prot · G7099 · 1983-12-31 00:00:00 — Inte minstGösta förvånade ofta kamrer Sträng, som han anklagade för ett primitivtkameralt tänkande, när denne ville få utgifter och inkomster att gå ihop i denstathga budgeten. Ni var alltså, , belastade med ett förflutet somskymtade ännu vid valrörelse, då samme hävdade attbudgetunderskottets växande storlek inte var mycket att bry sig om. Det är ändå det framtida agerandet som avgör - och det gäller ävenmoderaterna - hur man skall bedöma förutsättningarna för att driva enansvarsfull budgetpolitik. Jag sade faktiskt inte, , att jag kände igenden gamla centerpolitiken. Den kände jag definitivt inte igen. Vad jag sade varatt höll ett anförande i gammal centerpartistisk anda. Det ärnumera ett ganska ovanligt inslag i politiska retorik. Jag trornämligen att någonting allvarligt har hänt med efter sex årssamlevnad-med och . Om nucenterpartiet tänker gå en egen väg och framför allt tänker bedöma de politiska sakfrågorna efter deras innehåll och ickeefter huruvida de faller inom det eller det blockets uppfattning, är detutomordentligt intressant. I så fall har ordförande underungefär chansen att i konkret handling visa vilja tillsamverkan i frågan om hur vi skall klara finansieringen av den skattereform somvi har talat om. Om centerparfiet kan slita sig ut ur blocktänkandet ochbehandla sakfrågorna, tror jag att socialdemokratin för sin del har utmärktstor frihet från sina egna förutsättningar att söka lösningar i sådana frågor. Jag får väl tacka för det löfte om stöd för en ansvarsfullfinans- och budgetpolitik som lämnades av och . Nuskall man inte, som det heter, skåda given häst i munnen, men jag vill ändåförbehålla mig rätten att inte jubla rikfigt fullt ut förrän vi har sett hur nii praktisk handling agerar här i . Det sprids en myt att vi under den borgerligaregeringsperioden i varje läge sade nej fill vad som skulle kunna innebäraförbättring av budgetsaldot och nedskärning av utgifter. Detta är inte sant.Jag satt i finansutskottet , och vad som inträffade då var att varjegång det uppstod en möjlighet till att en liten bro skulle kunna skapas mellansocialdemokrafin och något av de borgerliga partierna, var genast moderaternadär och sprängde den bron. Det fick inte förekomma att så att säga de heligaoch de orena möttes och förenades i ett gemensamt beslut. Vi hade egna förslag både till skattehöjningar och tillnedskärningar av utgifter, men blockpolifiken förhindrade i det läget varjeform av i varje fall mera påtagliga uppgörelser. Sedan har då i allra sista stund löntagarfonderna kommitin i debatten mellan oss. Jag vill bara i förbigående säga till C.-H.Hermansson - det är möjligt att vi vid något annat tillfälle får ta upp endebatt om detta - att jag inte riktigt delar hans något hårdkokta syn påmarknadsekonomin, att den enbart är att definiera som kapitalism. Förvisso ingår det privata ägandet i marknadsekonomin, ochi den meningen är det kapitalism, men marknadsekonomin har också andrabeståndsdelar. Dit hör det decentraliserade beslutsfattandet - det finns mångaaktörer i ekonomin - och den är, såvitt jag har kunnat erfara , det enda ekonomiska system som ger ett så fritt konsumtionsval somgår att åstadkomma i praktiken. Dessa egenskaper hos marknadsekonomin är så värdefulla attdet är därför vi vill stärka den men angripa dess självdestruktiva egenskaper,nämligen att inte lösa fördelningskonflikterna, vilket den gång på gångmisslyckas med. När det gäller löntagarfonderna upprepar - jagantar att det var på samtliga borgerliga parfiers vägnar- att dessa fonderskall avvecklas om man vinner ett val, när det nu blir. Denna väldigt hårdaattityd, innan man har sett de praktiska resultaten, innan man vet någonting omhur fonderna fungerar, hur de kommer att tas emot av löntagare och näringslivnär de finns i praktiken, ger mig anledning att fråga hur långt man tänker gå ifördömelsen av reformen, hur långt man tänker gå för att skrämma människor attöver huvud taget befatta sig