prot · G70992 · 1983-12-31 00:00:00 — Detsamma gäller sannolikt det senaste årsskiftet, men siffrorna harinte kommit fram . Till detta skall läggas att landstingen har genomsnittligtbetydligt bättre likviditet än primärkommunerna. Varför uppehåller jag mig då så mycket vid kommunernas ochlandstingens likviditetssituation? Jo, likviditeten är en strategisk faktorför kommunernas och landstingens utgifts- och budgetpolitik. Gott om pengar,dvs. god likviditet, leder förr eller senare till expansion och volymtillväxt.Detta är ju självklart. Vill man uppnå nolltillväxt inom kommunsektorn, måste in medel från denna sektor, dvs. Vi har från moderatasamlingspartiet föreslagit besparingar i de specialdestinerade bidragen med5,5 miljarder. En indragning av det återstående kommunala skatteunderlaget frånjuridiska personer ger en krympning av kommunsektorns finansiella ställning med2,4 miljarder. De sammanlagda indragningarna blir då ca 7 miljarder. Vid nolltillväxt minskar kommunernas utgifter med ungefär4 miljarder. Nolltillväxt betyder, förenklat uttryckt, att man kan ge sammaservice som . Man kan däremot inte ge mer service. På grund avbefolkningsutvecklingen växer viss efterfrågan, t. ex. inom äldreomsorgen. Åandra sidan kan vi inte längre blunda för att de senaste årens låga födelsetalfår återverkningar på service för barn och ungdomar. Den faktor som är viktigast att beakta när man bedömervåra indragningsförslag är produktiviteten och möjligheterna att påverkaproduktiviteten i den kommunala sektorn. Utskottets syn på produktiviteten är att den är oföränderligoch att den produktivitet som än en gång uppnåtts i den offentliga sektorn engång för alla är given. Kommunsektorns snabba expansion i vårt land de senaste20-30 åren är ett resultat av en mängd samverkande faktorer. Det är - för attanvända några fina ord - faktorer på socioekonomisk nivå, t. ex. ökadgeografisk rörlighet, strukturomvandling, befolkningsförändringar, högreskattetryck, ökad spe- cialiseringoch förkortad arbetstid, faktorer på ideologisk-kognitiv nivå, t. ex. störreefterfrågan på offentliga tjänster, nolltaxor eller höga subventioner, störretolerans för skattehöjningar upp till en viss nivå i en relativt rik ekonomioch storleksmaximering inom den offentliga sektorn samt politiskt-institutionellafaktorer, t. ex. starkare intresseorganisationer med effektivarelobbyverksamhet, större sammanvävning mellan intresseorganisationerna ochriksdag och byråkrati, progressiv beskattning och vertikal differentiering,dvs. att stat, kommun och landsting var för sig bestämmer om utgiftsnivå,skattenivå, kommunsammanslagningar osv. Ingen kan väl tro att alla dessa faktorer, som ständigtundergår förändringar och som korsvis påverkar varandra, automatiskt kan ledatill en optimal storlek av den kommunala sektorn och en produktivitet inom detoffentliga som är optimal, dvs. inte kan förbättras. Detta är en omöjlighet,särskilt i en sektor som inte får feedback genom konkurrens och friprisbildning. Motsatsen har lika hög - eller snarare lika låg - sannolikhet somatt finna en knappnål i en höstack. Utskottet skriver: "En minskning av kommunernasinkomster med motsvarar av den kommunala konsumtioneneller en höjning av den kommunla medelutdebiteringen med ca . Eftersommotionärerna föreslår att ett skattestopp införs, återstår inte något annat änatt minska den kommunala verksamheten." Detta innebär att utskottetsmajoritet tror att man arbetar på optimal volymnivå och med optimalproduktivitet inom den kommunala sektorn. Detta utgör ett slående exempel påslentriantänkande och dålig analys. Nolltillväxt, något ökad produktivitet samt visstianspråktagande av likviditetsresurser under en anpassningstid skapar ingakatastrofala svårigheter för de flesta kommuner och landsting. För de sämstställda kommunerna har vi avsatt "omskolningsbidrag" på 1 miljard. Jag vet att det finns ganska god anpassningsförmåga hoskommuner och landsting, om man bara måste anpassa sig. Den kommun jag kommerifrån råkade i