prot · G70936 · 1983-12-31 00:00:00 — Jag yrkar bifall till reservation nr 2, där del föreslåsatt den enskilda människans rättighet att stå utanför en organisation skallövervägas i en parlamentarisk utredning. Jag yrkar slutligen, fru talman, bifall fill reservationnr 3, som tidigare diskuterats och som gäller utredning om förstärkning avnärings- och yrkesfriheten. Under detta anförande övertogförste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. I anförandel instämde Andres Kiing (fp). 32 (vpk): Frågan om kollektivanslutningen till detsocialdemokratiska partiet är ingalunda ny. Däremot kan man möjligen påstå attden rönt ett nymornat intresse för borgerligheten och dess partier, som påolika sätt inifierat debatt, lagt fram förslag och gjort uttalanden om förbud iriksdagen under del . Del kan finnas skäl, bl. a. med anledning avborgerlighetens nydanade intresse för arbetarrörelsens organisationsformer, menframför allt kanske med anledning av socialdemokraternas eget agerande i dennafråga, alt göra en kort historisk återblick. Redan inför bildande var just dennafråga om anslutningen till det då enda existerande , detsocialdemokratiska partiet, en av huvudfrågorna. Det var i kamp mot dåtidensborgerlighet som arbetarklassen organiserade sig, och det var partiet som blevden ideologiska och drivande kraften för också en facklig centralorganisation.Del är utifrån detta som frågan om kollektivanslutningen också skall ses. Under arbetarrörelsens uppsving i mitten av 1880-taletbörjade man bilda landsomfattande fackförbund, för alt på så sätt ta upp kampenför fri- och rättigheter och all föra lönekamp. hade ett tjugotalsådana yrkesförbund formerats. De var dock ganska svaga, och i stället blevpartiet ansvarigt ocb ledande i den ekonomiska kampen. Fram till den femte skandinaviska arbetarkongressen år1897 var en av frågorna hur man skulle förbättra samarbetet mellan de fackligaoch de politiska organisationerna. På denna kongress beslutades att man skulleförsöka åstadkomma förbättringar, och man utsåg också en initiativkommit-lé förSveriges samverkande fackförbund och fackföreningar, som skulle utrönamöjligheterna alt bilda en landsomfattande centralorganisation, något som allaockså var ense om borde bildas. Den kanske hetaste diskussionen i iniliativkommittén blevjust frågan om relationerna till partiet. Flera då väl kända fackliga ledare ikommittén hävdade alt fackföreningarna skulle ges full frihet. De skulle självaavgöra hur de ville - och om de ville - stödja partiet. Andra hävdade alt defackföreningar som ville ansluta sig till centralorganisationen skulle förbindasig alt inträda i partiet. I ett remissförfarande med detta somutgångspunkt var del dock bara två förbund som oreserverat gav sin anslutningtill förslaget om tvångsanslutning. , efter remissomgången, beslutades om ettnytt stadgeutkast och alt en allmän fackföreningskongress skulle inkallas. Påkongressen, som ägde rum , drevs beslutet igenom alt defackföreningar ocb förbund som ville ansluta sig till den nyalandsorganisationen skulle förbinda sig alt också bli medlemmar ipartiet. Beslutet stred mot vad den socialistiska rörelsenspionjärer i vårt land tidigare förfäktat. Axel hade, enligt denhistoriebeskrivning som gör i ,"framhållit alt fackföreningarna skall leda kampen förarbetarklassens dagskrav och följaktligen omfatta alla arbetare, medan partietställer Vissa grundlagsfrågor, m. m. Vissa grundlagsfrågor, m. m. betydligtmera långsikliga uppgifter och därför omfattar arbetarklassens mest avanceradeoch klassmedvetna element". På samma sätt hade , enligtsamma författare, i del bekanta Gävlelalet om fackföreningarnas mål uttrycktalt detta "bör vara att omfatta ett yrkes såvitt möjligt alla arbetare påen ort. Meningsskiljaktigheter och olika uppfattningar i olika politiska ochreligiösa frågor bör härvid inte utgöra något hinder." Besluten om kollektivanslutning - treårsregeln upphävdessnart, medan reservationsrätten dröjde ända till 1909, och