om dettaförhållande som var regeringens motiv för att tillsätta en barn- ochungdomsdelegation och för att fortsätta arbetet på område efter område för atthitta åtgärder som kan förbättra situationen. Förvisso är många barnfamiljers ekonomiska situationbekymmersam, och därför funderar vi på olika metoder att hjälpa barnfamiljerna.I detta sammanhang är naturligtvis barnbidragsfrågan en aspekt, men här kan manockså överväga insatser på andra områden. Vi måste överväga vilkaomprioriteringar som kan göras. Barnomsorgen är mycket viktig. Det gäller att på allt sättstimulera både utbyggnaden av och kvaliteten i barnomsorgen. Jag menar ocksåatt regeringen på olika sätt har arbetat för utbyggnaden. Ett första steg varatt riva upp det mycket otillfredsställande statsbidragssystemet. Ett andrasteg var att införa ett statsbidragssystem som innebär en större frihet förkommunerna att handha resurserna, så att fler barn kan omfattas av de kommunalabarnomsorgsplanerna. Det tredje steget är den särskilda arbetsgrupp somsocialministern har tillsatt. Den skall arbeta med frågorna i ett litet längreperspektiv. Överinskrivning i sig är naturligtvis inte någontingpositivt, utan det är just den kommunala friheten i det nyastatsbidragssystemet som är intressant. Min redovisning av de faktiska förhållandena var inteavsedd att vara någon "skrytvals". Jag är starkt medveten om att detbehövs förstärkningar inom barnomsorgen beträffande både utbyggnaden ochkvaliteten. Inom skolans område finns också mycket att göra, främstför att alla elever verkligen skall få de kunskaper och den utveckling som dehar rätt till. Jag vill erinra om att en av de första åtgärder som vidtogs påskolområdet var tillsättandet av den arbetsgrupp som skulle studera risken förutslagning av barri från den obligatoriska skolan. Denna grupp tillsattes avstatsrådet . Dessa frågor arbetar vi särskilt med den här våren. Jag vill också erinra om det förhållandet att den svenskaskolan faktiskt är den dyraste skolan i världen. Att helt undanta skolan frånåterhållsamhet i budgetarbetet går inte. Både påskolområdet och på kultur- och fritidsområdena är kommunernas Om följderna för barn och ungdom av regeringenssparförslag 2 protokoll 1983/84:64-66 Om följderna för barn och ungdom. Jag anser att regeringens åtgärder för att förstärka denkommunala ekonomin därför är mycket väsentliga. Bara det som gjordes genom denkommunalekonomiska propositionen, nämligen att återställa skatteunderlaget frånfysiska personer till , innebar en miljard till kommunerna. Regeringenspolitik att bekämpa inflationen förbättrar också successivt det finansiellaläget för kommunerna och möjliggör ökade insatser, bl. a. på barn- ochungdomsområdet. I ett samtal som jag hade medkommunalmän i pekade dessa på hur de kunnat genomföra en kraftigökning av biblioteksanslagen, just därför att det blivit lättnader i denkommunala ekonomin. Många av dessa insatser har ett direkt samband medsamhällsekonomin i stort, och det kan aldrig ett regeringsparti komma ifrån,även om vpk;s budgetpåse sällan tycks sina. Visst är det beklagligt att så mycken möda i dessa tidermåste ägnas åt att jaga statliga och kommunala utgifter som inte oundgängligenkrävs för att upprätthålla verksamheten. Det är självfalllet inte med lätthjärta som en socialdemokratisk regering lägger fram förslag omutgiftsnedskärningar, t. ex. på skolans område. Vi vet att det innebär en ökadpress på elever och personal. Men vi kommer inte undan den mycket stramabudgetbehandlingen. Att få samhällsekonomin i balans är nämligen, som vi serdet, en förutsättning för att vi skall kunna värna välfärdssamhälletoch garantera insatser för barn och ungdom. Dessutom innebär det att denuppväxande generationen inte dras på dessa alltför stora skuldbördor när dekommer upp i vuxen ålder. 