prot · G709168 · 1983-12-31 00:00:00 — Men skall jag tolkahans fortsättning som att han anser att arbetsdelning är etf bra sätt attbekämpa arbetslösheten? Eller var det bara en tanke som gick mellan öronen? Regeringensåtgärder för att bädda för lönerörelsen passar väl in i mönstret för kampen motinflationen. I båda fallen är det bara prat. De många paradoxerna i åretsavtalsrörelse, de som framkallat löneröran i rörelsen, ger anledning till flerafrågor. Hurkunde regeringen gå med på att de offentliga avtalen lades på maximinivå närregeringen säger sig vilja prioritera industrin? Varför tillätsförtjänstufvecklingsgarantier, inflationsklausuler och löneventiler i deoffentliga avtalen när regeringen säger sig vilja avveckla alla indexbindningar?Hur kan SAF lastas för atf det blir förbundsavatal, när LO-chefen ihöstas gick ut och förklarade aft han för att bestraffa Arbetsgivareföreningenför politisering och högervridning inte skulle ställa upp till centralaförhandlingar? Hur kommer det sig att arbefarhövdingen anklagade deprofithungriga kapitalisterna för att höja de anställdas löner för mycket? Hurkan för resten dessa lönehöjningar vara skadligt höga när de ändå ligger undervad det så ansvarsmedvetna facket har begärt? Hur kan lönehöjningarna överhuvud taget ha blivit för höga när socialdemokraterna har drivit igenomlöntagarfonderna, som skulle hålla tillbaka löneutvecklingen? Regeringenvädjar nu till arbetsmarknadens parter aft fa sitt ansvar. Hur skulle det varaom regeringen själv tog sitt ansvar - sitt ansvar för de förutsättningar undervilka förhandlingarna bedrivs? Genomatt med utgiftsnedskärningar minska budgetunderskottet, sänka det hårda skattetrycketoch satsa på avreglering och privatisering ges löntagarna möjlighet fillbevarad och t. o. m. förbättrad köpkraft inom ramen för lönehöjningar som infeäventyrar konkurrenskraft. 25 ()replik: Det är svårt det här med riksdagsarbefet, finansministern. I utskottenhar våra förslag med budgeteffekter ofta avvisats därför att man från densocialisfiska majoritetens sida har sagt att de här förslagen är alldeles Man kan inte avvisa förslag som är för långtgående och sedan sägaatt de infe har någon betydelse när det gäller budgeteffekten. Defta är dendubbla socialdemokrafiska bokföringen. Ni måste faktiskt bestämma er. Är deförslag man avvisar i fackutskotten betydelsefulla, får man väl också vara sågod att beakta den budgeteffekt besparingsförslagen har. Finansministernåberopade finansutskottets majorifetsskrivning - och det är ju också ettsanningsvittne. Utskoffsmajorifefen värderar bl. a. effekten av de privatainvesferingskonton som vi föreslår införandet av. Vad är effekten av dem? Vemvet något om det? Vilken kalkyl har finansministern och förden effekten? Låt oss i så fall diskutera på sakliga grunder, för att vi skallfå en seriös debatt i de här frågorna. Närjag har kritiserat finansministern för att vara för sangvinisk när det gällerinflafionsbekämpandet var detta helt grundat på det säff på vilket finansministernvärderade misslyckandet beträffande inflationsmålet . Jagfick det bestämda intrycket atf finansministern på någof sätt släppt taget.Sedan kan man naturligtvis gå in i vidare detaljkritik. Jag tycker i och försig att överläggningarna på i går var bra. De kom emellertid etthalvår . Varför denna passivitet? Varför lät man avtalsrörelsen på denoffenfliga sektorn skena i väg utan kontroll på det här sättet? Mankan vidare gå in på olika delområden. Jag skulle t. ex. vilja peka på denregionalpolitiska avrusfning som sker i den nuvarande regeringens regi. Manökar flyttningsbidragen och ökar alltså risken att få överhettade regioner ilandet, vilket är inflationsdrivande. Vi tycker att det även av stabiliseringspolitiskaskäl är fel att öppna en ny flyttlasspolitik. Summanav dagens debatt är ju att den socialdemokrafiska regeringen har misslyckatsmed sin sysselsättningspolitik, som man gjorde ett stort nummer av ivalrörelsen. Man är också på väg att misslyckas med sitt