de fackligaorganisationerna skulle själva vara suveräna att besluta om medlemskap ellerinte - har alltsedan dess varit en fråga inom fackföreningsrörelsen, men ocksåen fråga för det socialdemokratiska partiet, som har denna organisationsform. Dessa diskussioner har gått i vågor, och ute i de fackligalokalavdelningarna har del faltals beslut både om utträde och om inträde i detsocialdemokratiska partiet, även om det f. n. förefaller vara mera ut- äninträden när det gäller kollekliva anslutningar. Del är emellertid viktigt altframhålla all detta är de fackliga avdelningarnas egen angelägenhet, så längedet socialdemokratiska partiet tillåter en sådan kollektiv anslutning. Förslaget om en lag mot kollektivanslutning avfackföreningar till politiskt parti, som de borgerliga partierna väckt, är isig ett angrepp på organisations-friheten. Det måste vara en organisation frittatt fatta sina egna beslut. Däremot berör frågan om kollektivanslutningen ettområde av grundlags-sliftningen. I regeringsformens 2 kap. 2 § heter det:"Varje medborgare är gentemot del allmänna skyddad mot tvång alt giva tillkänna sin åskådning i politiskt, religiöst, kulturellt eller annat sådant hänseende. "Kollektivanslutning av fackliga organisationer, som är breda och rymmermedlemmar med skilda politiska övertygelser, till politiska partier strider motandan i denna paragraf, även om paragrafen bara gäller gentemot "delallmänna". Här vill jag peka på del inkonsekvenla i den borgerligahållningen. De borgerliga partierna hävdar i grundlagssammanhang energiskt altdemokratiska fri- och rättigheter bara skall gälla "gentemot delallmänna". De vägrar acceptera att grundlagen skall ha något att göra medförhållanden mellan enskilda eller mellan enskilda och enskildasorganisationer. Utifrån denna princip har de borgerliga och socialdemokraternamotverkat grundlagsskydd för demokratiska fri- och rättigheter för de arbetandepå arbetsplatserna. Enligt samma princip kan de demokratiska fri- ochrättigheterna beskäras även av ägare till privata s. k. allmänna platser, somt. ex. av köpmän ägda "innelorg" eller affärsgalor, där det ärköpmännens organisation som avgör om tillstånd skall beviljas till allmänna mötenetc. Den borgerliga principsynen är alltså att rättigheterdefinieras gentemot det allmänna. Ett undanlag vill dock borgarna göra. De villfrångå sin princip när del gäller fackföreningarna. Då vill de se enlagstiftning som går in i fackföreningarnas inre angelägenheter för att tryggaenskildas fri- och rättigheter. Vi kan av detta dra bara en slutsats: Denborgerliga principen om all fri- och rättigheter skall definieras endastgentemot del allmänna gäller bara i sammanhang som gynnar de borgerliga klassintressena.Man frångår lätt och kanske oreflekterat denna princip i en fråga där man kantillfoga Deborgeriigas principer om fri- och rättigheter är således klassbelingade. De slårvakt om en princip när det gäller skyddet av den egna klassen men frångår sammaprincip - även om det som de förordar inte är någon grundlag, så berördet ju ändå samma princip - när det gäller arbetarrörelsens organisationer. Vianser att man inte skall gå in med lagstiftning i enskilda organisafionersbeslut. Organisafionernas inre angelägenheter är rfera.? Men viär kritiska till kollektivanslutningen. Den strider mot sunda demokratiskaprinciper. Jag måste också något beröra en del av del som sade.Han gjorde en historisk utvikning som inte överensstämde med den historiskaverklighet som vi från arbetarrörelsen själva har medverkat i. a. sade hanalt arbetarrörelsen "pockat på" att få plats i partssammansattadomstolar. Jagvill för och även för andra som möjligen är okunniga om dehistoriska förhållandena på denna punkt med en gång tala om att del när delgällde lagen om arbetsdomstol - den partssammansatta domstol i vilken företrädareför fackföreningarna ingår - rådde en total enighet inom hela arbetarrörelsenår , då borgerligheten under den Ekmanska ministären påtvingadearbetarklassen