prot · G70945 · 1983-12-31 00:00:00 — Jag gav en rad exempel på att det hade varit motiveratatt rikta kritik - kalla det saklig kritik eller vad som helst - mot , menmoderaterna väljer de mest urskuldande och mest överslätadeformuleringar. Frågan om de kemiska vapnen var ett paradexempel.Moderaterna säger ingenting om att det beslut som fattats i innebär enallvarlig utveckling. Tvärtom säger ni: Ja, men det är lättare att hantera dehär vapnen och lagra dem i de amerikanska förråden. Det är den enda kommentarni gör till detta ödesdigra beslut, och så är det genomgående i precis helamotionen. 47RUNE (); är en liten nation. 1 många sammanhangfinns det, anledning att pårriinna om detta, när man på hemmaplan harförväntningar och ställer krav på verkningsfulla svenska insatser i olikainternationella organ. Dessa krav pä en kraftfull svensk resultatpolitik riktarsig i mycket hög grad mot de organ som på uppdrag av regering och riksdag haratt företräda svenska intressen i nedrustningsfrågor i ochandra internationella sammanhang. Hur ofta har inte vi som arbetar inedrustningsdelegationen mött den anklagande frågeställningen; "Gör ni någonnytta där? Oron och rustningarna ökar ju ständigt i världen!" På denfrågan vill jag svara frankt att , trots sin litenhet, spelar en viktigroll i det internationella nedrustningsarbetet. Det som öppnat möjligheternaför att få en viktig position är vår neutralitet och den klart uttaladepolitiska viljan att aktivt främja nedrustningsförhandlingar genom att läggafram konstruktiva lösningar, bl. a. i form av förslag till kompromisser mellanmaktblocken. kan dessutom ta på sig uppgifter som kräver en oberoendeställning, t. ex. när det gäller kontrollfunktioner i nedrustningssammanhang.Det internationella förtroendet för , som är dokumenterat i mångasammanhang, bygger också på det faktum att det råder politisk enighet omhuvudlinjerna i vår utrikespolitik och om målsättningen att främjainternationell fred och nedrustning. Det betänkande från utrikesutskottet som ligger till grundför dagens debatt om nedrustning manifesterar också denna traditionella svenskaenighet om målinriktningen för svenskt nedrustningsarbete. Till utskottsbetänkandetär visserligen fogade reservationer från och vpk, men det är inte ettnonchalerande av synpunkterna i dessa reservationer när jag påstår att de intestör bilden av enighet i målsättningen för det svenska nedrustningsarbetet. Depolitiska partierna kan naturligtvis ha olika uppfattningar rent taktiskt omvar stötarna skall sättas in, och det är närmast detta som speglas i dessareservationer. Jag vill också som något mycket positivt notera den viljatill enighet i utskottsarbetet som visat när de har frångått frånsina utgångspunkter viktiga motionsyrkanden och skrivit ihop sig med utskotteti övrigt, så att vi fått ett enhälligt utskottsbetänkande. Till utskottsbetänkandet har moderata samlingspartietemellertid fogat ett särskilt yttrande som rör kärnvapenfrysning ochicke-förstaanvändning av kärnvapen. Moderata samlingspartiet har markerat attdet är fråga om ett särskilt yttrande och inte en reservation, och den enighetsom därmed uppnåtts överensstämmer med inriktningen av det svenskanedrustningsarbetet. Synpunkterna i det särskilda yttrandet är dock så viktigaatt jag som representant för bör ta upp dem i mitt anförande. Om man i breda pennstreck skall återge diskussionen kanman säga att motstånd mot frysningen av kärnvapen betyder, att detror på terrorbalansens avskräckande verkan mot ett kärnvapenkrig. I dennabedömning lägger man argumentet att kärnvapen bara skall avskräcka från krig,aldrig användas i strid. I bilden finns också att det skall råda militärstyrkebalans mellan blocken. När man ser saken på det sättet blir inte produktionen ochnya utplacering-ar av kärnvapen något större problem; frågan om styrkebalansenär mycket viktigare. och har på ett drastisktsätt ökat sin kärnvapenarsenal och gett den en förfärande slagkraft genom sinanya eller euromissiler, som