med löntagarfonderna. I finns det enartikel av en person som heter -jag har för mig att han är knutentill något av näringslivets olika ekonomiorgan. Där skriver han följande:"Det bör därför möjligt göras klart för alla"----- "attinga icke-socialistiska personer kommer att stå till förfogandeför att sitta i någon löntagarfondsstyrelse." Detta överensstämmer såvittjag förstår också med ett beslut, fattat av moderata samlingspartiet, och detmå vara. Men sedan kommer det: "Varje icke-socialistisk person som överväger attacceptera ett sådant erbjudande måste då vara på det klara med att han i såfall kommer att ha förverkat sitt förtroende inom näringslivet och deicke-socialistiska partierna." Denna stackars människa som accepterarerbjudandet att bli ledamot av en löntagarfond beläggs alltså, såvitt jagförstår, med yrkesförbud i det privata näringslivet. Där är han svartlistad.Och i något borgerligt parti får han över huvud taget icke komma in. har mina meddebattörer i den här omgången ingenrepliktid kvar, och jag begär inget svar av er. Men det vore naturligtvisskönt, om åtminstone en företrädare för moderata samlingspartiet och andraborgerliga talare kunde klargöra vad det här innebär. Är det det andra steget ifondkampanjen, som 4 oktober-revolutionen talar om, att människor skallutestängas frän arbetsplatser och inte få tillhöra den gemenskap som ett partiutgör, om de accepterar ett av landets regering utdelat uppdrag? Antagligenkommer ni att säga: Nej, det är orimligt. Och ni kan knappast säga någontingannat. Men observera: När detta kan skrivas av en såvitt jagförstår fullständigt vid sina sinnens bruk varande person och tryckas i fidning, då måste ni besinna vilka känslor, vilkenfanatism ni väckt till liv genom en besinninglös kampanj, då man i ettdemokratiskt samhälle tror att man med moralens rätt kan hävda att manpolifiskt, ekonomiskt och socialt skall isolera en människa därför att denråkar ha en annan uppfattning i en viss politisk sakfråga och accepterar ettoffentligt uppdrag. Jag finner utslag av reaktioner av det härslaget djupt oroande och upprörande. Jag kan bara beklaga dem som är andligafäder till den sortens utfall. vice talmannen anmälde att , och anhållit att till protokollet få antecknat att de inteägde rätt till ytterligare repliker. 43Arbetsmarknadsminister : Herr talman! Vid den senastearbetskraftsundersökningen registrerades 177 000 personer som arbetslösa. Detär en hög siffra, som visar att arbetslösheten fortfarande ligger på enoacceptabel nivå. Men det finns också glädjeämnen på den svenskaarbetsmarknaden. Det gäller bl. a. utvecklingen på industrisidan. Antaletindustriarbeten minskade med 38 000 - 38 000 färreindustrijobb . Det här året var alltså ett lika dåligt år som de tidigareborgerliga regeringsåren. Om vi jämför situationen med förra årets, harminskningen stannat vid 7 000. Den positiva utvecklingen förindustrin kan också utläsas av en produktionsökning och enexportökning. En annan hoppingivande utveckling utgörs av det faktum attantalet varsel om uppsägning, permitte-ring och korttidsvecka har sjunkit mednärmare hälften från tredje kvartalet till tredje kvartalet . Inom sysselsättningspolitiken står vi nu inför den dubblauppgiften att bekämpa en hög arbetslöshet och att ställa om för attklara en uppgång inom näringslivet. Det innebär att arbetsmarknadspolifikendelvis måste ändra inriktning. Den nyorientering som regeringen nu föreslårriksdagen kan sammanfattas i tre huvudpunkter: Vi skall återtill arbetslinjen. Vi gör en storsatsning på den enskilda sektorn. Vi skall ge merservice, förenkla regler och minska krångel i arbetsmarknadspolitiken . Låt mignågot utveckla var och en av dessa punkter. Under den borgerliga regeringstiden urholkadesarbetslinjen. En allt större andel av de totala arbetsmarknadspolitiska resursernagick åt till kontant stöd till de arbetslösa. När socialdemokraterna lämnaderegeringsansvaret var andelen kontantstöd av de totalaarbetsmarknadsresurserna. När