delta medel. Över 300 000 arbetare i del här landet var ute ochdemonstrerade emot kolleklivavtalslagen och lagen om arbetsdomstol den dag dådessa lagar debatterades och beslutades i . I gick Per AlbinHansson i spetsen för demonstrationen. kommunisterna har vid tidigare tillfällen då den här fråganbehandlats i gjort ett uttalande om vår uppfattning och om hur vi serpå den här frågan. Jag vill ta lillfäHet i akt alt göra samma sak i år.Uttalandet återfinns också i reservationen: Detsocialdemokratiska partiet tillämpar, genom att motta huvuddelen av sinamedlemmar genom kollektiv anslutning, ett syslem för medlemsanslutning somstrider mot demokratiska principer. Fackföreningarnasuppgift är att tillvarata medlemmarnas intressen. Denna uppgift fylls bäst aven facklig rörelse som behåller en organisatorisk självständighet gentemotpolitiska partier. Underkastelse under partipolitiska hänsyn hämmar rörelsensaktionsförmåga. Att fackföreningsrörelsen i skilda lägen stöder politiskaorganisationer är både nödvändigt och riktigt, men del bör ske på basis avorganisationens självständighet och på fackföreningsfolkets egna villkor.Enligt vår uppfattning är kollektivanslutning till politiskt parti i principinte försvarbar. Närborgerliga politiker går till angrepp emot kollektivanslutningen är del dockinte av omtanke om fackföreningsmedlemmarna. De borgerliga har inget emotkollektivanslutningen när de anser all den tjänar deras egna syften. Sålundatorde flertalet borgerliga riksdagsledamöter vara övertygade anhängare av denreligiösa kollektivanslutning som f, n. påtvingas hela folkel via statskyrkan. har i fråga omkollektivanslutning till politiskt parti vid Vissagrundlagsfrågor, m. rn. Nr 36 upprepade tillfällen bl, a. uttalatalt "nuvarande missförhållanden bör inte i Onsdagenden första hand förändras genomlagstiftning utan genom åtgärder från par- 30november 1983 tiernas egen sida" och förutsatt "att detgenom opinionsbildning mot kollektivanslutningen skall visa sig vara möjligt att förmå del parti som Vissagrundlags- tillämpar denna ordning att medverka till attkollektivanslutningen avskaf- frågor m m > tt som partimedlem endastregistreras personer som individuellt begärinträde i partiet". Del ärbeklagligt alt det socialdemokratiska partiet inte respekterat riksdagensbeslut och vidtagit åtgärder för att avskaffa kollektivanslutningen. Härigenomunderlättas de borgerliga partiernas agerande, bl, a. för lagstiftning motkollektiv anslutning. Jag yrkar bifall till reservation nr 6, 33 (): Två frågor har berörts i del här sammanhanget,negaliv föreningsrätt sammankopplad med kollektivanslutning till politisktparti. Jag har förstått den förda diskussionen på det sättet attintresset är störst att diskutera kollektivanslutningen till detsocialdemokratiska partiet. För att i någon mån strukturera den fortsattadebatten hade jag tänkt ge min synpunkt på förslaget om negaliv föreningsrättoch de ulredningskrav som föreligger i samband därmed. Alt grundlagsfästa den negativa föreningsrätten har judiskuterats här i , det vill jag betona. I en gemensamreservation, nr 2 fogad till dagens betänkande, föreslår de borgerliga att enparlamentarisk utredning skall tillsättas. Utskotlsmajorilelen har yrkat avslagpå detta. Jag tycker alt utskollsmajoritelen gör del på goda grunder. De bestämmelsersom nu gäller för den negativa föreningsrätten är ju ganska nya. De fick sinnuvarande utformning på förslag av fri- och rättighetsulredning ochgäller fr, o, m, . Fri- och rällighelsutredningen hade i sill arbete funnitmycket starka skäl för alt inte grundlagsfästa den negativa föreningsrätten.Inte minst var del civilrättsliga faktorer som låg bakom denna ståndpunkt. Föratt göra en lång historia kort skall jag bara säga alt utredningen helt enkeltfann att del inte var praktiskt möjligt all låta rätlighelsskyddel generelltavse också förhållandel mellan enskilda inbördes. Utredningen hade mycketstarka argument för detta ställningstagande, I proposition 