prot · G709166 · 1983-12-31 00:00:00 — Vi kanmycket väl tänka oss att vi skall föra över energiforskningen tillexempelvis ett naturvetenskapligt eller tekniskt forskningsråd. Däremot har viavvisat tanken på att lägga ner energiforskningsnämnden och föra över dessarbetsuppgifter på ett annat sektorsorgan, nämligen . Det tror viskulle vara förödande för en långsiktigt motiverad forskning på energiområdet. Vi har också gått emot regeringens .försök att strypa resursernaför energiforskningsprogrammet utan att föra över ansvaret för uppgifter påenergiforskningens område till andra forskningsorgan. Det är alltså inte så detskall gå fill. Vad det handlar om är att sa småningom föra överforskningsresurser och forsknihgsansvar från ett sektorsorgan till ett forskningsråd.En sådan operation skulle vi kunna vara beredda att medverka till. Sedan tycker jag att det är anmärkningsvärt att IngvarCarlsson i sitt inlägg inte ansåg sig ha - tid att gå in på problemet med dengrundläggande utbildningens roll för forskningen. Även om vi inte är likafrestade som väl framför allt att gå tillbaka till något slagsför-PUKAS-situation när det gäller högskoleutbildningen, så är det alltså heltklart att vi måste ta fill ordentliga åtgärder för att' förstärkahögskoleutbildningen i olika avseenden, om vi vill få en högkvalitativforskning . Som jag framhöll i mitt inledningsanförande går det intei längden att sätta tumskruvarna på högskoleutbildningen och sedan tro att vii stället kan prioritera forskningen. Det här problemet tycker jag.att jag saknar kommentarerfrån omkring. Det är faktiskt väldigt viktigt, liksomnaturligtvis en diskussion om framtidsområden för forskningen, en fråga som vi harförsökt aktualisera i vår motion och i våra reservationer. 15JÖRGEN () replik: Det hände massor av saker på den högreutbildningens och forskningens område under de sex borgerliga regeringsåren,. Jag är fullkomligt övertygad om att det finns aktivaforskare, lärare och studerande som kan berätta för om vad somhände. Jag skall ta ett par exempel. Vi permanentade systemet med adjungerade professurer ochkontaktforskare. Vi satsade mycket pengar i en ekonomiskt besvärlig tid. Viinte bara kupade handen över forskningen, utan vi satsade mycket nya pengar.Det växte fram ett stort antal tjänster. Vi gav möjligheter för universitetslektorernaatt ägna sig åt forskning, av kvalitetsskäl. Viavskaffade äktamakeprövningen i studiemedelssystemet, vilket gav mångakvinnor chansen att studera och har gett många kvinnor chansen att ägna sig åtforskning. Socialdemokraternas svar på den propån var att föreslå att manskulle återinföra äktamakeprövningen. Det var socialdemokraternas bidrag tilljämställdheten. Tack och lov fick utbildningsministern bakläxa i , sådet blev inte den förändringen. Men det är viktigt också urforskningssynvinkel, . Jag skulle kunna göra en lång lista, och jag är övertygadom att väl känner till detta, även om det ibland inte passarätt tala om allt som skedde på forskningens område. När det gäller de fleråriga medelsramarna hänvisar jagtill s. 92 i den förra forskningspolifiska propositionen, som jag är övertygadom att har läst. Där säger föredraganden att flerårigamedelsramar skall införas, och han tillägger att han avser att återkomma inästa forskningspolitiska proposition med konkreta förslag. Det hade intesocialdemokraterna någon invändning mot vid utskottsbehandlingen. gör exakt det söm fickigenom här i och fullföljer alltså på den punkten ett vikfigtinitiativ. undviker på nytt frågan om han tycker attdet är bra att lägga ner odontologisk forskning av hög internationell klass iMalmö. Han svarar inte på om han tycker att det är bäst att lägga ned i Malmöeller i , men han frågar: Vilka är alternafiven? Var skall vi skäraner? Vårt alternafiv, , är exakt UHÄ:salternativ, som innebär exakt lika stora nedskärningar i antal platser räknat.Det innebär en halvering i och en halvering av antalet platser påbarnomsorgsutbildningen i . Men skillnaden