prot · G7099 · 1983-12-31 00:00:00 — Lägre pensioner för arbetare och tjänstemän, privatapensionsförsäkringar åt de bättre ställda. Detta stämmer väldigt väl överens med ochcenterns allt hårdare attacker mot ATP-systemet. Och tankarna finns utveckladei förslag till nytt partiprogram. Det är inte slumpen, inteobetänksamheten, inte okunnigheten som styr, utan en målmedveten strategi. Ochdenna strategi bestäms inte av att tiderna är dåliga, utan av att man tycker att den är principiellt riktig, dvs. ni ärberedda att driva den också i goda tider. Så är då landets pensionärer ställda i en klar och tydligvalsituation. Å ena sidan gäller valet en borgerlig politik, som i såväl godasom dåliga fider leder till försämringar för vanligt folk. Jag tror inte attJan-Erik riktigt har satt sig in i detta. Men kangärna komma tillbaka till denna kammare, sedan han ordentligt studerat hursystemet fungerar, och berätta för oss. Här har och andraträtt fram. Det ligger i själva konstruktionen. Jag kan inte tro annat än attni har tänkt igenom det. Å andra sidan gäller valet en socialdemokratiskpolitik, som återställer värdesäkringen av pensionerna och som låterpensionärerna få sin självklara del av de standardförbättringar som är möjliganär vi tillsammans fått landet ur krisen. Det är en sak som jag måste avbörda mig.Jan-Erik talade så mycket om kaffedrickande pensionärer och sade bl.a. att landets pensionärer fick kaffet i vrångstrupen när de såg mig i TV. Detkom mig att tänka på , som blev avritad av - jagtror det var han. Då fick se vad presterat sade han:"Så där hemsk ser jag väl ändå inte ut! Förresten liknar det Jan-ErikWikström." Jag skall vara bussig mot och inte tala omvad landets pensionärer gör när de ser honom i TV. Även om det är frestande att fortsätta den härdebatten skall jag inte utnyttja replikrätten någon mer gång. Jag vill nämligenså fort som möjligt bereda plats för . Han har en pedagogiskförmåga som jag tror kommer väl till pass. Jag tror att han skall kunnaförklara en del av de ekonomiska sammanhangen för dem som har deltagit i dennadebatt. 28LARS (): inhopp i debatten har gett migden smått unika möjligheten att få sista ordet i ett meningsutbyte med ettstatsråd. Jag skall inte enligt statsministerns sed missbruka den genom attkomma med nya angrepp. Jag vill bara konstatera ett par saker. Det föreliggerinte någon överenskommelse med t. ex. omden lösning som här har beskrivit. Framför allt vill jagkonstatera att inte heller förmådde erkänna det som efter dennaextratur måste vara uppenbart för alla, nämligen att socialdemokraterna intehåller sitt vallöfte att värdesäkra pensionerna. första allmänpolitiska debatt eftervalet och efter socialdemokraternas återkomst till regeringsmakten hölls förett år sedan. Statsminister och finansminister beskrev då den storadevalveringen som offensiv och kraftfull. kan naturligtvis en nedskrivning av ett lands valutaaldrig vara något annat än ett tecken på att landets ekonomi är i obalans.Statsministern har också sedan motiverat reduktionen av pensionernasvärdesäkring med att devalveringen framtvingades som en försvarsåtgärd för densvenska kronan. Enligt enfärsk opinionsmätning är näringslivets förtroende för regeringen i ett absolut bottenläge. finns det dockföreträdare för särskilt exportföretagen som anser att devalveringen var bra.Exporten har vuxit, industriproduktionen ökar och lönsamheten har blivit någotbättre. Men baksidan av devalveringen är den kraftiga ökning avSveriges utlandsskuld som kan avläsas. har samladenettoställning mot utlandet försämrats med nästan 60 miljarder kronor.Huvuddelen av skuldökningen har drabbat staten, medan resten faller på företag,banker och kommuner. Devalveringen är den viktigaste men inte den enda orsakentill denna dramafiska försämring. Dollarns uppgång och fortsatt utlandsupplåningför att täcka underskottet i bytesbalansen har också medverkat fill attutlandsskulden till motsvarande tidpunkt 1983 ökatfrån 90 miljarder till . Det krävs alltså