prot · G7095 · 1983-12-31 00:00:00 — Det finns kategorier av arrendatorer som befinner sig iett läge där tidsaspekten spelar en roll. Och det är väl över huvud taget inteönskvärt att ytterligare fördröja den här frågan, som ju har utretts i annatsammanhang - tyvärr med ogynnsamt resultat för arrendatorerna - vilket tagitsin rundliga tid. För det andra vill jag konstatera att min andra fråga, ompropositionen och de tankar som man eventuellt har inom departementet om vilkeninriktning den kommer att ha, inte är besvarad - i varje fall inte på annatsätt än att justitieministern säger att det skall tillsättas enförutsättningslös utredning och att detta är vad har begärt. Detta är visserligen en sanning, men det är å andra sidaninte hela sanningen. Det faktum att frågan togs upp under vårriksdagen, utifrånen serie motioner från företrädare för flera olika partier, var en spegling avatt arrendelagskommittén hade ställt sig negativ till en friköpsrätt och attdet inom fanns en opinion emot detta och för en friköpsrätt. Därföruttalade också överväldigande majoritet - med undantag för moderatasamlingspartiets representanter - att det fanns starka skäl att införa enfriköpsrätt, speciellt med sikte på s. k. historiska arrenden. Dennaformulering om de starka skälen hör också till beställning tilljustitiedepartementet. Jag skulle därför gärna viljapressa justitieministern litet grand och fråga om man avser att ta fasta pådetta eller om - vilket man alltför ofta finner i sådana härpolitisk-administrativa sammanhang - talet om förutsättningslöshet är en maskför att man i sista omgången inte tänker göra någonting. Som svar på påståenden villjag bara säga att det var som uttryckligen angav att utredningenskulle vara förutsättningslös. Det beslutet fattade , ochden här frågan har ett uppenbart samband med det arbete som pågår med enlagrådsremiss som gäller företrädesrätt för arrendatorer. Den lagrådsremissenhar vi arbetat med parallellt med direktiven för utredningen. Det är ett ganskanormalt sätt att arbeta när det gäller två frågor som hör ihop. Det går inte att tillsätta utredningen förrän vi är klaramed lagrådsremissen, och det går inte att skriva lagrådsremissen färdig förränvi vet ungefär Om friköpsrätt för jordarrendatorer vad utredningsdirektiven skall innehålla. Till detta harvi alltså haft tiden på oss, och jag kan inte inse att vi pånågot sätt har gjort oss skyldiga till något oskäligt dröjsmål. Arbetet harpågått , och det kommer snart att vara avslutat när det gällerdessa två frågor. 22 (vpk): Statsrådet har naturligtvis formellträtt när han talar om att hade begärt en förutsättningslös utredning.Men det finns så att säga en bakgrundstext som talar om starka skäl för attlösa frågan om förköpsrätt för innehavare av s. k. historiska arrenden. När det gäller utredningar är det aldrig så, att manförhandsprogrammerar dem till att absolut komma fram till ett bestämt resultat.Då är de som sagt från början föga meningsfyllda. Men man måste ändå, även omdet formellt är en förutsättningslös utredning, ta hänsyn till huruvida det harfunnits en viljeinriktning i beställning av denna utredning - och ensådan viljeinriktning finns. Det som oroar mig är att justitieministern inte pånågot sätt har berört den i sitt svar. Det inger mig misstanken att det nu blirpå samma sätt som med arrendelagskommittén; frågan kommer inte att förasframåt. Om vi skulle lämna det politiska kringpratandets ochblomsterspråkets område , skulle det vara roligt att ställa en merpersonligt riktad fråga till statsrådet : Är statsrådet positivt inställd till att en friköpsrätt för åtminstone bestämdakategorier av arrendatorer, sådana som har omtalats i den tidigareriksdagsdebatten, inrättas? här uttalade misstankar om attdet skulle vara något sakligt skäl bakom det han betecknar som en fördröjningav ärendets handläggning är obefogade. Jag har ett klart och bestämt intresseav att den här frågan kommer till en lösning som är tillfredsställande förarrendatorerna och som motsvarar deras berättigade krav. Jag är just därförmycket angelägen om att lägga en bra grund för det utredningsarbete som skallbedrivas. 