prot · G70956 · 1983-12-31 00:00:00 — Jag kan därför inte finna det mofiverat att gå in i detalj på frågorna,men jag vill inte underlåta att påpeka att det ändå framstår som ett rentdemonstrationsyrkande att begära att och O 3 inte skall fullföljas - ettyrkande som i varje fall det särskilda uttalandet från andas storförståelse för. Det bör ändå till kammarens protokoll antecknas att en dylikmanöver, i det läge som förehgger, skulle kosta perreaktor. Det är en fullständigt meningslös åtgärd ur alla synpunkter ochsamhällsekonomiskt helt oförsvarlig. Det är beklagligt att konkurrensen mellanvpk och om de glesnande skarorna bakom Linje 3 leder till fortsattdemonstrationspolitik på energiområdet. Med dessa korta kommentarer på detta stadium av debatten, berjag, fru talman, att få yrka bifall fill reservafionerna 9 och 12. Ny lagstiftning på kärnenergiområdet Ny lagstiftning på kärnenergiområdet 45OLOF (): Kärnkraften är speciell som energikälla, minstsagt. På kärnenergiområdet räcker det inte med den miljölagstiftning som gällerför andra energikällor. Här krävs en speciell lagstiftning - i dagens ärenderepresenterad av tre olika lagar för kärnkraften och dessutom följdändringar itre andra lagar. Förslaget har lagrådsgranskats och överensstämmer i stortmed det betänkande och de förslag som lades fram avatomlagstiftningskommittén. Visserligen brukar det heta att kärt barn har månganamn. Men i det här fallet är det knappast förklaringen till det växlandespråkbruket. Det är bara ett av många uttryck för den kamp som ständigt pågårmellan fredlig och krigisk användning av atomklyvningen som kraftkälla. Iblandupplevs naturligtvis släktskapet med atomvapnen som ansträngande av dem somgärna ser att kärnkraften används för energiändamål. Det är lätt att förstå. Propositionen innebär att bestämmelserna iatomenergilagen, villkorslagen, lagen om offenflig insyn i säkerhetsarbetetvid kärnkraftverken samt finansieringslagen, i de delar den reglerar enreaktorinnehavares ansvar för avfallshantering m. m., samordnas i en lag. Detär en naturlig utveckhng i den demokrafiska process som kärnkraften genomgått iSverige. 1 och med opinionsutvecklingen mot kärnkraften, somkulminerade i och med Harrisburgkatastrofen, hamnade kärnkraftsdebatten i enparlamentarisk återvändsgränd, och det hela löstes upp genom enfolkomröstning. De politiska partierna har lovat att respekterafolkomröstningens resultat, och det innebär att kärnkraften skall avvecklastill . Därför kan vi diskutera lagsfiftningen på kärnenergiområdetmer avspänt . Annat var det när villkorslagen antogs av riksdagenden . För att friska upp minnet har jag läst igenomdebattreferatet. Bara för att inte genera en och. annan här närvarande ledamotsom deltog i den debatten som kärnkraftsförespråkare skall jag inte citera urdet protokollet. Men den gången kallades villkorslagen meningslös. Nuinkorporeras just denna meningslöshet i dagens lagförslag, låt vara i uttunnadform. Den förändrade demokratiska situationen innebär inte attvåra skilda grundläggande värderingar har förändrats. Men striden har sin tid,och därefter måste handlingen ta vid. En och annan har försökt göraockså detta till en partiskiljande fråga med ord som handlingskraft resp.handlingsförlamning. Det säger enligt min uppfattning mer om vederbörandesbristande insikt i demokratins förutsättningar och demokrafiska beslutsförankring hos medborgarna - och de krav de ställer - än något annat. Jag har velat beröra denna bakgrund till dagens debatt,bl. a. eftersom det då och då förekommer uttalanden från personer somuppenbarligen inte känner sig delaktiga i beslutet om kärnkraftens avveckling.Det innebär inte att de kan ställa sig utanför när det gäller samhällsansvar,oavsett om man uttalar vaga förhoppningar om omprövning av folkomröstningensföljdbeslut, om man tycker, om man tror eller bara "inte kan föreställasig" att, beslutet skall fullföljas - som någon högt uppsattstatstjänsteman har uttryckt saken - eller använderandra