inflationsbekämpande.Därav min pessimism . Denekonombka politiken, m. m. 26 ()replik: Finansministern medgav nu från talarstolen att de insatser som gjortsunder de borgerliga regeringsåren för att omstrukturera industrin också varitvärdefulla bidrag fill den ekonomiska polifik som den nuvarande regeringen för.Jag tycker atf detta är bra, och jag noterade i det anförande somfinansministern höll vid atf han också där gjordeerkännanden om att den borgerliga polifiken hade haft posifiva effekter, bådenär det gällde devalveringen och när det gällde de besparingarsom mittenregeringen inledde. Jag tror att den typen av medgivanden - som judess värre är ganska ovanliga i kammardebatterna -underlättar våra debatter.Det vore bra om den delen av sanningen kunde sprida sig även till exempelvisfinansutskottefs ordförande. Vadjag sade i inledningen fill mitt anförande var att det finns såväl posifiva somnegafiva inslag i den inhemska ekonomiska utvecklingen . Vi har en braprodukfionsuppgång. Vi har ett betydande överskott i utrikeshandeln Denekonomiska politiken, m. m. . ochi någon mån också förbättringar av industriinvesteringarna, medan vi på dennegativa sidan har en fortsatt hög arbetslöshet, ett stort budgetunderskottoch en alltför hög inflafion. Det för dagen mest oroande är deinflafionsskapande lönekosfnadsstegringarsom nu avtecknar sig vid horisonteninför . Närvi då far upp en diskussion med regeringen och noterar aft regeringen kräveratf arbetsmarknadens parter skall se till aft lönekostnaderna infestiger med och frågar hur det skall gå fill, då får vi inget svar.Jag har frågat, eftersom det ju finns en möjlighet att gå in med lagsfiftning,antingen mot nya avtal eller mot redan befintliga avtal, som innebär att dessaavtal blir ogiltiga. Svaret på frågan varför socialdemokraterna inte vill gebesked är att man inte har något besked att ge. Man har inga planer eller -somfinansministern uttryckte det - det var tankar som gick in genom det ena öratoch ut genom det andra. Sådant kan hända oss litet fill mans, och jag har storförståelse för det. Sanningenär alltså aft ni infe har någof aft komma med. Ni hoppas att arbetsmarknadensparter skall kratsa kastanjerna ur elden åt er och aft dessa problem skall lösasig på det viset. Det är möjligt att det lyckas. Finansministern är ju i detavseendet en obotlig optimist. Sedan hoppas regeringen naturligtvis också aften fortsatt högkonjunktur skall ge draghjälp. Vadfinansministern nu sagt var ju också ett svar. 27 CARL-HENRIKHERMANSSON (vpk) replik: Jag beklagar att finansministern infe ville göra något uttalande idebatten om ;s embargopolitik gentemot , dvs. de bojkottat-gärdergenom vilka vill bestämma över svensk utrikeshandel, och om de åtgärderregeringen tänker vidta för att upphäva denna politiks verkningar. Jag hoppasatt statsministern i stället far upp den frågan i den följande debatten. Härhar talats en hel del om nya bok och om de märkliga åsikterhan där framför. är det märkliga i och för sig inte att dessa åsikter, det har han såvitt jag kunnat finna gjort många gångertidigare. Det handlar alltså inte om någon politisk omvändelse, som kanskenågra av de borgerliga talarna vill göra gällande. Nej, det märkliga tycker jagär aft boken, trots tidningsskriverierna, har väckt en sådan ringauppmärksamhet. Fårjag erinra om några uttalanden i hans bok; Socialdemokratin har "i sinprakfiska poHtik accepterat alla väsentliga element i kapitalismen och harvarken möjlighet eller vilja att avskaffa systemet". Vidare: "Om vitittar på kapitalismens praktiska innebörd så är det uppenbart atf vi steg för stegde accepterat alla väsentliga inslag i systemet." Deftasägs alltså av finansministern i en regering, företrädande ett parfi som i sittpartiprogram säger sig vilja ersätta kapitalismens produktionssätt medsocialism. För så står det fortfarande i socialdemokrafins partiprogram. Låt oss göra tankeexperimentet att finansministern i en av vårahädangångna borgerliga regeringar hade skrivit: Vårt parfi har