prot · G70930 · 1983-12-31 00:00:00 — Jag var alltså tvungen att avslå från att ta ställning iutskottet. när jag läst all anhörigvårdskommittén inte alls tagit upp denform av ersättning som motionärerna efterlyser blir mitt ställningstagandeannorlunda. Men det ankommer ju på mofionärerna att yrka bifall till sinaförslag, så jag får väl avvakta och se vad motionärerna har att säga. Del andra ärendet i betänkandet rör den s. k.bilstödskommitléns betänkande. Kommittén tillsattes för att se överformerna för samhällets stöd till rörelsehindrade med behov av bil. Kommitténsslutbetänkande kom efter ungefär utredande. De nyhetersom bilstödskommittén föreslog var i stort sett att nuvarande stödformer skulleersättas med tre olika bidrag: kapitalkostnadsbidrag, driftbidrag och bidragtill specialutrustning. Kapilalkostnadsbidraget skulle inkomstprövas och varaanknutet fill hushållens inkomst. Det skulle medföra att hela familjensförhållanden skall beaktas vid bedömning av en rörelsehindrad familjemedlemsbehov av bil. Det fanns också andra förslag om hur kostnadsbidrag ochlånemöjligheter skulle kunna utformas, men dem skall jag inte gå in på här.Kommittén räknade med all årskostnaden för detta förslag inledningsvis skullestanna vid 124 milj. kr. för alt sedan öka med ungefär fyrtiotalet miljonerunder . Vad var det då som var positivt med den här kommitténsförslag? Jo, att kommittén anser alt personer som inte studerar eller hararbete skall kunna få stöd till bilköp. För den gruppen kommer möjligtviskommitténs förslag att vara bra. För dem som enbart har pension alt leva påkommer stödet även i fortsättningen att fungera om bilen erkänns som etttekniskt hjälpmedel. Men alla andra får hela sin ekonomi bestämd av behovet attförflytta sig. Bilstödskommitténhar inte gått in på principen att bilen skall erkännas som ett tekniskt hjälpmedel. Vpk anser attbilstödskommittén borde ha utrett detta, eftersom det är ett viktigt krav frånhandikapporganisationerna. Kommitténs förslag betyder att en tredjedel av anslagettill handikappbilar kommer att gå till betalandet av de bidragsberättigadepersonernas räntor. Det kommer alltså inte de rörelsehindrade till del, utan ärbara subventioner av kostnaderna för lånat kapital. I stället för att hamna hosde rörelsehindrade kommer pengarna att hamna hos bankerna, och de behöverknappast något extra stöd i dagens läge. Jag yrkar därför bifall till vår reservation,som gäller mom. 2, motiveringen för avstyrkandet av motionen. 42INGEGERD (): För våra handikappade medmänniskor ärförhållandena fortfarande sådana att de har svårigheter att få arbete och attuppleva en rik frilid. Det är därför som vi måste fortsätta vårt arbete för attundanröja de hinder som finns kvar för att alla människor skall kunnakänna sig delaktiga i vårt samhälle. För att uppnå delta mål måste vi användaoss av flera olika åtgärder och hjälpmedel. behandlar vi ett par av destöd som finns för handikappade, eller kanske snarare brister i dessa stöd. I två motioner från den allmänna motionstiden 1983aktualiseras dels behovet av ersättning för förlorad arbetsinkomst till anhörigsorn deltar i en handikappads rehabilitering, dels behovet av ändrat stöd närdet gäller bilinköp och bilkostnader. I motionen om bilstöd hemställs det om en proposition somgrundar sig på bilstödskommitléns belänkande. Utskottsmajoriteten menar att detinte finns några skäl för oss att frångå den gängse ordningen, som innebär attregeringen efter en remissbehandling skall ha möjlighet all sammanställabetänkandets förslag och remissvaren. Vi vet att remissbehandlingen avbilstödskommitléns betänkande har avslutats. Vi menar alt del finnsskäl att avvakta regeringens beredning av både betänkande och remissvar. Därföryrkar vi avslag på motion 1982/83:1812. I reservationen instämmer vpk i avslagsyrkandet, men manpekar i motiveringen på sina tidigare krav på en ytterligare utredning, och delhär har Margö redogjort för . Jag vill säga att de synpunkter på betänkandet som kanfinnas på olika håll