omskrivningar för bristande fantasi i det avseendet. Den som leker med tanken att bryta upp de beslut somfattats med anledning av folkomröstningen tar inte kärnkraftens säkerhetsfrågorpå allvar - det står helt klart. I sak har därvidlag ingenfing förändrats -inga lösningar på problemet om slutförvaringen av kärnkraftens högaktiva avfallhar visats. Det erkänner också atomlagstiftningskommittén, låt vara som enbiprodukt till kommitténs argumentation bort från orden "helt säker".Jag tar nu upp denna fråga eftersom berörde den. Enligt minuppfattning uttryckte lagrådet 1977 innebörden väl i orden att"förvaringen skall vara säker mot alla tänkbara risker". Så tillämpades nu inte villkorslagen. Det politiskamomentet i lagtolkningen fick dominera. Jag har gått igenom hela den nuvarandepropositionen och jämfört med formuleringarna i den gamlavillkorslagspro-positionen, och jag noterar att även om man tar bort uttrycket"helt säker" så kommer man självfallet inte runt tolkningsproblematiken.Det är alla som har följt dessa frågor helt på det klara med. Jag skulle viljapåstå att tolkningsfrågan blir ännu svårare att hantera, om man ser till självauttrycken. förde vi en väldig debatt om tolkningen avbegreppet "helt säker", som naturligtvis var - enligt min uppfattning- avsevärt lättare att tolka än "som kan godtas med hänsyn fill säkerhetoch strålskydd", som är formuleringen i lagförslaget. Vi behöver inte hymla om detta utan bara konstatera att vivet att tolkningen beror på hur regeringen väljer att tolka. Ochdärmed är det ju inte helt ointressant vilken regering det är som tolkar, dvs.vilka grundläggande värderingar man har i säkerhetsfrågan. Som vi sagt i vår motion anser vi att man bör markera de myckethöga kraven på säkerheten genom att behålla uttrycket "helt säker".Dessutom anser vi att reaktorinnehavaren också skall visa att föreslagnalösningar "fungerar", alltså inte bara att en metod finns.Naturligtvis kan regeringen i sin tolkning också inbegripa funktionen, menformuleringen kan även tolkas betydligt mer lättsinnigt. Efter detta skall jag något kommentera de reservationerdär är representerat. Reservation 1 gäller huruvida försummadforskning eller utvecklingsverksamhet skall kunna föranleda återkallelse averhållet driftstillstånd. Regeringen har föreslagit en uppluckring av de reglersom atomlagstiftningskommittén framfört. Genom att tillägga kravet på"synnerliga skäl" för återkallelse av driftstillstånd gör regeringenen klar inskränkning. Historiskt är det lätt att konstatera från debatten omtillämpningen av villkorslagen att förmågan och viljan från - om jag får kalladem så - de gamla kärnkraftspartiernas sida den gången att över huvud tagettänka sig att stoppa idrifttagning av reaktorer genom ett politiskt beslut,grundat på en teknisk och miljömässig granskning av förslagen till slutligförvaring av det högaktiva avfallet, var föga utvecklade för att uttrycka sigförsiktigt. Ny lagstiftning på kärnenergiområdet Nr 57 kommer det misstag som bl. a. gjorde, nämligen att troatt Onsdaeen den avfallsfrågankan lösas från till en annan. Men det var inte alls fråga 11 ianuari 1984 "'' Lriuart , utan om en seriös kontroll och prövning av säkerheten, som skulle kunna innebära att man inte tog reaktorer i drift. Nv lasstiftnine på hdemycket god tid på sig att lösa dessa problem innan så skedde. kärnenereiområdet" inskränkningen i kommitténs förslag, som regeringen gör ochutskottsmajoriteten ansluter sig till, kan måhända ses som en gengångare frånflydda tider. Om det skall tolkas som en avsikt att minska pressen päreaktorinnehavaren att fullfölja vad lagen föreskriver, så är detillavarslande. Men man behöver ju inte tolka det på det viset. Jag noterarsärskilt att inskränkningen görs i den del av lagstiftningen där centernsrepresentant i utredningen, , förmåttatomlagstiftningskommitténs ledamöter att ställa upp. I den här delen blir detalltså intressant att se om och representanter iatomlagstiftningskommittén ' vid omröstningen