mellan UHÄ:s och vårtalternafiv å ena sidan och socialdemokraternas å den andra är ju att man, omman hade följt vårt förslag, hade undvikit att slå ut hela utbildningen och enhel forskningsverksamhet. Det vill vi inte göra, av kvalitetsskäl. Är det bra, , att man nu slår ut denodontologiska forskningen i ? Ge ett svar på den frågan. Våra alternativa förslag gav lika mycket i spareffekt menvar av kvalitetsskäl betydligt bättre. Jag tycker att ni borde ha lyssnat påhögskolans eget folk när det gäller nedläggningarna. Det gör fullföljer en gammal god tradition från den tid när utbildningsministernvar liberal, det skall jag hålla räkning för. Men tala om förutbildningsdepartementet att det är vikfigt att förankra också andra förslagsom innebär nedläggning av forskning av hög kvalitet. 16BJÖRN (vpk) replik: På min fråga om rekryteringen tillforskarvärlden, i vad avser det sociala mönstret, svarar attforskarna och professorerna-nu har börjat på att föra en debatt blandallmänheten. De har liksom stigit ner från sina piedestaler. Det var på tidendet! Men måste det nu inte sägas, statsrådet , att det är ett värde isig att ta fill vara den kunskap som yrkeserfarenhet innebär? Det anservi från vpk:s sida. Därför skriver vi i vårt särskilda yttrande om Vianser att man genom ett stipendiesystem borde öppna möjligheter föryrkesverksamma arbetare och lägre tjänstemän att skaffa sig en grundutbildningoch kunna rekryteras fill forskarutbildning och forskartjänster. Delar statsrådet den uppfattningen med mig att vi måstegöra någonting åt detta system? Avser statsrådet att komma med förslag i dennafråga? Det går att svara ja eller nej, så att vi inte behöver föriänga debattensärskilt mycket. När det gäller rekrytering spelar också de mindre högskolornaen vikfig roll med den närrekrytering som kännetecknar dem. Ta nu tillfället iakt, statsrådet, och ge oss en bild av hur ni uppfattar forsknings- ochutvecklingsarbetets möjlighet vid de mindre högskolorna. Jag skall inte ta detsom något löfte eller som något statiskt, men det vore intressant att få enarbetsbild även från er sida. Anf.17 (): Per sade på ett ställe i sitt anförande att detinte var lönt att ens diskutera forskning när enligt hans mening gymnasieskolaoch grundläggande högskoleutbildning var så dåliga. Jag förstår inte varför haninte följde sin rekommendation och lät bli att tala - då hade vi sluppit 20minuters prat här. Den forskningspolitiska proposition vi nu behandlar harför utbildningsutskottets del föranlett 27 mofioner med 107 yrkanden. Dessutomhar under den allmänna mofionstiden väckts 26 mofioner med 31 yrkanden somutskottet har behandlat i anslutning fill denna proposition. Det blir alltså,sammanlagt 53 motioner med 138 yrkanden. Det skulle naturligtvis i och för sig, fru talman, varafullt möjligt för mig att utförligt behandla alla dessa yrkanden. Men eftersomriksdagen - enligt min mening dumt nog - redan beslutat att denna sessionsarbete skall slutföras före , får jag bli mycket översiktligare än jaghade tänkt. Det gör att jag över huvud taget inte ens nämner flertaletmotionsyrkanden och reservafioner. Inte heller hinner jag ta upp allt vad deföregående talarna har sagt här. Tiden skulle annars överskridas alltförmycket. Av de anföranden som hållits framgår naturligtvis attutskottet inte är enigt. Till betänkandet har fogats 52 reservationer, varavfem är s.k. befingade medelsanvisningsreservationer. Reservafionsbilden ärannars den att endast två reservationer samlat tre parfier, m-c-fp. Fyra ärtvåpartireser-vationer, varav tre är m-fp och en c-fp. Resten, dvs. 46, ärenpartireservatio-ner där c och m står för de flesta, nämligen 16 resp. 14,medan vpk och fp har nio resp. sju. Jag vet inte om sådana här kvantitativa sammanställningarsäger så mycket. Som vanligt krävs naturligtvis någon form av kvalitativ analysför att siffrorna skall bli riktigt intressanta. Men helt utan intresse är detväl ändå inte. Man kan snabbt konstatera att det inte finns någon överhela linjen samlad opposition mot propositionen. Vpk har ett helt egetreservationsmönster. Inte heller bland de tre borgerliga partierna finns i merän två fall ett samlat alternativ.