de också kallas. har härigenomskaffat sig ett försprång före , och de moderata talesmännen anser attkrigsriskerna ökas, om denna obalans inte rättas till. Det är mot denna bakgrund som jag har sett i ett radioeko att installationen av NATO:s nya kärnvapenrobotar iVästeuropa är en fredsstabiliserande faktor. Därför har också iutrikesutskottet avgett sitt särskilda yttrande, där de protesterar motfrysningstanken. De anser att det är fel att låsa fast dagens nivå och därmedfrysa en obalans. Om detta resonemang skall vara hållbart i verkligheten ochinte bara ett teoretiskt resonemang, måste den andra inblandade parten, ,handla efter ett defensivt mönster och stillatigande åse denna nya upptrappningav kärnvapenstyrkan i väster. Men så handlade nu inte , utan satteomedelbart in motättacken. Den sovjetiske partichefen trädde plötsligtfram ur skuggorna och omtalade att , som ett svar på detta drag frånUSA:s sida, skulle ytterligare spä på sitt SS-20-program och att skulleplacera kärnvapenbestyckade ubåtar strategiskt över världshaven. Sovjetlämnade också med omedelbar verkan förhandlingsbordet i . Den onda upprustningsspiralen har därmed snurrat ett varvtill, och med detta sista exempel på åtgärder och motåtgärder bör även moderatasamlingspartiets begåvade talesmän kunna acceptera att man radikalt prövar att frysakärnvapenarsenalerna på nuvarande nivå. Tillsammans med har också lagt fram ettförslag i FN om kärnvapenfrysning, och det antogs av generalförsamlingen 1982med röstsiffrorna 119 för och endast 17 emot. Bakom denna breda uppslutning föridén om en frysning av de nuvarande kärnvapenarsenalerna ligger tanken att manaldrig kan nå den eftersträvade jämvikten genom upprustning. Uppfattningarnaom vad som är jämvikt kommer alltid att gå isär, och misstron mellan de olikablocken kommer alltid att finnas där. I valkampanjen 1980 gick också presidentReagan segrande fram, bl. a. på att han skulle rusta upp den amerikanskakrigsmakten, så att den skulle bli starkare än . Det var ur denstyrkepositionen i fortsättningen skulle förhandla med . I finns samma begär efter militär styrka. Denmilitära styrkan är den enda grundvalen för nuvarande ställning som denena av två supermakter. kan inte tävla på det ekonomiska området medUSA, men kan tävla på det militära området, eftersom den militära satsningen iSovjetsystemet kan göras helt oberoende av behov på andra områden. Frysningsidén är ingen ny kärnvapendoktrin. Det är ettförsök att först sätta ett stopp för kapprustningarna och sedan jaga det svårajämviktsläget genom nedrustning. Nya kärnvapen kan aldrig öka säkerheten förmänsklig- heten, ochnedrustning kan aldrig vara en fara för freden. Det är med de trossatserna somfolkpartiet helhjärtat stöder det svenska FN-förslaget om en kärnvapenfrysning. Jag hörde med intresse på anförande, och jagvill först starkt protestera mot att citerar ur mitt anförande,innan jag själv fått hålla det. Mitt tal är utlagt på pressläktaren med förbudför publicering fram till denna debatt. Det är en service till journalisterna.Under de jag tillhört riksdag har jag aldrig varit med om attpolitiker sprungit och gluttat i dessa anföranden och använt det som står idem, innan författarna själva fått ordet i debatten. Det är faktiskt en viktigprincip som hållits i helgd i denna kammare, och på den bygger den naturligaservicen till massmedia. Jag hoppas att det var en tillfällig förlöpning frånLars sida när han gjorde på detta sätt. Av anförande drar jag slutsatsen att det ärmycket svårt för vpk med den balansgång man måste göra i maktkampen mellan östoch väst. börjar rätt lovande med att protestera mot attsupermakterna, och , suveränt skall bestämma om krig och fred iEuropa över huvudet på andra folk. Mensnart halkar i denbalansgången och fastslär att och bär huvudansvaret för attnedrustningsförhandlingarna mellan och brutit samman. Och sedanblir det ensidigt NATO och som ensamma är kålsupare. Jag vill helt instämmai den kritik som föregående talare, och , har