prot · G70970 · 1983-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1983/84:70 1 § Justerades protokollet förden . 2 § Föredrogs och hänvisadesProposition 1983/84:106 fillskatteutskottet Anf.1 (): En frihetsdebatt sveper över . Vanliga människor känner attalltför mycket av det som borde vara deras enskilda angelägenheter har blivitpolitiska beslut. De är trötta på reglerandet, på kontrollerandet, påbyråkratin och de stora kollektiva lösningarna. Vimåste ta den här oron på allvar. Kollektiva lösningar och politiska regleringarmå ha aldrig sä ädla motiv. Men summan av allt fler polifiskt styrda beslutblir att den enskildes frihet sitter allt trängre. Alltfler av oss känner hur vår integritet träds för när. Våra namn ersätts mednummer, vi avkrävs besked om hur mycket vi betalat till målaren, snickaren ochmäklaren. Det måste vara något fel när människor får en klump i magen så fortde får ett brunt fönsterkuvert frän någon myndighet. Mendenna politik hotar också fantasi, nyskapande och personligt ansvar. Ju störredel av det personhga ansvaret som övertas av myndigheter och polifiker, destomer likgiltiga bhr vi människor för varandra. Häromdagenstämde även in i kritiken mot tron på de kollektivalösningarnas välsignelse i alla sammanhang. I regeringskretsen är det - talandenog - framtidsministern som fått ansvaret för den socialdemokratiskanyorienteringen. Och det är säkert ett bra val. är en skickligpolitiker, som inte förfaller till demagogiska plattheter och personangrepp. Menvad hjälper ord, när regeringen fortsätter att sätta sin littill de kollektiva lösningar som alltid varit socialdemokratins . Lät migsom en bakgrund till den aktuella frihetsdebatten belysa sex vikfiga frågor somalla starkt berör vanliga människor. Inom bostadspolifiken fortsätterregeringen att motarbeta människors önskan att få äga sin bostad - vare sig detär en lägenhet eller ett småhus. Regeringen bereder marken förhembudsklausuler, skärpta reavinstregler, avdragsbegränsning, prisregleringaroch andra bestämmelser- allt ägnat att begränsa och försvåra den friaäganderätten och friheten. Kulturminister ger klart besked. Han villinte ha reklam i radio och TV. Han vill ha kvar monopolet i etern. En starkfolkopinion vill ha reklam och slopa monopolet. Mångfalden och rätten att frittetablera sig borde vara lika självklar i etern som i pressen. Mensocialdemokratin står orubbad i sin tro på monopolet - friheten får sittaemellan. efter senaste stora frihetstalger socialminister besked. Enskilda daghem får inget statsstöd,speciellt inte om de är lönsamma. Alternativ och valfrihet, konkurrens ochfrihet, får ge vika. Inom skolans område är det socialdemokratiska motståndetmot individualisering - personlig undervisning - lika hårdnackat som någonsin.Enskilda skolor missgynnas, och alla lösningar som strider mot strömlinjeformenbetraktas med misstro. Friheten för föräldrar attt välja skola för sina barngäller inte i . som självkritiskt diskuterarkollektivismens fel, fortsätter det socialdemokrafiska partiet att värvamedlemmar genom kollektivanslutning. Och far land och rike runtoch söker medarbetare till den största samhällsförändringen i kollektivistiskriktning någonsin: fackföreningsfonderna. Man skulle kunna ge många flerexempel. Nästan var dag vi har plenum här i kammaren beslutar den socialistiskamajoriteten om någon ny etableringsregel som innebär mindre frihet. Det är bra med socialdemokratisk självkritik i tal. Menorden måste följas av handling. Så sker inte, och det är kanske inte så förvånansvärt.Från det socialdemokratiska partiprogrammets krav att "hela den ekonomiskaverksamheten måste samordnas till en planmässig hushållning" är det ettmycket långt steg till en kamporganisation för den enskilda människans frihet. På alla dessa områden, och på många andra, vill vimoderater i stället värna och vidga den enskildes sfär. Vi vill släppa lossenskilda människors idéer och skapande. Men vi måste också återge människornadet personliga ansvaret, både för sig själv och för sin nästa. Det innebär färre regleringar - i stället för fler; mindrepolitisering - i stället för mer; lägre skatter - inte högre; mer valfrihet -inte mindre. Och det innebär att den ekonomiska friheten skall tryggas - inteständigt begränsas av byråkrati, regleringar, fonder och högre skatter. Visst finns det ljuspunkter för densvenska ekonomin. Dessa skall varken