- Det gäller införande av examensbenämningen fil. kand., som vi hört här, ochdet gäller att få en samlad basresurs till insfitufionerna. Av dessa två kan det egentligen endast vara den senare somhar verkligt central betydelse i sammanhanget, och jag återkommer litet senarei anförandet till den frågan. Efter denna kvantitativa inledning och överbUck tänkte jagta upp vissa frågeställningar. I valet av dem har jag inte utgått ifrån hurpass kontroversiella de är, utan den betydelse jag tillmäter dem förforskningen. Inte heller här har jag möjlighet att ta upp allt jag själv tyckerär vikfigt. Det hinner jag inte med av tidsskäl. Om jag börjar med vad man kan kalla forskningensinriktning med avseende på ämnesområden kan jag konstatera att detta redanvarit föremål för en del replikskiften här fidigare. Jag vill bara konstateraatt forskningsbetänkande blev det en bred enighet omkring propositionensprioriteringar på de åtta huvudområdena. Det tycker jag var glädjande. Dennaenighet har bestått, vilket är värdefullt. Det visar att det finns en stabilmajoritet bakom tanken att inte alltför ofta kasta om och ändra prioriteringari en så långsiktig företeelse som forskning ändå är. Enigheten har naturligtvisunderlättats av, det skall sägas, att det är så pass många områden som ärprioriterade och att dessa i sin tur är så breda. Detta säger jag inte somkritik, utan jag tycker att det är klokt att just i det här sammanhanget intevara för specifik och detaljerad utan ange inriktningar och tyngdpunkter istort. Det finns en del motionsyrkanden, som jag inte tänker gå in på, vilkautskottet i det här avseendet har funnit alltför specificerade och därföravstyrkt. Jag skall så gå över fill att kommenteraforskningsresursernas fördelning på dimensionen grundforskning-tillämpadforskning. Här är däremot, som framgår av reservationerna och inläggen tidigarei dag, enigheten inte så stor som i fråga om det förra avseendet. Ser mannärmare på reservationerna under denna punkt finner man emellertid attc-fp-reservafionens förslag och utskottsmajoritetens förslag inte ligger sålångt från varandra. Skillnaden ligger närmast i att och villha en plan för att föra över forskningsresurser och ansvar från sektorsorganentill högskolan och forskningsråden, medan utskottsmajoriteten inte nu villbinda sig för en särskild plan utan låta resultaten av överläggningarna medsektorsorganen bli utgångspunkt för förslag i nästa forskningspolitiskaproposifion. Det är emellertid möjligt att de aviserade överläggningarna medvissa sektorsorgan kan leda fram till förslag tidigare. Då är inte vi från vårsida främmande för tanken att pröva vissa fing fidigare än i nästaforskningspolifiska proposition. Jag tycker därför att det inte finns någonanledning att i större utsträckning ta upp en diskussion med ochfolkpartiet. Däremot är skillnaden mellan oss och avsevärt större.Därför finner jag det motiverat att ta litet på mig för att belysadenna skillnad. föreslår att åttasektorsforskningsadministrafioner skall avvecklas och att möjligheten attavveckla flera sådana skall prövas. Per förstärkte detta i sitt inlägg.Han sade att merparten av sektorsorganen skall avvecklas. Per menarnaturligtvis inte sektorsorganen utan. Forsknings- och utvecklings verksam -het hoppasjag, sektorsforskningsadministrationer. Det var alltså en förstärkning iuttryckssättet, som jag noterade. Jag utgår från att verkligen vill värna omgrundforskningen. Gör man verkligen det genom ett förslag av den art sommoderaterna lagt fram? Jag för min del tror inte det. 1 stället kommer man iharnesk mot hela sektorssidan genom detta ganska bryska förfarande. Att då fåett stort antal sektorsorgan som motståndare kan inte underlätta denbalansförskjutning till grundforskningens fördel som jag tror att de allraflesta