24 (vpk): På den här punkten, om den goda grunden, kanjustitieministern och jag vara överens. Men jag tillåter mig ändå denslutkommentaren, att om det skall bli en för arrendatorerna bra lösning,fordras det faktiskt att man tar itu med de krafter som , på ettalltför effektivt sätt, har förhindrat införandet av friköpsrätten, de kraftersom bl. a. dominerade när det gällde resultatet av arrendelagsutredningensarbete. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på fråga1983/84:6 om personalneddragningen vid försvarets fabriksverks verksamhet iArboga har frågat industriministern om han avser att vidta någraåtgärder för att förändra tidsramen för personalneddragningenvid och om vilka nya arbetstillfällen som finns tillgängligainom regionen för de i Arbogaenheten drabbade. Arbetetinom regeringen är så fördelat att det är jag som skall svara på frågan. Bakgrundentill frågor är att av likviditetsskälaviserat att den planerade beställningsvolymen innevarande budgetår vid FFV avframför allt flygplansunderhåll kommer att minska. Enligt de beräkningar somFFV gjort på grundval av de uppgifter som materielverket lämnat kan FFV tvingasvarsla ca 800 personer, av vilka en stor del beräknas ha sina arbeten vidunderhållssektorns Arbogaenhet. Försvaretsanslagsframställningar för /85 bereds f. n. inomregeringskansliet som ett led i förberedelserna budgetproposition.I samband därmed kommer frågan om materielverkets framtida beställningsvolymatt behandlas. I avvaktan på resultatet av detta beredningsarbete kan jag fördagen inte uttala mig om vilka åtgärder som kan tänkas vidtas för de anställdavid Arbogaenheten. Ompersonalneddragningen vid försvarets fabriksverks verksamhet i 26 (): Jag tackarstatsrådet för svaret på min fråga. Innanjag kommenterar svaret vill jag konstatera att kommun har ca 14 000invånare. Redan nu besväras kommunen av en mycket hög arbetslöshet. Att mot denbakgrunden tappa ytterligare 300-400 arbetstillfällen, vilket har aviserats,skulle innebära ett mycket hårt slag mot kommun. Situationen blir intebättre av att man från företagsledningens sida anser det nödvändigt attavveckla arbetstillfällena inom en så som . Detborde enligt min uppfattning vara möjligt att låta neddragningen få ske i merordnade former, genom en mer utdragen tidsram. Detta borde vara en rimligbegäran då avvecklingen därmed skulle underlättas, oavsett om det blir frågaom naturlig avgång, omplaceringar eller ersättningsjobb på annan ort. Mångaav de anställda vid är välutbildade ingenjörer och tekniker.Detta innebär en svår åderlåtning på yrkeskunnigt och erfaret folk förföretaget och för arbetsplatsen. måste man konstatera attArbogaregionen tyvärr saknar möjligheter till att ge ersättningsjobb i någonbetydande omfattning. Statsrådetredovisade i sitt svar, mot bakgrund av regeringens planering, att han inte ärberedd att komma med några besked när det gäller de två frågor som jag harställt till honom. I detta avseende är statsrådets svar en besvikelse. Beskedet frånföretagsledningen till de anställda vid i innebär att 350-400 anställda inom tolv månadermåste lämna sina arbetsplatser. Det här är en långt gången planering när det gälleravveckling av arbetstillfällen, och jag tycker faktiskt att statsrådet skulleha kunnat redovisa några principiella synpunkter när det gäller den härallvarliga problematiken inom kommun och inom företaget. