prot · G709103 · 1983-12-31 00:00:00 — Jag fick ett brev, där det talas omUNESCO:s minut för freden. Det står så här: "vädjar till sinamedlemsstater att avsätta en minut, , somen.världsomfattande minuts tystnad för freden. Oavsett vad de är sysselsatta med ombeds män, kvinnor ochbarn att upphöra med sina verksamheter och deltaga i dennaenminutsdemonstration för sin önskan om fred, internationell förståelse ochvärldsomfattande samarbete. Idén till denna minut för freden framlades inför UNESCOsgeneralförsam-Ung av kulturminister ." Jag har i tidigare tagit upp frågan om en tystminut i för freden, och jag vidarebefordrar nu denna vädjan frånUNESCO:s generalförsamling om en minuts tystnad som endemonstration för fred, internationell förståelse och världsomfattandesamarbete. Ett tryggare och säkrare och ett tryggare ochsäkrare Europa- kan vi få det genom ? Vi kan åtminstonehoppas på och arbeta för att vi genom den skall kunna ta viktiga steg närmaretrygghet och säkerhet. Den första sessionen av konferensen avslutades ifredags. Enligt min mening har denna varit positiv. Stockholmskonferensenstartade när motsättningarna mellan supermakterna var hårdare ochnär alla bilaterala förhandlingar mellan dem hade avbrutits. Konferensen blevnågot av en öppning mellan supermakterna. Världensintresse samlades för till , när 30-talet utrikesministrartalade på konferensen. Ängslan var stor inom vår delegation införutrikesministrarna samtal, men förväntningarna och glädjenväxte vartefter timmarna gick. Detta samtal medfördeav allt att döma att de s. k. MBFR-förhandlingarna återupptogs i . Dethar självfallet varit en hel del polemik i anförandena under sessionens gång.Men det har också funnits en vilja att åstadkomma något. Sverigehar skött sitt värdskap på ett fint sätt. Det har säkert sin betydelse att vikan skapa en lugn och god atmosfär, där delegaterna trivs. Men framför allt svenska delegationen med ambassadör i spetsen gjort ett fintarbete för att föra konferensen framåt. har påtagit sig ett stortansvar i NN-gruppen och kunde medverka till att ett förslag från åtta av de nioNN-länderna förverkligades. hade NATO-länderna presenterat sittförslag, medan framfört sina synpunkter i anföranden. Någrareella förhandlingar har ännu inte inletts, och och har fortfarandeolika uppfattningar om efter vilka linjer konferensen skall arbeta. När denåterupptas torde man kunna räkna med att Warszawapaktsländerna läggerfram sitt förslag. Förhoppningsvis skall då förhandlingarna kunna komma i gång,även om många svårigheter fortfarande återstår att lösa. Detdokument som NN-gruppen lagt fram speglar NN-ländernas syn när det gäller desäkerhetspolitiska frågorna och anger deras position. Någon brobyggarroll förvår del är det ännu inte fråga om, men detta kan bli aktuellt . Visom ingår i den svenska delegationen har ett ansvar för att informera utåt omkonferensen och dess arbete. Det finns anledning att ställa förväntningar påkonferensen, men vi måste vara medvetna om att den inte sysslar meddirekta nedrustningsåtgärder utan med förtroende- och säkerhetsskapande åtgärder,som gäller manövrer, trupprörelser, observatörer och liknande. Men vi har ettstort ansvar när det gäller att förbereda marken för kommande konkretanedrustningsåtgärder. Iarbetet att åstadkomma ökad säkerhet och trygghet i och för folkfår vi inte lämna någon möda ospard. Vi måste vara medvetna om att om vi lyckasatt nå avspänning genom denna konferens, innebär det också ökat förtroendemeUan supermakterna, ett förtroende som behövs, om vår värld ochmänniskosläktet skaU kunna bestå. Dennuvarande regeringen följer upp de initiativ som togs i nedrustningsfrågornaav de regeringar i vilka medverkade. Det gäller t. ex. frågan om ettavtal om fullständigt stopp för kärnvapenprov. Ett sådant avtal skulle verksamthindra ytterligare spridning av kärnvapen i världen. Självfallet ställer vi icentern upp bakom detta och andra nedrustningsinitiativ. Vi har här i lagt fast målsättningen om enkärnvapenfri zon i