egentligen är överens om. Då kan man fråga sig: Hur kan man åstadkommadenna balansförskjutning? Detta har varit föremål för debatt innan jag kom uppi talarstolen. Från utskottsmajoritetens sida pekar vi på tre vägar. Mankan höja anslagen till högskolor och forskningsråd. Man kan också tänka sig attminska vissa sektorsorgans anslag. Sedan kan man tänka sig att lägga en störretonvikt på långsiktigt kunskapsuppbyggande inom vissa sektorsorgan. Självfalletkan man och bör man kombinera de här metoderna. Särskilt tror jag det är enklok framgångslinje att kombinera direkta anslagsökningar fill högskolor ochforskningsråd med omdisponeringar av sektorsorganens resurser fill förmån förmer långsiktigt kunskapsuppbyggande. Det sistnämnda är egenfiigen ingentingnytt eller utopiskt. Ett flertal sektorsorgan är ju i färd med att göra sådanaomorienteringar. Syftet med regeringens överläggningar med sektorsorganen idenna fråga är, som nämnde, att något öka takten i processenoch att få genomslag över ett bredare fält. Men här kan man inte, sommoderaterna tycks tro, gå fram schablonmässigt. Förhållandena är ju alldelesför skiftande inom denna breda verksamhet. Därför måste givetvis avvägningenkortsiktigt-långsiktigt vara olika från sektor till sektor och inte minst olikavid olika tidpunkter inom en sektor. Man bör inte heller gå fram för bryskt. Här gäller det attvidmakthålla eller att få till stånd ett förtroendefullt samarbete mellansektorsorganen och högskola/forskningsråd. är ett så pass litet landoch är inte så rikt att man har råd med helt dubblerade uppsättningar avforskningsorganisafioner vid sidan av varandra, dvs. en sektorsdel och enhögskole-/forskningsrådsdel. Sektorsorgan och högskola/forskningsråd måste jusamarbeta och samverka i större utsträckning. Klimatet för en sådan samverkanraseras om man, som nu gör, bara dekreterar att nu skall forskningsadministrationenbort från sektorsorganen. Jag utgår från att inte avsåg att helasektorsorganen i fråga skall bort. De finns ju kvar. Då frågar man sig hur detblir med samarbetet. Man måste, förhoppningsvis, även i fortsättningen kunna beställaforskning och basera sitt handlande till en del på forskning. Det är allmäntomvittnat att t. ex. åtnjuter ett mycket gott anseende hosforskarna i högskolan för sina insatser. Liknande kan faktiskt sägas om någraandra sektorsorgan, även om kanske har svårt att tro det. I någon mening tycks emellertid inse attsektorsorganen behöver forskning som underlag för beslut. Det tycker jag ärglädjande. Därför säger man att myndigheter och skall tillförsäkras möjligheter att förkonkreta och planerade offentliga beslut få forskningsuppgifter utförda.Senare säger i sin reservafion att i en av dem föreslagen översynav sektorsforskningen skall man överväga hur kompetensen att beställaforskning skall utvecklas inom myndigheterna. Först vill man avvecklamyndigheternas hela forskningsadministration. Sedan vill man i stället byggaupp en kompetens för forskningsbeställning. Det verkar på mig att vara ettbakvänt tillvägagångssätt. Jag betvivlar f. ö. att man kan behålla kompetensvärd namnet bara för att vara parat att beställa forskning om man inte självsysslar med forskning. Jag undrar om har tänkt igenom detta särskiltväl. Problemetmed balansen mellan grundforskning och sektorsforskning diskuterar moderaternafram i sin reservation 19 i termer av politisk styrning eller inte. Moderaternasäger att den välsentliga avsikten bakom deras förslag fill att avveckla sektorsforskningensadministration är att minska möjlighe-. ten till "omedelbar politiskdirekfivgivning". Det är omöjligt att mot bakgrund av bara dennareservationstext avgöra hur stora skillnaderna mellan ochutskottsmajoriteten är. medger litet längre fram i sin reservation19 att även myndigheter och regeringskansli måste ha möjlighet att fåforskningsuppgifter utförda som underlag för beslut. Om vill, somjag tyckte mig märka litet av i Per anförande, göra sin reservafionfill någon stor