finansiellt bryderi på grund av en radpolifiska missgrepp. Man tvingades att skära ned sina utgifter - f. ö. hade mankunnat skära ned dem ännu mer - och den kommunala servicen blev på intet sättkatastrofalt dålig. De sparprogram som genomfördes hade året innan förkastatsav den socialdemokratiska majoriteten med exakt samma argument som utskottetanför mot de kommunala besparingar som moderata samlingspartiet har föreslagit. I vår motion konstaterar vi att minskningen avstatsbidragen i princip kan ske på alla områden, eftersom det i sig inteinnebär att just den träffade verksamhetens inriktning och omfattning behöverpåverkas. Neddragningen av statsbidrag innebär egentligen endast-en förändringi de finansiella relationerna mellan staten och kommunerna. Vi har byggt vår argumentering på en ESO-studie avBrunsson-Jönsson. De fann när det gällde indragningen på skolsektorn att allkommunal verksamhet solidariskt fick bära effekterna av indragningarna. Jagtycker att utskottets syn på kommunalpolifiker och kornmunala tjänstemän ärnågot pessimistisk,när man konstaterar att besparingarna i främsta rummet skulle drabba dehandikappade, pensionärerna och de psykiskt sjuka. Indragningen avmentalsjukvårdsbidraget kommer säkerligen att bäras solidariskt av allsjukvård. Decentralisering och frihet för kommunerna är väl f. ö. endel av den socialdemokratiska förnyelsen då det gäller statens och kommunernasrelationer. Tror man inte på civilministerns politik? Eller har man haft ont omargument, när man kritiserade våra ställningstaganden? Den socialdemokratiska utskottsmajoritetens kritik avmotion 2031 när det gäller den kommunala politiken håller, som jag nu-visat,inte. Därför yrkar jag bifall till den moderata reservationen nr 16. 31 (): Den kommunala sektorn är den samhällssektorsom vuxit snabbast . Trots en gradvis neddragning av denkommunala konsumtionsökningen har den tagit i anspråk mer än hälften avresurstillväxten . Till stor del förklaras denökade kommunala konsumtionen av att kommuner och landsting faktiskt har fått taöver stora uppgifter som tidigare vilat på staten. Finansministern har i årets budgetproposition påpekat atthan senare ämnar föreslå att dra in den återståendebeskattningsrätten från juridiska personer i kommunerna till staten. Finansministernkommer också i en särskild proposition att föreslå att kommunernakompenseras för detta bortfall. Det är mot den bakgrunden, herr talman, litetsvårt att diskutera dessa åtgärder, eftersom vi inte vet någonting om hurregeringen kommer att göra på det kommunala området, hur dessa kompensationerkommer att se ut eller vilken omfattning de kommer att få. Från sida har vi emellertid i vårtbudgetalternativ föreslagit att skall sparas från den kommunalasektorn, främst genom att staten behåller de medel som dras in från kommunernasjuridiska personer. Vi ser inte detta enbart som en besparingseffekt, utanockså som en utjämning mellan olika kommuner. Eftersom företagsetableringen ärojämnt fördelad mellan kommunerna blir det rättvisare om staten tar in helabeloppet från de juridiska personerna. Detta förutsätter givetvis att man ocksåförbättrar själva skatteutjämningssystemet. I den nuvarande ekonomiska situationen måste självfalletockså kommuner och landsting vara beredda att spara. Detta bör ske genomompriorite-ringär, effektiviseringar och bättre hushållning med tillgängligaresurser. Med hänsyn till den kraftiga expansionen bör detrimligen finnas ett gott utrymme för sådana åtgärder. Utan en sådan kommunalomprövning sprängs de samhällsekonomiska ramarna. Ytterligare kommunalskattehöjningarär dock ingen framkomlig väg. Inte minst skulle låginkomsttagare drabbasmycket hårt av sådana. Den kommunala sektorn har generellt sett dock en godlikviditet. Prognoserna är också väsentligt bättre än de varittidigare. Från föreligger ett preliminärtbokslutsresultat , som visar ett överskott för kommunsektorn på ca 800milj. Vid jämförelser mellan preliminära och definitiva utfallhar det visat sig att de