prot · G70918 · 1983-12-31 00:00:00 — Att lagstiftningen var dålig i den meningen att den kunde leda tillsådana resultat är vi också ense om. har ändrat lagstiftningen, idet här fallet . Jagförstår upprördhet, och jag förstår också att man i Värmlandkommer att tycka på samma sätt som han. Men jag måste ändå be om en smulaeftertanke - jag tyckte att det gavs uttryck för det i inlägg -också från sida. Det finns vissa situationer där inte ensriksdagen kan ställa allt till rätta, utan att skapa ännu värre problem bädeför sig själv, för domstolarna och för medborgarna. Det är mot den bakgrunden,fru talman, som regeringen efter ingående och - jag vill säga det - så posifivprövning som vi har kunnat göra av det här fallet kommit fram fill att ickevilja föreslå att gå den vägen. Vidaretas här upp frågan om nåd. Härför måste i och för sig först ett taxeringsutfallföreligga. De berörda människorna har då också möjlighet att besvära sig övertaxeringen och att gå vidare den vägen. Men nådevägen ter sig från flerasynpunkter svårbeträdd. Det lär vara 10 000 människor som eventuellt skullekunna ställa anspråk på nåd. Det gör att jag, utan att ta ställning i denfrågan - det är något som får bedömas i ett skede när sådana ansökningar kommerin -, vill säga att det kanske vore fel att förespegla de drabbade attnådeinstitutet vore en särskilt enkel och lätfillgänglig väg ut ur derassituation. I första hand måste eventuella andra lösningar diskuteras. skattelindringar fördelägare i Vänerskog 35 (): När finansministern säger att han känner sig rörd och att det är medsorg i hjärtat han måste lämna sitt svar, tycker jag att det är ett finterkännande. Dååterstår bara frågan om man skall sfirra sig blind på vissa ordvändningar iden här lagen, som tydligen inte varit avsedda. De människor som skapade lagenkunde inte förutse att det skulle bli sådana konsekvenser. Jaghar interpellerat om och diskuterat den här frågan , och jag trorjag vågar säga att alla har varit positivt inställda och menat att den börlösas. Finansministern har också varit posifiv, som framgår av svaret och somOve sade. Det har uttalats förhoppningar om att det hela skulleklara upp sig. Samtidigthar jag den absoluta uppfattningen att här föreligger fel som drabbar vissamänniskor på ett kolossalt bedrövligt sätt. De får ge bort sin skog, de seraldrig pengarna - men de måste betala inkomstskatt, omsättningsskatt ochdessutom sociala avgifter för någonfing de inte har. Detär bra om det finns förståelse för dessa synpunkter, och det tycks det göraäven från finansministerns sida. Men finansministern säger att det skulleförsvaga grundlagen om man gjorde någonting åt dessa förhållanden. Det tror jaginte att det behöver göra, herr finansminister. Det vore mycket märkligt om vihade en grundlag som kan resultera i beslut som en majoritet här i äröverens om innebär orättfärdighet. Jag kan inte finna att det skall behöva varafallet. Fårjag som en parentes säga att jag inte rikfigt erinrar mig hur det gick till ifråga om Skåneskog, men om jag minns rätt gavs det vissa möjligheter. Man hardär inte alls råkat in i samma besvärligheter som Vänerskogsdelägarna skattelindringar fördelägare i Vänerskog Och det gälleri det senare fallet inte bara utan även andra län inom Vänerskogsverksamhetsområde. Jagvill säga finansministern att om bara viljan är god i det här avseendet frånolika partier, måste det väl gå att finna en lämplig konstruktion till lösning.Man. har gjort det tidigare, och man kan göra det igen. I regeringsformens 2kap. 10 § står det att man inte får lagstifta öm sådant som innebär strängareregler för människor, men efter vad jag kan förstå har vi möjlighet att mildraregler. Den möjligheten skall man utnyttja, tycker jag. Omvi i med hjälp av jurister och andra inte kan hitta en sådankonstruktion som inte slår sönder regeringsformen, tycker jag att det är illaställt här i landet. Vi är ändå överens om att detta utfall innebär en ofantligorättvisa. Det innebär rena katastrofen för vissa människor som sitterfullständigt fast och som har slifit oändligt för att klara sin och familjensförsörjning som de har bidragit till landets försörjning på olikasätt. Det måste väl ändå finnas en konstruktion som kan ge skattebefrielse omvi från sida är överens om det! Det måste vi kunna arbeta för. Jagvädjar än en gång: Ompröva detta beslut, som är så oändligt orättvist förmänniskor! Ingen rättänkande människa bör kunna kritisera om vifattar ett beslut som stämmer överens med människors rättskänsla. Det är intemöjligt att människor är emot någonting sådant. 