framförti detta sammanhang. nämnde t. ex. inte den roll som den sovjetiskaupprustningen av har spelat för att vridarustningsspiralen ytterligare ett varv uppåt. Jag vill också notera en viktig del av utskottetsskrivning, som inte hade någon åsikt om, och det är egentligensjälva kärnfrågan, nämligen att fria människor som fritt kan fatta beslut omsin egen framtid är en viktig förutsättning för fred och avspänning i världen.Jag vill fastslå att den ofrihet som råder i m. fl. öststater är en faraför freden. Men oberoende av detta måste naturligtvis vår strävan att motarbetaupprustning fortsätta. Jag vill kort kommentera de reservationer somär fogade till utskottsbetänkandet. Först har vi reservationen från vpk, därman som huvudorsak till rustningarna anger kampen om råvarutillgångarna ivärlden. Efter ett inledande resonemang om detta förhållande, i vilket ocksåutskottsmajoriteten kan instämma med tillägget att också etniska, religiösa,kulturella och ideologiska orsaker finns, pekar vpk också här ut som denstora internationella boven. Om vpk skall binda någon vid skampålen i dettafall, borde vpk också lämna plats för den andra supermakten. Ja, det behövdesnog en hel rad skampålar för de länder som bedrivit och fortfarande bedriverkolonialpolitik och som hänsynslöst brandskattar länder som står unders, k.beskydd. Utskottet har inte ansett det befogat att just utpeka kampen områvaror som avgörande för kapprustningarna i världen och naturligtvis inteheller att skall ställas till speciellt ansvar. I två reservationer, den ena om kärnvapenspridning och denandra om utförsel av kärnbränsle, tar och vpk tillsammans uppdelproblem i det storakomplexet hur man skall förhindra spridning av kärnvapen. Jag vill bara kortsäga att det finns internationella organ och internationella avtal på dettaområde. bör i de internationella sammanhangen verka för att dessa organmed kraft kan agera. Sist vill jag påminna om ett svenskt initiativ som harhaft stor framgång i , nämligen den FN-utredning som har IngaThorssons signatur och som tar upp sambandet mellan nedrustning och utveckling. har spelat en stor roll i FN-sammanhang, då detgällt att påminna den övriga världen om att "äkta mänsklig solidaritetkänner inga nationsgränser" och att vi alla har ett ansvar för en rättvisekonomisk och social utveckling i tredje världen. Mot denna bakgrund är det närmast tragiskt att Sverigesregering lägger fram ett förslag om att pruta ned biståndet till de fattigastefolken i världen. Jag förstår de ideella och religiösa organisationer somprotesterar mot nedskärningen av vårt u-landsbistånd. I inledningen av mitt anförande sade jag atten viktig förutsättning för att vi skall kunna agera kraftfullt inedrustningssammanhang är att det råder enighet om huvudlinjerna i svenskutrikespolitik. Vi har vår oberoende ställning, och vi har en nationellkraftsamling bakom vår utrikespolitik. Detta är grundstenarna i omvärldensförtroende för i FN och andra internationella sammanhang. Det åligger oss alla, partier och enskilda, att vara räddaom detta förtroende. Sedan regimskiftet har detförekommit en rad s. k. affärer på det utrikespolitiska området som inte varitbra för vårt internationella rykte. De s. k. affärerna har varitpersonfixerade, och min personliga uppfattning är att de duellerande använtsvensk utrikespolitik som tillhygge för att komma åt varandra på detinrikespolitiska planet. Det kostar för mycket för anseende iomvärlden att hålla på på detta sätt. måste det partipolitiska förtroendet för vårutrikespolitik återställas. Vi har utrikesnämnden, nedrustningsdelegationen,den svenska FN-delega-tionen, delegationen till och Nordiska rådetsom lämpliga organ, där man kan ge och ta förtrolig information. Låt oss rensade kanalerna, ge och ta med ömsesidig respekt. Inom dessa organ måste vi också dra upp riktlinjer för deolika mandaten. Min uppfattning är, att när jag agerar inedrustningsdelegationen och FN-delegationen, framför jag min och partietsåsikt i det