preliminära bedömningarna av nettoöverskottet underåren har legat i underkant. Variationerna i denna underskattning har emellertidvarit ganska stora år . Mönstret ger i alla fall en antydan omatt driftbudgetens nettoöverskott kommer att uppgå till ungefär sammabelopp som - eller ca 1 400 milj. kr. Ser man på ett genomsnitt avnettoöverskotten finner man att det ligger på i runda tal1 600 miljoner . I den ekonomiska situation vi nu har och kan räkna med denärmaste åren är det nödvändigt med omprioriteringar inom hela kommunsektorn.Denna omprioritering skall självfallet göras av kommuner och landsting självautan en central statlig styrning. Från sida ser vi det som en naturligutveckling att man prioriterar begränsade ekonomiska resurser mer direkt tillpersonlig omsorg och mindre till exklusiva byggnader. Hemsjukvården - med både sjukvård och social omvårdnad -måste ytterligare byggas ut liksom lokala vårdcentraler. En decentraliseradsjukvård ger en naturlig anpassning till arbets- och vardagsliv och därmed enviktig trygghet för den enskilde. Specialistvården bör ha sitt utflöde ur dennalokala vårdorganisation. Den kommunala organisationen måste också radikaltdecentraliseras för att man skall kunna skapa förutsättningar för att lägga utbeslut och ansvar nära människorna och därmed åstadkomma en god och riktighushållning med tillgängliga medel. Samhället, dvs. staten, bör inte minst över landsting ochkommuner garantera en säker och bra grundtrygghet. Inom den garantin bör detges utrymme för enskild och kooperativ verksamhet. Från har vi föreslagit att kooperativverksamhet inom den offentliga sektorn skall kunna utvecklas på många områden,bl. a. inom bostadsområdet, äldreomsorgen och barnomsorgen. Barnomsorgen t. ex.har byggts ut avsevärt . Ca 20 000 platser hartillkommit i barnstugor och familjedaghem. Kostnaden för kommunerna och statenhar ökat från 1,5 miljarder till . Utöver valfrihet genom bl. a. utbyggd vårdnadsersättningbör föräldra-kooperativen vara ett intressant alternativ för föräldrarna, bådekostnads-mässigt och när det gäller att arrangera tillsynen. Självfallet bör föräldrakooperativen tas in i de kommunalabarnomsorgsplanerna och få bidrag från stat och kommun på samma sätt som dekommunala daghemmen. Ideella föreningar som önskar ansvara för verksamheter börockså få stöd från kommunernas sida. Detta är ofta god kommunalekonomi och gerökat ansvar åt föreningarna. Närkommunerna nu har fått och förhoppningsvis kommer att få ytterliga- re ökademöjligheter att avgöra olika frågor, bör man också ta fatt i denna möjlighetoch våga ta ansvar även i kanske besvärliga avgöranden. Detta vitaliserar vårdemokrati och är ofta ekonomiskt riktigt. Den kanske viktigaste förutsättningen för ökad kommunalsjälvstyrelse och demokrati är det sätt på vilket intäkterna tillförs kommunerna.De väsentligaste intäkterna för landsting och kommuner är kommunalskatt,statsbidrag och avgifter. Avgifterna utgör endast en mindre del. Begränsningarnaär givna i kommunallagen - man får inte ta ut så stora avgifter attverksamheter går med vinst. En allmän målsättning bör vara att de tekniska avgifternanormalt skall täcka kostnaderna. Däremot bör de sociala taxorna inte ligga såhögt att de som bäst behöver omsorgen inte kan få den. Det finns dockfortfarande ett visst utrymme för en anpassning uppåt av taxorna. Kommunalskatten har nått en sådan höjd att en generellökning inte bör komma i fråga. Däremot bör självfallet en utjämning kunnaåstadkommas. Detta kräver dock åtgärder som jag skall beröra. avvisar förslaget om lagstiftning om ettskatteuttagstak. Den kommunala beskattningsrätten är en grundpelare i denkommunala självstyrelsen. Därför kan vi inte acceptera förslaget frånmoderaterna, som vill lagstifta om ett kommunalt skattetak. Statsbidragen är en stor inkomstkälla för kommunsektorn.Beloppet för uppgick till nära . Därav utgår 10,4miljarder i skatteutjämning och ca 40 miljarder i specialdestinerade bidrag. Trots den kraffiga utbyggnad av skatteutjämningen