1975/76:209 slogs fast all del räckte medvanlig lag att skydda medborgarnas rättigheter mot angrepp från andra enskilda.Det blev också beslut. Vi kan från utskotlsmajoritetens sida intefinna något som helst skäl för all nu tillsätta en parlamentarisk utredning ifrågan. Jag yrkar avslag på reservation 2 i belänkande8. återgår jag till den rena kollektivanslutningsdiskussionen. Kollektivanslutningentill det socialdemokratiska partiet har ju blivit ett hett och kärtdiskussionsämne här i . Såvitt jag har kunnat finna logs frågan uppförsta gången i en motion . Del har närmast blivit en tradition alt varje årdiskutera medlemsanslutningen till det socialdemokra- Nr 36 För mindre än ett årsedan, då frågan senast diskuterades, beslutade medröstsiffrorna 150 mot 84 att avvisa krav på en Del fanns alltså, när tog Vissaerundlaes-slällning i denna fråga för mindre än , enöverväldigande frågor m m majoritet mot en lagstiftning på området. Dethar förts, framför allt i högertidningarna, en rasande debatt, som Hans Nyhageförsökte fortsätta här genom all la upp delta att LO:s ordförande intebehagade komma när konstitutionsulskoltel kallade. hade säkert mycketgoda skäl för all inte komma. Jag behöver i och för sig inte försvara gör det säkert mycket bättre själv. Men jag vill bara stillsamt erinra omatt faktiskt är i sin fulla rätt alt tacka nej till utskottelsinbjudan. Eller tänker man måhända lagstifta också på detta område? På sätt ochvis kan jag förstå . Om man ser på kollektivanslulningsfrågan renthistoriskt, finner man, precis som här påpekade, all LOegentligen lämnade frågan . Fram till dess hade LO som uppgift attförsöka förmå fackföreningarna att ansluta sig till det socialdemokratiskapartiet. Del är alltså som LO, genom ett kongressbeslut ,lämnade denna uppgift. Del framgår klart i stadgarna att man inte längre skullevara bunden av den typen av verksamhet. Menjag tror också att del är rätt viktigt att påpeka att del vid den senasteLO-kongressen slogs fast återigen - för vilken gång i ordningen vet jaginte - alt kollektivanslutningen är en lokal angelägenhet för de lokalafackliga organisationerna. ansåg således all LO inte hadenågonting med detta alt skaffa. Det måste väl också vara ett fullgott skäl förLO-ordföranden att inte hörsamma en sådan här inbjudan. Dessutomvill jag påminna om besök i och de frågorsom där ställdes, bl. a. beträffande på vilket sätt LO skulle vara inblandad idel utredningsarbete som pågår inom partiet om anslutningsformerna. sade ju inför utskottet all partiet inte hade några kontakter med LOnär det gäller kollektivanslutningsfrågan. Så nog hade LO-ordföranden ganskastarka sakliga skäl, , för att lacka nej till utskottels inbjudan. Sedankan man naturligtvis diskutera hur man skall göra - om man allfid skall lackaja till de inbjudningar man får. Det kan man måhända tycka. Jag tycker t. ex.att det hade sett snyggt ut om hade tackat jatill den inbjudan som den sände till Arbetsgivareföreningenför att få diskutera svensk ekonomi - en diskussion som man uteblev ifrån. Del-kan vi alltså ha synpunkter på i olika sammanhang. Men jag vill klartunderstryka att om man ser på sakskälen i det här fallet, så hade sakliga skäl för att lacka nej till utskottets inbjudan. Jaghar, fru talman, gått igenom allt som sagts i om formerna för anslutning till det socialdemokratiska partiet. Nr 36 är på många sätt en myckel bedrövlig läsning. Onsdaeen den * borgerliga ledamöterna inte förslår någonting av den värdegemenskap °'"" '"''" svensk arbetarrörelse. Denna bristande kunskap ärsannolikt denhuvudsakliga förklaringen till all de borgerliga alltid kommer fel i Vissaerundlaes- debatten om formerna för anslutning till vårt parti. All tro att man kan fråeor m m lagstifta bort samhörigheten inom svenskarbetarrörelse är i högsta grad ett uttryck för politisknaivitet. Resultatet blir ju i stället det motsatta. Borgerlighetens alltvildsintare attacker mot fackföreningsrörelsen och dess demokratiskarörelsefrihet svetsar