mycket av extra importintäkter för attväga upp denna urholkning av vår utlandsställning. Det är inte bara räntornasom skall betalas, utan helst skall skuldbeloppet också amorteras ned. Redanhar den högre prisstegringen i jämfört med våra viktigarekonkurrentländer medfört att ungefär hälften av den kostnadsfördel somdevalveringen innebar har gått förlorad. Fortsätter det i samma takt, är vitillbaka i utgångsläget redan före nästa val. Det enda som då uppnåtts är enavsevärt förvärrad skuldsituation. Och kommer det inte att vara möjligt attupprepa det genidrag som den stora devalveringen påståtts vara, eftersom ensådan åtgärd skulle göra en redan alltför stor utlandsskuldbörda alldelesohanterlig. Vid ungefär som socialdemokraterna tog över iSverige fillträdde i en borgerlig minoritetskoalition under konservativledning. Med hänsyn till utlandsskulden uteslöt den från början en devalvering.I stället inleddes en inhemsk åtstramning av det slag som vi moderater ivalrörelsen hade förordat för del. Trots ett sämre utgångsläge än i har detekonomiska förfallet i hejdats. Regeringen har genomdrivit besparingari statsbudgeten på ca . Det beräknadebudgetunderskottet blir nästan lika mycket mindre. förutses endirekt minskning av underskottets storlek. Under intryck härav har man i stortsett halverat räntan på statsobligationer, som låg på 23 %.Inflafionstakten väntas sjunka till . Den mångåriga nedgången iindustrins investeringar har förbytts i uppgång. I stället för att ta itu med de inhemska balansbristernabörjade regeringen med att förbättra kostnadsläget gentemot utlandet. Denköpte sig därmed tid. Men denna har inte utnyttjats för åtstramningsåtgärder avdet slag som den nya danska regeringen förstått vara nödvändiga för en sjukekonomi. Tvärtom har den socialdemokrafiska regeringen i av sinavallöften tvingats att skriva ut medicin som bara kan förvärra sjukan. Under sitt törsta verksamhetsår höjde regeringenstatsutgifterna med , skatterna med 13 miljarder ochbudgetunderskottet med ca 15 miljarder. har fullt sjå medatt låna upp så mycket som krävs för att täcka det stora utgiftsöverskottet.Under den närmaste tiden behöver staten låna i en takt av ca 15 miljarder imånaden. sändes signaler ut från kanslihuset somsade att nu äntligen var det dags att spara. För att förhindra attbudgetunderskottet ökar ansågs det behövas utgiftsnedskärningar påbortåt 10 miljarder och därtill några miljarder i skattehöjningar. Menbesparingsarbetet går av allt att döma trögt. Den proposition som var tänkt attligga på bord vid öppnande dröjer nu till slutet avmånaden. Inom rörelsen går rosornas krig på högvarv. Den besparing som vi härhar diskuterat och som alltså regeringen trots sina vallöften avser att utsättapensionärerna för har utlöst kraftiga reaktioner. Biståndsfolket inomutrikesdepartementet slår larm om finansministerns onda avsikt att nästa årinte höja u-hjälpen. Förslaget om avindexering är inte mycket värt sombesparingsåtgärd. En begränsning av olika indexuppräkningar till ger juinte någon utgiftsminskning, så länge inflationen antas stanna vid . Blirprisstegringen i stället t. ex. , sparas ändå bara drygt 1 miljard. Apropå finansministerns planer på att höja skatterna är jumånga skattereformer så konstruerade att höjningarna medför en uppgång ikonsumentprisindex. Även om jag hyser den största respekt för socialdemokratiskuppfinningsrikedom på skatteområdet, tror jag det blir svårt för regeringen atthitta höjningar av planerad omfattning, som inte kastar omkullinflationsmålet. I detta sammanhang finns det skäl att påminna om attinkomstskatten stiger med , därför attskatteskalans inflafionsskydd har beskurits. Det skedde som bekant iskatteuppgörelsen den underbara natten 1981 mellan socialdemokraterna, centernoch . Denna skatteskärpning skall läggas till den automatiskahöjning på 1,5 miljarder som inträffat , alltså tillhopa över 4miljarder. Socialdemokraterna hotar nu med att de skall minskamarginalskattelättnaderna, om de inte får