som ett led i ett kärnvapenfritt . Det var år1981. Inom finner vi det angeläget att arbetet meddenna fråga går vidare. Vi har i vår nedrustningsmotion föreslagit att enreferensgrupp med representanter för riksdagspartierna tillsätts för att deltai det fortsatta utrednings- och analysarbetet i syfte att få till stånd enkärnvapenfri zon i . Vi får återkomma till detta när vi så småningombehandlar motionerna. har det uppstått en debatt om vilkeninverkan den norska spionen haft på det svenska ställningstagandetnär det gäller kärnvapenfri zon. tillhör ju det norska socialdemokratiskapartiet och arbetade nära ambassadör , som var en av dem som pånytt aktualiserade zontanken. Att har gått in och närmare undersökt bakgrundentill det svenska ställningstagandet är givetvis helt i sin ordning - om det interent av är en skyldighet för pressen att göra detta. När däremotdrar upp den här frågan i en artikel i är han, såvitt jagförstår, ute i ett annat syfte. Han vill försöka misstänkliggöra en tanke ochen strävan, nämligen frågan om kärnvapenfri zon, som visserligenställt upp på men bara halvhjärtat. Eftersom jag var den som först framställde eninterpellation här i om en kärnvapenfri zon, 1980, vill jag förklarhetens skull redovisa mina motiv. Avslöjandet att ävenspionerade för har möjligen gjort att frågan kommit i ett annat läge. Jagvill dock redovisa mina motiv. Jag deltog 1978 i FN:s nedrustningssession, där det islutdokumentet bl. a. rekommenderades upprättande av kärnvapenfria zoner.Eftersom jag är av den uppfattningen att varje land skall försöka efterlevasådana dokument, blev redan då grunden lagd för mitt intresse för kärnvapenfriazoner. hade de nordiska centerledarnakonferens i . Jag deltog där, och de frågor som avhandlades var justnedrustningsfrågor. Det antogs ett uttalande i vilket man sade att det varangeläget att ge förnyad uppmärksamhet åt rekommendationerna vid om upprättande av kärnvapenfria zoner. Det råddeenighet om värdet av att upprätthålla stabiliteten i det nordiska området. Det här gick naturligtvis inte att motstå. Jag åkte hem,läste några artiklar av , samtalade med honom som liksom jag sattmed i den svenska nedrustningsdelegationen. Så skrev jag interpellationen. Dåkände jag inte till i - och givetvis inte heller ArneTreholt. Jag satte emellertid ii gång ett ivrigt studium av frågan, innan jagskuUe få svaret på min interpellation. Då upptäckte jag självfallet ochhans bok, även om jag inte fick tag på boken före debatten. Jag blev ocksåmedveten om den omsvängning som ägt rum i frågan, bl. a. i . Självfalletkom hela frågan i ett mer positivt läge, då en omsvängning ägde rum, framför allti . De svenska socialdemokraterna hade ännu intetagit något initiativ i i zonfrågan, men deltog iinterpellationsdebatten till följd av min interpellation. Jag motionerade sedani frågan 1981, och då hade intressetväckts inom flera partier. blev det också en gemensam skrivning iutrikesutskottet. Jag har härmed redogjort för mina motiv för attinterpellera, vilka alltså inte hade någon som helst anknytning till den norskadebatten. De mänskliga rättigheterna kränks i land efterland. Den senaste rapporten från visar att kränkningarförekommer i mera än 115 länder i världen. Människor diskrimineras, förföljs,utsätts för omänsklig behandling, torteras. Det känns mycket bittert att viinte har kommit längre i vår utveckling,, att respekten för människovärdet inteär större. Våldshandlingar riktas inte bara mot män utan också mot kvinnor ochbarn - som när regeringsstyrkorna i halshögg och stympadeobeväpnade civila, eller när kvinnor och barn besköts med automatgevär frånmilitärhelikoptrar. har publicerat en rapport omgodtyckliga fängslanden och tortyr i . Enligt rapporten torteraspolitiskt misstänkta . De blir piskade och utsatta för elektriskachocker. Över huvud taget utsätts de för allehanda raffinerade grymheter. I alla världsdelar förekommer avskyvärda brott mot demänskliga rättigheterna. Frågan är ändå om inte de värsta brotten