prot · G709105 · 1983-12-31 00:00:00 — Utifrån de enskilda statliga företagens synvinkel finnsdet anledning att poängtera betydelsen av de ökade affärsmöjligheter ett merspritt ägande inom de statliga företagen medför. Delägarskap, apportemissioneroch marknadsintroduktioner på helt nya marknader kan, i många fall, förutsättamöjligheten av en mer flexibel syn på det statliga ägandet i resp. företag.Detta inte minst i den situation som vi befinner oss i med betydandebudgetunderskott och därmed sammanhängande problem för statsmakten att skjutatill nytt ägarkapital - något som vi ser nu bl. a. när det gäller PK-banken.Det är därför med desto större glädje vi har kunnat finna att vi fått en totalborgerlig enighet i reservation nr 3 i näringsutskottets betänkande nr 23, därvi uttalar att staten endast i undantagsfall skall äga företag och där visamtidigt begär förslag från regeringen om en privatiseringsplan för destatliga företagen. Det finnsdock all anledning att med tillfredsställelse hälsa regeringens 4 protokoll 1983/84:105-106 Teckning av aktier i , m. m. nytänkande i de bägge propositionerna om en nyemission iPK-banken, riktad till . Genom propositionerna nr 70 och 98visar regeringen ett nyvaknat intresse för att utnyttja de möjligheter enfungerande kapitalmarknad ger. För Post- och är det av storbetydelse att tillgången till denna kapitalmarknad kan bli möjlig även för enstatsdomi-nerad bank. Möjligheterna till expansion och möjligheterna att dratill sig ytterligare kompetens till företaget ökar därmed. Utifrån principiella utgångspunkter har vi därförnaturligtvis ingenting att erinra mot att statsmakterna genom nämndakonstruktioner minskar sitt ägande i till . Tvärtom förefallerden uppläggning regeringen valt i synnerhet i proposition nr 98 mycketintressant. Vi anser däremot att regeringen inte går tillräckligt långt i sinaförslag. bör enligt vår uppfattning i dess helhet avyttras via börsen- gärna med företrädesrätt för de anställda, gärna med företrädesrätt för demånga småspararna, eventuellt också för pensionsstiftelser m.fl. för attgarantera en så stor spridning av ägandet som möjligt. Detta skulle göraPK-banken mer konkurrensutsatt och effektiv. I ett första skede bör därför ienlighet med reservation nr 2 det statliga ägarengagemanget i PK-bankenomedelbart nedbringas till högst . En försäljning av , helt eller delvis, börnaturligtvis även kombineras med att bankens särställning i förhållande tillpostverket och postgirot upphävs och att villkoren likställs med dem som gällerför övriga privata affärsbanker. skall därmed inte ha någraprivilegier gentemot övriga affärsbanker utan kunna agera på marknaden somvilken annan bank som helst. Det tror jag är den bästa situation som PK-bankenkan hamna i som företag betraktad. Med det anförda ber jag att få yrka bifalltill reservationerna nr 2 och 3 i näringsutskottets betänkande nr 23. 68 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Jag fårmeddela att anslag om kvällsplenum nu har uppsatts. 69TAGE (): Den fråga som vi nu behandlar är välbekant. Såsent som hade att ta ställning till regeringensproposition nr 70 med förslag om att staten skulle avstå sin företrädesrätt attsåsom aktieägare teckna nya aktier vid en av planerad nyemission. behandlade också propositionen, och denvar klar för beslut i kammaren. 1 sista stund blev dock regeringen skärrad avden s. k. Raineraffären, och majoriteten i kammaren beslutade att återremitteraärendet till regeringen. Vi motsatte oss den återremissen, dels därför att viinte fick godtagbara förklaringar till varför ärendet skulle gå på remiss, delsdärför att det i propositionen inte fanns några tidsramar för den tilltänktanyemissionen. Det gav möjlighet att välja ett lämpligt tillfälle attgå ut på börsen med den omtalade emissionen. Proposition98, som vi nu har att behandla, innehåller ett omständligare Först skall staten tillskjuta det nyaaktiekapitalet, och sedan skall man i en andra omgång gå ut medbörsintroduktion av . Under utskottsbehandlingen har vi dock formatförslaget på ett sådant sätt att man har möjlighet att välja vilket av de tvåalternativen som bäst passar. 