interna arbetet, t. ex, då det gäller att göra deklarationer förSveriges del eller att rösta i ett visst ärende. Det är ju den främstaanledningen till att partierna är representerade i dessa organ. Vi harmöjlighet att påverka besluten. Men jag som svensk delegat representerar den sittanderegeringen. Det är min officiella ställning. När beslutet väl är fattat i den delegation jag tillhör,står jag också bakom beslutet. Då tycker jag det är fel att enskildadelegationsmedlemmar går ut till andra delegationer eller svensk och utländskpress och säger att "jag och mitt parti var inte med på det därbeslutet". Det kan naturligtvis vara frestande att profilera sig från NewYorks, eller horisont,för det får alltid genomslag hemma. Men det är inte bra, om man vill attomvärlden skall kunna bevara bilden av en enad svensk front. De partipolitiskavapnen behöver ju inte vara nedlagda. Vi barett liv också efter återkomstenfill svensk mark, där vi kan framföra våra åsikter i pressen och andramassmedia, och som rikspolitiker har vi ju också debatterna i . Jag summerar; Det utskottsbetänkande som vi nu debatterarvittnar om en vilja till enighet i nedrustningsarbetet. Den enigheten är tillgång för svensk utrikespolitik. Den är en förutsättning för attomvärlden skall lyssna på oss i de viktiga frågor som gäller fred eller krig,liv eller död. 48 () replik: Jag vill egentligen bara göra en korrigeringav en mening i mycket tänkvärda inlägg. Han åberopade ettuttalande av mig i , där jag skulle ha sagt att utplaceringen av nyarobotar är en fredsstabiliserande faktor. Jag har sett att varitute med en något mindre förvrängd version av detta. Självfallet har jag inte sagt så, , och detframgår också ganska tydligt av utskriften. Anledningen till mitt uttalande var att utrikesministern ien ekointervju hade låtit antyda att kriget stod för dörren. Då tillät jag migsäga att jag trots allt tror att krigsrisken i är ganska liten. Även omdet inträffar oroande saker och är spänt kan vi sova ganska lugnt på nätterna.Kriget står inte för dörren. Det tycker jag vi politiker har en skyldighet att säga iett läge där många människor är oroliga. Men jag har på intet sätt talat omnågra fredsstabiliserande faktorer. Jag har en utskrift fä ta del av. 49 () replik: Jag tycker att uttrycker sig någotannorlunda än vad jag i varje fall uppfattade att han sade i sitt anförande iradioekot. Jag lyssnade på det och jag fick det intrycket att den ökning av krigsrisken som denna vridning uppåt avrustningsspiralen innebär, när man placerar ut dessa vapen. Med den förklaring här har gett blir detett,annat intryck, men jag undrar om inte svenska folket i allmänhet fick sammaintryck som jag fick vid det första tillfället. 50MAJ (): Denna planet har ingen nödutgång. Det är denbistra verkligheten. Redan för några decennier sedan sade president :"I kärnvapenåldern finns något alternativ till fred." Sedan desshar kärnvapenkapprustningen rasat vidare i allt snabbare takt. Det internationella läget är hotfullt. Förhandlingarna ommedeldistans-kärnvapnen i (INF) har brutit samman. ocksåförhandlingarna mellan och om strategiskakärnvapen (START) utan att något nytt förhandlingsdatum hade fastställts. Oronför krig ökar. I en omfattande opinionsundersökning som presenterades iInternational för någon vecka sedan visas hur oron för krigbland människor växer i . Nästan varannan amerikan oroar sig förkrig, jämfört med var fjärde . I detta läge måste alla ansträngningar vidtas för attförmå och att upprätta en dialog. Det kräveromdöme och konstruktiva förslag i syfte att minska spänningarna och skapa engod grund för ömsesidigt förtroende. Konfrontationspolitik leder inte tillresultat. För folk är det viktigt att förmå de tvåsupermakterna att återuppta de s. k. INF-förhandlingarna. Ett sådantkrav har en bred majoritet av FN:s medlemsländer ställt sig bakom.Regeringen har med kraft vädjat till båda parter att agera så, att inga nyakärnvapen utplaceras i och att kraftiga reduktioner kommer till