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Föredrogs och hänvisades Proposition 1983/84:9till socialutskottet 10 § Anmäldes och bordlades Propositionerna 1983/84:12 Ändring i lagen(1982:1052) om församlingar och kyrkliga samfälligheter 1983/84:17 Lag med anledning avSveriges tillträde till konventionen om en uppförandekod förlinjekonferenser 1983/84:21 Höjning av kvoti och godkännande av beslut inom Internationellavalutafonden rörande revidering av de generella lånearrangemangen 1983/84:22Ändring i lagen (1977:975) med tulltaxa 1983/84:26Särskilda sysselsättningsåtgärder för /84 11 § Meddelande om interpellationer Meddelades att följandeinterpellationer framställts 1983/84:12av (vpk) till utrikesministern om den politiskautvecklingen i : I den vid öppnandeföredragna regeringsförklaringen nämns glädjande nog också förpliktelsernär det gäller utvecklingen i . Det sägs att måste medverka utveckling som innebär att demokratin återerövras i . av terror, politiska förföljelser ochhunger har motståndet i mot general regim växt till en sådanstyrka att regimen skakas i sina grundvalar och det chilenska folket på allvarbörjat hoppas på en snar återerövrig av demokratin. Den terroristiskamilitärdiktaturen kan inte längre regera med samma metoder som tidigare, ochfolket vägrar att längre finna sig i förtryckspolitiken. Under detsenaste året har rörelsen mot militärdiktaturen framträtt allt Allt större skikt av folket har gått ut på gatoroch torg för att visa sitt missnöje med den förda politiken. Öppet krävsgeneral avgång. Även delar av medelklassen, som tidigare stödderegimen eller passivt fann sig i diktaturen, sluter sig nu till motständskampensom främst förs av arbetarklassen och de utarmade i städer och byar. En mäktigrörelse har utvecklats. Kampen gäller både frihet och bröd. Det chilenska folketvägrar att längre finna sig i terrorn och inskränkningarna i de demokratiskafri- och rättigheterna. Det vägrar också att acceptera den ekonomiska politiken,som utformats på grundval av nobelpristagaren teorier och somlett till produktionsnedgång, massarbetslöshet, utarmning och hunger för denstora majoriteten av folket. Militärdiktaturen slår emellertid tillbaka motfrihetskämparna. Antalet fall av arresteringar och tortyr har kraftigt ökat.Desperat söker general och hans anhang att bevara sin makt. Dettareser frågan om solidariskt stöd från folken i andra länder till kampen för attåtererövra demokratin i . Ett minimikrav måste ju vara att denterroristiska militärjuntan inte får stöd genom krediter, genomvapenleveranser, genom utrikeshandeln eller på andra vägar. Från olika håll, bl. a. från den chilenska fackligalandsorganisationen , har rests frågan om en total bojkottmot militärjuntan. Mot detta krav har anförts att en isolerad bojkottaktionskulle bli verkningslös och att det synts svårt att få många eller flertaletländer att ansluta sig. I en situation där kampen går om militärjuntans varaeller icke-vara synes dessa motargument bortfalla. Alla typer avbojkottaktioner måste i ett sådant läge ha positiv betydelse för det chilenskafolkets frihetskamp. Med hänvisning till den aktuella utvecklingen i Chileställer jag följande frågor till utrikesminister : Hur ser densvenska regeringen på den aktuella utvecklingen i ? Hur tänker sigregeringen medverkan till kampen för demokratins återerövring iChile? Hur kanregeringen medverka till uppfyllandet av landsförvista chilena-res krav attfritt kunna återvända till sitt hemland och där kunna leva i säkerhet? Hur ställer sigregeringen till deltagande i olika typer av bojkottaktioner till stödför den chilenska frihetskampen? 1983/84:13av () till utrikesministern om den politiska utvecklingen iChile: Oppositionen mot militärregimen iChile har varit mer omfattande och intensiv än under någottidigare skede efter militärkuppen mot den demokratiskt valda och lagligaregeringen . tillgriper alltmer desperata metoder motoppositionen. Undantagstillståndet som delvis skulle hävas har i ställetförlängts i samband med tioårsdagen av militärkuppen. Omkring 100 människor hardödats i samband med demonstrationer och andra aktiviteter på grundav militärens och polisens hänsynslösa brutalitet. Mer än 20 000 människor hargripits av polisen under detta år. Förföljelsen är nu långt mer omfattande änunder de närmast föregående åren. Diktaturen har i hög grad utvecklats till ettenmansvälde. Det råder fattigdom, svält och arbetslöshet i massomfattning.Chile är ett av diktaturen utarmat land och har