hellre följer den socialdemokratiskaregeringen än sin egen ståndpunkt från kommitténs betänkande. Jag yrkar bifalltill reservation 1. I reservation 2 kräver vi att upparbetning av utbräntkärnbränsle skall utmönstras som altemativ. beträddes sombekant underförstå . Den omnämndes redan i prop. 1974:170,då () fick ekonomiska säkerheter frånstaten för hela kärnbränslecykeln, dvs. "även upparbetning av använtbränsle". Jagskall inte gä in på den långa historien, även om det finns mycket att säga omhur det hela startade. Jag har i min hand ett pressmeddelande från den 17december 1974, av vilket det framgår att SKBF accepterade ett erbjudande fränUnited Reprocessors GMBH som åtar sig att omhänderta utbränt kärnbränsle somuttas från de elva kärnkraftsanläggningarna, som då var beslutade. Somligahar försökt skapa missförståndet att villkorslagen var början på upparbetningensom ett alternativ. Men det var egentligen den som öppnade för olikaalternativ. Därför är det särskilt glädjande - det vill jag gärna säga -attBirgitta i proposifionen så klart ger företräde för endirektförvaringslinje. beklagar jag att man inte känner sig mogen föratt stoppa upparbetningen för gott. bilaga fill budgetpropositionen, som vi har fått frånindustridepartementet, har jag noterat att man t. o. m. kan tänka sig att tahem avfall från Windscale, dvs. avfall som tidigare transporterats dit förupparbetning. Så det kommer väl ett omtänkande även på denna punkt. Förcenterpartiet framstår ett förbud mot upparbetning som en naturlig följd avSveriges anslutning till . Upparbetningenseparerar, som alla känner till, bl. a. plutonium. Riskerna förkärnvapenspridning i kärnkraftens och upparbetningens spår är uppenbara. Jagyrkar bifall till reservation 2. Reservation 4 gällerutförsel av utrustning när det gäller teknologi på För ossär det en logisk följd av folkomröstningens 64 resultat och därav följande riksdagsbeslut att inte skapa bindningartill kärnkraft genom export och dessutom av en energiteknik somvi anser att vi inte skall använda . Därmed yrkar jag bifall tillreservation 4. Reservation 5 gäller lokala säkerhetsnämnder. Vi anser förvår del att lokala säkerhetsnämnder - med den insyn de ger och den press deskapar på olika anläggningsinnehavare - behövs på alla orter med kärntekniskaanläggningar. Utskottsmajoriteten anser liksom regeringen att det räcker medsäkerhetsnämnder där det finns kärnkraftverk och avfallsanläggningar. Konkret innebär värt förslag att säkerhetsnämnder börinrättas också i med hänsyn till verksamheten vid med R 2-reaktorn, avfallslager m. m. samt i därAsea-Atom har sin kärnbränsletillverkning. Därför föreslår vi att den som hartiUstånd att bedriva någon form av kärnteknisk verksamhet skall vara skyldigatt ge lokal säkerhetsnämnd, som regeringen bestämmer, insyn i säkerhets- och strålskyddsarbetetvid anläggningen. F. ö. har det , i omedelbar anslutning tillatt vi väckte vår motion, hänt saker på nytt vid Asea-Atoms anläggning iVästerås. En tank med uranlösning svämmade över, den gången också på grund avden mänskliga faktorn. Det är ganska typiskt att händelsen kom tillallmänhetens kännedom först därefter genom informationsläckage frånarbetsplatsen. Bifalltill reservation 5! I reservation 6 kräver vi att kärnkraftens avvecklinglagregleras. Utskottets majoritet vill inte. Frågan är varför. Mofiven skullevara bra att få till kammarens protokoll. Jag kan här helt enkelt yrka bifalltill reservation 6. Reservafion 7 behandlar det faktum att regeringen i sin nyligenlämnade lagrådsremiss för nya uteslutit innehållet i dengamla § 136 a. Det sker i avsikt att återkomma med "en motsvarandebestämmelse" i en lag om hushållning med naturresurser som vi skall fåtill , om jag förstått rätt. Men "en motsvarandebestämmelse" kan innebära litet av varje. Det ger ingen trygghet för demänniskor som runt om i vårt land är oroade över provborrningar förslutförvaring av kärnkraftsavfall etc. Varför vänta, om det nu inte är för att avskaffa