36 (): Finansministern säger att inte kan gå in och undanröja detmateriella innehållet i en dom. Det är klart att det är ett problem att vi nuhar fått ett domslut i regeringsrätten. Låt mig fortsätta jämförelsen med detfall jag aktualiserade tidigare - bilreseavdragen. Det fallet har inte prövats.Om nu någon skulle vägras avdrag för resor i tjänsten på grund av tolkningen kommer det inte upp i regeringsrätten förrän , kanske om fem sexår. Detta fall kan nu tydligen diskutera, och det kan alltså utgesnya förordningar som ger nya tolkningar. Men på grund av att ärendet omVänerskog har dragits fram och fått en dom i regeringsrätten skulle detta varaomöjligt! Dåhar man såvitt jag kan förstå, fru talman, följt en felakfig linje när man förtärendet till regeringsrätten för att få en dom där. Det kanske hade varitbättre om de klagande eller de som står inför problemet hade gåttin med en nådeansökan - jag vet inte; det är en juridisk fråga, som inte jagkan bedöma. Men någonting haltar i den här jämförelsen. Detskall väl inte vara så att man inte har möjlighet att företa en ändring därföratt regeringsrätten haft möjlighet att avgöra detta fall, medan man i det andrafallet - jag tänker då på bilreseavdragen - kan diskutera saken utan att denvarit föremål för dom. Närdet gäller möjligheterna till en lex Vänerskog tar finansministern upplikvidlånen när det gäller Skåneskog. var det , och jag ärinte helt inläst på det fallet, men jag tror att medlemmarna i Skåneskogklarade de här kontona därför att man där, om jag minns rätt, hade dem hänfördatill ett visst ändamål, nämligen att såga upp bokskogen i . Någonsådan formell koppling fanns inte i . Men det är också en sådan därjuridisk finess som man, tycker jag, borde kunna manövrera sig vid sidan av närdet gäller Vänerskog och alltså hitta en lex Vänerskog. Det är klart att det skulle bli en hel massa nådeärendenatt behandla, om man skulle fillämpa nådeförfarandet. Men jag vill i likhet medBertil se det positiva i finansministerns svar. Han sade i alla fallatt man får diskutera helt andra lösningar. Varför då inte ta upp den fråganoch, om det är möjligt, meddela någon form av kollekfiv nåd i det här fallet? Jag vill inte tillåta mig någon diskussionkring vad som kan hända framöver i denna fråga. Jag vill bara säga att om minakunskaper är riktiga är begreppet kollektiv nåd rätt svårt att förverkliga. Jag vill på två punkter kommentera det som har sagts. Denena gäller bilreseavdragen. Jag tror att drar litet för snabbaslutsatser av fidningsuppgifter, nämligen att det här skulle bli fråga omretroaktiv lagstiftning. bör avvakta den proposition som skallframläggas innan han drar några slutsatser om det. berörde fallet Skåneskog och sade att hantrodde att det inte fanns några problem där. Ja, se, det vet vi inte. Vi vet juinte vad som händer förrän den dag målsägarna i den konkursen skulle komma attgöra sig hörda. Vi vet heller inte hur många sådana här fall det finns. En lexVänerskog skulle kunna vara en mycket besvärande orättvisa, om det visar sigatt andra utslag finns - av taxeringsnämnder, länsskatterätter, osv. - som lettfill Uknande materiella resultat. Det gör att även med en lex Vänerskogkvarstår principfrågan - om man skall gå in och så att säga ändra på utmättadomar. Det är alltså inte möjligt att dra en parallell mellanretroaktiv lagsfiftning i allmänhet och retroakfiv lagsfiftning som förutsätteratt man omprövar utslag i