överfinansiera skatteomläggningen pådetta sätt. Trots att inflationen redan harkunnat avläsas till funderar de på att sänka indexjusteringen från 5,5till , kanske ännu mer. Genom att fastställa en orealistiskt låginflationstakt som utgångspunkt för budgetpolitiken skapar regeringen denytterst obehagliga situationen att staten tjänar både skatte- ochutgiftsmässigt på att inflationstakten drivs upp. Regeringens skattepolitik bestäms av allt att döma av LO:sutpressningstaktik inför nästa års lönerörelse. Reaktionen har varit skarpfrån tjänstemännens organisationer, som också vänder sig mot att regeringen -trots intensiv kritik från snart sagt alla andra samhällsgrupper - helt tycksrätta sig efter LO:s diktat i fondfrågan. Så här skrev densocialdemokratiske förbundsordföranden i : "Man talar om att fonddebatten har blivitpolitiserad, och visst har den det. Men påfallande ofta harfondanhängarnas och deras motståndares uppfattningar om fondernas innebördsammanfallit. Om det nu är så att denna minsta gemensamma nämnare mellananhängare och motståndare är riktig, dvs. att facket med fondernashjälp skall ta över makten i näringslivet, blir frågan: När gick man till valmed dessa löften? När fick svenska folket ta ställning till dennasamhällsförändring som är mer omfattande och för den enskilde mer påtaglig änfrågan om utbyggnad av kärnkraften? Att mot denna bakgrund och med vpk:s hjälp driva igenomfondfrågan vore i praktiken att likna vid en statskupp." som största demonstrationståg gick frånHumlegården till riksdag för att uttrycka miljontals medborgaresfruktan för vad fondsocialism kan betyda för ekonomiska och politiskasystem, stod här i kammarens talarstol och döpte löntagarfondernafill "trygghetsfonder". Ordvalet ligger helt i linje med de tendensertill Orwellskt nyspråk, som ända från början präglat fonddebatten och som förtankarna till det 1984 då fonderna skall påtvingas det svenska folket. Enligt regeringsförklaringen skall löntagarfonderna skapatrygghet för sysselsättningen, för pensionerna och mot spekulation. Men detstora flertalet löntagare tror inte på denna utlovade trygghet och vill inte hanågra fackligt styrda fonder. Löntagarfonderna skapar inga nya jobb - annat än i skatte-och fondbyråkratin. De vinst- och löneskatter som de skall byggas upp medträffar hårdast lönsamma framtidsföretag, som annars hade kunnat växa. Fonderna gör inte pensionen större. Den blir inte tryggareheller. ATP-systemet förutsätter ekonomisk tillväxt. Genom att fondsocialismenminskar effektiviteten i ekonomin, äventyras i stället pensionärernas pengar. Talet om att fonderna motverkar spekulation klingarovanligt falskt mot bakgrund av föreskriften att de inte skall ta ägaransvar.De skall i stället köpa och sälja aktier på börsen med pengar som de intesjälva tjänat ihop, vilket väl om något kan betecknas som transaktionsekonomi. Jag är övertygad om att4-oktobermanifestationens reakfion mot socialism och fackligt maktanspråk i våreftervärlds ögon kommer att framstå som en viktig brytpunkt i Sverigespolitiska utveckling. Händelsen har väckt stor uppmärksamhet utomlands. Jagvill sluta med att citera vad en ansedd amerikansk tidning skrev på ledarplats: "Medan talade i om att göraSverige till ett folkhem, demonstrerade människor utanför, uppretade av hans vägran att lägga fonderna åt sidan. De visste vad han aldrig har förnekat. Löntagarfonder är socialism. Inom ett årtionde skulle de kontrollera av börsaktierna.-- Många svenska företag kommer att följa det högteknolo giska Datatronics exempel och flytta till och andra näringsvänligare miljöer hellre än att stanna kvar och vänta på sådana öppet fientliga övertaganden. Tyvärr är flyttning inte möjlig för de flesta svenskar. Deras enda hopp är en folklig revolt." Den revolten, fru talman, är på väg. Den kommer att ledafram till en borgerlig valseger 1985 och därefter till fondernas snabbaavskaffande. Den kommer att förvandla både den andra regeringen ochfondsocialismen till parenteser i historia. 