förekommer iIran. FN-rapporter vittnar om summariska och godtyckliga avrättningar, tortyroch fängslanden utan rättegång. Barn tas ut till soldater och sänds ut istriderna. Av allt att döma förekommer ju också kemiska stridsmedel i stridernamellan och . har verkligen ett ansvar när det gäller attfördöma kränkningarna av de mänskliga rättigheterna också i denna del avvärlden. De utbredda väpnade konflikter som ännu pågår iAfghanistan mellan de sovjetstödda regeringsstyrkorna och oppositionen åtföljsav många anklagelser om kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Sammantaget kan man säga att kränkningar av de mänskligarättigheterna förekommer i ett stort antal länder. I många fall harsupermakterna ett indirekt ansvar genom att de stöder regeringsstyrkor - somUSA i och i . Och nog är det en skamfläck somhårt drabbar supermakterna. Vi kan notera en ökad amerikansk inblandning ikrigen i . har placerat tolv spionplan i för attskaffa uppgifter om gerillans trupprörelser i för vidare befordrantiU den salvadoran-ska armén. Detta är ju inblandning i ett krig där aktivttar del. Enligt har uppenbarligen CIA också rekommenderatamerikanska bombningar i , men har sagt nej. Många i är kritiska mot de installationer som sker i . I fortsätter den sovjetiska ockupationen, ochden är ett flagrant brott mot . Därför måste vi från krävaatt de sovjetiska trupperna dras tillbaka och att det afghanska folket återgesfrihet att bestämma över sig självt. I står vi enade i kampen för de mänskligarättigheterna. Vi har också alla skäl att känna tacksamhet gentemot AmnestyInternational för dessoerhört betydelsefulla arbete i detta sammanhang, och tacksamhet mot alla demänniskor som engagerar sig i Amnesty och därmed engagerar sig för medmänniskorrunt om i världen - medmänniskor i nöd, medmänniskor som behöver deras stöd. vill jag göra en kommentar till . Jag noterar att har vaknat till liv, även om det tog sintid. Han framstäUer sig själv och socialdemokraterna som något slagsbanerförare när det gäller utrikespolitik. Det är väl ändå ettönsketänkande, för det är ju årtionden sedan socialdemokraterna i varbanerförare när det gäller utrikespolitiken. Men som sagt: har vaknat till liv, och dettog . När i sin motion talade om friheten i somfredens förutsättning, så var ju det i en motion . Jag för angrep i den här frågan, och jag har gjort detett antal gånger . säger att mittenpartierna har tigit i frågaom utrikespolitiska agerande. Detta är alltså helt fel när detgäller . För övrigt diskuterade vi just moderaternasutrikespolitik vid vår senaste nedrustningsdebatt här i kammaren, och även dåkritiserade jag för denna del av deras utrikespoUtiska agerande. är tyvärr inte här, men jag skulleverkligen vilja uppmana honom att hänga med litet bättre. Det blir väldigtjobbigt att debattera om skall ligga efter i tiden. 37OSWALD (vpk): Mycket litet har i denna utrikesdebatt sagtsom den enda kvarvarande fascistiska militärdiktaturen i ,nämligen . Det tycker jag är skada. Vi bör observera vad som händer iTurkiet och inte låta det vara så opåtalat och låta det sjunka undan så mycketsom sker här i och i i övrigt. Förtrycket i fortsätter alltså, trots allaansträngningar av den ledande militärregimen där att legalisera sitt styregenom omarbetade konstitutioner, folkomröstningar som är fejkade och påtvingadei många avseenden och med val som också är fejkade och där det inte funnitsnågon som helst tillstymmelse till valfrihet i den bemärkelse som vi lägger ini det ordet. Jag har för inte så länge sedan debatterat Turkietfråganmed utrikesministern här i kammaren. Jag vill säga att jag tycker det är bra,som deklarerats från regeringen och utrikesministern, att man fortfarande avseratt driva denna fråga mycket hårt i första hand i och är helt klaröver att den s. k. civila regering som installerats i inte vilar pånågon grund som vi kan acceptera. Men jag tycker också att man från regeringens sida litetmer utförligt kunde ha uppehållit sig vid Turkietfrågan i den