domstolsprocessen. skattelindringarför delägare i Vänerskog 38BERTIL (): Jag skall inte gå in på frågorna om Skåneskogeller tjänsteresorna med bil - det hör inte hit. Dock vill jag säga attSkåneskogs medlemmar kunde komma ifrån det här problemet på ett mycket bättresätt än vad Vänerskogshistorien innebär. Det är en bedrövlig och besvärlig situation som människorhär har hamnat i. Deras framfida ekonomi är raserad. Det gäller människor somhar gjort de finaste och lugnaste men ändå hårdaste insatserna för att geSverige en produktion och utkomstmöjligheter. Skall sådana människor drabbas såhär hårt, då vill man ändå försöka finna en smula hopp, en ljusglimt, eller etthalmstrå - vad vi än må kalla det. säger finansministern att han inte vill "yttra sigom vad som händer framöver". Jag måste säga att gör man ingenfing, dåhänder det bara att människor dukar under, blir konkursmässiga, när de drabbasav denna orättfärdighet. Det är vanliga enskilda människor, som inte ser någonmöjlighet. De känner sig rättslösa. Det är dessa försvarslösa och orättfärdigt Om den sektoriella samhällsplaneringen dömda människor som jag vill arbeta för. Jag tycker ändå att det finns en smula av förhoppning -det utläser jag i alla fall - när finansministern säger att han inte vill yttrasig om vad som händer framöver. Om det händer någonting framöver, så är detberoende av vad regeringen tänker göra. Regeringen har en möjlighet att göranågonting i detta avseende. Vi skall i varje fall från sida -det garanterar jag - se till att vi följer upp vad som händer med anledning avett sådant orättfärdigt beslut. Något behöver verkligen göras för att rättatill det som vissa människor orättvist har drabbats av. 39 (): När det gäller Skåneskog tycker jag att demedlemmar som varit drabbade inte har drabbats speciellt hårt. Det finns ju desom inte har hört av sig och gjort någon framställning - de har alltså intebesvärat sig. Det finns tydligen en lex Skåneskog som har fungerat hyggligt fördem som drabbats i den konkursen. Det är Vänerskogs medlemmar som blir drabbade. I fråga om den retroaktiva lagstiftningen sägerfinansministern att jag skall invänta propositionen om bilavdragen. Detta ärvisserligen ett litet sidospår, men innebär det, finansminister , att detinte kommer att skapas någon rättvisa när det gäller den taxering som vi nudiskuterar, , och som alltså avser bilavdragen ? 40 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Jag får erinra om att debatten gäller Vänerskog, ickebilavdragen. Överläggningen var härmed avslutad. 11§ Svar på interpellation 1983/84:19 om den sektoriella samhällsplaneringen har i sin interpellafion frågatmig om jag är beredd att komma med förslag om avskaffande av de statliga kravenpå barnomsorgsplanering, bostadsförsörjningsplanering och andrasektorsplaner och då också stoppa arbetet med Fobalt. Jag har i olika sammanhang påtalat brister isamhällsorganisafionen, bl. a. alltför hög grad av sektoriell uppbyggnad. Dettagäller även den nuvarande samhällsplaneringen. I samband med tillväxten i denoffentliga sektorn byggdes samtidigtsamhällsplaneringen ut på central, regional och lokal nivå. Statsmakterna åladekommunerna ansvar för planeringen av en rad olika verksamheter. Exempel påsådana statliga krav finns för barnomsorgen, bostadsförsörjningen,trafikförsörjningen och inom energiområdet. Samhällsorganisatoriska,ekonomiska och kommunaldemokratiska skäl talar fören översyn av de planeringsformer som tillskapades under 1960- och 1970-talen.Regeringen har mot denna bakgrund i direktiven (Dir. 1983:30) tillstat-kommun-beredningen uppdragit åt beredningen att göra en sådan översyn.Beredningens arbete skall vara avslutat till . Min grundläggande inställning är att planering iförsta hand är fill för kommunerna, och inte för staten. Samfidigt finns detemellertid ett betydande stafligt intresse av en väl fungerande kommunalplanering. Riksdag och regering har det övergripande ansvaret församhällsutvecklingen liksom för medborgarnas välfärd. Det