29 (): Gång efter annan möts vi av beskedet attmänniskor i vårt land är djupt oroade för framtiden. Uppseendeväckande mångabarn och ungdomar upplever att tillvaron är meningslös. De säger att de saknartro . Det är lätt att förstå det här missmodet. För vad har man förframtid när man inte kan få ett jobb? Tron på det egna människovärdet sviktarsjälvfallet när man känner att man inte behövs någonstans. Kvinnorna som under de senaste sex sju åren fått ett alltstabilare fotfäste på arbetsmarknaden - de blev de facto 200 000 fler - kännernu hur remmarna dras åt allt hårdare kring deras traditionella yrken och hurdet blir allt svårare att kunna komma in på för kvinnorna ovanligaarbetsplatser. Llngdomar som inget hellre vill än att göra rätt för sigförvägras rätten fill arbete. För oss i är därför, som framgått avdebatten tidigare här , arbetet med att få bukt med arbetslösheten en avde allra vikfigaste uppgifterna. Där går den första försvarslinjen mot socialutslagning och psykisk såväl som andlig misär liksom för en restaurering avlandets ekonomi. Jag är säker på att många med besvikelse ser på regeringenPalmes första regeringsår och erinrar sig hur det var ,då vi nästan matades med beskedet från : Vi skall klarajobben. Och på olika håll trodde man naturligtvis att det varderas jobb det var fråga om, och så gick det som det gick med både arbetet ochvalsegern. Det finns alltså all anledning att nu fråga: Vad är ettsocialdemokratiskt vallöfte värt? Ett av svaren som svenska folket har fått är införandet avlöntagarfonder, som hämmar investeringsvilja och nytänkande och som kväver deninitiativlust, som ger nya jobb. Vi har en mycket hög arbetslöshetssiffra - 177 000.Arbetslösheten skall diskuteras senare, så jag går inte närmre in på dettaområde. Men jag vill betona, att detta faktiskt rör sig om fördelningspolitik -hur man fördelar jobben, det som ger trygghet och glädje i tillvaron. Det blir också allt tydligare att vi måste betrakta detsom en fördelnings-politisk fråga hur vi värderar det arbete som utförs ihemmet eller i föreningslivet utan ersättning. Vilket egenvärde ger vi dessamänniskor? De olika politiska partiernas uppfattning om värdet av vård av egnabarn i hemmet är ju ett exempel på de stora meningsskiljaktigheter som råder ide fördelningspolitiska frågorna. Ett för socialdemokraterna graverande exempelpå nedvärdering av hemarbetet är uttalande att sjukersättningentill hemarbetande är en föråldrad kvarleva som måste tas bort. Från centernssynpunkt är det summan . som är föråldrad - inte det förhållandet attersättning utgår. Tvärtom borde denna summa avsevärt höjas för att den i någonmån skall kunna täcka de behov som uppstår vid sjukdom för hemarbetande. Är detta soicaldemokraternas officiella inställning, måsteman fråga sig. Vart har socialdemokraternas traditionella vaktslående om allamänniskor i vårt land tagit vägen? Är detta bekräftelsen på att enligt modernsocialdemo- krati en del människor skall stå utanför grundtryggheten?Säkert ställer sig de pensionärer som utträtt ur ATP samma fråga: När skall vi,som föreslagit, få pensionstillskott som alla andra utan ATP? En annan för oss i mycket viktig fråga är attpositivt värdera vården av små barn i hemmet i form av en vårdnadsersättning.Barnen är vår viktigaste tillgång - vår framfid. Att ge dem en trygg start ilivet är ett stort ansvar, i första hand för färäldrarna. Men de behöversamhällets stöd för att kunna välja den form som passar varje familj bäst. Vimåste därför ha en vårdnadsersättning som gör det möjligt för en förälder atthelt eller delvis vara hemma medan barnen är små. måste barnomsorg idaghem, familjedaghem, öppna förskolor och delfidsförskolor byggas ut. På samma sätt som vi vill ge familjerna valfrihet vill viockså ge kommunerna möjlighet att ordna barnomsorgen på ett flexibelt och obyråkratisktsätt. Det är med förvåning som vi tog del av socialministernsförslag till nya bidragsbestämmelser som innebär en fortsatt byråkrati - trotsallt frihetstal