kommer ju regeringen till del genom remissförfarandet, ochdärför anser utskollsmajoriteten att man nu som tidigare bör avvaktaberedningen innan vidtar några ytterligare åtgärder. I den andra motionen, 1982/83:382, som behandlas iutskottsbetänkandet, begär man en utredning om ersättning för förloradarbetsinkomst till anhörig som deltar i rehabiliteringen av en handikappadperson. Vi menar att det är en angelägen fråga som mofionärerna tar upp, ochdet finns egentligen inte någon direkt ersättning för förloradarbetsförtjänst till anhörig i de fall motionärerna tar upp. Vi menar dock,precis som tidigare, att bör avvakta den behandling som ett alldelesnyligen avlämnat utredningsbetänkande kommer alt få, nämligenanhörigvårdskommitténs betänkande. Som jag sade tidigare får man väl, när det gällerbehandling av remisser och betänkanden, utgå från att de krav som frarnförs imotionen också kommer fram vid remissbehandlingen som remissvar tillregeringen. Vi är därför från utskottels sida inte nu beredda att ställa ossbakom motionen - vi är inte beredda all vidta några åtgärder -, utan vi menaratt beredningen bör fortsätta, och vi vill avvakta regeringens beredning ocheventuellt kommande proposition i detta ärende. Därför yrkar vi avslag påmotion 1982/83:382. Jag yrkarbifall till utskottets hemställan. Under detta anförande övertogförste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 43 MARGÖ (vpk) replik: säger att hon vill avvaktaregeringens beredning av anhörigvårdskommitténs betänkande. Då vill jag frågaIngegerd på vilket sätt detta kommer att påverka de frågor som motionärernahar tagit upp, eftersom dessa frågor inte alls behandlas avanhörigvårdskommittén. 44 () replik: Jag kanske var något otydlig i min motivering,men jag har en känsla av att jag talade om ett remissförfarande som bör startainom den närmaste liden och att jag utgår från alt det i remissvaren kommer attföras fram sådana krav som kända handikappolitiker i vår kammare har fört frami sin motion. Min utgångspunkt var alltså attregeringen via remissförfarandet kommer all få la del av de synpunkter somfinns i motionen. I annat fall har vi ju, om så inte skulle ske, möjlighet attvid behandlingen av en proposition motionera och föra fram krav på dessaåtgärder. Men det är min förhoppning alt de åtgärder som föreslås i remissvarenockså skall kunna påverka regeringens ställningstagande i de här fallen. 45MARGARETA (): och min motion handlar ommöjligheterna för anhöriga att delta i rehabiliteringen av en person medhandikapp. Vi anför alt anhöriga borde ha rätt till ledighet och ersättning förförlorad arbetsinkomst. Det är oerhört viktigt att de närmast anhöriga får såmycket kunskap som möjligt, om en familjemedlem drabbas av en sjukdom eller etthandikapp. Inom det handikappförbund där jag är verksam, , anordnar vi kurser för personer som fått MS och förderas anhöriga. Det handlar ofta om personer , som just harbildat familj. kan för många innebära en chock - liksom det kangöra också när det gäller många andra handikapp och sjukdomar. Hela familjelivetpåverkas av att en familjemedlem drabbas av sjukdomen. Men lika mycket påverkasdet av de psykiska följderna av chocken och oron och av att man inte vet hurman skall bära sig ät. Att då få åka i väg någonstanstillsammans med andra i samma situation, att få prata om känslorna och fåsakkunnig information och hjälp att bearbeta situationen är helt enkeltovärderligt. , Det ärfaktiskt inte bara den som blivit handikappad som är i kris - också för denanhörige, mannen eller hustrun, blir det en livskris. Många skilsmässor - medåtföljande skuldkänslor - har blivit följden, och de hade kanske kunnatförhindras, om parterna från början tillsammans fått hjälp att anpassa sig tillden nya situationen. Ur krasst ekonomisk synpunkt är det också för samhället ensynnerligen god investering att underlätta för anhöriga. Det måste vara bättreatt i ett tidigt skede hjälpa människor att klara upp sin situation än attefteråt, när krisen är ett faktum, komma