i sin praktiskapolifik accepterat alla väsentliga element i socialismen och har varkenmöjlighet eller vilja aft avskaffa systemet. Vilket oväsen skulle då inteutbryta i de borgerliga partierna? Hur gammal skulle en sådan finansministerbli i den borgerliga regeringen? Medan jag ännu bekläder mitt ämbete skall jagbe att få kommentera det som har sagts. fortsätter sitt ordvrängeri på en punkt somkanske infe är så central för någon, men för ordningens skull vill jag ändå taupp detta. Han hävdar att jag och skulle påstå att staten infe lånarutomlands. Det har vi aldrig sagt. Vi säger att nation inte längrelånar utomlands, dvs. vi ökar infe längre vår nettoskuld fill utlandet. Aftstaten lånar utomlands har aft göra med både omläggningar i vår skuldpolitikoch inriktningen av valuta- och penningpolitiken. Man skulle möjligen kunnasäga atf med ett mindre budgetunderskott och ett mindre tryck på penningpolitiken.inomlandet skulle vi kanske kunna tvinga det privata näringslivet aft låna merutomlands än vi förmår göra f.n. Där ligger etf problem, men det är inte allsav det slag försöker göra det fill. Sedan säger , med en av sina elegantavändningar, att regeringens åtgärd mot inflationen är att bara prata. Då måstevi fråga oss: Vad är handHng? Om jag tolkar rätt är det genombudgetpolifiken som inflafionen skall bekämpas. Han gick väldigt långt, enligtmin mening, genom aft hävda atf utgiffsnedskärningar och privatisering skullege ökad köpkraft åt löntagarna. Vi har tittat igenom förslag tillutgiftsnedskärningar, och vi finner inte att någof av dem ger någon ökadköpkraft fill löntagarna. I allmänhet är det tvärtom. Löntagarna får mindre köpkraft. De skattesänkningar somskulle vara så värdefulla för landets löntagare går därmed icke tilllöntagarkollektivet - i varje fall infe fill de grupper i defta kollektiv som har störst bekymmer med sina realinkomster. En mycket stor del går fillkapitalägare och förmögenhetsägare. Så det finns inte mycket för den moderatapolifiken att hämta där heller. Slutligen: Skulle privafisering, vad man nu menar med detordet, höja reaHnkomsterna för någon enda människa, utom möjligen för dem somfar hem vinsten på en sådan operafion? Jag har mina synpunkter på värdet avolika produktionsformer, men jag har aldrig gått i den fälla som lura löntagarna i, nämligen atf detta skulle vara ett sätt för landetsmedborgare aft höja sin levnadsstandard. Det är möjligen ett sätt för vissagrupper att tjäna mer pengar än de gör , men den totala levnadsstandardenblir definitivt inte högre genom privafisering. Om detta skall bli ett moderatslagord, vill jag försöka avliva det redan här. håller nu fast vid att centernskall skära ned underskottet med ytterligare . Densamhällsekonomiska utvecklingen har varit litet lusfig för del. Ijanuari redovisades nämligen etf beräknat underskott för nästa budgetår på 80miljarder kronor. Den ekonombka politiken, m. m. Den ekonombka politiken, m. m. Då sade att ett underskott på 70 miljarder ärlagom, det måste vi uppnå. Och förebrådde mig också storligen föratt jag infe kunde redovisa etf sådant underskott. I kompletteringspropositionen som vi nu behandlar ärunderskottet beräknat till , dvs. 3 miljarder lägre än detunderskott som ansåg vara det rikfiga underskottet. Men skallcentern minska underskottet till 58 miljarder. Jag har infe alls begripit vadsom har hänt - mellan hägg och syren - som har gjort attcenterns finanspolitik har skärpts med 10 miljarder. Jag kan infe se annat än aft ni tror att ni, för atf fåunderlag för kritik mot regeringen, måste väcka ett antal motioner här iriksdagen - det gäller hela den borgerliga ekonomiska polifiken: Det spelaringen roll på vilken absolut nivå budgetunderskottet ligger i det enskildaläget, ni skall ändå redovisa att ni har varit ett antal miljarder kronorduktigare i att skära ned underskottet. Eftersom ni inte alls analyserar vilkaeffekter detta får på ekonomin, på efterfrågan, på sysselsättningen eller påfillväxten kan jag bara dra den slutsatsen