somskedde under den icke-socialistiska regeringstiden, från 2,7 miljarder 1977till 10,4 miljarder , kvarstår stora olikheter mellan kommunerna. Etttrettiotal kommuner har egen skattekraft som till överstigermedelskattekraften, den tillförsäkrade skattekraften. Ändå får dessa kommuner,liksom andra skattekraftstarka kommuner och landsting, en avsevärd del av despecialdestinerade statsbidragen till kommunerna. Det krävs alltså en radikal omläggning av helastatsbidragsgivningen till kommuner och landsting. Ett successivt överförandeav de specialdestinerade statsbidragen till ett allmänt statligt bidrag tillkommuner och landsting med en ytterligare förstärkning avskatteutjämningseffekten bör ske. Vid förstärkning av skatteutjämningen bör hänsyn tas tillsärskilt geografisk belägenhet, dvs. stora avstånd, och kommunernas kostnader.En statistisk undersökning som gjort visar attskogslänen har betydligt större omkostnader än andra kommuner. Samma standard till samma kostnader var man än bor böreftersträvas i regelsystemet. Sedan skall kommuner och landsting självaprioritera. På så sätt uttnyttjar man de ekonomiska resurserna på deteffektivaste och för människorna bästa sättet. Det garanterar det lokalainflytandet, som en sådan omläggning öppnar för och stimulerar till. Majoriteten i finansutskottet, socialdemokraterna ochkommunisterna, avvisar vårt förslag om den kommunala ekonomin. Motiveringen äratt kommunerna kommer att tvingas att höja skatten eller att minska den kommunalaverksamheten med påfrestningar på sysselsättningen som följd.Utskottsmajoriteten har konstaterat att det finansiella sparandet inomkommunsektorn blir ungefär detsamma som , alltsåförutsättningarna är betydligt bättre än vad man tidigare räknade med.Samtidigt har de genomsnittliga utdebiteringshöjningarna legat så lågt som vid19 öre. Tror nu socialdemokraterna på sin egen regerings förmåga att få nedinflationen till , skulle detta ytterligare förstärka kommunernas ochlandstingens finansiella ställning. Det borde leda till att även socialdemokraternainser att det inom kommunsektorn finns utrymme för sparande för att minskastatens underskott. Läser man mellan raderna i finansplanen verkar det som omäven finansministern har insett detta. Jag tycker att det är en besynnerliguppläggning av budgeten. Den tycks vara så ofullständig att det inte finnsnågon finansiering av familjepolitiken och försvarspolitiken. Den ryckighet sompräglar handläggningen av den kommunala ekonomin inger inte heller någotförtroende. Att regeringen i statsverkspropositionen inte redovisar vad denkommer att göra med skatteintäkterna från juridiska personer i kommunerna ärockså en svaghet. Man hänvisar till propositionen om den kommunala ekonomin,som kommer att framläggas om någon dag. Inte heller den lär emellertid varafullständig när det gäller kompensationen till kommunerna, utan detta får manvänta med tills kompletteringspropositionen redovisas senare i vår. Det kanskekan ges besked här från en företrädare för regeringspartiet som PaulJansson om vad som finns i den aviserade kommunala propositionen. Jag ser saken så, att regeringen försöker lägga utdimridåer och vilseleda kommunerna och allmänheten när det gäller hur mycketoch var man minskar transfereringarna till kommunsektorn. Därför är det såsvårt att få en sammanfattande bild av hur regeringen ser på denkommunala ekonomin. Jag yrkar bifall till centerreservationen 17i utskottets betänkande. 