förringas eller förstoras. Exporten harökat, och efterfrågan ökar på de stora exportmarknaderna, särskilt i RonaldReagans . Framgångarna på exportmarknaden har lett till en ökadindustriprodukfion och därmed till en förbättrad bytesbalans. Men vi har inte fått försäljningsökningen till skänks. Vihar betalat ett högt pris, i form av två stora devalveringar på sammanlagt . Priset för dessa devalveringar kan vi bl. a. se i deförsvarsförhandlingar som pågår. Det är devalveringarnas ochdollaruppgångens effekter som gör det nödvändigt att diskutera fillskotttill vårt försvar. Vi moderater hoppas att de pågående samtalen skall leda bred nationell överenskommelse om att slå vakt om den försvarskraft somriksdagen beslutade om 1982. Alla torde vara överens om att detta sannerligenicke är tiden att försvaga vår värnkraft. En annan konsekvens av devalveringarna är attinflafionen ökar. Vi ligger nu i den absoluta toppen i industriländernasinflationsliga. Den prisfördel som devalveringarna givit oss riskerar attsnabbt ätas upp -och då är vi tillbaks i utgångsläget, men med viktigaskillnader: vi har en högre inflafionstakt än omvärlden, ett försämratförtroende för den svenska kronan och för den delen också en högre statsskuldfill uflandet. Ljuspunkterna i ekonomin är naturligtvis glädjande, och iregeringskansliet är det ingen hejd pä optimismen. Budgetförslaget ärförödande konsekvent i ett avseende, nämligen sin förmåga att tolka varjetecken till det bästa. Jämfört med prognosen från regeringens eget konjunkturinsfitutjusteras snart sagt varenda faktor upp: BNP, investeringarna, exporten, denprivata konsumtionen. Det mesta förutspås av regeringen bli bättre än vadkonjunkturinstitutet tror. Regeringens optimism är minst lika stor om manjämför med andra prognoser, exempelvis . Men vad är skälet till denna glädjeprognos? Besitterregeringen någon kunskap och visdom som andra bedömare saknar? Eller är detbara så att regeringen hoppas sä mycket mer och hårdare? "Regeringen ", för att citera kommentar fill förra årets budget. Med exportuppgången, den internafionellakonjunkturuppgången och de opfimistiska prognoserna som bräcklig grundproklamerar den nu att "vändpunkten" är nådd. Det är enfarlig politik. Det finns ett oupplösligt samband mellan vad vi politikersäger och vad vi gör. Skall politiken lägga en bra grund för framtiden, räckerdet inte att vi får mandat i valen. Polifiker måste också få mandat imänniskornas medvetande. Om inte vi politiker ger en rikfig beskrivning avläget, kan vi aldrig vinna förståelse för den nödvändiga kuren. Detkrismedvetande som av varningar och allvarligt tal har skapat riskeraratt gå förlorat när regeringen proklamerar "faran över". Eller också, vilket är lika allvarligt eller kanske ännuvärre, övergår krismedvetandet i krislättja. De mänga miljarderna i statsskuld,budgetunderskott och offentliga utgiftsökningar blir svindlande men anonyma ochogripbara summor, som de vanliga människorna inte längre orkar reagera för. Problemen i ekonomi finns kvar, även om lägetinte förvärras hka snabbt som . Exportframgångar och högkonjunktur ärförgängliga fing, om de inte används till bestående förbättringar. Får man vindi seglen, skall den utnyttjas fill att lägga kursen rätt - inte fill att enviststyra mot grynnorna i lä. Men ibudgetförslaget lämnas i stort sett alla grundläggande ekonomiskaproblem obehandlade. Denfria världens högsta skattetryck och största offentliga sektor lämnas orubbade. Statensoch kommunernas utgifter fortsätter att ligga på en nivå långt över vad viförmår betala med vår egen produktion, med vad vi själva tillverkar och skapari . Räknarvi bort vissa engängsbesparingar, är det egentliga budgetunderskottet över 90miljarder kronor. Efter två devalveringar på sammanlagt , och mitt i enhögkonjunktur, är detta inte mycket att yvas över. Någraverkliga besparingar, utöver engångsbesparingarna, görs egentligen inte.Däremot innebär det omfattande kosmetiska arbete som regeringen har lagt ned påsin budget att nya - och sannolikt större - utgifter döljs. Skall den glättade bilden av ekonomin ha någon chans att bli verklighetkrävs att lönekostnadsökningarna stannar vid och att inflationsmålet på 4 %uppnås. Det har också regeringen konstaterat. Men i prakfiken innebär detta attde avtalsmässiga löneökningarna måste stanna vid , när löneglidningen ochförra årets "överhäng" är borträknat. Det målet