utrikespoUtiskadebatten. Det var nämligen så - det har vi konstaterat och varit överens ommånga gånger - att när vi hade fått bort de fascistiska diktaturerna i Spanienoch och när dengrekiska militärjuntan lyckligt och väl var avpolletterad, då dök det heltplötsligt upp en ny militärdiktatur i - är trots allt en del avEuropa, även om landet till stor del tiUhör . Det är anmärkningsvärt. Ochdet är en diktatur som på intet sätt är bättre - om vi nu skall tala om graderi dessa sammanhang - än de militärdiktaturer som vi känner till från exempelvisLatinamerika. Vihar gång efter annan - för att nu ta upp desenaste uppgifter som vi fått - fått höra talas om övergreppen i . Ändasedan i höstas har det pågått hungérstrejker och försök att nå kontakt medomvärlden i de turkiska fängelserna, speciellt i det för alla välkända -detborde åtminstone vara välkänt - militärfängelset i . Det förekommertortyr, godtyckliga avrättningar och monstruösa övergrepp i det fängelset, ochmotsvarande förhållanden råder i andra fängelser, t. ex. i . Jaganser att och inte skall låta något tillfälle -inteheller en utrikespolitisk debatt i den svenska - gå sig förbi utanatt ta upp förhållandena i och gång på gång framföra vad ochden anser om dessa förhållanden. Vihar handel med , och det talas i dessa sammanhang mycket litet omsådant. Här talas det om de stora, övergripande målen, men när man kommer nedtill det mer konkreta - handel och ekonomiska engagemang - är detganska tyst. Vi har för inte så länge sedan fått höra talas om att exportkrediterhar beviljats när det gäller och att det har förekommit vad man fårkalla oegentUgheter: pengar har getts till krediter, och vi vet inte riktigthur de har använts. Det är ganska anmärkningsvärt att man å ena sidan fördömeren regim och å andra sidan bedriver handel med och lämnar exportkrediter tilldenna. Det är litet av en dubbelmoral, vilket inte kan rekommenderas särskiltmycket. Jagvill också ta upp - jag vet inte för vilken gång i ordningen - den kurdiskaminoritetens villkor i . är egentligen en kurdisk trakt.Det har från början inte funnits särskilt många turkisktalande i den delen avTurkiet. Områden kring och andra städer i östra är kurdiskaprovinser. Detär inte bara under den nuvarande militärregimen som denna folkgrupp harförtryckts, utan det har också pågått tidigare, även under sådana statschefersom Biilent - närstående den svenska socialdemokratin. Han lade inteheller särskilt många strån i kors för att förbättra kurdernas situation. Dethar naturUgtvis inte blivit bättre i och med att militärerna övertog makten.Förtrycket har i stället ökat, och de tio miljoner kurder som finns i -en mycket stor nationell minoritet - är särskilt utsatta för detta förtryck. Vikan se bilder från massrättegångarna i , där man kollektivt anklagaroch dömer 300-400 personer , och den allra största delen av dem.ärkurder. Det är de som sitter i fängelset i . Vihar tidigare haft frågan om kurder uppe, inte bara rörande dem som finns iTurkiet utan också i angränsande stater som och - som jag strax villåterkomma till - och särskilt villiga att stäUa upp för att försöka göra något för de kurdiskaminoriteterna i dessa länder har övriga politiska partier i den svenskariksdagen inte varit. Det är synd, för det finns en växande internationellopinion i den frågan. Det finns initiativ, och olika saker har hänt, t. ex. iFrankrike, som visar att man på ett helt annat sätt än tidigare intresserar sigför den här frågan. Då borde alltså inte ligga efter, vilket jag anseratt vi gör . GunnelJonäng, som talade före mig, talade också om , och jag vill ansluta migtill det omdöme hon gav uttryck för. Vi måste på ett mycket bestämt ochkraftfullt sätt protestera mot det som händer i . Det drabbar också kurder- det finns sex miljoner kurder även i det landet - men det drabbarnaturligtvis också befolkningen i övrigt. frågan finns det också en dubbelmoral i det som sägs här i och idet som har sagts i utrikesministerns deklaration . Man talar om att manser med