världens största utlandsskuldper capita. Den chilenska oppositionens krav på återgång tilldemokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna måste aktivt stödjas. Militärregimen i måste isoleras internationellt. Detär därför angeläget att verka för ett stopp av alla leveranser av vapen ochmilitärteknologi liksom allt annat ekonomiskt bistånd till så längePinochet sitter kvar vid makten. De demokratiska krafterna behöver ettförstärkt politiskt och moraliskt stöd. Diktaturens offer är i behov av ökadehumanitära insatser. FN:s särskilda fond för detta ändamål skulle kunnaaktiveras och göra mer verksamma insatser. Nya ansträngningar bör göras för att chilenare i exil somså önskar skall kunna återvända till sitt hemland. FN, som under en följd av årfördömt övergreppen och kränkningarna av grundläggande mänskliga fri- ochrättigheter, måste inte bara fullfölja sina hittillsvarande insatser utan ävenförstärka dem för att säkra en fredlig och demokratisk utveckling med fria valsnarast i . I anledning av vad jag här anfört får jag ställa följandefrågor till utrikesministern: Hur bedömerutrikesministern den senaste utvecklingen i och möjligheterna attåterupprätta demokratin med fredliga medel? Vilka åtgärderär regeringen beredd att vidta för att förstärka stödet till de demokratiskakrafterna och diktaturens offer? Finns det någonberedskap för att ge ett verksamt bistånd i den händelse att landet fåren demokratisk regering? 1983/84:14av (vpk) till statsrådet om skärpt lagstiftningmot investeringar i och : Regeringen beviljade den 16september 1983 dispens från lagen om förbud mot investeringar iSydafrika och . beviljades även ochSKF dispens från samma lag. har ytterligare vidgat sinockupation av områden i , och den direkta och indirekta krigföringen(genom lejda legosoldater maskerade till "rebeller") mot ochMozambique fortsätter. Det måste ånyo påpekas att Sydafrikasockupation av strider mot folkrätten och fördöms av en bredinternationell opinion. krigföring mot befrielserörelserna ANC ochSWAPO bedrivs med svårbe-skrivlig grymhet. Svenska biståndsarbetare som i höstkom hem från södra berättar att försvarslösa människor utsätts för mordoch terror. Lika allvarligt är, påpekar de, det ekonomiska sabotage somSydafrika genomför, vilket miljontals människor får känna av genomatt inte få sina mest grundläggande behov av såsom mat, kläder och transportertillfredsställda. förstör fabriker, järnvägar, lastbilar ochmatlager. Svenska företag stöder på flera sätt den sydafrikanskaaggressionen. De betalar t. ex. lönen helt eller till till sina vitaanställda under deras omfattande aktiva militärtjänstgöring. erkändeöppet före regeringens beslut om dispens att företaget följer denna praxis.Detta innebär att direkt bidrar till ett system som gör att Sydafrikakan spara på dagpenningen till sina soldater och i stället köpa mer vapen. Sydafrikalagen tillkom som ett led i strävan attöka det internationella trycket på den sydafrikanska regimen och påverka dessraspolitik. Lagen trädde i kraft . har den svenskaregeringen fått fjorton ansökningar om dispens. Av dem har endast treavslagits. Sex har godkänts i sin helhet, fem delvis. Tyvärr har densocialdemokratiska regeringens tillträde inte medfört någon skärptrestriktivitet. Jag villdärför fråga statsrådet: Anser statsrådet att den vidmakthållna apartheidpolitikenoch upptrappade krigföring mot befrielserörelser och grannländermotiverar en skärpt restriktivitet i tillämpningen av Sydafrikalagen(1979:487)? Avser statsrådet att ta initiativ till en skärptlagstiftning mot investeringar i och ? 