1 nuvarande läge tyder allt på att man kommer attvälja det förfaringssätt som föreslogs i proposition 70. Det enda manuppnådde med återremissen var att man skapade oklarhet och spekulation omPK-bankens framtida ställning. I näringsutskottets betänkande 23, som vi nu behandlar,stöder en bred majoritet principen om en börsintroduktion av . Det ärbara vpk som anmäler en avvikande mening. För min del hälsar jag medtillfredsställelse att det är en bred majoritet i principfrågan. Vi tyckerdock att man borde gå litet längre än vad regeringen föreslagit. Vi ansersåledes att staten via börsen borde sälja ut av sitt gamla aktieinnehav. Denandel av aktierna som kommer att ägas av andra än staten blir enligtregeringens förslag . I reservation 2 vid utskottets betänkande föreslårvi att denna andel i första hand fördubblas. Även om så sker, kommer ändåkaraktären av statlig bank att kvarstå. Orsaken till att vi lagt fram vårt förslag är bl. a. attvi är övertygade om att bankens ställning hos allmänheten skulle stärkas, omden privatiserades i högre grad. Dessutom skulle det resultera i ett betydandetillskott till statskassan, något som är nog så viktigt i nuvarandestatsfinansiella läge. I samma betänkande behandlas också en rad motioner omförsäljning och börsintroduktion av statliga företag. På den punkten har detinte varit möjligt att uppnå en bred majoritet. Socialdemokrater och vpk:areyrkar avslag på motionerna. För oss i gäller samma motiv som vi framförnär det gäller en ökad privatisering av . Dessutom vill vi rentprincipiellt understryka, vilket nämns i reservation 3, att staten endastundantagsvis skall driva företag. Vi anser det vara mycket angeläget attregeringen lägger fram förslag om försäljning och börsintroduktion avstatliga företag. Därmed skulle utrymme beredas för privata och kooperativadelägare. Vi inom anser att det vid en privatisering avhela, eller delar av, ett antal statliga företag finns stor anledning attbeakta kravet på ägarspridning. Enligt min uppfattning skulle därför sådanaaktier i statliga företag som förs ut på marknaden i viss utsträckningreserveras för de anställda i företagen. Särskilda sparprogram kunde erbjudasför förvärv av aktier. Lokala aktiesparklubbar borde ha rätt till företrädenär det gäller köp av aktier. Ireservation 3 efterlyser vi en noggrann belysning av just dessa frågor. Slutligen, fru talman, är det ju så, att marknaden genomskattefondsspa-randet, som infördes av den borgerliga regeringen och som fåren efterföljare i allemansfonderna, tillförs så mycket riskvilligt kapital attdet blir utrymme för en försäljning av statliga företag via börsen. Jag yrkar bifall till reservationerna 2 och 3 samt iövrigt till utskottets hemställan. Teckningavaktier i , m.m. Teckning av aktier i , m. m. 7fli (): Det betänkande som vi nu behandlar ger en finillustration av hur man från olika håll ser på statens roll som ägare tillföretag. Utöver de principiella, allmänna synpunkterna finns här ett konkretregeringsförslag, som gäller . har givetvis inte haft någon anledning att gåemot en börsintroduktion av . Oavsett om det sker i två steg, ienlighet med profiositionen, eller om det sker genom en enda nyemission senarebetraktar vi det här förslaget som ett välkommet nytänkande från regeringen.Vi vil) kraftigt understryka vikten av att den planerade börsintroduktionenverkligen kommer till stånd. Dessutom menar vi att staten bör sälja ut en betydligtstörre del av aktieinnelhavet i banken. I reservation 2 konstaterar vi att denandel av aktierna som enligt förslaget kommer att ägas av andra än staten blirca . Enligt vår uppfattning bör den siffran öka till minst det dubbla i ettförsta skede. Systemet med en statlig affärsbank är i stor utsträckning enkvarleva från ett tidigare skede i bankväsendets utveckling. Då