32PAUL (); Låt mig allra först framhålla, att jag tyckeratt debatten om den kommunala ekonomin är ganska onödig. Det är enligtmin mening en överloppsgärning att nu uppta kammarens tid med att diskuteradessa frågor, i synnerhet som vi vet att vi får en ny debatthär om den kommunala ekonomin, då vi behandlar den särskilda proposition somregeringen har aviserat och som även hänvisade till. De motioner på detta område som väckts och i anslutning till budgetpropositionen kunde mycket väl hållasåt sidan och behandlas i ett sammanhang, när vi har de kommunalekonomiskafrågorna på dagordningen i . Vi var faktiskt några stycken i utskottetsom hävdade den uppfattningen och ansåg, att det inte borde föras dubbladebatter i kammaren om kommunernas ekonomi. Vi vet ju hur ansträngt vårtarbetsschema ändå är. har det emellertid väckts motioner och fogatsreservationer till utskottets betänkande, och jag är därför tvingad att heltkort motivera utskottets ställningstagande i det här sammanhanget. Som framgår av betänkandet har det finansiella sparandetinom den kommunala sektorn blivit bättre än man räknat med, något som RolfRämgård också påpekade. Det blir ungefär detsamma som det blev för1983, och detta ger alltså en betydligt ljusare bild än vi tidigare kundevänta. Skattehöjningarna, sedda som genomsnitt för kommunerna, blir endast 19öre. Den främsta orsaken.till detta är väl att kostnadsökningarna blivit betydligtlägre . Regeringens målsättning att hålla inflationen vid i årkommer naturligtvis, som antydde, att ytterligare förbättrakommunernas situafion. Det är riktigt, och vi hoppas att vi skall lyckas medden här politiken. Kommunernas konsumtionsökning har varit 1,, och det hargett till resultat att man kunnat öka sysselsättningen i kommunerna med ca 15000 personer. Och i varje fall jag uppfattar det som positivt att kommunerna iden här situationen, då arbetslösheten i landet är alltför hög, på det härsättet kan bidra till en bättre situation på arbetsmarknaden. Om man ser på de motioner som väckts och de reservationersom fogats till betänkandet, finner man att det som vanligt är somgår hårdast fram mot landets kommuner, och jag skall i huvudsak kommenteramoderaternas motion och deras reservation på den här punkten. I motionen kräver först och främstnolltillväxt - det har ju tidigare framhållit. Det får således intevara någon volymökning alls i kommunerna, och bara detta skulle för nästa årinnebära, att de 15 000 jobb som volymökningen gett upphov till skulle gåföriorade. Kommunerna får alltså enligt inte bidra till ensysselsättningsökning. Tvärtom skall kommunerna tvingas medverka till enkraftigt ökad arbetslöshet i samhället. Den samlade finansiella effekten avmoderaternas indragning på kommunsektorn belöper sig nämligen till hela 7miljarder kronor. Vad är det då för statsbidrag som skall tas bort ellerskäras ned? Jo, man vill helt ta bort statsbidraget till driften av klinikerför psykiskt sjuka. Bort skall även bidragen till särskolor, till färdtjänsteni kommunerna osv. Detta är en mycket typisk moderat politik, vars effekter påett cyniskt sätt drabbar de allra svagaste grupperna i samhället, nämligen depsykiskt sjuka, de utveckhngsstörda barnen samt handikappade och pensionärer. Sedan säger - det påpekade även minskningen av statsbidragen för dessa ändamål inte alls behöver ledatill att just dessa verksamheter drabbas. Det är ett ganska fantastisktpåstående. Ni har ju pekat ut dessa grupper och sagt att man här kan göraindragningar och spara pengar. Ute i kommunerna uppfattas detta givetvis såsomett ställningstagande från statens sida. Era moderata kommunalmän kommer dåliksom ni i att anse att dessa verksamheter inte är så viktiga ochatt man kan dra in på dem. Jag anser det vara en självklarhet att resultatetkommer att bli detsamma. Man skulle kunna vända på kutfingen och säga att nimoderater vill spara mycket mer än alla andra även på statsutgifterna. Om man gör ett tankeexperiment,är ert resonemang lika klyftigt som om ni exempelvis skulle kräva storanedskärningar i fråga om det militära försvaret och samfidigt förklara att detinte får drabba försvarets verksamhet. Utpekar man en sektor och säger att mandär kan spara utan några vådor, har man därmed även tagit ställning för eller emotden verksamhet som det där rör sig om. Jag är mycket orolig för att ett sådantuttalande från sida skulle komma att uppfattas såsom en klarrekommendation till kommunerna att skära ned på just dessa områden. Särskiltför moderata kommunalpolitiker kommer det att bli en ledstjärna. Det vill jaginte