blir sannerligen intelätt att nå. Densvenska regeringen har ett ambifiöst inflationsmål kombinerat med en polifik somdriver på inflationen. Nya och högre skatter, devalvering, fonder,budgetunderskott - allt driver på inflationen. Inflafionsmålet är i sig svårtatt nå, och det är hart när omöjligt att kombinera med regeringens politik,inkl. talet om reallöneökningar. Ingen regering kan sitta på så många stolar. Pånågot sätt är handlingsmönstret typiskt för den socialdemokratiska regeringen.Varje gång de stridande viljorna i den egna rörelsen skall lugnas harregeringen.i ord sagt både-och, men i handling gjort varken-eller. Svångrem ochsvängrum, spara och spendera, låga lönelyft och reallöneökningar - allt i ett. Förraårets budget bar, liksom alla de olika ekonomisk-polifiska propositionerna hargjort, passivitetens prägel. Det gör också denna budget. Menom - och endast om - inflationsmålet kan nås, högkonjunkturen håller i sig ochsprider sig fill och regeringen har rätt och konjunkturinsfitutet.Industriförbundet, SNS och alla andra prognosmakare har fel, innebär det, ibästa fall, på stället marsch. 1 annat fall halkar vi efter ytterligare. Vikommer att stå än sämre rustade när konjunkturerna vänder, och våra chanser attundvika skuldfällan och kronisk arbetslöshet bhi" mindre. Ibudgetarbetet ställs en regerings förmåga att arbeta för framtiden pä hårda prov.En bra budget skall lägga grunden för vårt framtida välstånd. Densocialdemokratiska budgeten är kortsynt. Den tar konjunkturuppgången, leddfrån , och devalveringsvinsten, den kortsiktiga, som förevändningför att slippa bekymra sig om de ekonomiska framtidsfrågorna: Hur skaU detframfida välståndet i skapas, betalas och fördelas? Mitt i en högkonjunkturståtar med ett rekordstort budgetunder- skott.Vi har den industrialiserade världens näst högsta statsskuld, motsvarande 70%av samlade produktion. Skall vi komma ur dessa problem i framtidenkrävs det en enorm tillväxt. Fler sjukhussängar, kommunalkontor ochidrottshallar må vara aldrig så önskvärda, men de kan inte lösa problemet. Detär bara en väsentligt större industriproduktion som kan göra det. Svenskindustri måste bli större och bättre. Det är alltså bara en investeringsboomsom kan hjälpa oss. ,Morgondagens välstånd skapas av dagens sparande och dagens industriinvesteringar.Hur är det då med investeringarna? Ja, de fortsätter att slå bottenrekord.Trots att mänga företag nu i högkonjunkturen närmar sig kapacitetstaket ärinvesteringskvoten rekordlåg. Inte , för. , harindustriinvesteringarna varit lägre än . Det om någonting är en alarmsignalför framfiden, en varningssignal att ta på allvar. Vadgör då regeringen? På kort sikt gör den ingenfing. Vad gör den för attlångsiktigt stimulera investeringarna? Vill man göra det mer lönsamt attarbeta, att spara och att investera? Vill regeringen rensa i krånglet ochpålagorna på industrin? Nej,knappast. Det stora budgetunderskottet driver upp räntorna. Hur mycket dethindrar industriinvesteringarna kan vara svårt att beräkna, och man kan haolika åsikter om det. Men en sak är säker; Det stora biidgetunderskottet hämmarindustriinvesteringarna. Fondernadrevs igenom, mot ett enigt näringsliv, en enig borgerlig opposifion och enmajoritet av svenska folket. Hur mycket fonderna hindrarindustriinvesteringarna kan vara svårt att beräkna. Men en sak är säker:Industriinvesteringarna hämmas. Kraftigtförsämrade regler för akfiesparande och riskvilligt sparande och mycket högrekapitalbeskattning gör just produktivt sparande och sparande i framfidainvesteringar mindre lönsamt. Hur mycket det hindrar industriinvesteringarnaoch framtidens jobb kan vara svårt att beräkna. Men en sak är säker:Industriinvesteringarna hämmas. Socialdemokraternahar höjt 43 olika skatter. Vi har fått skatt på vattenkraft,skatt på hyreshus, skatt på video, höjd skatt på el, höjd skatt på olja, höjdmoms osv., osv., osv. Det kan vara svårt att beräkna varje enskild skattspåverkan på investeringarna. Men en sak är säker; Högre skatter gynnar inteinvesteringarna. Investeringarna, framtidens jobb, hämmas. Isjälva verket är devalveringen det enda regeringen har gjort. I övrigt har denbara lagt tyngre bördor på industriinvesteringarna. Effekternaav dessa små investeringar märks alldeles säkert inte under denna mandatperiodoch kanske inte heller under nästa. Men pä sikt blir det allvarliga följder avdem. Vårt välstånd