fanns detkanske motiv för en sådan ordning. finns inga sådana motiv. Vi är dessutom övertygade om att en privatisering avPK-banken skulle verka vitaliserande och stärka bankens ställning hosallmänheten. Vi har med anledning av PK-bankspropositionen också tagitupp bankens nuvarande monopol. Man har monopol när det gäller att förräntapostgiromedel men också beträffande vissa betalningar. grundinställning är att monopol alltid ledertill fördyringar för kunderna och till ineffektivitet. Särskilt orimligt blirdet om ett företag som är börsnoterat får sådana här monopolfördelar. kvarstående monopol måste alltså avskaffas. Vimenar att den nuvarande ordningen strider mot banklagstiftningens principer omkonkurrensneutralitet. Om alla banker fick tävla om t. ex. bankgiromedlensförvaltning, skulle det med all säkerhet leda till ett bättre resultat. Den andra delen av betänkandet rör försäljning av aktier istatliga företag i allmänhet. Det är sannerligen inget nytt diskussionsämne,varken för utskottet eller för kammaren. Och positionerna är desamma - möjligenmed undantag för den omorientering från socialdemokratiskt håll som kan spårasnär det g;äller . Vi har från sida pekat på de speciellaproblem som är förknippade med att staten äger företag, t. ex. att statenshuvudsakliga roll i samhället är en helt annan och att det med nödvändighetuppstår konflikter mellan dessa båda roller. Staten klarar inte att fungera somenbart ägare, och den viktiga funktionen i företaget blir därför dåligttillgodosedd. Därför menar vi att statliga företag behöver få in andraägarintressen, enskilda eller kooperativa. I flera fall borde en direktförsäljning till privata ägare kunna ske, i andra bör man eftersträva en sådanbörsintroduktion som skall ske beträffande . Det finns flera statliga företag där en försäljning, helteller delvis, är särskilt motiverad. Varför skall t. ex. staten vara krögare?SARA tillhör absolutde företag som bör säljas. Ett annat exempel är KabiVitrum, som i samarbete mednågot annat läkemedelsföretag bör ha klart bättre förutsättningar för engynnsam utveckling. Detär alltså vår förhoppning, fru talman, att börsintroduceringen av PK-bankenskall vara ett första stapplande steg i riktning mot försäljning ochbörsintroduktion av flera statliga företag. Jag yrkar bifall tillreservationerna 2 och 3. Teckningav aktier i , m. m. 71 (vpk); Det är ganska intressant att lyssna på de borgerliga företrädarna. Detär över huvud taget intressant och lärorikt att lyssna på folk som har en endabestämd ideologi, nämligen pengar. Beroende på vart pengarna går skiftarnämligen också ideologin från tid till annan och från tillfälle till tillfälle. Härförsöker nu de borgerliga att utveckla vad de menar vara en filosofi ellerideologisk konception kring marknadshushållningen och kring fördelarna medprivatisering - staten skall inte syssla med kommersiell verksamhet ochbankväsen, utan det skall de små elitgrupper som redan har den övervägandemakten på dessa områden få göra i orubbat bo. Detär emellertid en filosofi som står helt i motsättning till vad olika borgerligagrupperingar, talesmän och partier har uttalat i andra sammanhang. Så fort ettprivatintresse har fördel av att staten skänker pengar, ger subventioner, stöttarupp på olika sätt, betalar olika samhälleliga kringkost-nader för t. ex.sjukvård, forskning och skola, har man ingenting emot detta. När det gällergåvopolitik gentemot storfinansen kan man alltid räkna med att den borgerligaprivatiseringsfilosofin inte håller, utan då anpassas ideologin efter var detfinns pengar att hämta. Specielltintressant är att höra den senaste företrädaren, , som ju ärinvald för ett liberalt parti. Det är intressant att en av föregångarna tillPK-banken - som detta liberala parti vill privatisera - var den gamlapostsparbanken. Den inrättades på initiativ av en av mer framträdandeliberala politiker, statsminister , i mittenav . Jag vill minnas det var då. Jo, naturligtvis därföratt liberala