från civilministern. Man undrar om det är företrädare för sammaregering som talar. Vad värre är, det innebär att deltidsförskolorna intekommer att få några statsbidrag, dvs. en nedvärdering av de barn som inte är idaghem utan bara i lekskola. Likaså innebär det ensnedfördelning som missgynnar glesbygd och regioner med få arbetstillfällen.Det är tyvärr ett bevis för att socialdemokraterna är kvar i sitt gynnande avde tätbefolkade regionerna och att de fortsätter att missgynna familjedaghemoch daghem i föräldrasamverkan. Det ges litet utrymme för till de olikastäderna och bygderna anpassade lösningar. Det system som riksdagsmajoritetenföre valet antog hade gett större rättvisa och stora möjligheter fillanpassning fill lokala behov. Vi kommer att framhärda med förslag för enrättvis fördelning som kommer alla barn fill godo. Och jag tror att vi kommeratt segra . Fördelningspolitik gäller ju också fördelningen mellanregioner och grupper av människor, inte enbart mellan individer. historia visar på en stark fördelningspolitiskprofil. För att ta ett exempel så talade man om att socialpolitikenbehövde nydanas. ville ersätta socialvården med en "brettlagd socialförsäkring" - en reform som skulle vara "rättvis" ochskulle skänka "trygghet åt var och en som varaktigt eller för längre ellerkortare tid blivit ur stånd att försörja sig själv eller dem mot vilka han harförsörjningsplikt". Det är vår ideologi, som lades fast då och fick den härformen. Vi behöver inte ta fram - som har sagts fidigare - några lik urgarderoben, utan detta är den ideologi som vi lever efter i : en grundtrygghet för alla människor, en fördelningspolifik som gällerrättvisa åt alla. har vi kritiserats för att den ideologin är fördyr, i andra sammanhang för att vi ger för litet åt den enskilde. undrarman om är det enda parti som på allvar är berett att söka minskade trygghetsklyftor som existerar - de är mycket stora. Vi kunde underregeringstiden med olika metoder minska dessa klyftor och förbättra för dem som hade det sämst ställt, men det innebar uppoffringarför dem som hade det bäst ställt. Sedan kan den nuvarande socialministern sägavad han vill i den här frågan - detta är ett faktum. Något annat som jag skulle vilja understryka är detta: Denoffentliga sektorn är stor och växande. Och det är självfallet ett bekymmer förfinansministern, som sitter här, att få debet och kredit att gå ihop när deolika departementen helt naturligt har sina krav på att få som de tyckerviktiga frågor lösta. Vi i menar att vi skall ha en stark offentligsektor. Medborgarna har tillsammans ett solidariskt ansvar för varandra. Mensamhället får inte förkväva mångfalden och enskilda initiativ. Ökningstakten i de offentliga utgifterna är hög och budgetunderskottetalltför högt. Vi vet att vår utlandsskuld är oerhört stor. Då måste vi spara-men vi måste spara rättvist. har vi ägnat oss åt att fördela en tillväxt -vi hade ett överflöd. måste vi på ett helt annat sätt gripa oss anproblemen. Under regeringarna utvecklades en politik för hur sådanasituationer skulle mötas. Det gäller att förena fullt samhällsekonomiskt ansvarmed en intensiv omsorg om de grupper som har det svårast att värja sig mot nyapåfrestningar. Tiden medger inte att jag tar fram så många exempel pådetta. Men jag kan nämna några. När vi höjde patientavgifterna infördes etthögkostnadsskydd. När de så ofta omtalade indexberäkningarna förpensionerna ändrades, ökades samfidigt pensionstillskotten, till förmån för desämst ställda pensionärerna och de handikappade. Vi höjde procentsatsen vadgäller handikappersättningen för att därmed kornma de här grupperna till mötes. Det är inte så som sade här tidigare - nuhar han lämnat kammaren, vilket är olyckligt - att attackerar vårtvälfärdssystem. Det är ett befängt påstående. Hela vår historia visar att vihar slagit vakt om människorna i samhället, de som behöver vårt stöd. Men detsom uppenbarligen skiljer oss från socialdemokraterna är att vi fakfisktvågar skära när det gäller