ellerförändra det kommunala vetot? Vi kräver inte att man skall ha någonfullständigt utformad lagtext i det här fallet. Vi säger bara att i vad gällerkärntekniska anläggningar är det enligt vår mening angeläget atttillståndsprövningen samordnas och att kommunernas inflytande på detta områdefår göra sig gällande fullt ut i hela kärnbränslecykeln. Ett sådant uttalandeborde majoriteten ha kunnat acceptera. Bifalltill reservation 7! I reservation 8 hemställer vi om förbud moturanprospektering och uranbrytning. Motiveringen är i princip densamma som iupparbetningsfrå-gan. När uranet finns i marken, är det ett betydligt mindreproblem - trots radon och annat - än när det bryts och tas upp ovan mark föranvändning. Bifallfill reservation 8! Vi har ocksåanslutit oss till avslagsyrkandet i reservafion 10, bl. a. som en Ny lagstiftning på kärnenergiområdet 5 protokoll 1983/84:56-58 följdav de praktiska problem vi har haft att i utskottet göra förändringar ochtillägg och utforma dessa i lagtext. Annars kunde vi tänka oss den modellenockså. Självfalletfinns det heller ingen anledning att introducera kärnvärmereak-torn Secureeller andra typer av reaktorer, när beslutat att vi skall ha högsttolv reaktorer. Bifall alltså tillreservation 13! 46 (vpk): Som kärnkraftsmotståndare har jag, och många med mig, under de senasteåren ofta kunnat konstatera att tonläget i den tidigare debatten frånkärnkraftsförespråkarnas sida har sänkts rätt mycket, att man i många avseendennär det gäller både kärnkraften ochenergipolitiken i övrigt är i full färd attansluta sig till oss och att de förslag som vi lade fram på ett tidigt stadiumi många fall är på väg att genomföras. Det är väldigt roligt att det förhållersig på det sättet, och jag är glad över det. Detfinns vissa sådana tendenser också i det lagförslag som har lagts fram ochsom grundar sig på synpunkter från atomlagstiftningskommittén, där jag ocksåhar sutfit med som ledamot. Men när det har kommit till de verkligt avgörandefrågorna, som vi har arbetat med och där vi har varit väldigtkrifiska, har det inte gått vare sig i utredningen eller i andra sammanhang attfå gehör för våra synpunkter. Man har inte heller velat ta in dem ilagförslaget, och av den anledningen har vi naturligtvis ansett oss tvungna attyrka avslag på propositionen. Mycket viktiga, ja, helt avgörande synpunkter harnämligen på det sättet förts åt sidan, och det kan vi inte acceptera. Vihar använt uttrycket att vi kräver mera bestämda och mera preciserade förslag,och det gäller naturligtvis fortfarande. Det gäller avfallsproblemet; ingen kanännu med bestämdhet säga hur det skall lösas, vilka konsekvenser det kommer attfå , vad det kommer att kosta osv. Här är det fullt klart att vi har enfolkmening, vi har ett riksdagsbeslut. Det är alltså helt följdriktigt - ochdet har uttalats tidigare i ett betänkande från näringsutskottet - att det börstå i lagtext att den sista reaktorn i skall avstängas . Det ären mycket viktig och preciserad bestämmelse, och den är inte minst väsentlig nunär vi ser hur kärnkraftens förespråkare, de som vill fortsätta den gladanybyggartraditionen , återigen försöker driva fram nyaetableringar och nya reaktorkonstruktioner. SomOlof redan har nämnt går dessa grupper ut i press ochandra massmedier och med all den informationskraft som de besitter, i mångafall med statliga medel, och försöker riva upp och förändra beslut som en gånghar fattats i den här frågan. Därför hade det varit mycket värdefullt, om denhär bestämmelsen om avvecklingstidpunkt och antal reaktorer hade kunnat införasi lagen. Dettaär ett par av de viktigaste punkterna där vi kräver mera preciseradebestämmelser. Jag skall inte gå in i alla detaljer; det har förut sagts att viinte skall ha någon stor energidebatt här, och det håller jagmed om. Däremot skall jag beröra några av de punkter som jag inte harvarit inne på men där jag tycker det är viktigt att till protokollet och iövrigt på nytt framföra våra synpunkter. När det gäller frågan