politiker var företrädare för småfolket. De insåg attsmåfolk och löneanställda kunde ha behov av sparformer och bankinstitut, sominte var i de stora privata maktkoncentrationernas händer. Men, det är klart,socialliberalismen är död. Liberalismen är nu uteslutandekommersieU, och det är fullständigt logiskt att med den förgudning avstorfinansens maktstäUning som är ledstjärna för politik ärdet privatiseringen av denna PK-bank som är kravet från det liberala partiet.På så sätt växlar, beroende på vart pengarna går, också den borgerUgaideologins faktiska innehåll och de positioner som den intar, de sidor på vilkaden sluter upp. Detta var mer enallmän reflexion. Låtmig sedan går över till frågan om lämpligheten av att privatisera eller ickeprivatisera . Som sociaUst är jag naturligtvis motståndare till Teckning av aktier i , m. m. att det förekommer ett så koncentrerat privat ägande, såväldiga maktpolitiska imperier som i den svenska bankvärlden. Men även de somi och för sig är anhängare av att det skall finnas stora privata affärsbanker -och till dem hör ju uppenbarligen socialdemokraterna- tycker jag har allanledning att stanna upp litet grand inför de tendenser som på det här områdetgjort sig gällande i regeringens propositioner . Utgångsläget är ju att är ett av de länder ivärlden - kanske det land i världen möjligen med undantag av - som starkaste privatekonomiska maktkoncentrationen. Detta gäller alltså heladen kapitalistiska världen. Det finns inget annat land - möjligen med undantagav - där så få människor, så små koncentrerade elitgrupper, kontrollerareller äger så stora delar av finansvärldens och storindustrins tillgångar. Jag hade kunnat förstå logiken i den liberala filosofin,om man hade menat att en privatisering av en stor statlig bank skulle ha varitägnad att sprida det ekonomiska inflytandet i samhället och att motverkakoncentrationstendenser. Det hade åtminstone från liberal ståndpunkt varit enlogisk och försvarbar linje, även om man som socialist inte hade kunna hållamed om den logiken. Men från liberalernas ståndpunkt hade det varit logiskt.Men det som här framställs som privatisering och som en sorts minskande av denstora, statliga makten är ju i själva verket bara ett förespråkande av en ökadoch ännu mer centraliserad privat kapitalmarknad. Koncentrationen och centralisationen av kapital ärutomordentligt hög i . Den är speciellt hög inom affärsbanks- ochkreditinstitutens värld. Där är den högre än någon annanstans. Just denna maktär i mycket hög grad en nyckel till den koncentrerade privata kapitalmakt sområder inom storindustrin, och som i sin tur har allt starkare förbindelser medde stora transnationella finansimperierna, som spelar så stor ekonomisk ochinte minst politisk roll i världen. När man då förespråkar en utförsäljning avaktier i den enda statliga affärsbanken i traditionell mening som finns,förespråkar man inte någon spridning av ägandet, och man förespråkar inte någotöppnande av någon marknad, utan man förespråkar en ytterligare utökning av denredan starkt och hårt centraliserade privata kapitalmarknaden - det är värtatt notera. Man skall se detta också i ljuset av en annan tendens- engrundläggande motsättning i den typ av ekonomiskt system som råder i den del avvärlden där är beläget. Vi har - ända sedan industrialismens barndom -en accelererande tendens till att produktionens och finanslivets former bliralltmer samhälleliga, alltmer kollektiva. Det blir större enheter, sambandetmellan de olika enheterna och branscherna blir intensivare. Det blir en starkekonomisk integration, och det kan beskrivas i sådana termer att man talar omett "församhälleligande" av det moderna ekonomiska livet. Men den yttre organisationsformen för detta ekonomiska livär alltjämt dominerad av privata intressen. Vi får alltså en alltmerförsamhälleligad karaktär hos produktionen och en bibehållen,gammaldags, delvis föråldrad, privat maktstruktur, som utgör produktionensorganisationsform. Följden