prot · G709139 · 1983-12-31 00:00:00 — När jag säger att det är fel att avvakta tilldess allvarlig fara har inträtt, så menar jag precis vad jag säger.Socialtjänstens medarbetare måste nämligen avvakta till dess allvarlig fara harinträtt, innan de kan få ett barn omhändertaget genom prövning i länsrätten.När regelmässigt får kontakt med barnen och de unga missbrukarnaär faran tämligen stor; men kanske inte allvarlig. Jag menar att redan när denomständigheten föreligger att ett barn löper stor fara till liv och lem skallsocialtjänsten genast kunna ingripa. Ärligt talat tror jag att delar den härsynpunkten. Jag kan inte tänka mig annat än att han gör det. Ettförstahandsuppdrag för kammaren måste enligt min mening vara att ta åtminstoneden moderata reservationen på den här punkten ad notam. Det som där tas upp är Utbyggnad av vissa medicinska verksamhetsområden, m. m. någontingsom är viktigt och som är ett problem . De frågor som behandlas i de andrareservationerna, bl. a. vårdtidens längd, är ju en konsekvens av den nuvarandepolitiken. Jag begär inte allt av , men jag begär att han skallställa sig bakom den reservation vi nu diskuterar. 23 (): Så självklart är det inte, ,för ärenden har överklagats och behandlats av kammarrätten, vars utslag harkommit, och det visar sig där att det råder stor oklarhet. Vi menar att det ärsjälvklart att politiska samhällsfostrande verksamhetbör behandlas på samma grund som övriga ungdomsorganisationer. Om riksdagengör ett sådant klart uttalande behöver inte ärendena gå till kammarrätten ochprövas där. 24 (): Helt kort till : Det är klartatt jag och också förmodligen väldigt många av kammarens ledamöter är ängsligaoch rädda för att göra , socialnämnderna, till något av enpolismyndighet. Vi vill bevara de grunder som är ochsocialtjänstlagens fundament. I ett sådant fall som beskriver,där man plötsligt upptäcker ett mycket svårt ärende som inte harkommit åt, utgår också jag ifrån att L'VU gäller. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslutet redovisas efter debatten om socialutskottetsbetänkande 26.) Kammaren övergår nu till att debattera socialutskottetsbetänkande 21 om utbyggnad av vissa medicinska verksamhetsområden, m,m. Utbyggnadav vissa medicinska verksamhetsområden, m. m. 26 BOARVIDSON (m): I socialutskottets betänkande 21 behandlasett antal motioner. Jag skall något beröra två av de moderata motionerna ochreservation nr 1. I motion 1983/84:782 av och att som sin mening ger regeringen till känna attspecialistläkare inom gynekologi/obstetrik och barnsjukdomar samt övrigspecialutbildad vårdpersonal skall ha sin givna plats inom primärvården. I utskottets betänkande redovisas utförligtsocialstyrelsens Allmänna råd (1981:4) om hälsovård för mödrar och barn inomprimärvården och Riktlinjer beträffande anknytning av barnläkare ochgynekologer/obstetri-ker till primärvården. Utskottet hänvisar också till attsocialstyrelsen avser att startaen utredning för att konkretisera arbetsuppgifterna för distriktsläkare inombarnhälsovård/barnsjukvård och distriktsläkare inom mödrahälsovård och öppengynekologisk vård. kommer det att finnas bättre tillgångtill specialister inom barnmedicin och gynekologi. Med hänvisning till utskottets redogörelse är jag för övertygad om att motionärernas önskemål kommer att beaktas i det fortsattaarbetet. Att vi från moderat håll hävdar att primärvården måste ha hög kvalitetför att bli effektiv är självklart. Det ankommer på sjukvårdshuvudmännen attpraktiskt omsätta de råd och anvisningar som utfärdar. Jag ärövertygad om att man kommer att beakta de önskemål som finns ute i de olikalandstingen och ta till vara specialisterna för att tillgodose det vårdbehovsom föreligger. I motionen 1623 av och hemställsatt begär förslag från regeringen om att man i samverkan med någotlandsting prövar ett primärkommunalt ansvar för primärvården. I reservation 1 framhålls att behovet av ökad samverkanmellan hälso- och sjukvården och den verksamhet som innefattas isocialtjänsten har