principiell skiljelinje är det befogat att de mera utvecklarvad de menar med "omedelbar politisk direktivgivning". Självfalletbehöver vi allt från obunden grundforskning med teoribildning ochmetodutveckling till ganska handfast beställningsforskning. glömmer manbort att det är fråga om en skala. Man resonerar gärna i dikotomier, alltså isvart och vitt. Anfingen är det grundforskning med allt vad som den tillhöreller något slags väldigt bestämt inriktad tillämpad forskning. Menverkligheten är en helt annan. Det är fråga om en ghdande skala från det vi kankalla grundforskning till en mycket bestämd och handfast beställningsforskning.Detta kommer ofta bort i resonemangen på denna punkt. Sedanvill jag gärna ge en kommentar till det talade öm i en passus isitt anförande. efterlyste någonting vad han kallar för samlatgrepp och raka linjer. Ja, det här med raka linjer låter ju bra. Jag erinrarmig min gamla matemafiklärare som gav den kända definitionen av vad en rätlinje var: någonting i luften fritt svävande rakt intet. I motsats till dettavar definitionen på en yta; någonting i luften fritt svävande platt intet. Vadär då raka linjer i det här sammanhanget? Det är ju så att verkligheten ärmycket komplicerad. Därför är det kanske fel. , att köra med rakalinjer här. Linjerna skall kanske vara krokiga. Det är litet överraskande attPär intar den positionen att han vill köra med raka linjer i det härsammanhanget. Jagvill betona den skala av forskning som behövs över hela fältet. Om man försökertillägna sig den tanken tror jag det skulle kunna föras en mera nyanseraddiskussion om detta. Sedan blir det naturligtvis en politiskbedömningsfråga var längs den här skalan man skall läggatonvikten när det gäller resursfördelningen. Ytterst blir det en politisk frågai den meningen att det är en anslagsfråga. Var man lägger tonvikten kan varieravid olika tidpunkter. Jagfår t. v. nöja mig med detta i fråga om avvägningen mellan sektorsforskningoch grundforskning. Etttredje avvägningsproblem inom forskningen gäller avvägningen mellan teknik ochnaturvetenskap å den ena sidan och humaniora och samhällsvetenskap å den andra.Här föreligger en stor samstämmighet så långt, att man är överens om att detinte går att satsa enbart på teknik och naturvetenskap, utan att man ocksåmåste satsa på humaniora och samhällsvetenskap, bl. a. därför att humanioraoch samhällsvetenskap precis som de andra områdena har ett egenvärde. Varidetta består behöver jag inte utveckla här, eftersom det har gjorts tidigareoch eftersom jag tror att de flesta känner till det. Satsningar på humanioraoch samhällsvetenskap behöver emellertid också göras som en följd av dentekniska och naturvetenskapliga utvecklingen och dess inverkan på samhälletoch individen. Någon av de borgerliga talesmännen - jag tror det var Per Unckel- menade att man degraderade humaniora och samhällsvetenskap, eftersom manenbart betonade deras betydelse som hjälpmedel att belysa teknikens ochnaturvetenskapens inverkan på samhället. Det bör noteras att humaniora ochsamhällsvetenskap inte premieras bara för detta, utan att också derasegenvärde har betonats. Jag tycker att man förenklar det hela när man bortserfrån den betoning som har gjorts på den här punkten från vårt håll. Beträffandede konkreta anslagssummorna är meningarna delade. Här föreligger fyra konkretaförslag. Buden känner vi till: 30 miljoner från m, 15 från fp och 10 från vpk.Det är egenfiigen bara som inte har gjort någon påplussning. Centernhar uppenbarligen redan gjort sig av med sina pengar på annat håll, till vilketde f. ö. tagit litet av medlen från de humanistiska och samhällsvetenskapligafakulteterna. gör det lätt för sig och ber redan nu regeringen om hjälpatt på tilläggsbudget /85 lägga fram förslag om ett ökat stöd till dehumanistiska ämnena. Klädsamt nog antyder inte någon summa. Omjag bortser från i detta sammanhang, vill jag inte ironisera över deolika buden. I den förra forskningspolitiska propositionen - det har