vi kom tillbaka i regeringsställning efter sexår hade andelen ökat till . Det är vår ambition att så snart och effektivtsom möjligt åter bringa ned den siffran. Regeringen vill skapa rejäla alternativ fill kontantstödet- arbete och utbildning i första hand, kontantstöd bara när ingenfing annat ärmöjligt. Detta är både ekonomiskt rafionellt och socialt rättvist. Det finns en grupp arbetslösa som i högre grad än andrahar behov av den här politiken. Jag tänker på ungdomarna. Enligt den senaste arbetskraftsundersökningen var 78 000ungdomar i åldern arbetslösa. För dem som är har skolanuppföljningsansvar, och senare års åtgärder har för dessa åldersgrupper givitgoda resultat. Arbetslösheten har kunnat pressas tillbaka. Men destoallvarligare är situationen för ungdomar i åldern , bland vilka den senasteräkningen visade 30 000 arbetslösa. Det är fill den gruppen regeringen riktarsig med förslaget om ungdomslag. Dessa ungdomar har mött vuxenlivet i övertygelsen om attinte behövas, att ingen har bruk för deras tjänster eller deras arbetsvilja.Efter tre månader som anmälda för arbetsförmedlingarna får de kontantarbetsmarknadsstöd, det s. k. KAS-stödet, med . De flesta i denhär åldersgruppen bor fortfarande hemma. Med KAS i fickan får många av dem enbättre ekonomisk ställning än föräldrarna. behöver de inte göra någotför att få pengarna. Detta måste ge ungdomarna en sned start på deras vuxnaliv. De vill göra nytta för sig, men de får inte. Dessutom får de betalt föratt göra ingenfing. Genom förslaget om ungdomslag får de här ungdomarna arbetei stat, landsting eller kommuner. De kan också få startbidrag för att startaegen verksamhet av typen All-fix eller Ring så kommer vi. Avsikten med förslaget omungdomslag är att alla 18-19-åringar skall få något att arbeta med, . De får avtalsenlig lön , vilket igenomsnitt innebär ca . per dag, dvs. något mer än de skulle ha fått ikontant arbetsmarknadsstöd. får de en inblick i hur arbetslivetfungerar och kan skaffa sig erfarenheter som underiättar för dem att senare fåett fast jobb. När vi låter rätten till KAS ersättas av arbete iungdomslag för dessa ungdomar betyder det att vi menar att det är i grunden osuntför unga människor att passivt lyfta understöd. När vi presenterade det här förslaget fick vi itidningarna läsa kommentarer av skilda slag. Jag vill påstå att förslaget igrund och botten har fått ett positivt mottagande både av ungdomarna själva ochpå de flesta andra håll. Tveksamhet har dock uttryckts på sina håll ommöjligheterna att skaffa fram meningsfulla arbetsuppgifter åt ungdomarna. Av treskäl tror jag inte att detta behöver bli något större problem: Det första skälet är att varje kommunalpolitiker vet huroerhört mycket mer han eller hon skulle vilja göra om det bara fanns resurserför det. Om ekonomin inte var så knapp skulle det finnas mängder avarbetsinsatser att utföra för ungdomarna. Ungdomslagen ger myndigheter,landsting och konnnuner en chans att förverkliga en del av de här önskningarna. Det andra skälet till att jag tror att det här skall gåbra är att jag vet att ungdomarna själva vill arbeta, att de vill göra rätt försig och att de har idéer och synpunkter på det sätt på vilket de kan göra det.Det tredje skälet är att det största berörda fackförbundet. , har ställt upp bakom förslaget. Jag skall inte här ge exempel på vilka arbetsuppgifter somkan vara lämpliga för ungdomslagen. I stället skall de berörda - ungdomarna,arbetsledare, lokala huvudmän och fast personal - tillsammans få frihet attsjälva utveckla verksamheten. Men jag skulle vilja uttala en förhoppning och en vädjantill alla att samverka för att vi skall klara den här uppgiften. Lät oss som ärvuxna tänka på att det här gäller att ta hand om våra barn. om deras vänner ochkamrater. Genom att se till deras behov av att få göra en meningsfull insats isamhället i livet lägger vi grunden till ett bättresamhälle . Låt oss inte stirra oss blinda på de mer eller mindrestora hinder som kan uppstå, låt