in med ett "plåster", vilketaldrig kan bli en lika bra hjälp och ofta är mycket dyrare. , som socialförsäkringsutskottethänvisar till, har lagt fram sitt betänkande. I det föreslår man laglig rättatt vara hemma för vård av anhörig i hemmet. Men ingenting sägs om sådanarehabiliteringssitu-ationer som gäller kortare tidsperioder. Man föreslår inteheller någon ersättning till de anhöriga, med hänvisning till det ekonomiskaläget. Jag hoppas innerligt att regeringen överväger den fråganytterligare en gång innan propositionen skrivs. Det är en felsyn att tro attsamhället tjänar pengar på att inte underlätta för anhöriga att delta irehabilitering och vård av anhörig . Alternativen -för samhället - är ju så oändligt mycket dyrare. Det är alltså min förhoppning att även kortarerehabiliteringsperioder beaktas när propositionen skrivs. Det är också viktigtatt beakta vad samhället tjänar på att familjemedlemmarna i sådana härsituationer fungerar tillsammans. Den utgift som man tror sig slippa genom attinte ge anhöriga möjlighet att få ersättning är en utgift som kommer tillbakapå andra ställen - framför allt i kommunernas och landstingens budgetar - ochdå i mycket större omfattning. Samma förhoppning har jag att regeringen beaktar de totalaekonomiska konsekvenserna för samhället när den utformar förslaget om bilstöd. Låt mig geett exempel på vilka konsekvenserna kan bli: träffade jag en kvinna som är ganska lätthandikappad, men som ändå har så stora svårigheter att hon inte kan utnyttjakollektivtrafiken. Hon har inte råd att köpa bil, men hon har körkort och honär mycket aktiv. Hon har fått avslag på ansökan om bidrag till bil. Däremot fårhon färdtjänstbiljetter, som kostar betydligt mycket mer än vad hjälptill alt köpa bil skulle kosta. Samhället måste ha en helhetssyn på dessa frågor och integömma sig bakom alt olika huvudmän betalar olika saker. Jag får återkomma när propositionerna om anhörigvård ochbilstöd läggs fram. 46 (): Också jag vill i mitt inlägg ta upp anhörigasdeltagande i rehabilitering. Det förhållandet att båda motionärerna i dennafråga går upp i kammarens talarstol är ett uttryck för hur viktig vi tycker attden här frågan är. Stora grupper människor i handikappas varje årgenom sjukdomar och genom olyckor. För dem finns ett stort utbud av olika typerav rehabiliteringsprogram - inom den medicinska sektorn, inom folkhögskolor,vid arbetsmarknadsinstituten, genom organisationerna och på många andra håll.De flesta sådana rehabiliteringsprogram innehåller inslag av både träning ochkunskapsöverföring. Typiskt är också att de allra flesta sådana programgenomförs i institutionella former, ofta utanför den egna hemorten. Följden härav är att rehabiliteringen ofta sker isoleratför den människa som har råkat ut för ett handikapp och att familjen, anhörigarunt omkring, inte får möjlighet att ta del i träning och kunskapsöverföring.När den handikappade sedan kommer hem möter han en omgivning som har kvar dengamla inställningen och inte har de nya kunskaperna. Det är självklart att deti en sådan omgivning blir svårare att börja tillämpa det man lärt sig och attfungera utifrån de nya utgångspunkterna. I själva verket kan man konstatera att allerfarenhet säger att det är av ytterst stort värde att anhöriga deltar irehabiliteringsprogram av olika slag och att rehabilitering i högsta grad angårhela familjen, hela omgivningen. Ju mer anhöriga lär sig, ju mer de tar tillsig av kunskaper om och förståelse för vad metoder och träning går ut på, destostörre blir framgången för den enskilde i det fortsatta livet. Det finns nu möjligheter för anhöriga att delta i flerarehabiliteringsprogram. Jag känner till möjligheterna inomarbetsmarknadsinstitutens yrkes-orienterande rehabiliteringsprogram och inomfolkhögskolorna. Jag vet att det finns sådana möjligheter i organisationernaseget utbud av rehabilitering. Då är det givetvis ett problem att det förförvärvsarbetande anhöriga inte utgår någon form av ersättning. När det gällermitt eget område, de synskadades, vet