se hända i vårt samhälle. Såsom har påpekats här vill införa enlagstiftning om kommunalt skattestopp. Drar man in dessa ,innebär det en volymminskning på , vilket måste kompenseras med enkommunalskattehöjning på . Det är lätt att räkna ut effekten av enindragning. Om kommunerna då enligt förslag inte får höja skatten,innebär detta en mycket kraftig nedskärning av den kommunala verksamheten ochdärmed en väsentligt ökad arbetslöshet i landet. Detta kan vi socialdemokrateri finansutskottet inte acceptera. Vi yrkar naturligtvis avslag på dessareservationer och motioner. För dagen nöjer jag mig med dessakommentarer. Som jag sade inledningsvis får vi möjlighet till en mergenomgripande debatt , när skall behandla regeringensproposition om den kommunala ekonomin. Jag yrkar bifall till finansutskottetshemställan i betänkande 25 och avslag på reservationerna 16, 17, 18 och 19. 33MARGIT () replik: uppehöll sig mycket vid vårtförslag att från landstingen dra in det enda specialdestinerade bidraget,nämligen mental-vårdsbidraget. Detta bidrag kom till när mentalvårdenöverfördes från staten till kommunerna. Det har fungerat som ett generelltbidrag till landstingssektorn - egentligen det enda som finns kvar. Vi vet när vi arbetar med budgeter både i kommuner och ilandsting att man får kostnadsramar. Dessa ramar är i och för sig beräknadeefter den mängd pengar kommunen/har till sitt förfogande genomskatter, bidrag och avgifter. Sedan prioriterar kommunalpolitikerna efter dessaramar på kostnadssidan. Det betyder helt enkelt att man solidariskt sprider utbesparingarna på olika verksamheter både i landsting och i kommuner. Detta vetalla erfarna kommunalpolitiker. Dessutom finns det vetenskapliga undersökningar som visaratt detta är fallet. När staten drog in skolbidragen var det inte bara skolansom träffades, utan effekterna drabbade all verksamhet i kommunen. Om statenprioriterar en utbyggnad kan den prioriteringen inte hänga kvar när man måstedra ned på grund av ändrade statsfinansiella förhållanden. Våra moderata kommunalpolitikerär i alla fall så kloka att de kan se att var tid har sin prioritering. Deuppfattar inte alls det här som en pekpinne från oss i , och pekpinnarbör vi verkligen vara försiktiga med. Skall vi kunna klara svåra tider, skallvi kunna åstadkomma produktivitetshöjningar osv., måste vi faktiskt överlåtatill dem som står i närheten av de praktiska problemen att lösa dem. Jag ärhelt övertygad om att kommunalpolitikerna kan det. Jag gör mig till tolk förprecis samma åsikt som civilministern har gett uttryck för i densocialdemokratiska regeringen. Så fill sysselsättningen. Vi diskuterar nu den budget somskall gälla nästa budgetår. Och lär det vara högkonjunktur. Under enhögkonjunktur skall man egenfligen inte syssla med arbetsmarknadspolitiskaåtgärder. Jag tror att det är viktigt att se till, att allaverksamheter i ett land blir produktiva, vare sig det är offentlig verksamheteller enskild. Det är därför vi har föreslagit besparingsåtgärder. 34 () replik: Det kanske inte är meningsfullt att föranågon vidare debatt här, eftersom hänvisar till den kommandekommunala propositionen. Låt mig emellertid något kommentera att man skulle ha lagt den här debatten åt sidan. Jag tillhörde dem ifinansutskottet som tyckte att detta område utgör en väsentlig del av helasamhällsekonomin. Inom den offentliga sektorn är kommuner och landsting en avde största delarna. Det vore ju märkligt om man inte skulle diskutera dem iriksdagens finansdebatt. De hör ju dit, i synnerhet som vi i våra alternativabudgetförslag har dem som tunga bitar, låt vara att det gällerbesparingsförslag. De är väsentliga delar av den totala ekonomin, och då voredet egendomligt om man inte skulle föra den diskussionen i riksdagensfinansdebatt. Sedan konstaterar att kommunernas finansiellasituation är betydhgt ljusare. Det konstaterade jag också, och då vore det julogiskt, som jag sade i mitt huvudinlägg, att man kunde visa direkt på enbesparingseffekt inom kommunsektorn .