oss inte bromsas av trassel kring detaljer,utan låt oss göra något bra tillsammans av det som är en börda för ungdomar . Den andra huvudpunkten bland mina tre gällde att vi skallsatsa mer på den enskilda sektorn. Arbetsmarknadspolitiken är en del av och ett stöd för denekonomiska politiken. Det har framgått av finansministernsanförande att regeringen tillmäter expansionen av näringslivet mycket storvikt. Det är centralt för den ekonomiska politiken att främja och underlättanäringslivets möjligheter att producera, investera och skapa sysselsättning.Det är den vägen vi måste gå för att åter skapa en samhällsekonomi i balans. Efterfrågan på arbetskraft kommeratt öka inom industrin och inom den privata servicesektorn. Den slutsatsen drararbetsmarknadsstyrelsen i sin höstrapport. Det kommer att märkas tydligt undernästa år, när även den internationella konjunkturuppgången har tagit fart. Det är viktigt att arbetmarknadspolitiken nu inriktas påatt hjälpa företagen att klara personalrekryteringen och se till attexpansionen kommer de arbetslösa till del. Det grundläggande instrumentet i detta arbete ärarbetsförmedlingarna. har arbetsförmedlingarna organiserats om.Det har gjorts i syfte att skapa en effektivare förmedling. Ett inslag är deutökade kontakterna mellan arbetsförmedlingarna och företagen. Under höstenhar arbetsförmedlare över hela landet genomfört företagsbesök. Man hardiskuterat företagens planer och deras aktuella och framtida behov av attrekrytera personal. På många ställen har dessa kontakter gett förmedlarnatillgång till platser som annars inte skulle ha kommit fram. Arbetsförmedlarna har också kunnat diskutera möjligheternaatt bedriva utbildning för att klara det framtida behovet av yrkeskunnigamedarbetare i företagen. Det är ett bra medel för att rusta företagen införkonjunkturuppgången. Erfarenheterna av sådan utbildning är mycket goda.Regeringen föreslår , liksom vi gjorde , att ytterligare medel skallsättas av för yrkesutbildning - bl. a. för den s. k. flaskhalsutbildningen förredan anställda i det enskilda näringslivet. Detta vill vi använda i störreutsträckning . Ett tredje exempel på hur vi vill attarbetsmarknadspolitiken skall riktas in för att underlätta expansionen inäringslivet är förslaget om rekryteringsstöd. Syftet med det är att fåföretagen att rekrytera personal och att styra efterfrågan så att dearbetslösa, framför allt ungdomarna och de långtidsarbetslösa, skall komma inpå arbetsmarknaden. Det är min förhoppning att skall godkänna dettaförslag och att det skall bli ett effektivt medel för att på en och samma gångunderlätta näringslivets rekrytering och att pressa tillbaka arbetslösheten. Jag vill i det här sammanhanget nämna ytterligare enåtgärd som vi har satt in för att stimulera industrins utveckling. Det är de100 miljonerna som avsatts till den s. k. industrikampanjen. Den har mötts medstort intresse, och man arbetar just nu i samarbetsgrupper i varje län för attta fram goda idéer och uppslag för att utveckla arbetsmarknadspolitiken så attden blir ett bättre stöd och en bättre stimulans för sysselsättningen inomnäringslivet. Ett delprojekt handlar om åtgärder för att främja rekryteringenav kvinnor till industrin. Ett annat är en uppfinnartävling för elever påhögstadiet. Hälften av dessa 100 miljoner kommer vi att satsa på regionalaaktiviteter. Projektgrupper runt om i landet funderar som bäst på idéer som kanutveckla industrin på deras egen hemort. Den tredje huvudpunkten i det jag nämnde inledningsvisgäller mer service, enklare regler osv. Vi skall göra om regler, vi skallminska krånglet på olika delområden. Detta arbete gäller hela den offentligaförvaltningen, och civilministern har i olika sammanhang presenteratregeringens ambitio- ner på det här området. Låt mig bara säga att den här inriktningen på bättreservice är viktig också på arbetsmarknadsområdet. Det är fä offentligaverksamheter som är av sä stor betydelse för den enskilde somarbetsförmedlingarna. är ungefär 780 