atf det är denna siffermagi somdriver er. Det fyller mig med en viss bävan om det här skulle vara underlagetför en ny period av borgerlig regeringspolitik. beskriver följande utveckling i sin debatt.Först antyder han atf regeringen har planer på hemska tvångsingripanden motarbetsmarknads-parterna. När jag sedan säger att vi inte har sådana planer,säger han att vi inte har någonfing alls aft komma med. Det finns väl någotavstånd mellan ytterHgheterna. Däremellan skall vi väl kunna hitta någonting,om det behövs för att skapa de förutsättningar som vi anser absolut nödvändigaför atf den ekonomiska utvecklingen skall bli lyckosam. I denna debatt liksom i många andra sägs detatt det förs en debatt mellan två alternativ i svensk polifik. Jag har HksomArne Gadd försökt efterlysa åtminstone någon samlad uppställning här från demsom företräder det borgerliga alternafivef. Om ett sådant gemensamt alternativskall kunna åstadkommas, förutsätter det mycket betydande eftergifter från deolika partierna;-måste ge avkall på sin kritik mot moderaternasregionalpolitik, annars får ge upp hela sin inställning tillstatens inflytande i näringslivet. Hur man skall göra med livsmedelssubvenfionerna är etfannat fascinerande problem. Hur folkparfiet och skall kunna nå engemensam syn på biståndspolitiken är en annan fråga. Det är möjligt att ni intetycker att det är värt aft ägna riksdagsarbefet åt att lösa defta problem förrelationerna mellan de borgerliga partierna. Men då vore det ju klädsamt om niuppträdde med något mindre åthävor när ni här i debatten påstår att detfaktiskt finns ett slagkraftigt alternativ till den polifik som bedrivs. Om inte C.-H. profetior går i uppfyllelse fårvi antagligen, fru talman, fillfälle fill flera debatter om den ekonomiskapolitiken. Jag kan ge rätt i atf vi för vår del har skäl att medstörre pregnans redovisa vår politik och vår syn på vad som har hänt tidigare.Men jag tror det skulle bidra ännu mer tHl klarheten om vi hade en möjlighetatt få belyst hur ni anseratf er polifik skall skapa full sysselsättning - jag säger detta eftersomsysselsättningen har gjorts till en huvudfråga i den här debatten. Jag troruppriktigt sagt inte att det är någon i landet som tror atf ni har någonlösning på det problemet, med den inriktning av finans- och budgetpolitiken somni här nu skall rösta för. Förste vice falmannen anmälde attLars anhållit att till protokollet få antecknat att han infe ägderätt till ytterligare replik. Den ekonomiska politiken, m. m. 29ULF ADELSOHN (m): Låt mig i all stillsamhet till finansministerFeldt bara säga att det är riktigt att de borgerliga partierna inte har ensamstämmig syn i alla frågor och atf vi måste göra eftergifter. Men de ärganska obetydliga jämfört med de eftergifter som att döma av hansegen bok varit tvungen att göra i förhållande till sina egna uppfattningar. Det är inte lätt atf bli trodd om man ,när solen gnistrar på snötäcket, säger aft gårdsplanen egentligen är skräpig,att den är full med rostiga tunnor och annat bråte. Men det som göms i snökommer fram i tö. När snön smälter kommer all fram. Finansministern säger att alla kurvor pekar åt rätt håll.Statsministern säger sig vara närmast häpen över den ekonomiska politikensfantastiska framgång och har stolt proklamerat att "nu är vi herrar i vårteget hus". Rutinmässigt har statsministern sagt att toppen är nådd iarbetslöshetssiffrorna. Och lika rufinmässigt har talen tyvärr följts av nyahögre noteringar för arbetslösheten. Vi moderater har varnat för glädjetonerna. Den internationella högkonjunkturen märks självfallet även iSverige. Vi har devalverat med sammanlagt , och det vore konstigtom inte det satt ett visst spår i exporten. Men det är inget skäl att tro attkrisen är över. Alla våra djupa och underliggande problem ligger kvarunder snötäcket. Högkonjunkturen löser dem infe - den ger oss bara en chans aftfa itu med dem. Men våra varningar har förklingat ohörda. Våra förslagtill besparingar och förändringar har mötts med