10CARL-HENRIK (vpk): Jag tänkte först ta upp och svara på någon fråga som hon ställde till mig. Hon tyckte att mininterpellation var centralistisk, därför att den tar upp inte bara områden därregeringen är direkt ansvarig, utan även områden som kommunerna har ansvaretför. Jag hade förstått hennes karakteristik bättre om jag bara hade diskuteratregeringens fögderi. Då hade man väl kunnat säga att det var ett centralistiskttänkande. Men som utbildningsministern starkt betonade i sitt senaste anförandeär kommunernas ekonomi utomordentligt viktig för de åtgärder som kan vidtas påskolområdet och på kulturområdet och som riktas till barn och ungdomar. Jagtyckte därför att det var nödvändigt att diskutera både det som regering ochriksdag direkt har ansvaret för och det allmänna läget i samhället, där jukommunerna spelar en väldigt stor roll. När det gäller de nuvarande reglerna för beskattning avjuridiska personer, där ställde en fråga till mig, är det väli alla fall så att dessa skapar problem för en rad kommuner som anser sigberövade viktiga delar av sina skattemedel. Det tvingar dem till nedskärningaroch besparingar som slår hårt kanske just på detta område. Jag tror alltså attdet här finns ett direkt samband, och jag vill än en gång erinra om vadutbildningsministern sagt om att kommunernas ekonomi är betydelsefull i dettaavseende. Detta medanledning av de frågor som ställdes! hävdade i övrigt att barn och ungdomar intedrabbats hårdare än andra grupper av de nedskärningar som skett på kultur- ochutbildningsområdet. Det är naturligtvis svårt att göra en värdering av det. Menmin grundläggande värdering är den att det finns grupper i samhället som intedrabbats alls av några nedskärningar. De grupper som kunnat plocka hem mycketstora förmögenhetsökningar på grund av uppgången på aktiebörsen och som ärdelaktiga i bolagens vinststegringar, osv. de grupper som finns på denena sidan av den ökade klyfta som alla noterar när det gällerförmögenhetsfördelningen i samhället - har inte tvingats vidkännas någranedskärningar. Barn och ungdomar har en speciellt svår situation, dettror jag vi är överens om. Görs det då nedskärningar på skolans område, detkulturella området och andra områden, slår det naturligtvis hårdare mot deredan eftersatta grupperna än mot andra. Dessutom innebär utvecklingen påmassmedieområdet att barn och ungdomar mer och mer utsätts för just denkommersiella påverkan som också berörde. lyckades juriksdagen slå tillbaka attentatet mot utbildningsradion, men här rörde det sigju bara om en liten del av den process som pågår och som skapar utomordentligtsvåra problem, vilka vi inte ännu - det måste vi väl alla erkänna - har kunnatbemästra. Jag vill också understryka uttalandeatt det i det fortsatta arbetet är viktigt att prioritera ungdomen, dock utanatt eftersätta vad som måste göras för barnen. De stora ungdomsgrupperna i vårtland är i utomordentligt hög grad utsatta för kommersialiseringen av kultur ochideologi. har vi fått en mängd material som åskådliggördetta. Vi måste hjälpa ungdomarna att försvara sig. Annars uppfylls inte deplikter som måste åvila riksdag och regering. Jag tror också att det, som påpekades, är riktigt attklyftan mellan kommunerna har ökat . Det är nog någontingsom man tyvärr måste erkänna. Segregationen på skolområdet visar tendenser attinte bara befästas utan kanske också att försvåras. Här har det ju gjortsundersökningar av olika slag, vilka visar att reformerna inom skolsystemet intehar medfört någon avgörande förändring. Med anledning av vad senast yttrade villjag säga att vi är överens om den allmänna målsättningen - det vet hon sedantidigare - att barnomsorgen måste utbyggas och dess kvalitet förbättras. Jaghoppas att vi också är överens när det gäller nödvändiga kulturinsatser förbarn och ungdomar. Men vi får inte inbilla oss- och med dettaskall jag sluta, herr talman, eftersom min tid är slut - att de här problemenskulle vara lösta bara vi lyckas få ekonomin i balans, som det heter, dvs.lyckas komma in i en kapitalistisk högkonjunktur. Problemen kommer att finnaskvar, och de kan t. o. m. komma att förvärras. Därför får vi inte slå oss tillro, när vi ser att exportsiffrorna blir bättre. Här krävs genomgripandeåtgärder och en utomordentlig förbättring av analysen av barn och ungdomarssvåra belägenhet för att vi skall kunna gripa oss an frågorna på ett riktigtsätt. Om följderna för barn och ungdom av regeringenssparförslag Om följderna för barn och ungdom av regeringenssparförslag 11ING-MARIE ():