stånd avredan befintliga medeldistanskärnvapen. Bara genom uppriktiga förhandlingar kanett sådant resultat uppnås. Det är nu viktigt att söka etablera kontakter mellansupermakterna - helst på hög politisk nivå. Konferensen om förtroende- ochsäkerhetsskapande åtgärder och nedrustning i ger sådana möjligheter. Detär vår förhoppning att denna möjlighet utnyttjas av och . betänkande med anledning avnedrustningsmotioner visar att det råder en bred uppslutning bakom huvuddrageni regeringens nedrustningspolitik. Denna breda uppslutning är en stor tillgång.Nedrustningsarbetets fasta förankring i det svenska samhället ger en stabilgrund för konstruktivt handlande. I motion fanns dock inslag i det kallakrigets anda. Där hette det bl. a. att "arbetet för fred i måstebörja med ansträngningar att lösa de politiska problemen" i och kringÖsteuropa. har uppenbarligen övergett denna ståndpunktgenom att ställa sig bakom utskottets betänkande på denna punkt. Där heter detnämligen: "Ett undanröjande av de ideologiska motsättningarna i fårinte vara en förutsättning för nedrustningsansträngningarna. Det är tvärtomnödvändigt att trots de spänningar som de ideologiska motsättningarna ledertill verka för nedrustning." Arbetet för frihet från förtryck och orättvisor i allaländer bör - som utskottet säger - "bedrivas i alla därtill ägnade fora.Det bör dock inte göras till en förutsättning för nedrustningsarbetet. ' Den avspänning som även en begränsad nedrustning skullekunna leda till kan rätt utnyttjad vara en viktig väg till fredlig samverkanoch ökad frihet." Den politiska enighet vi nu har nått på denna punkt är avstort värde för den fortsatta debatten. Talesmän för avskräckningsdoktrinen framhåller ofta attkärnvapenavskräckningen är en förutsättning för avspänning och fred. Men föratt avskräckningen skall fungera, måste kärrivapenmakterna uppträda som om de vore inställda på att utkämpa och vinna ettkärnvapenkrig. Endast då blir avskräckningen trovärdig. Avskräckning och kapprustning är tvillingar. Så längekärnvapenavskräckningen anger färdriktningen i supermakternassäkerhetssträvanden, kommer rustningarna att fortsätta att öka; deninternationella säkerheten minskar; avspänningssträvandena omintetgörs; krigsriskenökar. Med avskräckningens doktriner söker supermakterna görasina kärnvapenarsenaler användbara som politiska maktmedel, i första handgentemot varandra. De förfogar över en samlad militär sprängkraft på ca 6000 gånger den samlade förstörelsekraften under hela . Denvill de översätta till politisk makt. Jag skulle vilja försöka belysa den väldiga vapenmakt somdet här är fråga om med en bild. Jag vet inte om det kan framgå tydligare. Bilden visar världens kärnvapenarsenaler , jämfördamed de samlade arsenalerna under . Hela bilden är fylld avrutor med små prickar, men det finns en ruta i mitten som har en enda prick isig. Den pricken motsvarar den samlade eldkraften under hela andra världskriget- 3 megaton. Resten av prickarna representerar eldkraften hos världens nuvarandekärnvapenarsenaler - 18 000 megaton, eller 6 000 gånger andra världskrigetseldkraft. Uppe till vänster i hörnet finns det en cirkel sominnesluter tre punkter motsvarande 9 megaton. Den visar eldkraften hos en endaPoseidonubåt. Det motsvarar totala eldkraft ochräcker för att förstöra över 200 av största städer. Längst ned till vänster finns det en cirkel som omfattar24 megaton. Den representerar en ny Tridentubåt med en eldkraft motsvarandeåtta gånger totala eldkraft. En sådan ubåt kan ensamförstöra samtliga större städer på norra halvklotet. förfogaröver en jämförbar destruktiv kapacitet. Två av dessa rutor med 300 megaton motsvarar en eldkraftsom kan förstöra alla stora och medelstora städer i hela världen. Resultatet blir en ständig jakt efter överlägsenhet - bådetotalt och på varje nivå av den "stege" för upptrappning av kärnvapenkrigetsom ingår i deras planering och som de utvecklar vapensystem och byggerkärnvapenarsenaler för. Vapensystemen blir i allt högre