statligaresursfillskottet till den samlade kommunala sektorn uppgår 1983 fill över 50miljarder kronor. Från stafligt håll finns därför alltid ett behov avinformation om hur den kommunala verksamheten utvecklas. Men planeringär av vikt för statsmakterna inte endast som informationskälla utan även genomatt den ofta i sin tur utgör underlag för statlig planeringsverksamhet och förstatliga beslut. Jag konstaterar därför att stat och kommun i allt väsentligthar ett gemensamt intresse av en väl fungerande planering och därmedockså av en effektiv verksamhet. Jag är däremot för dagen inte beredd att ange hur denformella ramen skall se ut för samarbetet mellan stat och kommun påplaneringsområdet. Jag kan därmed inte heller säga om vi helt kanundvara statliga krav på kommunala sektorsplaner. Det vore att föregripa detpågående översynsarbetet. Jag vill dock påpeka att förändringar redan genomförts påett område. Efter förslag budgetproposition har kravet på lokalatrafikförsörjningsplaner slopats för den kompletteringstrafik som kommunernasvarar för. Detta innebär att ca 160 kommuner slipper att upprätta sådanaplaner. Jag vill också nämna att regeringen i proposition 1983/84:40 harföreslagit vissa ändringar i bestämmelserna om den kommunalabostadsförsörjningsplaneringen. Syftet är att ge kommunerna bättreförutsättningar att samordna denna planering med sin övriga kommunalaplanering. När det gäller folk- och bostadsräkningar kan jagkonstatera att sådana utgör en viktig grund för samhällsplaneringen på lokaloch regional nivå. Den kartläggning av behovet som statistiska centralbyrånsutredning (Fobalt) genomförde pekar på att FOB-materialet är den endainformationskälla som kan användas för att kommuner, landstingskommuner ochlänsstyrelser själva skall kunna följa utvecklingen inom sitt område när detgäller sysselsättning och näringsliv. De omkring 80 remissinstanser som haryttrat sig över Fobalt-förslaget har alla styrkt behovet av underlag för denregionala och lokala planeringen. Invändningarna har främst rört hur man skallskaffa detta underlag - med register och/eller enkät. Det är självfallet angeläget att inte samla på sig underlagoch information som inte används i prakfiskt arbete. När det gällerFOB-underlaget är detta dock ett nödvändigt instrument för kommunernas egnabehov. Om man inte samlade in underlag om de förhållanden som behövs i FOBgenom någon form av enhetlig och rikstäckande undersökning, skulle kommunernasjälva behöva genomföra kostsamma urvalsuiidersökningar. Frågan om hur framti- Om den sektoriella samhällsplaneringen Om den sektoriella samhällsplaneringen da folk- och bostadsräkningar skall utformas bereds f. n.inom . Som utgångspunkt för dessa överväganden ligger enbedömning av - behovet avuppgifterna, - kvaliteten påuppgifterna, - vad förslagetinnebär för den personliga integriteten och för sekretessen på insamladeuppgifter, samt - vad förslagetkostar samhället. Naturligtvis bör vi ständigt ifrågasätta behoven avstafistik och annat informationsmaterial för planering och övrigförvaltningsverksamhet. När det gäller behoven av statfig statisfik vill jagpeka på statistikutredningens (E 1980:02) arbete. Utredningen har till uppgiftatt bl. a. kartlägga behoven av statlig statistik. Jag har erfarit att statistikutredningenskall lämna sitt slutbetänkande . 42MARGIT (): Jag får tacka civilministern så mycket försvaret på min interpellation. Civilministerns tveksamhet och nästan kritiska inställningtill sektorsplaneringen är glädjande. Sådana tongångar har man inte tidigarehört från socialdemokrater. Civilministern har ju också framställts somregeringens avregleringsapostel par préférence, men jag tycker att det skullevara litet mera handlingskraft bakom just detta med avreglering. Det hade inte varit svårt att vara handlingskraftig idenna fråga. Det finns tre mycket tunga sakskäl som talar för avskaffande avsektorsplaneringen. Jag skall ta dem ett för ett. Först kravet på en återhållsam kommunalekonomisk polifik.I interpellafionssvaret