uppmärksammats . Anvisningar har under årens loppgetts i olika former som syftat till att förbättra samverkan mellan hälso- ochsjukvården och på det lokala planet. Det kan vara ett problematt ansvaret för att den enskilde får det bistånd, den omsorg och den vård sombehövs är delat. Det finns en gränsdragning mellan hälso- och sjukvårdens ochsocialtjänstens ansvar, som för den enskilde kan upplevas som ett dilemma. Detär därför viktigt att få pröva att en primärkommun får ansvar för primärvårdeninom ett visst område. Detta har vi tagit upp i reservation 1, där vi föreslåratt ger regeringen till känna att denna ordning bör prövas i någotlandsting, t. ex. läns eller , som liggernärmast till för en sådan försöksverksamhet. Jag ber, herr talman, att få yrka bifall till reservationnr 1 och i övrigt till utskottets hemställan. Utbyggnad av vissa medicinska verksamhetsområden, m. m. 27INGA (vpk): kommunisterna tycker ätt bådebarnavårdscentralerna och mödravårdscentralerna skall finnas kvar i sinauppbyggda former. Vidare tycker vi att det skall finnas barnläkare ochbarnsjuksköterskor på barnavårdscentralerna samt gynekologer och barnmorskorpå mödravårdscentralerna. Det föreligger f. n. en risk för att båda dessautmärkta hälsovårdssystem försvinner in i primärvården och förlorar såväl sinalokaler .som sin organisatoriska uppbyggnad. Och var värre är, de kan ocksåförlora sin specialutbildade personal. "Barnen drabbas när deras egna sjuksköterskorförsvinner. Det blir en vård på de vuxnas villkor." Så heter det i enprotest från barnläkarna, där man talar om hur den nedrustning avbarnhälsovården slår som pågår runt om i landet. Barnavårdscentralerna, somhar funnits och som har fungerat alldeles utmärkt , håller påatt försvinna. I tätorterna skall barnavårdscentralernas sjuksköterskor undanför undan ersättas med di- Utbyggnad av vissa medicinska verksamhetsområden, m. m. striktssköterskor.Det är tänkt att distriktssköterskorna skall ha ansvar för alla invånare i ettdistrikt. Deras arbetsuppgifter skall gälla allt från hemsjukvård tillåldringssjukvård. Vidare skall distriktssköterskorna ha hand om de människorsom skrivs ut från mentalsjukhusen. Förutom dessa arbetsuppgifter skall deansvara för barnhälsovården. I de flesta landsting tycks man tro att man skall fådistriktssköterskor som stannar på samma arbete, som sköter enbefolkning som inte flyttar, som kan ta hand om alla, som kan allt och somalltid finns på plats. Denna dröm finns tydligt beskriven i husläkarutredningen.I konsekvens med denna tycks man i många landsting vara i färd med att skrotahela barnavårdscentralsorganisationen. Kraven på flexibilitet har fått gå föreönskemålen om ett tillvaratagande av vunna erfarenheter. Dettaär dåUgt för både barnen och barnhälsovården. som denna omorganisation pågår - det sker i storutsträckning i smyg, för allmänheten har inte vetat om vad som pågått - bantarman, enligt ett förslag från UHÄ, blivande distriktssköterskors utbildning ihälso- och sjukvård för barn och ungdom. Enligt preliminära förslag kommer manatt ta bort möjligheten för utbildade barnsjuksköterskor att arbeta inom primärvården. Åtgärder som medför försämringar av nämnda slag vidtasutan att det finns några som helst ekonomiska motiv. Men man spar inga pengarpå en sådan nedrustning. När man bygger upp primärvården - vi har ju varitöverens om att så skall ske - borde man bygga på de bra bitar som bl. a.mödrahälsovården och barnhälsovården representerar. Men det gör man inte. Dettalas bara om distriktssköterskor, distriktsläkare och undersköterskor. Barnmorskan,barnsjuksköterskan och barnläkaren är borta ur diskussionen. Det finns dockingen anledning att bryta sönder ett starkt och väl fungerande vårdsystem. Med detta yrkar jag bifall till reservation 2 isocialutskottets betänkande 21. Sedan något om mödrahälsovården och smärtlindring vidförlossning. När frågan om smärtlindring vid förlossning sedandebatterades i sade socialutskottets talesman; "Det finns ingamotsättningar i utskottet