jag alt det sker en urskiljning på detsättet att vi har relativt lätt att få andra anhöriga att delta men att justförvärvsarbetande make eller maka inte kommer till de 14 dagarsrehabiliteringskurser som vi har för anhöriga. Det är en stor brist. Detta är bakgrunden till motionen, och jag tror att denunderstryker dels betydelsen av den här frågan från alla möjligautgångspunkter, dels angelägenheten av att man inser att det egentligen är entämligen avgränsad fråga. Den gäller alltså deltagande i rehabiliteringsprogramav olika slag. Jag har tolkat utskottets behandling av motionen så, attutskottet har uppfattat och diskuterat det här problemet som en vårdfråga ochatt man med utgångspunkt i den uppfattningen hänvisar dels tillhandikappersättningen, dels till anhörigvårdskommittén. Utskottets hänvisning tillhandikappersättningen vill jag tolka mer som en information om att det ianslutning till det här området finns möjlighet till ersättning direkt till denenskilde handikappade. Jag kan inte tolka utskottets skrivning sä att manhänvisar just den här frågan fill att konkret lösas genom handikappersättningensmöjligheter att svara för merkostnader och hjälpbehov. Där torde det röra sigom en helt annan typ av insatser - det är mer fråga om den direkta vården i dendagliga livsföringen. När det gäller anhörigvårdskommittén hade jag för min delförväntningar på alt den i sitt betänkande skulle ta upp den här frågan. Detgör den nu inte, som flera talare här har konstaterat. Det kommer som enöverraskning och som en besvikelse för mig. Jag trodde att den skulle göra det. Jag, liksom , utgår ifrån att båderemissorganen och regeringen vid sin behandling av remissyttrandena kommer attta upp denna fråga och behandla den i enlighet med dess betydelse. Jag villockså anmäla alt om så inte sker, ämnar jag för min del återkomma med förslag ifrågan. 47 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Jag fåranmäla att anslag om kvällsplenum nu uppsatts. 48ELVER (): Bilen är ett viktigt färdmedel förhandikappade. Den är viktig både i gemenskap och umgänge men också för attkunna fullgöra ett förvärvsarbete. Inom bilstödskommittén, som för sedanavslutade sitt arbete, har vi sagt att bilen har ett klart försteg före andratransportmedel. Den ger bilinnehavaren - i detta fall den handikappade - ettoberoende som ofta inte kan uppnås genom andra medel. Vi har inom kommitténpåtalat de många brister som dagens bilstöd har. redovisar i sitt betänkandedetta genomarbetade förslag om hur vi skulle komma till rätta med dessabrister. Reglerna är snåriga, och området är svåröverblickbart både förde sökande och för tillståndsgivande myndigheter. Huvudprinciperna har varit - och det framgår också avutskottsbetänkandet - att bidraget dels skulle täcka de merkostnader somhandikappet betingar, dels ge ett ekonomiskt stöd till dem som har en inkomstav en storleksordning som omöjliggör anskaffandet av en egen bil. Utifrån någrahuvudprinciper föreslog vi bl. a. en kreditgaranti som skulle innebära att denhandikappade utan dröjsmål skulle kunna införskaffa en egen bil. Bidragetskulle ha en klar inriktning alt stödja dem som har en svag ekonomi, det skullege ett samlat driftbidrag och dessutom skulle bidraget täcka kostnaderna förde specialutrustningar som är nödvändiga. Till detta kom att bidraget skulle vidgas, och detframgick ju också av direktiven att bidraget skulle kunna utgå till andra åntill enbart studerande och förvärvsarbetande. Därför skulle den kategori avmänniskor som också nämnde kunna komma i fråga. Kring dettaförslag enades de fyra största riksdagspartierna i utredningskommittén, ochbetänkandet godtogs också utan erinran av de handikapporganisationer som då varföreträdda i utredningen. säger utskottet att det finns skäl att avvakta med ytterligareberedning av den här frågan till dess att regeringen kommer med sitt förslag.Det förslagetkommer att bygga på de remissyttranden som har sänts in. Det är att beklaga attdet dröjde så länge innan utredningen sändes