om laddningstillstånd - säker ochhelt säker - har vi inte från vårt partis sida funnit det meningsfullt att föranågon debatt. Vi har ansett att ingen någonsin har kunnat garanteraen helt säker förvaring, och ingen kan heller göra det. Alltså ärdet en strid om ord, en fråga om politisk vilja. Vill man ha kärnkraft spelardet uppenbarligen ingen roll vad det står i lagarna. Därför är det i och försig ingenting att diskutera. Vi har inte heller i utredningen hängt upp oss påden synpunkten. Vi menar fortfarande att det är bäst att så litet kärnkraft sommöjligt införs i och att den vi har försvinner så fort som möjligt. Jag vill litet mer utförligt ägna mig åt reservation 2;till den hör också i grund och botten reservation 4. Upparbetningen behandlas ireservation 2 och utförsel av kärnteknologi i reservation 4. Vi har länge krävt förbud mot upparbetning, och det är meraktuellt än någonsin att vi får till stånd en sådan bestämmelse ifråga om kärnkraftsävfallet från våra svenska reaktorer. Framför allt har detatt göra med sambandet mellan kärnkraft och kärnvapen. Den frågan måste tas upptill allmän debatt på ett mycket mera bestämt sätt än vad som varit fallettidigare, inte minst med tanke på den nedrustningsdebatt och den fredsopinionsom finns och som det är oerhört viktigt att följa upp. Det finns alltså ingen anledning för att hjälpatill med att ta fram plutonium av något slag till plutoniummarknaden i världen.Plutonium ligger bäst kvar i det kärnkraftsavfall som vi får på grund av dendrift som vi kärnkraftsmotståndare inte har velat ha. Men det avfall som vi fårmåste omhändertas. Det bästa sättet att ta hand om det är att låta det gådirekt till förvaring utan någon upparbetning. Det finns inga argument för attSverige skulle upparbeta sitt använda bränsle, om man inte avser att på litetlängre sikt tillgodogöra sig upparbetningsprodukterna, dvs. en fortsattanvändning av plutonium eller andra element som man kanske får fram i sambandmed fortsatt utbyggnad av kärnkraften. Det ligger alltså bäst låst i detkärnkraftsavfall som det har hamnat i. Så fort vi får en upparbetningsprocess,så får vi fram plutonium. Jag har sagt tidigare från dennatalarstol, men jag vill gärna säga det en gång till: Plutonium som erhålls vidupparbetning av civilt kärnkraftsavfall är den största och meståtråvärda råvarukällan för framställning av vapenplutonium. Vi kunde läsa i fidningarna för bara någon dag sedan hurökningen av atomstridsspetsar accelererar i världen. De blir fler och fler, ochdet blir större och större mängder klyvbart material som samlas i dem, och intebara plutonium. Men de ökar alltså. Detta betyder att plutonium, tritium ochandra sådana vikfiga vapenämnen låses i allt större mängder i vapenlager. Detblir brist på plutonium. De militära reaktorer som finns och som ärspecialbyggda för att ta fram plutonium hinner inte med, framför allt på grundav att de måste koncentrera sig på att ta fram tritium som är nödvändigt Ny lagstiftning på kärnenergiområdet Ny lagstiftning på kärnenergiområdet för t. ex. neutronbomber. I det läget måste man ta sittplutonium från någon annanstans. Då är, för att upprepa det en gång fill,plutonium från upparbetat och använt kärnbränsle den stora råvarukällan.Tekniken är löst i och alldeles säkert i . När det gäller svenskt plutonium från här använt bränslehänvisar man till lAEA-kontrollen och sådana saker. Man säger att det ärfullständigt klart, det finns inga risker. Vi har ett icke-spridningsavtal,allting är klart. Men det räcker inte. Vi vet att lAEA har problem medkontrollen. Det finns ingen fullständig, hundraprocentig kontroll av plutoniummarknaden.Man har inte kunnat tillfredsställande redogöra för vad som kommer att händamed allt plutonium som kommer att framställas exempelvis i La Hague. Därförskall vi behålla vårt använda bränsle i . Det skall direkt deponeras ochförvaras här. Vi skall inte lösgöra plutonium av något slag så att det kanspridas till plutoniummarknaden i världen. Det är