1983/84:15av () till statsrådet om alkoholpolitiken: Den alkoholpolitiska situationen ärinte längre rikfigt lik den vi under en lång följd av år fram till mitten av1970-talet lärde känna. Situationen var då den att konsumtionen undan för undanökade. Kurvan var oavbrutet stigande. Det ödesdigra i denna situation underströks av att ingentycktes ta på tillräckligt allvar det missbruk som utvecklades och de ständigtökade skador som blev följden. Vi har anledning konstatera att vi politiker i praktikenstod maktlösa, därför att vi inte visste vilka åtgärder som skulle kunna brytaden negativa utvecklingen - i vad gäller såväl konsumtion och missbruk somskador. Det förekom som jag här refererar tillinslag i alkoholpolitiken som i det perspektiv som vi nu har framstår som heltotillräckligt genomtänkta - de var inte heller avsedda att bidra till lösningenav de problem som alkoholen orsakar. Jag tänker främst på den s. k. mellanölsperioden. Vibefinner oss, som jag redan har antytt, sedan några är tillbaka i en 6 protokoll 1983/84:1-6 Den karakteriseras - vid enjämförelse med de närmast gångna decennierna - av några mycket tydliga ochintressanta omständigheter. Först och främst har samhällets alkoholpolitik ett nytt,mera klart resultatinriktat mål: att åstadkomma en sådan begränsning av dentotala alkoholkonsumtionen som kan bidra till att alkoholmissbruket trängstillbaka och alkoholskadorna därmed motverkas. Detta nyamål är intressant av flera skäl. Det ena är att det numera - i stort sett sedan mitten av1970-talet - råder mycket stor enighet bland alkoholforskarna överallt ivärlden om att det finns ett direkt samband mellan totalkonsumtionen i ett landå ena sidan och missbruk och skador å den andra. Detta samband har visat sigvara exponentiellt. Vilken som helst ökning av konsumtionen resulterar enligtforskarna i en avsevärt större ökning av missbruk och skador. Det andra som gör alkoholpolitikens mål intressant är attkonsumtionskurvan med början har börjat peka nedåt. Konsumtionssiffrorna ger en myckettalande bild av hur utvecklingen gått: Underförsta minskade konsumtionen . En tredje omständighet som tyder påen faktisk förändring av de alkoholpolitiska förutsättningarna är att den allmännaopinionen markant vitaliserats . De alkoholpolitiska frågornatilldrar sig just nu väsentligt större intresse än på mycket . genomförs regelbundet genom försorg enomfattande undersökning om skolungdomens inställning till alkohol. 1983 årsundersökning visar en markant ökad medvetenhet om det personliga ansvaret förställningstagandet till alkoholbruket. Dubbelt så många ungdomar i åldern säger nej tillallt bruk av alkohol nu som , av pojkarna (mot 15 %1971) och av flickorna (mot 1971). I har andelen helnyktra ökat oavbrutetsedan 1981. Den ligger nu på bland pojkarna och bland flickorna - mot42 resp. 1971. Ser vi till opinionsbildningens förändrade förutsättningaroch resultat, är det än mer intressant att man finner det mera naturligt attlova att avstå från sprit och vin än man gjorde t. ex. 1975, när frågan förstställdes. Argumentet för att säga nej anges i frågan: "för att det ärskadligt och för att göra det lättare för dina kamrater att avstå". "kan absolut lova att avstå" från sprit och44 % från vin - mot 33 resp. 1975. De i regi genomförda kampanjerna 1981och 1982-först mot langning till ungdom och sedan mot droger i stort - är andratydliga exempel på den nya tendensen i den allmänna opinionen. Aldrig förrtorde så bred uppslutning från folkrörelser och andra organisationer ha förekommitkring åtgärder med sikte på konkreta alkoholpolitiska resultat. Ett annat mycket tydligt inslag i den allmänna opinionen ialkoholfrågan är det nyväckta allt starkare kravet på alkoholransonering. Bredden i uppslutningen kring detta krav är intressant främstsom en mätare på den bristande tilltron till de alkoholpolitiska åtgärder somhittills kommit till praktisk användning. Som alkoholpolitiskt instrument är alkoholransonering avbetydligt mindre intresse. Det finns t. o. m. risk att intresset för övriga,bevisligen effektiva alkoholpolitiska åtgärder avtar därför att så mycket avdet aktiva alkoholpolitiska intresset koncentrerar sig till kravet påransonering. Detta talar enligt min mening mycket starkt för attmassiva alkoholpolitiska åtgärder av det slag som det råder partipolitiskenighet om, men som ännu inte använts tillräckligt konsekvent, sätts in för attinte de gynnsamma