när det gäUer kvinnornas krav om smärtUndring vidförlossning. Utskottet förutsätter att regering och uppmärksamtföljer utvecklingen." Utskottet skrev i sitt senaste betänkande - alltsåinte det som vi debatterar - att uppgifter om utvecklingen och planernainom de olika sjukvårdsområdena i fråga om resurser för smärtlindring vidförlossning kontinuerligt inhämtas, sammanställs och redovisas. Men, herr talman, det räcker inte. Vi kan inte godta attfrågan ständigt skjuts . måste förverkliga sitt beslutfrån , som säger att alla kvinnor som så önskar skall ha rätt fill eneffektiv smärtlindring vid sin förlossning. efter det att beslutet fattades får bara ungefär 20 %av kvinnorna en bra smärtlindring under själva värkarbetet. Om manskriver så som utskottet gör på s. 36 i betänkandet visar det att man intevet mycket om hur en förlossning går till - det sägs att av de förlöstakvinnorna får en effektv smärtlindring under förlossningen. Men om mansamtidigt ser på s. 16 och vet något om hur en förlossning går till kommer manfram till siffran . Man kan, som jag framhöll vid socialutskottets behandling,indela en förlossning i tre olika delar; ett förvärksarbete, ett vanligtvärkarbete och ett utdrivningsskede. Det vanliga värkarbetet kan pågå 2-10timmar och . Det är de svåra värkarna, och det är under dettaarbete som kvinnorna behöver hjälp. Då får av kvinnorna en effektivsmärtlindring. Utdrivningsskedet kan gå mycket snabbt, och där används densmärtlindringsmetod som kallas pudendusblockad. Den ges till av kvinnorna.Men det är när själva värkarbetet har avslutats och man bara skall stöta utbarnet. Om man lägger ihop dessa siffror finner man att denstörsta smärtlindringen sker under utdrivningsskedet, medan den störstahjälpen behövs under det jobbiga värkarbetet. kan man få smärtlindring ockå när man sys ihop, om manspricker upp vid förlossningen. Det är mycket bra. Det fanns inte ,när jag födde barn, utan då syddes man ihop utan bedövning. Under den jobbiga delen av förlossningen får alltså bara20 % av kvinnorna effektiv smärtlindring. Jag tycker att utskottets skrivningmåste betraktas som felaktig, när man redovisar en så total brist på insikt omhur en förlossning går tiU. De undersökningar som har gjorts visar att50-80 % av kvinnorna är i behov av effektiv smärtlindring under den stora bitenav värkarbetet. Det är inte längre brist på läkare eller annan personalinom förlossningsvården som försvårar en utbyggnad. Så var det när jagdebatterade den här frågan i början, . I en skrivelse frånsocialstyrelsen säger man att de faktiska förutsättningarna för en effektiv ochrimligt jämlik tillgång till smärtlindring vid förlossning har förbättratsavsevärt och att de personella förutsättningarna nufinns. Ändå är alltså smärtUnd-ringen dåligt utbyggd. Därför menar vi att det - tyvärr - behövs en lagsfiftningpå detta område, för att garantera kvinnorna en effektiv smärtlindring. Jag går sedan över till mödrahälsovården. Den kan bUbättre än vad den är , om man kompletterar den somatiska vården med enpsykosocial vård. För att åstadkomma det behövs flera psykolog- ochkuratorstjänster på våra mödravårdscentraler. I fidigare debatter har vi varit överens om detta behov,och vi har också framhållit angelägenheten av att få detta tillskott avtjänster på mödravårdscentralerna. Men har utskottet ändrat uppfattninglitet och säger att man inte delar motionärernas åsikt att det behövs vissaspecialisttjänster, utan man tycker att det psykosociala arbetet kan utföras avden vanliga personalen på mödravårdscentralerna. Precis somnär det gäller smärtiindringen går det mycket långsamt här. Utbyggnad av vissa medicinska verksamhetsområden, m. m. Utbyggnad av vissa medicinska verksamhetsområden, m. m. även omman kanske i grunden är överens om att det behövs ett ökat psykosocialt stödinom mödrahälsovården. Det går alldeles för långsamt att förverkligamålsättningarna, trots att man kanske är överens politiskt - även om man i årspårar en viss ovilja i utskottets skrivning. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall tillvpk-reservationerna i detta betänkande. 28 MARGÖ (vpk); Många steg i riktning mot en bättrearbetsmiljö har tagits . Dels har vi fått enförbättrad arbetsmiljölagstiftning, dels har arbetsmiljön förbättrats genomavtal. Men trots detta ansvarar arbetsplatserna fortfarande för en stor del avohälsa och för tidig död bland befolkningen. Vi vet att över 100 människor kommer att dö på grundav olyckor på sina arbetsplatser. Vi vet också att dödsfall på arbetsplatserbehandlas olika i rättshänseende jämfört med andra olycksfall med dödlig utgång.Det har framkommit att åklagarmyndigheten ser litet annorlunda på de härfallen. Vi vet också att polisutredningarna läggs ned ganska snabbt, och attdet är mycket sällan som man väcker åtal mot arbetsgivaren, trots att det ärhan som är ansvarig för säkerheten på arbetsplatsen. Detta är något av bakgrunden till de motionskrav vi frånvpk:s sida har ställt på att lagstiftningsvägen skall åläggalandstingen att bygga ut yrkesmedicinska kliniker och miljömedicinska enheter.Samma krav som vpk har ställt har också LO. Yrkesmedicinska kliniker finns nu i alla regioner, men dehar inte uppnått avsedd storlek i alla regioner. På länsplanet finns detknappast någon utbyggd yrkesmedicin. När det gäller de miljömedicinska enheterna förutsatteriksdagen att landstingen skulle bygga upp dem när man avveckladelänsläkarorganisafio-nerna. står det helt klart att landstingen av olikaorsaker inte har lyckats med att bygga ut de miljömedicinska enheterna. Det ärbara 13 landsting som har inrättat någonting som kan jämställas med demiljömedicinska enheter som förutsatte skulle byggas upp. Det stårockså helt klart att landstingen har en mycket oklar uppfattning om vad demiljömedicinska enheterna egentligen skall syssla med. Det verkar som om manhar fallit till föga för modeordet att ha ett epidemiologiskt synsätt påproblemen. Det är bara det att man inte preciserar vad man menar med detta.Vilka sjukdomar avser man att undersöka och på vilket sätt? Utskottet anför i anslutning till våra krav att det intekan komma i fråga att lagstiftningsvägen ålägga sjukvårdshuvudmännen att byggaut yrkesmedicinska kliniker och miljömedicinska enheter. Men såvitt jagförstår har två vägar att välja på när man skall driva igenom enviljeyttring. Antingen kan man stifta lagar som ålägger sjukvårdshuvudmännen enviss utbyggnad inom ett visst område, eller också kan man genomspecialinrikta-de statsbidrag styra verksamheten. När detgäller yrkesmedicin och miljömedicinska enheter vill man varken stiftalagar eller ge några specialdestinerade statsbidrag. Det är svårt att förståhur landstingen då skall inse att det här är en verksamhet som anserangelägen och som man bör satsa på. Jag yrkar bifall till vår reservation 5 idetta betänkande, där vi kräver en lagstiftning för inrättande avyrkesmedicinska enheter. 29 (): I detta socialutskottets betänkande behandlasen mängd motioner med varierande innehåll. Jag kommer att först bemöta.denreservation som har lagt i anledning av ett motionsförslag om ökademöjligheter till primärkommunal samverkan inom sjukvård och socialtjänst. I dagpågår, som utskottet skriver, en väl utvecklad sådan verksamhet i fleralandstingsområden. Det finns också lagliga förutsättningar att utöka den typenav samarbetsorgan och pröva detta även inom andra landstingsområden. Myckethåller just nu på att hända inom många av våra landstingsområden. Det är naturligtvis viktigt att inte den enskildamänniskan kommer i kläm mellan olika ramlagar, och jag tror att man nu ute ikommuner och landsting har betydligt större möjligheter än tidigare attmedverka till att så inte sker. Sedan finns också nackdelar med sådana här system. Vidjämförelser med och , där man har gemensamt ansvar, kan detkonstateras att man har olika erfarenheter av hur samverkan drabbar eller ickedrabbar den enskilda människan. Jag villmed detta yrka avslag på reservation 1. När det sedan gäller organisationen av hälsovården