000 personer inskrivna somsökande vid de olika arbetsförmedlingarna i landet. Det är angeläget att derasmöte med arbetsmarknadspolitiken blir en positiv erfarenhet. har tagit initiativ till engenomgång av regler, rutiner, organisation m. m. i syfte att skapa mer tid ochmer resurser för service åt arbetsgivare och arbetssökande. I detta arbete ärpersonal och ledning i verket engagerade, och det har kommit fram en lång radolika förslag till förbättringar av verksamheten. Det är meningen attarbetsmarknadsstyrelsen skall ta ställning till dessa förslag i början avnästa år. Jag räknar med att en del av förslagen är av den karaktären att jagfår anledning att återkomma till . Allt detta är goda exempel på den nya inriktningen avarbetsmarknadspolifiken, där vi nu sprider de arbetsmarknadspolitiskainsatserna över hela fältet, till såväl enskilda och offentliga arbetsgivaresom arbetssökande över hela arbetsmarknaden. Jag vill också säga något om en del av verksamheten på denoffentliga sidan som är ny . Det gäller den satsning på 300 milj. kr. istatligt stöd för fasta jobb i kommuner och landsting som godkändes avriksdagen , och ute i kommuner och landsting arbetar man nu som bäst meddetta. Vi börjar kunna sammanfatta vad som har hänt och vad som blir resultatetav detta nya hjälpmedel i arbetsmarknadspolitiken. Beslut har fattats om 3 400 tjänster, och beträffandenärmare 1 900 väntar man på ett snabbt avgörande. Detta betyder alltså att detsammanlagt kommer till 5 500 arbetstillfällen, fasta jobb. inom kommuner ochlandsting. Det är en siffra som t. o. m, är bättre än vad vi vågade hoppas på ivåras. I den internationella debatten framställsinte sällan en hög arbetslöshet som oundviklig. En och annan röst här hemma iSverige har börjat att stämma in i den kören. Man säger att det inte går attgöra någonting åt arbetslösheten, att den är nödvändig för den ekonomiskapolitiken osv. Men det är viktigt för oss att gemensamt och på ett konstruktivtsätt gripa oss an med problemen och visa att det med medvetna insatser ochtålmodighet går att komma till rätta med arbetslöshetsproblemen också i vårtid. 44BENGT WITTBOM (m): I en strid ström har rapporterna om hurarbetsmarknadssituationen försämrats runnit in till undersocialdemokraternas första regeringsår. Larmrapport har lagts på larmrapport.Fler och fler människor ställs utanför den reguljära arbetsmarknaden, med alltvad detta betyder socialt, ekonomiskt och mänskligt. har styrts av en socialdemokratisk regeringunder - en regering som kom till makten genom att framställa sigsom mer eller mindre världsmästare pä att klara den fulla sysselsättningen. 10 protokoll 1983/84:7-10 ten ville något annat än socialdemokraternas vallöften. Myten om att socialdemokraterna skulle vara bättreskickade än andra att klara sysselsättningen havererade, sakligt sett, redan ibörjan av . , när era runda vallöften konfronterats medverkligheten , står socialdemokratin inför risken av ettopinionsmässigt haveri, som kommer att förändra den politiskakartan i . Varken vi moderater eller väljarna har glömt era valaffischerom 153 000 arbetslösa etc. , med en regering som skulleåterskapa den fulla sysselsättningen, är nästan 180 000 människor öppetarbetslösa. Det här är en allvarlig situation. Men den ärbra ur en synvinkel, och det är att medborgarna nu får klart bevis för attinget politiskt parti, inte ens socialdemokraterna, äger andra politiska receptän ekonomiska illusionsnummer när det gäller att skapa balans, snabb tillväxtoch full sysselsättning på ett bekvämt sätt. Vägen dit är, det vet vi, lång ochfordrar hårda tag i den ekonomiska politiken. Det kommer att medförauppoffringar för alla medborgare i vårt samhälle. Särskilt smärtsam blir denhär politiken för de politiker som vann mycket viktiga val genom attge medborgarna intrycket av att en motsatt politik var möjlig. Utvecklingen på arbetsmarknaden sedan valet visar attregeringen i stort sett misslyckats med att ens påbörja uppfyllandet av sitteget