glåpord. Och när vi varnat förall den bråte som ligger dold under snötäcket har vi kallats för dysterkvistar. tycks de glättade beskrivningarna av Sverigesekonomiska läge töa bort. Vid horisonten syns redan stormfåglarna. , har stämningslägetförändrats dramatiskt. AHt fler börjar inse atf en regering som tvingas läggapanikpaket och kalla till ständiga möten med arbetsmarknadens parter näppeligenkan ha löst krisen, som den själv påstår. Chefredaktören , kändsocialdemokrat, har beskrivit läget nu som "det vilda racet motbråddjupet". Finansministern vill inte administrera en sönderfallandeekonomi, säger han, och hans närmaste medarbetare känner "fjärilar imagen". .Skälet är uppenbart. Regeringen har infe klarat atfsamtidigt bekämpa både inflation och arbetslöshet. I stället kryper vi i bådadessa avseenden Nr 168 uppåt i de internationellatabellerna. Inflationen har stigit från Fredaeenden "" regeringen fog övertill . 8 iuni1984 '" ' omvärld, i vårakonkurrentländer, från 8 fill . Högkonjunkturen till trots är den totala arbetslösheten högre än Denekonomiska någonsin i modern svensk historia. Om man inräknar dem som ärsysselsatta nolitikenmm AMS uppgår den till drygt360 000 svenskar - av vår arbetskraft.Arbetslösheten sjunker i vår omvärld. Men här hemma sfiger Mångaav de ungdomar som kliver ut på skoltrappan och sjunger Denblomstertid nu kommer, kommer att möta hösten utan rikfigt jobb. I själva verket visar utvecklingen på dessa vikfigapunkter en mycket kuslig samstämmighet med långtidsutredningens egetkafasfrofalternativ-det som infe får infalla om vi skall få i balans.Hur regeringen i detta läge kunnat hävda atf allt är på rätt väg framstårnärmast som en gåta. Budgetunderskottet, som driver upp inflation och räntor,är - trots konjunkturuppgången - näsfan oförändrat, när engångsförstärkningaroch kamerala finesser räknas bort. Några ordentliga åtstramningar av deoffentliga utgifterna har infe gjorts. Regeringen gör nu ett stort nummer av att bytesbalansennästan kommer i jämvikt . Men även om regeringen får rätt - och det får vihoppas - och underskottet stannar vid , har för den skull intedet underliggande, det strukturella underskottet försvunnit ur svensk ekonomi.I själva verket är det tvärtom. Förbättringen sker i ett läge med högarbetslöshet och låga investeringar i kombinafion med en - av allt aft döma-tillfällig förbättring av konkurrenskraften. Det skulle egentligen behövas atfinvesteringarna steg nivåer; det vore välbehövligt för vårframfida levnadsstandard. Men då skulle underskottet i bytesbalansen öka tillnärmare , såvida inte hushållens sparande ökade kraftigteller det genomfördes omfattande besparingar i de offenfliga utgifterna. Vi har facit av den tredje vägens polifik.Det som skulle bli låg inflafion och låg arbetslöshet, dvs. vad ingetindustriland någonsin klarat men svensk socialdemokrati i sin världsvisdomskulle klara, har resuHerat i en ökande och rekordhög arbetslöshet fill prisetav en stigande inflation. Kraftfullt tal har kombinerats med kraftlös handling. Den vägen bär inte. Om vi varaktigt - och här har vi vårafyra huvudproblem - vill få ned inflation, arbetslöshet, underskott istatsbudget och bytesbalans, då måste vi angripa just den bråte som ligger doldunder snötäcket. Då måste vi angripa de höga kostnadsökningarna, den stelbentasvenska lönestrukturen och de enorma problemen i den offentliga sektorn. Gör viinte detta, då står vi än sämre rustade när snön smält och all liggerdär. rinnersanden i fimglaset fort. Den västtyska metallindustrin har stått sfilla iveckor, och lagren av tyska insatsprodukfer börjar fa slut runt om i Europa.Snart riskerar europeisk bilindustri och en rad andra branscher aft stanna.Samma verkan, om än i mindre skala, får den franska stålkonflikfen 58 och den brittiska kolstrejken.Samtidigt riskerar en uppfrappning av kriget mellan och aftskapa oro på oljemarknaden. I råder också stor oro, inte minst pågrund av att skuldkrisen effektivt håller nere efterfrågan. Dessutom kan