framhåller civilministern att kommunerna/landstingenförbrukar stora samhällsresurser - det är riktigt. Den kommunala sektorn fårdrygt i statliga bidrag. Kommunalskatteinkomsterna är drygt110 miljarder kronor. Sammanlagt förbrukar alltså kommunerna skattemedel sommotsvarar en utdebitering av . Detta enorma penningflödekontrolleras inte genom sektorsplanering. Snarare har sektors-planeringen ochde specialdestinerade statsbidragen bidragit till den kommunala sektornssnabba expansion . Om regeringen vill kontrollera kommunernas tillväxt ochekonomi, finns det andra och betydligt effektivare metoder. Se till attkommunernas överlikviditet minskar! Med bra cash management skulle det räckamed en likviditet på . Jag talade om finansieringskapitalet. Likviditetstal på7-8 % ger en trygg likviditet. Genomsnittet av kommunerna har eller mer ilikviditet. Det är för mycket. Bättre redovisning skulle också underlättastatens kontroll av kommunerna. Se till att "beställning"av en redovisningslag/stadga snabbt kommer fram! Jag kommer tillbaka till sektorsplaneringen. Den utgör ettnegativt statligt styrmedel. Det hävdar åtminstone författarna till rapportenStatens och kommunernasexpansion - några olika styrmedel, utgiven av . Rapportförfattarnakonstaterar att budgetarbetet bygger på förutsättningen att pengar är en knappresurs. Hög likviditet leder till att budgetprocessen blir ointressant. Menäven andra faktorer minskar budgetens betydelse. Jag citerar från rapporten:"Genom att kräva sektorsplanering har staten bidragit till att skapaandra 'arenor', där den kommunala ekonomin avgörs. Dessa blir instrument förexpansion. I värsta fall blir budgeten bara en beräkning av vad de tidigarebeslutade planerna kommer att kosta." Rapportförfattarnas slutsatser blir:"Staten kan bidra till att öka budgetarenans betydelse genom att slutakräva sektorsplaner av kommunerna." Regeringen har ju velat framstå somhandlingskraftig. Allt talar för att sektorsplaneringen bör avskaffas fortastmöjligt. Kommunernas överlikviditet är ett skäl. Seriösa utredningar hävdaratt kommunernas budgetering och hushållning med knappa resurser skulleförbättras, vilket är ett annat tungt vägande skäl. Varför vågar intecivilministern visa handlingskraft och föreslå att sektorsplaneringen skallavskaffas? Det är ju en helt riskfri reform - kanske dock inte riskfri för demsom trots allt tror på planhushållning. Men låt oss ta det andra argumentet -sakskälet - också. "Ju mer jag har sysslat med samhällelig planering,desto mer skeptisk har jag blivit, och desto mer övertygad om att risken ärmycket större för att vi kommer ordentligt galet om vi har en långt drivenplanering än om vi inte har någon planering alls." Detta var hämtat från en bok av . Han vartidigare på och Sundsvallsbanken, numera är hanpå . mofiverar hur han har kommit fram tilldenna uppfattning. Han utgår från egna planeringsmissar. Han ger bl. a. det härexemplet. gjorde han undersökningar om bl. a.arbetskraftsförsörjning till cellulosaindustrin i Sundsvallsområdet.Myndigheterna var rädda för att industrin inte skulle ha tillräckligt medarbetskraft. konstaterar: "Det är nästan spöklikt att titta påutredningen. Trots att vi själva stod mitt uppe i det, upptäckte vi inte denstora förändring som höll på att ske och som gjorde att arbetskraftstillgångenaldrig blev något problem. Problemet var i stället det omvända. Svårigheternavar inte hur man skulle få tag på folk utan hur man skulle sysselsätta detöverskott på folk som man fick. Vi underskattade nämligen grovtrafionaliseringsmöjligheterna i industrin, och kanske ännu mer vilken enormutstötning av folk från skogsbygderna som den lätta motorsågens genombrott påbred front innebar." Det finns många exempel på den här typen av missar:bostadsplanering, näringslivsplanering, utbildningsplanering, osv. Varför blirresultaten -paradoxalt nog, kan det tyckas - så dåliga? Bland en mängd nyheter och fakta har vi mycket svårt attvälja ut de betydelsefulla. Planeringen och prognoserna slår