bara den demokratiska arbetarrörelsen allt hårdaresamman. Vi socialdemokrater har aldrig ens tänkt tanken att del skulle varamöjligt all lagstadga bort den värdegemenskap som finns mellan borgerligheten.Svenska arbetsgivareföreningen och storfinansen. Vi slår vakt omföreningsfriheten. Ni är beredda att genom lagstiftning nagga denna demokratinshörnpelare i kanten bara för att komma ål fackföreningsrörelsen. Allkommunisterna enligt min uppfattning hamnar litet snett i diskussionen omanslulningsformerna till del socialdemokrafiska partiet har också sin givnaförklaring. Jag tror all del beror på deras vana all hemfalla ål doktrinärleninism. De är ju skolade till det. Dessutom föreligger obestridligen hos vpkett visst främlingskap för de värderingar som finns inom den demokratiskaarbetarrörelsen. Jag tror all vpk aldrig helt kommer att kunna frigöra sig fråndetta främlingskap, för då skulle vpk inte längre vara ett kommunistiskt parti. Innanjag fortsätter vill jag gärna säga alt i talarstolen rörandeborgerligheten framförde många tankar och synpunkter, som jag helt delar. Samhörighetenmellan fackföreningsrörelsen och del socialdemokratiska partiet är ideologisktbetingad. Del skall man komma ihåg. Den växte fram som en historisknödvändighet under 1800-lalets slut. Man insåg tidigt att de grundläggandemålen frihet, jämlikhet och broderskap inte kunde förverkligas enbart genomfacklig kamp. Den politiska kampen framstod som minst lika nödvändig för att förverkligade grundläggande idealen om ett rättvisare samhälle. Jag tror att del varWigforss som en gång sade: Hade partiet inte funnits, hadefackföreningsrörelsen varit tvungen alt uppfinna del. Manfår således aldrig glömma bort, när man diskuterar samarbetet mellanfackföreningsrörelsen och socialdemokratin, all del är folkel ute i de fackligaorganisationerna som grundat det socialdemokratiska partiet för alt ocksåpolitiskt kunna företräda sina medlemmars intressen. Innan Landsorganisationenbildades var, precis som sade, det socialdemokratiskapartiet också central organisation för fackföreningarna. Politiskt står delsocialdemokratiska partiet för precis samma grundläggande värderingar somfackföreningsrörelsen står för i den fackliga kampen. För de lokala fackligaorganisationerna framstår därför den organisatoriska knytningen till delsocialdemokratiska partiet som helt naturlig och i högsta grad förenHg medderas syfte all bäst tillvarata vikliga medlemsinlressen. tillägga, fru talman, altdel är deras självklara demokratiska rättighet att få Nr 36 När vpk i sin reservationantyder all samarbetet med socialdemokraterna -jr. hämmar facketsaktionsförmåga, känner faktiskt fackföreningsfolkel inte _ Denpraktiska verkligheten har ju visat all det är precis Vissa erundlaes- Ivärlom. Samarbete har ökat aklionsförmågan. Somjag redan nämnt beslutade för mindre än , med storröslövervikl, all avslå krav på lagstiftning mot såväl direkt somindirekt kollektivanslutning. Det var då fråga om en omedelbar lagbeställning.Moderaterna stod ensamma för denna ståndpunkt för mindre än . I detbetänkande som vi behandlar , där i en reservation skriver sigsamman med och - eller måhända är det tvärtom, vad vet jag- kräver man en särskild parlamentariskt förankrad utredning. Vad betyder nudetta? Varför har , som jag uppfattat det, retirerat från sinatidigare militanta krav på lagstiftning ulan föregående utredning? Harmoderaterna övergivit kravet på lagstiftning mot s. k. indirektkollektivanslutning? Eller har måhända upptäckt all en lagstiftningmot kollektivanslutning äventyrar föreningsfriheten? Men sommoderaterna lar ett steg tillbaka, så går ju - och kanske ävenfolkpartiet - ett steg framåt och hojtar litet högre än tidigare om utredningoch åtföljande lagstiftning. Hurskall det tolkas? Skall del tolkas så alt en borgerlig majoritet i riksdagenvillkorslöst kommer att lagstifta mot kollektivanslutning? Skall det betänkandesom nu ligger på bord tolkas på det sättet att en eventuellborgerlig