av detta måste automatiskt bli, att ju merförsamhälleligad produk- tionenblir, desto mer leder systemet med privat ägande av produktionsmedel ochfinanskapital till en ökad elitism, till att allt mindre, alltmer slutnagrupper i samhället får större makt och till att det blir allt svårare attsprida den makten, att bryta det alltmer tilltagande maktmonopolet. Även de som inte är anhängare av att utsträcka detstatliga inflytandet, eller det samhälleliga inflytandet i annan form, överbankvärlden borde ändå låta sig angeläget vara att slå vakt om den endastatliga bank som finns och inte släppa in ytterligare insyn och inflytandefrån de koncentrerade strukturer som den privata affärsbanksvärlden representerar.Det blir dessa strukturer, de redan mäktiga, som kommer att kunna ta sig in ochutnyttja den uppbrytning av som föreslås. Vi hävdar att det hade varit logiskt även frånsocialdemokratisk ståndpunkt att slå vakt om integritet. Det hadevarit logiskt att säga att man i denna koncentrerade maktstruktur - där deprivata stora affärsbankerna redan dominerar mycket kraftigt - åtminstone börslå vakt om att det skall finnas en av detta privata etablissemang någorlundaoberoende bank, som t. ex. olika samhällsinstitutioner och samhälleligt ägdaföretag kan vara kunder i och där man kan ha möjlighet att ha litet annorlundavillkor, möjligheter till alternativ jämfört med vad bankerna med dendominerande privata ägarstrukturen kan bjuda. Detta gör naturligtvis att vi är bestämda motståndare tillvarje form av även partiell privatisering av denna statliga bank, . Det kan finnas anledning att göra en liten principiell ochfilosofisk reflexion kring det tänkande som ytterst ligger bakom de borgeriigakraven i detta sammanhang. Det är ett tänkande som härstammar från vissa ganskaextrema politiska grupper på högerkanten i förenta stater, somföreträder filosofin att man egentligen inte behöver någon stat, ingen samhällsapparat.Man anser att människorna skall utöva sitt inflytande dels genom sin köpkraft,dels genom att köpa aktier. Genom att sprida aktieinnehavet skall man få någonsorts motsvarighet till den politiska demokratin - och därför behövs inte denpolitiska demokratin. Statslivet och den offentliga apparaten kan man varautan; man skall utöva sitt inflytande via personligt aktieinnehav, personligtägande och genom att köpa saker och ting på marknaden. Det är ganska förbluffande att en sådan filosofi har sinaförespråkare i det här landet. Det leder nämligen osökt tanken till den tid iSverige när vi hade graderad rösträtt. Vad är den makt som aktieägande gerannat än en upprepning av de rösträttsbestämmelser som fanns här i pådet kommunala området ? Människor skall ha inflytande i proportiontill hur mycket pengar de har. Det är den brutala och krassa klassfilosofin,och detta framställer man som ökande frihet för människorna! Det är dessutom inte sant att ägandet sprids ens i enbegränsad krets; det stora flertalet av folket kommer ju alltid att stå utanförsådant inflytande. Men det är inte heller sant att detta aktieägande sprids ensi begränsade kretsar. Alla undersökningar som har gjorts har tydligt visat attdominansen för de stora ägarna ökar på aktiemarknaden och att de små ägarna ärför Teckning av aktier i , m. m. Teckning av aktier i , m. m. många och att deras aktieinnehav är för spritt för att deskall kunna utöva något verkligt inflytande - det blir andra som så att säga ipraktiken "röstar över dem" eller t. o. m. röstar för deras aktier. Jag tror vi i det här sammanhanget måste anse det varaviktigt att erinra om att den politiska demokrati som arbetarrörelsen fåttkämpa så hårt för gentemot de dominerande borgerliga krafterna här i Sverigeinte kan ersättas av en aktiemarknad där människorna skall mätas och vägas sompenningpåsar och där de skall rösta enligt det gamla systemet med graderadrösträtt. Låt mig så, fru talman, gå in litet på reservation 4, somockså finns med här men som kanske kommit litet