oro på kriget mellan och osv. Och det är vällovligt ochberömvärt. .Men har på nytt satt i gång att bygga upp denstora sprängämnesfabrik som påbörjades , i början av1970-talet. Den kom i skymundan då arbetet stod stilla under upprorsåren från1979 och framåt. Men finns det alltså svenska arbetare - man har talat omett nittiotal från Skånska Cement - som på nytt har börjat att arbeta med attuppföra en sprängämnesfabrik åt . Det är ganska anmärkningsvärt. Visstkan man säga att sprängämnen behövs för civil verksamhet - då man byggertunnlar, vid röjningsarbeten och i alla möjliga civila sammanhang när detgäller anläggningsarbeten och annat. Men de är också alldeles självklart en råvaravid tillverkning av krigsmateriel. Det vi vet om denna anläggning är att den,då den startades , helt och hållet var ett av shahens storakrigsprojekt. Sprängämnesanläggningen, med sin stora kemisk-teknis-kakompetens, ingick för att skaffa tillräckUgt med sprängämne just åt denkrigsmaterieltillverkning som skulle äga rum i samma område och i näraanslutning till denna anläggning. Det borde regeringen och utrikesministernvara litet mer uppmärksamma på. Mankan naturligtvis säga att detta inte är krigsmaterielexport. Vi har tjatatmycket om detta och kommer kanske inte så mycket längre heller. Men omman fördömer förtryck och talar om att det är oroande att det pågår krig mellantvå stater, bör man inte till den ena staten ge teknisk hjälp som förbättrarderas miUtära förmåga. Det är dubbelmoral. Det är inte någonting som densvenska regeringen borde ställa upp för. Man borde i. stället skämmas försådana engagemang. Jaghoppas att regeringen och utrikesministern följer upp den här frågan noggrantoch att man inte låter ekonomiska intressen fortsätta att dominera behandlingenav frågor som rör och det som sker där nere. Vi vet att vår handel medIran ökat kraftigt. Det talas om , och där ingår bl. a. den häranläggningen för sprängämnestillverkning. Det är inte något tillfredsställandeförhållande - om den och den svenska statsministernsamtidigt skall uppträda som medlare och vara opartiska och objektiva i sitthandlande vad gäller dessa två stater. Jag viU, fru talman,slutligen säga några ord också om södra , som - tillskillnad från det jag varit inne på - har debatterats ganska Uvligt iolika sammanhang . Där har det hänt en mängd uppseendeväckande saker deallra . Vi har kunnat läsa i den moderata pressen, t. ex. iSvenska , att det nu är dags att helt ochhållet skrota den hittillsvarande svenska södra . har mangjort upp, sägs det, och har och frontstaterna - framför alltMozambique och - verkligen kommit överens. Och behöver man inte hållapå och tala om stöd till ANC osv. Det förhåller sig precis tvärtom enligt min och mittpartis uppfattning. Vad vi har sett i södra under det senaste halvåretär bara att i kraft av sin militära och ekonomiska överlägsenhet harblivit alltför övermäktigt för dessa stater - och de har helt enkelt inte orkatstå emot hotet och de krav som har ställts på dem. De har inte heller fåtttillräckligt med hjälp utifrån, utan de har blivit utlämnade tUl Sydafrikasgodtycke. Därför har de under galgen tvingats ge upp många av de positioner somde ända sedan befrielsen från har slagits för. De har varit tvungnaatt acceptera uppgörelser med som de aldrig skulle ha godtagit om dehade fått ett bättre stöd utifrån, om de hade haft en större egen militärstyrka och om de hade haft en bättre ekonomisk situation. Slutsatsen måste bli den rakt motsatta mot den som drasfrån moderat håll - nämligen att stödet till frontstaterna, framför allt Angolaoch Mogambique, måste ökas. Jag vill gärna säga att det som deklareras iutrikesministerns inledningsanförande till denna debatt är mycket tillfredsställande- att man från nordisk sida kommer att sammanträffa med frontstaternasutrikesministrar . Det är naturligtvis mycket bra, och jag hoppasverkligen att det kommer ut något mycket positivt av det och att Sverigetillsammans med övriga nordiska länder kan göra något i