ut på remissbehandling. Den kominte alt skickas ut på remissbehandling förrän eller merefter det att belänkandet var avlämnat och först efter den tidpunkt då ärendethade väckts här i kammaren av , som ställt en fråga. efterlyste jag vad som hände, och jag fick då avsocialministern veta att utredningsförslaget remissbehandlades. Under denna tidbehandlade man inte frågan ytterligare, och det är väl kanske en ganskasalomonisk slutsats i den situationen. Men det står klart att det , 15 månader efteråt, börjarbli bråttom. Och jag skulle vilja säga att det nu brådskar så mycket att deticke är försvarligt att vänta än till den budgetproposition som just nuutarbetas i kanslihuset. Den kommer vi att få i början pä januari. I dennaotålighet deltar inte bara människor från handikapporganisationerna ochenskilda riksdagsmän. förutsatte , f. ö. påarbetsmarknadsutskottets förslag, att vi borde ha fått ett nytt förslag här ikammaren . Vi sade inom bilstödskommittén, att förslagetborde vara genomfört i och med början av detta budgetär, alltså från år. har dessa tidpunkter passerats, och på något sätt accentuerar detnödvändigheten av att vi får ett nytt och bättre förslag byggt påbilstöldskommitténs utredning. Detta är min förhoppning, fru talman, när vi nugår att ta ställning till de här motionerna, som från sida inteföranleder någon särskild åtgärd. 49 (): Jag har ju inte sammaerfarenhet av riksdagsarbetet som , men enligt de uppgifter somjag har fått är en remisstid inte särskilt lång. Tvärtom harjag fält veta att det är en ganska vanlig tidsutdräkt. Som bekant höllutredningen pä med sitt arbete . Betänkandet lades fram strax föreregeringsskiftet, om jag är riktigt underrättad, men jag känner inte till hurlång tid det tog, innan det skickades ut. Jag skulle emellertid kunnaföreställa mig att det vid ett regeringsskifte kan vara normalt med en visseftersläpning när det gäller sådana här detaljer. Efter utredningen, som alltsåarbetade , har vi haft en remisstid . Det haralltså sagts mig att detta inte är någon särskilt läng tid förremissbehandling. Enligt vår åsikt kan det finnas anledning att avvakta ensammanställning av remissvaren, innan begär en proposition. 50ELVER (): Beträffande detta att beställa en propositioni det här ärendet vill jag säga att ju har gjort enbeställning. Det behövs alltså ingen ny. I sak har inte kommit mednågon polemik mot bilstödskommitléns synpunkter, vilket jag hälsar medtillfredsställelse. Jag betraktar det som ett stöd för kommitténs tankegångar. Sedan tycker jag inte att socialdemokraterna behöver varaså finkänsliga att de inte kan hålla med om att det gått i långsammaste laget.Att det förflutit 15 månaderutan att det kommit något förslag måste ändå anses ganska märkligt. Frågan lågju i till innan denremitterades. Den nuvarande regeringen väntade alltså , och den tidenanser jag i alla fall ha gått förlorad. Man kan säga att det här är fråga om enlång lidandets historia. förelåg ett förslag utanatt det blev någonting av det hela. Min förhoppning, fru talman, är att detta förslag - ävenom det blir justerat, det vore konsfigl annars - inte skall komma av sig. Härhar vi alla i ett ansvar, inte minst den socialdemokratiskaregeringen. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslutet redovisas efter behandlingen av socialförsäkringsutskottets belänkande 7.) 51 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Kammaren övergår nu till attdebattera socialförsäkringsutskottets betänkande 7 omsocialförsäkringsförmåner till missbrukare. 