erinratsom den tidigare, och det kan vara intressant att erinra om den igen -varrollerna desamma. Oppositionen hade även då mer pengar till humaniora ochsamhällsvetenskap än regeringen. Det var bara andra partipolitiska etiketter påregeringen och delvis andra på oppositionen. Jag tycker därför att man på ömsehåll skall vara litet försiktig när man utnämner "riddare" ochutmålar någon som "raserare" i sammanhanget. Detkan möjligen också sägas att' relationerna mellan humaniora ochsamhällsvetenskap på den ena sidan och teknik och naturvetenskap på den andrainte är sämre i den här propositionen än i den förra. Det är kanske snarasttvärtom. Jag skall inte överdriva betydelsen av det, men jag tycker att dettatyder på att propositionen kanske inte är så usel som somliga har beskrivitden när det gäller fördelningen mellan de två forskningsgrenarna. Jag vill gärna säga att det är önskvärt med ökade satsningarpå humanistisk och samhällsvetenskaplig forskning. Utskottets formulering iförsta stycket på s. 52 i betänkandet är ett uttryck för det. Att också dessagrenar uppmärksammas av regeringen visar t. ex. att nästa forskningsberedningskall syssla med ett samhällsvetenskapligt ämne, statskunskap. Helt bortglömdaär de här grenarna alltså inte. Utskottet pekar dessutom på att den allmänna volym- ochkompetenshöjningen inom det humanistiska och samhällsvetenskapliga områdetfortfarande hör till det som skall prioriteras. Vidare sägs att forskningenskall tas i anspråk för att belysa konsekvenserna av satsningen på tekniskutveckling. Även här kommer således humaniora och samhällsvetenskap in ibilden, och man kan därför inte säga att de på något sätt är bortglömda. En fjärde frågeställning som jag vill ta upp, fru talman,gäller var högskoleforskning skall utföras eller - annorlunda uttryckt - hurspridd den skall vara till olika högskoleorter. Det råder betydande enighet omatt forskning som använder s. k. tung utrustning och som därmed är kostnadskrävandealltfort måste vara koncentrerad till de högskolor som har fastaforskningsresurser. Skälen är så uppenbara att jag knappast behöver utveckladem närmare. Även beträffande en rad småämnen, särskilt inomhumanistisk fakultet, gäller i huvudsak samma förhållande: forskningsresursernamåste koncentreras till ett fåtal högskolor. Här kan inte ens alla de större,forskande högskolorna komma i fråga med en total uppsättning. Också attkoncentration sker till några av dem torde vara i stort sett oomstritt. Däremot råder det delade meningar om lokaliseringen avövrig forskning, där dessa restriktioner inte är tillämpliga. Det är främstUHÄ:s förslag om att främja forskningsprojekt vid de mindre högskolorna ochregeringens förslag om 1,5 miljoner till de mindre högskolorna för visskontaktverksamhet som har gjort att diskussionerna har tagits upp. Motioner harhär väckts från tre partier, men de går - som vi har hört - åt olikahåll. vill avslå regeringens förslag om 1,5 milj. kr. vill anslå ytterligare 5 miljoner förforskningsprojekt enligt UHÄ:s förslag. Vpk, som inte har några pengar för dethär, ber att regeringen skall lösa frågan genom att anslå 5 milj. kr. Låt migmed anledning av dessa motionsyrkanden säga följande: Jag tycker det är viktigt att inte spridaforskningsresurserna till alltför många högskolor och därmed plottra bort dem.Den nuvarande fördelningen mellan högskolor med resp. utan fastaforskningsresurser är enligt min mening i stort sett väl avvägd. Det hindrarinte att viss FoU-verksamhet kan förläggas till en del mindre högskolor,företrädesvis verksamhet med regional anknytning. Utskottet erinrar om - jagvill betona det - att högskolor med fasta forskningsresurser, enkannerligenfakultetsnämnderna, har ett speciellt ansvar för hela regionen. Inte minstmedel för att finansiera universitetslektorers tjänstledighet för forskning börkomma även de mindre högskolornas lärare till del. Enligt min mening bordekanske fakultetsnämn- dernakänna ett större ansvar i det här avseendet.