detta sammanhang. Det är en ny och oroväckande situation som råder, och deninnebär en reträtt för de progressiva krafterna i södra . Det äråtminstone en halv seger för apartheidregimen. Den har lyckats, i varje fallunder , att flytta fram sina positioner, och den kommer attännu mer hårdnackat än tidigare slå vakt om dem. Därför behöver de som utsättsför aggression få ökad hjälp och stöd både från och andrastater. Jag hoppas, som sagt, mycket av det möte mellan denordiska ministrarna och utrikesministrarna i frontstaterna som det talas om iutrikesministerns anförande . Detta var bara ett par exempel på områden inte alls långtifrån oss, och naturligtvis även längre bort såsom exempelvis södra , därbehovet av den hjälp som kan ställa upp med både psykologiskt,ekonomiskt och diplomatiskt snarare ökar än minskar i det internationella lägesom vi har . Detta ställer större krav på oss än förut, därför att dereaktionära krafterna är starkare än de varit tidigare. Jag hoppas att den och alla svenskapartier - utom högern, som jag inte räknar särskilt mycket med - kommer attställa upp och fortsättaatt stödja frihetskampen i såväl södra och som på andra ställen. 38 (): Jag skall inte fortsätta den långa raden avtal om kärnvapenfria zoner eller mänskliga rättigheter. Jag tänker tala om ettkrig som pågår . Det är faktiskt inte nästan hela svenskafolket var engagerat i Vietnamfrågan. Även de som från början kanske vartveksamma slöt upp och tog ställning i samband med bombningarna av Hanoi.Opinionen mot krigföring var stark och entydig. Men tycks det också vara svårt att skapa en liknande starkopinion för andra, minst lika upprörande stormaktsövergrepp. Det var möjligt att påverka i Vietnamfrågan genomopinion -framför allt naturligtvis därför att det i också fanns en så starkopposition rnot det egna landets krig i , och i en demokrati som USAkommer oppositionen till tals. Det är självfallet mycket svårare att via opinionstryck iandra länder påverka ledare, eftersom de inte tillåter någon oppositioninom sitt land. Men enbart den omständigheten att det är svårt borde inte hejdaoss. 1 stället borde vi ta det som en utmaning. Det är nu invaderadeAfghanistan. har det afghanska folket förtryckts av ryskainvasionstrupper men också ihärdigt och envetet kämpat emot. I Förentanationerna har generalförsamlingen också , liksom föregående år ochföregående år och föregående år upprepat och bekräftat det afghanska folketsrätt att bestämma sitt eget lands styrelseskick och att utan inblandning ellerpåtryckning utifrån välja sitt eget ekonomiska, politiska och sociala system.Generalförsamlingen har följaktligen också begärt att de utländska truppernaomedelbart skall dras tillbaka från . Men det har inte hjälpt ett dugg. Och, fru talman,särskilt illa är det att den nye sovjetiske partichefen tvärtom i sitt förstatal förklarade att inte tänker dra sig ur . Han bryr sig inteom generalförsamling eller dess resolutioner. Så mycket mer borde då vi arbeta för att resolutionen skaUförverkligas. har gjort det genom tal i FN och protester, ochdet är bra. Men regeringen kunde göra det också genom att arbeta för nordiskenighet bakom kravet "ut ur ". Vid omröstningen omresolutionen i FN röstade alla nordiska länder utom för resolutionen.Även om det med intellektet går att inse att kan ha vissa skäl för sittställningstagande är det obegripligt för känslan. Jag hoppas att Sverigesregering med allvar och fasthet vid möten på det nordiska området försökerverka för en nordisk enighet även i denna fråga. Det pågår ett krig i . Det är ett krig mellaninvasionsstyrkor och landets civilbefolkning, vars motstånd vittnar om ettsällsynt mod. Den ryska armén tycks ha insett att det inte går att vinna överbefolkningen på sin sida, men fortsätter att sprida död och terror ochofantliga lidanden för den civilbefolkningsom inte redan har flytt. Regeringen har fördömt det i FN. Men det räcker inte,för bland alla krig som pågår hör detta till de grymmare. Flyktingproblemen ärockså enorma.