grad datoriserade,kärnvapenmissilernas anflygningstid allt kortare, marginalerna för eftertanke,rationellt handlande och förhandling med motparten allt smalare. Ochkärnvapenavskräckningen blir alltmera absurd. De som ägnar sig åt avskräckningens doktrinbyggande ochkrigsplanering kallas i för"kärnvapenanvändningsteoretiker", Nuclear Use Theoreticians. Påengelska blir akronymen NUT, dvs. "nuts". På svenska blir dettaungefär "tokstollar". Och teoribildning om överlägsenhet och balanspå olika nivåer av kärnvapenkrig och planeringen för utkämpande och begränsningav samt seger i kärnvapenkrig - på global, strategisk nivå lika väl som på deteuropeiska slagfältet - är i sanning ett uttryck för "dårarnasparadis". Det allvarliga är dock att tankemönstret i detta "dårarnasparadis" i ständigt ökande grad genomsyrar supermakternas handlandei världspolitiken. Det förgiftar atmosfären dem emellan. Det håller på att förgiftahela det internationella klimatet. Det skapar konflikt och spänning därspänning och konflikt skulle kunna hanteras med fredliga medel. har belyst detta resonemang i entankeväckande artikel i som rubricerades Dårskapens logik. Den militära teknologins snabba utveckling under detsenaste årtiondet har gjort en del politiker benägna att tro på illusionerna omkontroll och begränsning av samt seger i ett kärnvapenkrig. håller denvapenteknologiska utvecklingen på att föra oss ut mot rymdkriget. Deekonomiska krafterna bakom "dårarnas paradis" är redaninflytelserika, och deras makt växer ständigt. hotas vi av denpermanenta krigsekonomins förstelnande och krigsframdrivande strukturer. Också i finns det"kärnvapenanvändningsteoretiker" som tycks tro att säkerhetmåste byggas på högaktningsfull respekt för kärnvapenavskräckningsdoktriner ochibland, kan det tyckas, på att man söker skydd under ett kärnvapenparaply. Välmodulerade tonfall och utnyttjandet avkärnvapenavskräckningste-orins allra mest förskönande omskrivningar för att geett intryck av insikter, klokskap och ansvar för militära säkerhet kaninte dölja det faktum att vi här har att göra med "tokstollar" i"kärnvapendårarnas paradis", intrasslade i det nukleära tänkandetsmotsägelsefyllda irrgångar. Vårt arbete måste inriktas på att ersätta den föråldradeavskräckningsdoktrinen med en politisk säkerhet som vilar pä ömsesidigtförtroende. Alla folk har ett gemensamt intresse av att undvika ettkärnvapenkrig. Politiska och ideologiska motståndare måste trotsmeningsskiljaktigheter arbeta tillsammans för att undgå kärnvapenkriget. Gemensam säkerhet kan självfallet inte utvecklas över ennatt. För att övergå från doktriner om kärnvapenavskräckning till en politiksom grundas på gemensam säkerhet är en konstruktiv dialog mellan öst och västväsentlig. En process måste sättas i gång. Den kommer att krävatålmodigt och mödosamt arbete. Tänkandet måste förändras. Och handlandet måstesuccessivt läggas om. Detta innefattar stora och svåra beslut, såväl nationelltsom inom allianserna. Men svårigheterna måste övervinnas. En bred folkopinionsom kräver förändringar har växt fram. Den är ett nödvändigt stöd i dettaarbete. De misstror den nukleära avskräckningen. De vet att den inte ger demsäkerhet utan i stället ökar krigsrisken. Denna opinion innefattar näranog hela den kristna världen. I går arbetarrörelsen i täten, både desspolitiska och dess fackliga gren. De kräveralla en ny grund för säkerheten. En politik för gemensam säkerhet måste innefatta bådeförtroendeskapande åtgärder och konkreta nedrustningsåtgärder. Lika väl somökat förtroende kan underlätta nedrustning kan nedrustning främja ett ökatförtroende. Förtroendeskapande åtgärder är särskilt viktiga i Europa.Jag vill särskilt framhålla tre sådana åtgärder: En korridor frifrån slagfältskärnvapen i . En kärnvapenfrizon i . Ett ömsesidigtåtagande om förbud mot första användning av kärnvapen. En korridor fri från slagfältskärnvapen i skullevara ett viktigt bidrag i processen att bygga upp ett ömsesidigt förtroendemellan staterna i .