riksdagsmajorilel inte kommer alt vila på hanen utan handla snabbisom ögat? sade ju att del inte var något problem all utredaden här situationen. Men jag tycker all så som reservationen är utformad, är reservanternaskyldiga mig ett svar på den fråga som jag rest. Jag anser all ochfolkpartiet skall ge ett bestämt besked på den här punkten, om de är bereddaatt lägga fram förslag om en lagstiftning mot direkt och indirektkollektivanslutning. Som reservationen är skriven, är del ju dags alt sluta uppmed all hymla. Del är bättre all tala ur skägget på den här punkten. Jagskulle vilja komma tillbaka till inlägg. Hela hansanförande genomsyrades av okvädingsord mot fackföreningsrörelsen och detsocialdemokratiska partiet. Han sade att del här medanslutningsformerna skulle vara en skamfläck på den svenska demokratin. Jagvill gärna till säga, att borde akta sig för attanklaga svensk arbetarrörelse för all vara odemokratisk. Man skall inte, herrNyhage, kasta sten när man sitter i glashus. Del moderata partiets historia ärinte så särskilt glansfull när det gäller demokratifrågor. Denpolitiska demokratin, för all la ett exempel, genomfördes som bekant i hårdkamp mot dåtidens högerkrafter. Den demokratiska processen på del socialaområdet har också fått föras i kamp mot högerkrafterna i ,. Och manbrukar säga att historien upprepar sig. Nr 36 ekonomiska demokratin. Vi vet juvad den kampen har inneburit. Onsdaeen den ' ä' också vad som kommer all hända om här i 30november 1983 kammaren, när frågan om löntagarfonderna skall behandlas. Då kommer Hans Nyhages partivänner på nytt att slå vakt Vissaerundlaes- storfinansens privilegier. Er kamp för demokratin kommersannolikt inte fråeor m m heller att bli glansfullare när detgäller den ekonomiska demokratin. - det villjag understryka, fru talman - blir demokratiska historiaglansfullare av att man nu vill beskära föreningsfriheten och rätten förfackliga och politiska partier att själva bestämma i sina inre angelägenheter. Del finns inom LO-omfådel drygt två miljoner medlemmar. Avdessa är en tredjedel kollektivt anslutna. Två tredjedelar står utanförkollektivanslutningen. I det här sammanhanget skulle jag gärna vilja beröraden undersökning som talade om och som visade att två av tresvenskar tyckte illa om kollektivanslutning. Det kanske inte är rätt tillfälleatt föra någon djupsinnigare diskussion om den undersökningen, Sven-ErikNordin, men jag tror att man skall vara litet försiktig med att dra alltförsnara slutsatser. Jag tror nämligen - del är min högst personliga uppfattning -alt del är svårt all göra en undersökning i en sådan här fråga. Som jag nyssnämnde är 700 000 människor kolleklivanslutna. Jag tror att det är svårt förmänniskor som slår utanför kollektivanslutningen och som inte känner fill dessreella innebörd och vad den syftar till all på ett riktigt sätt medverka i ensådan undersökning. En undersökning som den som hänvisade tillär, tror jag, ganska meningslös; i varje fall är del inte möjligt all dra någraalltför långtgående slutsatser av den. Men vad jag ville säga i anslutning till denundersökningen var att vi naturligtvis samarbetar, fackligt och politiskt,också med de två tredjedelar som inte omfattas av kollektivanslutningen men påett annat sätt. Vi för en ständig diskussion med dem om hur samarbetet mellandet socialdemokratiska partiet och facket skall fördjupas. Jag villunderstryka delta, därför all del arbete som utförs och som vårpartikongress 1984 skall la ställning till inte bara innefattar formenkollektivanslutning ulan även samverkan i andra former. På en punkt råder del emellertid fullständig enighet inomarbetarrörelsen, och del är om alt de lokala fackföreningarna själva skallbestämma över sina angelägenheter. Del är ingenting som de borgerliga partiernaskall lagstifta om i . Frågan om samverkansformerna, och däriinkluderas kollektivanslutningen, är - del vill jag understryka, fru talm.an -en angelägenhet för fackföreningarna lokall all besluta om.