effekterna av den f. n. positiva allmänna opinionen skall gåom intet. En sådan massiv alkoholpolitisk insats är tillräckligtmotiverad med hänsyn till risken för att den konsumtionsminskning som vi nu kanregistrera på nytt vänds i en konsumtionsökning, med de starkt negativaeffekter en sådan alltid medför. Till detta kommer andra förhållanden som på motsvarandesätt aktualiserar aktiva alkoholpolitiska insatser med sikte på att nedbringatotalkonsumtionen. Jag tänker i första hand på de mycket stora kostnader somalkoholen orsakar samhället. I detta sammanhang har det förekommit mångagissnings ar. I känslan av att exakta beräkningar är svåra att göra har manfrestats att underskatta kostnaderna - även i de fall då man inte ipropagandistiskt syfte gjort gällande att staten skulle tjäna påalkoholhanteringen. föreligger sedan någon tid tillbaka en undersökning,vars resultat jag inte har anledning att ifrågasätta. Den visar att dekostnader som alkoholen direkt eller indirekt orsakar samhället är avsevärtstörre än man tidigare föreställt sig. Jag vill inte göra gällande - och ingen annan har migveterligt gjort det heller - att de mycket stora kostnaderna skulle erbjuda detstarkaste skälet att söka göra något radikalt åt alkoholproblemen. Långtstarkare talar de mänskliga problem, den mänskliga förnedring och det mänskligalidande som alkoholen orsakar. Men man kan inte för den skull bortse från attde sammanlagda kostnaderna för samhället uppgår till minst 60 miljarder kronor- en summa som svarar mot av bruttonationalprodukten. Inte ensnär dessa kostnader anförts är det enbart fråga om pengar. man att sjukvården brottas med mycket stora problem tillföljd av bristen på ekonomiska resurser och att alkoholbetingade vårdbehovsamtidigt drar en kostnad på - då borde man inte, minstav allt i ekonomiskt brydsamma tider, kunna avvisa kravet på massiva insatserefter de riktlinjer som fastställdes av alkoholpolitiskabeslut. Som redan antytts råder betydandepartipolitisk enighet om de alkoholpolitiska riktlinjerna. Problemet är, somockså har antytts, att dessa riktlinjer inte ännu tillämpats med tillräckligkraft och konsekvens. De senaste årens riksdagsarbete har gett flera exempel påbristande engagemang för ett konsekvent praktiskt fullföljande av dealkoholpolitiska besluten . Det har tagit sig uttryck både i att förslag om åtgärdersom tveklöst ligger i linje med principbesluten inte vunnit anslutningfrån en majoritet av ledamöter och i en allmän tveksamhet när detgäller att ta i anspråk åtgärder som man i princip är överens om. Jag har uppmärksammat att de förslag beträffandeinformationsverksamheten i alkoholfrågor som framlagts av en av regeringenutsedd särskild utredningsman inte tillräckligt beaktat de riktlinjer för dennaverksamhet som fastställts av . Jag är medveten om att bakgrunden tillutredningsuppdraget är den granskningsrapport rörande informationsverksamhetensom har framlagts av . Jag har självfallet ingainvändningar mot att man prövar vilka åtgärder som kan bidra till eneffekfivisering av verksamheten. Skall man fullfölja intentioner, bör en sådanprövning emellertid ske med beaktande av att folkrörelsernas insatser skalltillmätas avgörande betydelse i sammanhanget. Utredningsmannens förslag får, om de skulle genomföras, istället till praktiskt resultat väsentligt försämrade arbetsbetingelser ochdärmed en klart reducerande roll för de organ som samordnar och i väsentligaavseenden kanaliserar folkrörelsernas informationsinsatser på alkoholområdet.Jag syftar givetvis på de förslag i utredningsmannens betänkande som tar siktepå att beröva de resurseroch uppgifter som gör förbundet till det viktigaste samarbets- ochsamordningsorganet mellan folkrörelserna och berörda statliga organ. Enligt min mening är det av yttersta vikt att vi slår vaktom folkrörelsernas möjligheter att göra effektivaste möjliga insatser när detgäller information i alkoholfrågor. Dessa insatser bör stimuleras och underlättas,inte försvåras och skjutas i bakgrunden.