de högsta ersättningarna för att få någonfing att gedem som är sämst ställda. Det är en positiv fördelningspolitik - att ha mod attta ansvar i en svår tid. Det är vår förhoppning att den filosofi som vi utveckladeunder får fortsätta under den socialdemokratiska regeringen. Menvi visste ju redan när ni befann er i oppositionsställning att ni band er vidsådana löften att det var näst infill omöjligt att fortsätta den planeradeekonomiska politiken. Jag misstänker emellertid att finansministern önskade hade agerat annorlunda och inte skapat sådana problem som ni har . Jag skulle med exempel från olika tidningar kunna visa hurman värderar våra insatser. Trots socialministerns uttalande tidigare i dagskall jag nämna vad HCK skrev i ett av de senaste tidskriftsnumren. De somdeltagit i förhandlingarna sade att de inte ville vara några brickor i detpolifiska spelet - 8 protokoll 1983/84:7-10 ett besked så gott som något om att man inte i allaavseenden tycks ha deras stöd. I fråga om fördelningspolitik gäller det naturligtvisockså att fördela våra tillgångar globalt. dör omkring 40 000 barn avundernäring och sjukdom. De överlevande får ofta livsvariga skador. Tusentalsbarn far illa i flyktingläger och där krig går fram. Många miljoner, bådekvinnor och män, lever i misär och drar sig med möda fram från dag till dag.Jag vill upprepa vad som har sagts tidigare här . sade ju i Romatt ord föder inga svältande. Jag hoppas att han också kommer ihåg detta närhan kommit hem. Vi blir ju förskräckta när vi ser hur man tycksvilja hantera biståndspolitiken: man går ifrån våra biståndsmål. Vad i förpliktar när det gäller biståndsområdet liksom också beträffandejordbrukspolitikens område. Risken är stor att man genom det här agerandet ocksåundergräver tilltron till vårt engagemang för fred och nedrustning, ett arbetedär vi har ett stort ansvar med hänsyn till den aktiva strävan somfredsrörelsen manifesterar. Det är viktigt, därför att sambandet mellan enrättvis fördelning av världens samlade tillgångar och möjligheten till fred ochfrihet är så uppenbar. När det blåser upp orosmoln i världen är detangeläget att den nordiska länderfamiljen håller samman. Att det nordiskasamarbetet bärs upp av ett brett folkligt stöd ger den opinionsundersökning genomförde bevis för. Särskilt när det gäller treområden -bevarandet av miljön, försörjningen på energiområdet ochsammanhållningen i internationella samarbetsorgan - uttalades önskemål omintensifierad nordisk samverkan. Med det här stödet från opinionen i ryggen ärdet också vår skyldighet som politiker och som medlemmar av ochministerrådet att verkligen ägna de här frågorna den tid som krävs. Det förekommer ibland kritik. Senast hävdade vid en intervju i att det nordiska samarbetetnått ett lågvattenmärke. Jag tycker att detta är en stor överdrift. Arbetetfortskrider metodiskt, ibland långsamt, men det sker ändå ett stort och viktigtarbete. Vi håller just på med att utreda hur vi skall kunna arbetabättre. kommer det också att läggas fram ett förslag om effektivaresamarbetsformer. Jag tror att detta kommer att bli av stor betydelse för detnordiska samarbetet . Jag blev glad när jag läste regeringsdeklarationen,eftersom det står att regeringen tänker vidareutveckla det initiafiv somregeringen tog till "avkrångling" av den nordiskasamhandeln under . För de små och medelstoraföretagen är det av stor vikt att gränsrestriktionerna minskar. Rörligheten förvaror är viktig. Inte minst betydelsefullt är att liberaliseringen avkapitalrörelserna i får fortgå. Ett steg i den riktningen är välplanerna på en friare norsk-svensk aktiehandel, som det talats rättmycket om. Att det svensk-norska samarbetet vidareutvecklas ser vi, som satt medi regeringen då energi- och energiavtal mellan dessa båda länder undertecknadesi mars, naturligtvis med tillfredsställelse. Att slå vakt om den friaarbetsmarknaden, passfriheten och rätten fill bibehållande av sociala förmånervid flyttningar inom är alltid en lika angelägen uppgift.