vid sidan om, eftersom ärendethuvudsakligen handlar om . Den har det sambandet med PK-banksfråganatt den ställer krav på ett församhälleligande och begär en utredning som skallklarlägga i vilka former de ledande storföretagen, stiftelserna, kreditinstitutenoch affärsbankerna kan och bör överföras i samhällelig ägo. Då kanske någonsäger; Ja, det är ju inte underligt att vpk, som består av socialister,förespråkar det; det ingår ju i vad de menar med socialism! Jag skall därförinte. upprepa de pläderingar för den här överföringen i samhällets ägo avfinansiella och ekonomiska nyckelposter i samhället som jag har gjort mångagånger i den här kammaren - det är ingenting att förvåna sig över att ensocialist företräder socialistiska ståndpunkter - men jag skall göra vissaerinringar om den verklighetsbakgrund som vi har sett som en utgångspunkt, närvi har ställt de här frågorna om den grundläggande ekonomiska makten isamhället. Detta skall jag göra mot bakgrund av att det blåser en starktmodebetonad politisk vind här i landet. Marknadsekonomin framställs som enautomatiskt och anonymt fungerande mekanism, som på ett riktigt sätt avvägerpriser och kostnader och ser till att resurser alltid hamnar där de skall ochatt den produktion kommer fram som bör komma fram. Det där är naturligtvis en upprepning av gamla kammarlärda1800-talsteorier om att samhället fungerar på det sättet. Men de gamla liberalaekonomerna, som teoretiserade fram de här teorierna hade vissasanningar att komma med. De beskrev det industriella och kommersiellasamhällets marknad på ett i princip riktigt sätt, och de försöktefå ett vetenskapligt grepp om vad som karakteriserade den. när degjorde det var kapitalismen en annan än vad den är . Då var kapitalismenpräglad av att det fanns väldigt många men relativt små företag inom varjebransch och på varje produktionsområde, där inget av företagen var tillräckUgtstort för att självt kunna påverka marknaden och prissättningen, varför detrådde en relativt hög grad av vad vi brukar kalla för fri konkurrens. Men vihar ju inte längre den sortens kapitalism - och vi har aldrig haft den iriktigt renodlad form heller. Den ekonomiska verkligheten , i varje fall ide högt industrialiserade länderna, är väsentligen en annan -och det är den f.ö. även i de som är indragna i den kapitalistiska intressesfären,därför att de stora transnationeUa finansimperierna spelar en mycket stor rolldär. Detta kanske man kan diskutera oavsett om man företräderen borgerlig grundinställning eller en socialistisk grundinställning. Men jagtycker det är dags attsluta med den idealiserade och falska bilden av den automatiskt fungerandeidealiska marknadsekonomin och i stället fråga oss hur den fungerar iverkligheten. Vad vi kan iaktta - det finns undersökningar om detta ända sedan1930-talet - är att genom den ekonomiska ägande- och maktkoncentrationenbringas marknadsmekanismerna, sådana som vi kände dem ifrikonkurrenskapitalismen, mer och mer att upphöra. Stelheten i anpassningennär det gäller priser, kapitalinvesteringar, kostnadsbilder och Uknande bliralltmer tydlig. Det vi kallar marknadssystemet har inte den grad av anpassningoch flexibilitet som det enligt sin teori skall ha. Detta är en av de faktorersom gör att de ekonomiska kriserna blir svårare - och framför alltsvårare att komma ur - än vad som var fallet t. ex. i början av det här sekleteller . De blir mer långvariga, får en mer kronisk ochstrukturell natur. Detta visar sig t. ex. i att det officiellt skallheta att vi har en högkonjunktur i de nationer som hör till den s. k.OECD-gruppen. Men icke förty har vi 20 miljoner arbetslösa. Och det skallkallas högkonjunktur! Någonting måste ju vara fel, när detta väldiga utbud av arbetskraftinte intresserar företagen då det gäller investeringar. Det måste finnas inremotsägelser i systemet, i marknadsekonomins grundläggande funktion, om den kanhålla sig med den typen av svåra motsägelser och allvarliga sociala kriser ochproblem.