förmödrar och barn har vpk reserverat sig till förmån för den organisation somtidigare varit rådande. Det var inte så, vilket anförande gavintryck av, att alla som tidigare tjänstgjorde inom mödra- och barnhälsovårdenvar specialister. En del av dem som tjänstgjorde var specialister men ickealla, och en rätt stor del av verksamheten bedrevs faktiskt avdistriktssköterskor, distriktssköterskebarnmorskor, allmänläkare ochdistriktsläkare. Man fann att den verksamheten fungerade väl, och anser manatt den typen av organisation är lämplig när det gäller dessa två vårdgrenar. Man bör ha i åtanke att det här inte gäller sjuka barn ochsjuka mödrar, utan mödra- och barnhälsovården bedrivs i förebyggande syfte. Detgäller alltså friska barn och friska mödrar. Man replierar alltid i dessa sammanhang på läns- ochregionsjukhusen. Där behövs specialistkompetenta läkare. Men verksamheten vadgäller barn-och mödrahälsovården fungerar bra, och man får i primärvården enhelhetssyn på familjens levnadsförhållanden, som kan ha stor betydelse för hurvården fungerar. När det sedan gäller det psykosociala stödet inommödrahälsovården pekar vi i utskottet på vilka områden som kan inrymmadet stödet. Vi tycker att det är väl utvecklat, men ingenting hindrar att manutvecklar denna verksamhet vidare. Utskottet skriver att det ankommer påsocialstyrelsen att bevaka denna fråga och avstyrker motionen. Utbyggnadav vissa medicinska verksamhetsområden, m. m. Utbyggnad av vissa medicinska verksamhetsområden, m. m. När vi så kommer till smärtlindring vid förlossning, somsedan 1974 har drivits som ett motionskrav här i , vill jag gratuleraInga Lantz och samtliga andra kvinnor som har kämpat för detta till att vi nuhar nått en bra bit på väg. Förhållandena är faktiskt inte sådana som IngaLantz låter påskina i sin dramatiska beskrivning av förlossningsverksamheten.Jag skulle vilja rekommendera ett besök på en förlossningssal. Där kan man sehur en förlossning verkligen går till och vilka möjligheter som erbjudsen blivande mamma i den här situationen. Det är inte bara de tekniska hjälpmedlen som är avbetydelse för hur en kvinna upplever en förlossningssituation, utan det ärmycket i omgivningens uppträdande som har stor betydelse för hur förlossningenkommer att upplevas av den enskilda kvinnan. Vi säger i utskottsbetänkandet attdet inte heller finns någon anledning att lagstifta om sådana häråtgärder. Man måste också ta hänsyn till att det inte bara gällerkvinnans smärtupplevelser - det gäller också det blivande barnets möjligheter tillett bra liv, och där kan man ha betänkligheter när det gäller vissa typer avsmärtlindring. Det pågår alltså en mycket snabb utveckling. Vi har nyaförlossningsmetoder på gång, och det finns andra saker än rent tekniska somman kanske i stället bör utveckla. Därför avstyrker utskottet dettamotionsförslag. När det gäller vpk-förslaget om ett specialdestineratstatsbidrag för en utbyggnad av yrkes- och miljömedicinen ställer vi oss intepositiva. Som framgår av utskottsbetänkandet pågår ett arbete i ,där man tillsammans med arbetsmarknadens parter och med företagshälsovårdsutredningensslutbetänkande i sin hand skall försöka komma fram till en lösning av deproblem som finns kring företagshälsovården. Jag tror dock att resp. landsting harstor nytta av en väl utbyggd företagshälsovård, eftersom man därigenom kanförebygga sjukdomar som skulle ha förorsakat landstingen relativt storakostnader. Jag vill med detta yrka avslag på reservationerna 1, 2, 3,4 och 5 och bifall till utskottets hemställan i övrigt. När det gäller övriga frågor som behandlas i utskottetsbetänkande kommer att närmare gå in på den psykiatriskaverksamheten. 