det absolut avgörande ochviktiga skälet. Eftersom vi inte avser att använda upparbetningsprodukterna,förhoppningsvis, tills man har fått en annan reaktordrift-bridreaktorer ellerandra - skall vi alltså inte ha någon upparbetning. Till sambandet kärnvapen - kärnkraft i fråga omkärnvapenspridning hör naturligtvis också export av allt slagskärnvapenteknologi. Civila reaktorer, civil kärnkraftsteknologi och civiltkunnande bäddar i de länder som kan skaffa sig detta för att de kan ta framkärnvapenplutonium och skaffa sig egna kärnvapen. Vi skall inte biträda det. Jag vill säga några ord om avfallsproblematiken också närdet gäller förvaringen. Vi har tidigare påpekat vådorna med den förvaring underhavet som har etablerats utanför , det s. k. SFR 3. Manhåller på att gå ner under havsbotten, och där skall man förvara låg- ochmedelaktivt avfall. Men det finns inga skäl att gräva sig ner under havsbotteni stället för att spränga eller gräva sig ner på landbacken. Det enda argumentsom har hörts i utredningen, i atomlagstiftningskommittén, vid hearings inäringsutskottet osv. är att man inte behöver riskera några brunnsborrningar inärheten av förvaringsplatsen om man förlägger den under Öregrundsgre-pen.Detta kan man kanske lösa även på landbacken, om det bara är detta som utgörargumentet för att gå in under havet. Vi vänder oss skarpt mot detta, för vi ser en fortsättning.Nästa gång blir det kanske fråga om upparbetningsprodukter eller högakfivtkärnkraftsavfall som läggs i sådana förvar under havsbotten. Har man kunnatlägga låg- och medelaktivt avfall där, sä varför skulle man inte kunna läggaäven de andra sorterna där? Av den anledningen kommer vi naturligtvis attfortsättningsvis driva den här frågan. Vi reserverar oss på den punkten ibetänkandet. Prövningsförfarandet har representant redan talatom här, och vi instämmer helt i de synpunkterna. För att på nytt återknyta tillprövningen när vi fick SFR i kommun var detta ett typexempel på hurdet delade prövningsförfarandet fungerar - eller inte fungerar. Först skeddeprövning av själva byggnadstillståndet, då man över huvud taget inte kunde ta uppstrålningsrisker och annat och inte kunde gå i genmäle och debattera saken. Såsmåningom fick man det andra prövningsförfarandet. naturligtvisen helt oacceptabel ordning om man tänker sig att kommunen skall ha någotinflytande. Mot bakgrund av signalerna om att kanske mjuka upp 136 a §byggnadslagen är det självklart att man måste slå vakt om detta och att detäven i den här lagen borde införas en bestämmelse om dessa saker. Uranbrytningoch uranprospektering skall jag inte uppehålla mig mycket vid. Det är sammaskäl där som när det gäller upparbetning: Låt uranet ligga kvar där det ligger,så får vi minst besvär. Våra efterkommande får också minst besvär medmiljöaspekter och de svåra verkningar över huvud taget som vi kan studerainternationellt om vi vill i , i och på andra ställen där manhar brutit uran i stor skala. Det vore kanske inte så dumt att studera vad somhänder i sådana brytningsområden . Det är avskräckande exempel,och sådant skall vi inte heller ha i . Vihar vidare några yrkanden vid sidan om så att säga, som jag vill beröra. Vianser det t. ex. vikfigt att driva frågan om kärnvärmereaktorer, så att deninte kommer i skymundan. Den har också att göra med den ökade aktiviteten frånkärnkraftsförespråkarnas sida. Den ena efter den andra är ute efter att mjukaupp beslutet. använder självfallet den här frågan. Men mananvänder också försurningskatastrofen, som vi alla oroas för, som ett argument.Som skogsindustrins företrädare talade de för någon vecka sedan om risken förden svenska skogsindustrin och menade att det nog vore bäst att börja tänka påatt införa kärnvärme för att minska försurningen -osv. Det är alltså oerhört viktigtatt dra upp en gräns och hårt hålla på de bestämmelser som gäller och de beslutsom har fattats: inga reaktorer utöver tolv - tolv är i och för sig redan förmånga - och vi skall inte ha någon kärnvärme i .