52 (): Vid socialförsäkringsutskottets betänkande nr7, där det behandlas socialförsäkringsförmåner till missbrukare, är tvåreservationer fogade. I den första reservationen begärs att vi skall återinföramöjligheten att på framställning av socialnämnd låta allmän försäkringskassautbetala pensioner och sjukpenning till annan än den försäkrade. Socialnämnderna hade tidigare, innan den nya lagen om vårdav missbrukare trädde i kraft, möjlighet alt ta initiativ för att få övertaansvar och förvaltning i fråga om socialförsäkringsmedel som tillkommissbrukare. Den möjligheten är nu avskaffad. Försäkringskassorna har en sådanmöjlighet, men socialnämnderna har inte längre rätt att ansöka hosförsäkringskassan om att förmåner som tillkommer svårare missbrukare skall fåförvaltas av socialnämnden eller annan som socialnämnden anvisar. Det är välbåde en skyldighet och en möjlighet för socialnämnderna att känna till deenskilda fallen bättre än kan göra och kunna avgöra när detär nödvändigt att ingripa. Både för missbrukaren och för dennes anhöriga måstedet vara bättre att socialnämnden, som känner förhållandena bättre änförsäkringskassan, får göra framställning till om utbetalningav socialförsäkringsförmåner till annan än missbrukare i de fall därsocialnämnden finner det befogat. Den andra reservationen behandlar förtidspensioneringen avmissbrukare. Möjligheten att förtidspensionera missbrukare måste givetvisfinnas. Men det är viktigt att den möjligheten inte utnyttjas för att man skallkomma ifrån problemen. Förtidspensionering får inte vara en ersättning förrehabilitering. Samverkanmellan sjukvård och socialvård måste förbättras och behandlingen oftarekombineras med arbetsrehabilitering och sådana aktiva stödåtgärder attmissbrukaren om möjligt kan behålla ett arbete. Olika vård- ochbehandlingsformer måste kontinuerligt utvärderas, menar vi, och ideellaorganisationers insatser underlättas. Vi reservanter menar att regeringen börlägga fram förslag till åtgärder i de här hänseendena, så att antaletförtidspensioneringar av missbrukare kan minskas. Med del anförda, fru talman, yrkar jag bifall tillreservationerna 1 och 2 till socialförsäkringsutskottets betänkande 7. 53LENA (): framhöll redan på sin tidatt vissa bestämmelser i lagen om allmän försäkring stod i strid med deprinciper om frivillighet och självbestämmande som föreslogs ligga till grundför den framtida . Enligt de bestämmelserna kundeförsäkringskassan efter framställning från socialnämnden betala ut förmånertill någon annan än den försäkrade om betalningsmottagaren inte själv kunde tavara på sin förmån. Det fanns sedan förslag i socialljänstpropositionen år1979 om att bestämmelserna beträffande missbrukare borde avskaffas. Eftersomfrågan om tvångsbestämmelser när det gällde vården bröts ut ur handläggningenoch eftersom ingen egentlig analys hade gjorts av konsekvenserna av förslaget,avslogs förslaget för att frågan skulle utredas vidare. Vi fick sedan den begärda analysen, och en enigsocialberedning föreslog ett avskaffande av bestämmelserna. Man hade intefunnit några vägande skäl för all behålla dem. Bestämmelserna hade nästan inteanvänts alls. 1 stället var det vanligt med frivilliga överenskommelser omförvaltning av pension och sjukpenning. Det var t. o. m. så vanligt att flerakommuner upplevde det som ett problem. Man ville minska antaletöverenskommelser och arbeta för att klienterna skulle tränas att själva klarasin ekonomi. Regeringen följde beredningens rekommendationer, ochriksdagen kunde besluta om att avskaffa de särbestämmelser somfanns. För att inga missförstånd skulle uppstå preciserades en paragraf i 16kap. i lagen om allmän försäkring så alt det klart framgick att särskiltkvalificerat missbruk av beroendeframkallande medel också skulle omfattas avdenna allmänna regel om utbetalning i särskild ordning av pensioner, alltsåtill någon annan. Man innefattade i detta också narkotikamissbrukare, som intehade varit med tidigare. Utskottet avstyrkte alltså redan då en motion där delkrävdes ett återinförande av dessa bestämmelser. Det kom nya mofioner 1982, och behandladeutskottet dem. Utskotlet ansåg då inte alt det fanns någon anledning förriksdagen att frångå sitt tidigare ställningslagande. De nya reglerna hadevarit i kraft , effekterna av socialtjänstreformen och lagen omvård av missbrukare skulle följas upp såväl av socialberedningen som inomsocialdepartementet, och en översyn beträffande sjukpenning vid vistelse påinstitution pågick 4 protokoll 1983/84:30-31