fel,och därför måste de alltid ändras. Men samhällsplanering kan inte fungera påett så rörligt sätt. Svårigheterna hänger samman med den politiska Om den sektoriella samhällsplaneringen Om den sektoriella samhällsplaneringen beslutsprocessen.De flesta sektorsplaner kommer till under polifisk strid. Besvärligakompromisser har gjorts om planen, och den politiska segraren har understridens gång satsat mycket presfige i planen. Den som har investerat prestigeoch politisk trovärdighet i en plan vill inte se att verkligheten ändras.Verkligheten måste ändras oerhört mycket innan ansvariga polifiker ändrar sinplanering. Civilministern liksom jag har varit kommunalpolitisktaktiv. Det finns många kommunala exempel på de här mekanismerna. Malmöfortsatte att bygga höghus - trots att efterfrågan för länge sedan hadeförsvunnit - därför att del var planerat. Malmöpolifikerna - i har detvarit socialdemokratiskt styre - ville bygga kontorslandskap, trots att allahade upptäckt att kontorslandskapen innebar stora problem, därför att det varplanerat, osv. Jag tror inte att man kan underskatta svårigheterna attändra på politiska beslut, vare sig de gäller beslut om planer eller andrabeslut. I en intervju i tidningen framgår det attcivilministern inte har insett de här svårigheterna riktigt. Minerfarenhet gör att jag helhjärtat instämmer i formulering: "Omprövad samhällelig planering tillhör utopiernasvärld i en demokrati. Därför bör man hålla den samhälleligaplaneringsverksamheten på ett minimum och med stort lugn ta de smärre nackdelaroch olyckor som brist på planering kan medföra." Om man accepterar åsikter, faller denargumentation som finns i interpellationssvaret. Alltså: Argumentet att samhälleligplanering inte fungerar, tillsammans med det tidigare framförda argumentet,styrker mina krav på ett avskaffande av sektorsplanering. Jag undrar om intecivilministern vill ta sitt interpellationssvar under omprövning och försökagöra något radikalt i den här frågan . Det finns ännu ett argument som talar för avskaffande avsektorsplaneringen, och det är ett utomordentligt viktigt argument.Datasamkörningar av typ Fobalt skulle vara ganska onödiga om den samhälleligaplaneringen hålls på ett minimum. SCB-chefen motiverade Fobalt just med behovetoch nyttan av samhällsplanering. Samköming av stora statliga dataregister innebär alltidstora risker. Staten kan lätt missbruka informafion. Svenska folket accepterarinte heller samköming av stora dataregister. Det visade sommarens oppositionmot Fobalt - som jag inte alls var förvånad över. Jag hade läst om ett tänkbartscenario redan 1971.1 bok om 1985 finns ettkapitel som heter Centraldatorn ser dig, och där finns hela det scenario som viupplevde . Människor vill hålla sina levnadsvanor ochlevnadsförhållanden för sig själva, och de är rädda för att ställas i oförtjäntsjaskig dager -1, ex. på grund av inmatningsfel. Framför allt vill människorveta vad som står registrerat om dem. Det tyckte inte SCB, som tyckte att detvar ett för dyrt krav. Problemet är emellertid mycket lätt att lösa.Sektorsplaneringen har fler negativa än positiva drag. Den försvårar ofta envettig budgetprocess. Den förbättrar inte statens möjligheter att styrakommuner och landsting. ger intebättre information. Sannolikheten att sektorsplanering skapar felakfiga beslutär större än motsatsen. Har vi ingen sektorsplanering behöver vi heller inteFobalt. Det är ingen särskilt stor nackdel - snarare en fördel - att slippasektorsplanering. Efter det att svaret på interpellationen hade skrivitsläste jag i att regeringen efter lagrådsremiss hadebeslutat avstå från Fobalt . Jag vet inte om var rätt informerad.Regeringen hade följt datainspektionens råd. I interpellationssvaret svävar civilministern något påmålet i fråga om vi egentligen behöver Fobalt - som jag absolut inte tycker attvi behöver. Jag måste ställa frågan: På vad sätt kan behov, kostnader ochkvalitet på uppgifter uppväga människors krav på personlig integritet och skyddför det privata livet?