30INGA (vpk) replik: Det är riktigt att barnhälsovården ute ilandet bedrivits på ett alldeles utmärkt sätt av distriktssköterskor. Men närdet gäller den stora delen av befolkningen som bor i tätorter - jag tror attdet är av den totala befolkningen - har man haft tillgång tillbarnavårdscentraler och mödravårdscentraler, där man haft specialisttjänster.Nu skall man ersätta barnläkarna och gynekologerna med distriktsläkare. Enallmänläkare har tre månaders utbildning i hälsovård för barn och ungdom, ochdet går inte att jämföra med den utbildning och den kompetens som en barnläkarehar. Det innebär klara försämringar inom både barnhälsovården och mödrahälsovården.Detta är svaga grenar, som har svårt att tala för sig, även om det nu har kommitprotester - jag har fått oerhört många protester med anledning av den motion ombarnhälsovården som jag väckte under den allmänna motionstiden. När det gäller att åstadkomma ett ökat psykosocialt stödinom mödrahälsovården har man i enpsykologheltidsbefattning på fem barnavårdscentraler och tvåmödravårdscentraler. I kranskommuner till har man enhalvtidsbefattning på lika många institutioner. Det är alltså sju olikainstitutioner som en enda tjänst eller i värsta fall en halvtidstjänst skallbetjäna. Denna verksamhet behöver byggas ut, så att man får mer psykosocialhjälp. Många föräldrar har svåra problem öch behöver ett utvidgat psykosocialtstöd när de väntar barn och även under själva spädbarnsperioden. Därför måstepersonalen i mödrahälsovården få hjälp av psykosocialt utbildad personal föratt kunna arbeta mer förebyggande på det psykosociala området. När det gäller smärtlindring är det märkligt att man på 13år inte har kunnat förverkliga det uttalande som gjort att kvinnorskall ha rätt till smärtlindring. Jag tycker att utskottets skrivning i dennafråga är väldigt slapp, och den har varit slapp . Det är faktiskt så -och det vet - att under det långdragna värkarbetet är det tvåmetoder man använder, och sådan smärtlindring ges till av kvinnorna. Sedanfår man i stor utsträckning hjälp under utdrivningsskedet med den s. k.pudendus-blockaden. Det är ju bra, och det är också bra med psykoprofylax. Detär inte bara fråga om tekniska hjälpmedel, säger . Nej, menpsykoprofylax kan aldrig bli någon garanti för att kvinnor skall slippa upplevade oerhörda smärtor som många av dem upplever. Därför menar vi från vpk:s sidaatt det är viktigt att man nu lagstiftar i denna fråga, när det tagit så långtid och varit så segt att förverkliga det beslut som fattades . Utbyggnadav vissa medicinska verksamhetsområden, m. m. 31KARIN () replik: Det finns ingenting som hindrar att maninom primärvården också utnyttjar sig av distriktsläkare med fullgjord vidareutbildninginom gynekologi och obstetrik resp. pediatrik. Denna möjlighet tas i storutsträckning till vara . Vad man behöver inom primärvården är enallmänläkare som behärskar många områden och som inser när det är nödvändigtatt använda sig av specialistresurserna. Jag tror vidare inte att specialisterna skulle glädja sigspeciellt mycket åt att ha ett smalt kompetensområde inom en mycket bredverksarhhetsgren. Man vill nog som läkare känna att man gör nytta. Jag tror attläkarna skulle känna sig ganska malplacerade med en sådan specialistutbildning,som även skulle innebära ett flyttande mellan vårdcentraler för läkarna för attde skulle kunna utnyttja och få underlag för att bibehålla sinspecialistkompetens. Jag tror att det finns vägar att gå för att lösadessa problem utan att barnhälsovård och mödrahälsovård på något sätt kommeratt ta skada. Det är viktigt att man får rätt vård på rätt vårdnivå ochatt man inte överutnyttjar specialister i annan vård än där de verkligenbehövs. Utbyggnad av vissa medicinska verksamhetsområden, m. m. När det gäller det psykosociala stödet för föräldrar ärdet alldeles riktigt att det är organiserat på ett sådant sätt att en psykologfår cirkulera mellan olika mödravårdscentraler och barnavårdscentraler. I dettafall är psykologen en konsult, vilket innebär att psykologen utgör ett stöd förpersonalen i dess arbete. Psykologen åtar sig också vissa behandlingsfall. Vad som är viktigt här är att den personal som ständigtmöter kvinnor med problem också har en möjlighet att hjälpa dem och inte helatiden behöva slussa dem vidare till en Specialist. Detta är i många fallolyckligt.