vikonstatera att orderingången i den svenska industrin harslutat öka - den planar ut. Med all sannolikhet har vi att vänta oss att detsker en åtstramning i den amerikanska politiken efter presidentvalet. Alltdetta utgör hot mot högkonjunkturen, och många bedömare förutspår nu en såvälkortare som svagare uppgång än vad man trott. Det betyder, fru falmanoch herr statsminister, atf den har än mindre fid på sig förden nödvändiga kursomläggningen, som vi krävt. Regeringens strategi har byggtpå hoppet att uppgången skall hålla i sig tills nästa val är över. är ninervösa, och det har ni all anledning fill. Och när man är nervös och svag isak, då brukar man gå till personangrepp. FinansministerFeldt, som jag har känt som en man som normalf inte gör personangrepp, gjordedet i hög grad här i kammaren . För dem som infe hade tillfälle att lyssnatill honom vill jag bara kort rekapitulera vad han sade efter att ha konstateratatf jag hade infört en annan ton i svensk debatt. Han sade att vara glad över att bara vara en blek kopia av mig. Jag hade demonstreraten förbluffande inkompetens, jag hade en lång rad märkliga påståenden, jag hadeen besynnerlig språkbehandling, och oberoende av fakta och normal ekonomiskanalys hade jag fortsatt i samma stil. Vidare har jag upphävt min stämma, ochjag har hävt ur mig. Han har, trots den fid det fog i kammaren, utfört ettnödvändigt renhållningsarbefe. Jagkänner igen ordvalet - det kommer, förmodar jag, från samma källa. Jag har förtin en ny ton i den svenska debatten, jag har vulgariserat den, och jag drar miginte för aft dölja min okunnighet bakom tvärsäkra påståenden och vildsintautfall. Jag är inte intresserad av att föra en saklig debatt. Jag spriderhekatomber av vilseledande statistiska sifferserier - och rappakalja. Jag haren taktik att skrämma och spela på fördomar. Jag personifierar den s. k.nyliberalismen. Sedanavslutar finansministern detta med att han hoppas att vi skall få enighet ocharbetsro i . Det är ju ett elegant säff att inleda denna förhoppning. Jagvill gärna betona att i den stridens hetta där vi polifiker befinner oss gör vioss ibland - och det tror jag vi över partigränserna kan erkänna - skyldigatill förlöpningar. Men så mycket kan jag säga atf jag aldrig i mitt liv i etfmanus har lagt in sådana personangrepp mot någon politisk motståndare. Och dendag jag gör det - då inser jag att jag har fört in en ny och råare ton i vårtpartis debatt. Det hoppas jag slippa. Samfidigt vill jag gärna säga att har jaggjort personangrepp är jag ledsen och ber om ursäkt för dem - det sker istridens hetta, och det vet vi polifiker. Ifinansministerns sista personangrepp på mig säger han aft han har inget hopp ommig. Jag har litet hopp om , för de tre grövstapersonangreppen, som faktiskt står i manus, läste han infe upp-och dem har jaginfe heller läst upp för kammaren. Litet hopp har jag alltså om Kjell-OlofFeldt. Väl i talarstolen strök han en del av vad som i stridens hetta - i det Denekonomiska politiken, m.m. Denekonomiska politiken, m. m. lugnamanusskrivandet - hade tillkommit. Låt mig sedan återgå till mitt ursprungliga manus, som är kemiskt frittfrån personangrepp - det vill jag gärna betona. Devalveringarinnebär ju ingen kursomläggning, särskilt infe om vi fortsätter aft halönekostnadsstegringar som är dubbelt så höga som i våra viktigastekonkurrentländer. Och tyvärr är det ju så. Både och får vi räknamed att våra lönekostnadsökningar ligger kring . Det gör att vi har förloratungefär två tredjedelar av devalveringsvinsten i förhåHande fill ,vår viktigaste konkurrent. Regeringen har väl nu av allt att döma insett vartåtdet barkar- därav Feldts panikpaket, därav överläggnirtg-arna i . Iklartext betyder detta att om vi får lika höga lönekostnader , är heladevalveringsvinsten uppäten precis när vi drabbas av nästa lågkonjunktur. Dåhar vi av den svenska arbetskraften utan riktigt arbete. Då finns det skältill oro. Men ännu värre är att det infe finns något finanspolitiskt utrymmeatf möta detta.