uttalade prioriterade mål, full sysselsättning. Såväl den öppnaarbetslösheten som den som döljs av konstlade AMS-jobb har fortsatt att öka.Landet och regeringen befinner sig längre från den fulla sysselsättningenän . Arbetsmarknadssituationen sedan regeringen tillträdde varje tidpunkt varit betydligt sämre än medborgerligt regerande 1981/82. Regeringens oförmåga att ta itu med de problemsom ligger till grund för den stora strukturella arbetslöshet som byggts in iekonomin är djupt oroande. Budgetunderskott,skatter och avgifter, offentlig sektor och subventioner till konstlade jobbväxer i stället för att minska, medan utrymmet förde privata sektorerna iekonomin, som i realiteten är avgörande för om vi skall kunna föra landet urkrisen, minskar i stället för att öka. De strukturella obalanserna i ekonominväxer sig allt starkare för var dag. och riskerar vi att enarbetslöshet på en hög nivå byggs in som en bestående del i vårt svenskasamhälle. Ungdomarnas arbetsmarknadssituation är sämre än någonsintidigare. Regeringens recept att bekämpa ungdomsarbetslösheten med massinsatserav beredskapsarbeten har misslyckats. Den trendmiissiga ökningen av antaletarbetslösa ungdomar fortsätter. Trots att kunskaperna om ungdomsarbetslöshetensorsaker nu är väl kända fortsätter regeringen att sätta sin tilltro tillkortsiktiga konstlade åtgärder. Inte heller regeringens senaste s. k. paketkonmier att bryta den negativa trenden vad giiller utvecklingen påarbetsmarknaden för ungdomarna, därför att det bygger på föreställningen attdet går att lagstifta och subventionera bort arbetslösheten också blandungdomar. På sexcentrala ekonomisk-politiska områden befäster och förstärker regeringens politik de grundläggande obalanserna iSveriges ekonomi, och det sker till priset av långsiktigt växande arbetslöshet: Budgetunderskottet,som också enligt regeringen och arbetsmarknadsministern är det störstahotet mot framtidens riktiga jobb, har vuxit i rekordfart sedanregeringstillträdet. Regeringens manövrerande mellan verklighetens krav, sinaegna löften och inte minst de stora intresseorganisationernas åsikter densenaste tiden visar också att man saknar förutsättningar att få kontroll överbudgetunderskottets tillväxt. Det långsiktigt allvarligaste hotet mot deriktiga jobben växer sig, med nuvarande politik, allt starkare. Regeringen hari rask takt sett till att kraftigt höja skattetrycket. Redan befintliga skatterhar höjts och nya har introducerats och kommer att introduceras. Resultatet är,inte alldeles oväntat, fortsatt utslagning av riktiga jobb. På toppen av dettaför nu framstående socialdemokrater fram kravet om en s. k. värnskatt motarbetslösheten, en skatt som precis som alla andra skatter ytterligare kommeratt underblåsa den växande arbetslösheten. Regeringenfortsätter att driva traditionell socialdemokratisk arbetsmarknadspolitik,trots att de förutsättningar som låg till grund för denna på 1950- och1960-talen inte längre finns vid handen. AMS-politiken slår ständigt nya rekord,och regeringen gör sig bred över att man satsat över 30 000 milj. kr.pä konstlade sysselsättningstillfällen. Ingen i regeringskretsen talar däremotom att AMS-miljarderna belastar den konkurrensutsatta produktionen inom deprivata sektorerna av ekonomin och därmed försäinrar förutsättningarna för flernya riktiga jobb. Utvecklingen på arbetsmarknaden det gångna året visar attmiljardrullningen till AMS bidragit till att minska i stället för att ökaantalet riktiga jobb. Fördelningskonfliktenmellan offentlig och privat sektor i ekonomin fördjupas och förvärras snabbtgenom den förda regeringspolitiken. har den offentligasektorns andel av ekonomin vuxit snabbt och omfattar nu av den.l>ots varningar från en så gott som enig kår av ekonomer, från oppositionenoch från många andra soin inser faran i denna utveckling fortsätter regeringenatt minska utrymmet för de privata sektorerna i ekonomin, med resultatet attden strukturella arbetslösheten riskerar att växa långsiktigt.