skall upprätthållas av en för liten och - med dessaminskande investeringar - alltmer försliten industri. De framgångar som svenskindustri har på exportmarknaden är resultatet av tidigare generationersuppoffringar och investeringar. Dagens industriinvesteringar är morgondagensprodukfion och morgondagens arbete för folk. I klartext innebär det att vi just nu tär på våraföräldrars uppoffringar, som vi konsumerar och förbrukar våra barnsinkomster. MedanOlof lika stolt som aningslöst proklamerar "att vi har blivit herrari vårt eget hus", läggs skuldebreven på hög i barnkamrarna i Sverige.Statsskulden är redan . Det är säkert en anonym ochsvindlande summa för var svensk. Men per person, per människa, per svensk -såväl ung som gammal, yrkesverksam som pensionär - är den . Tillregeringens alla räkneexempel skall läggas att en tvåbarnsfamilj, en familj medfyra personer, har en skuld till framtiden på . Med er budget ökarderas skuld med . Det är vad som gäller för en tvåbarnsfamilj närman skall tala om en solidarisk fördelningspolitik. Sedanden nuvarande regeringen tillträdde har passerat och iskuldligan. Bara ligger före oss. Och, , vi spurtar! Julängre anpassningen dröjer, desto större blir statsskulden. Varenda krona skallbetalas igen med ränta på ränta, och det som vi inte betalar får våra barn ochbarnbarn överta. Dettaär det enkla skälet till vårt partis besparingsförslag. lägger vi framkonkreta förslag pä besparingar som sammanlagt uppgår fill 28,8 miljarderkronor, varav 5,5 miljarder är av engångskaraktär. del av våra besparingar - nästan 11 miljarder - använder vi till att sänkaskatterna. Skall vi gynna arbete och sparande och därmed göra investeringar ochföretagande - dvs. framtidens jobb - värda risken, måste vi sänkaskattetrycket. Våra besparingar innebär att olika statliga bidrag ochsubventioner blir mindre. Vi vill att människor i stället genom lägre skatterskall behålla en större del av sin inkomst själva och att de själva skall fåbesluta Htet mer och politikerna litet mindre. Rundgångenav skatter och bidrag har medverkat till dåliga finanser. För att fåSverige på rätt väg igen vill vi vrida spriralen åt andra hållet. Vi vill låtaminskade utgifter och lägre skatter följas åt. ,och har alla presenterat förslag som innebär störrebesparingar än regeringens. Tyngdpunkten och storleken på våra förslag kan varaolika, men rörelseinriktningen är densamma: mot ett i bättre balans. Dettakan tyckas vara litet av uppochnedvända världen. Det brukar vara ett oppositionensprivilegium att välja den enkla vägen och kräva mer av allt fill alla. Detgjorde också socialdemokratin under sina i opposition. Men i dagensSverige är det tvärtom. Här är det oppositionen som ser fill det långsiktiga istället för det kortsiktigt bekväma. Det är vi som kommer med förslagen, somtar besvär och stryk för besparingsförslagen. Regeringen säger envist nej. Densocialdemokratiska regeringen möter våra besparingsförslag med glåpord ochinvekfiv. Statsrådsberedningens pohtiska tjänstemän ägnar sin tid åt att genomglidande tolkningar och fiffigt kontruerade familjetyper beräkna hur moderatabesparingar slär. Budskapet är enkelt: Att spara sä mycket som vårt parti villgöra är osolidariskt och hänsynslöst. Menhar någon av statsrådsberedningens tjänstemän försökt räkna ut hur mycket högreskatter dessa familjer får genom de skattehöjningar som regeringen drivitigenom? Och har de någonsin räknat ut hur stora skulder deras barn får - innande ens har börjat jobba - genom vår generafions slöseri? Jag har givitsiffrorna - ni kan ta dem! Ytterstär detta en moralisk fråga. Det handlar om att ta ställning tvåstora fördelningspolitiska konflikter. Denena är avvägningen mellan hur mycket stat och kommun, den offentliga sektorn,skall ta i anspråk och hur mycket människorna skall få behälla själva. Vårtparfis uppfattning är klar. Den politiskt kontrollerade delen av ekonomin skallbh mindre, och den del som människorna själva styr skall bli större. Denandra stora frågan är hur mycket vår generation - vi - skall betala själv ochhur mycket vi skall lämna efter oss fill våra barn och barnbarn att betala. Ävenhär tar ställning. Vår generafion skall betala för vår välfärd. Vihar ingen rätt att skyffla över räkningarna till våra barn och barnbarn. Det -om något - är osolidariskt. Det politiska arbetet för framfiden inkluderar i hög gradbarnfamiljerna. Det kan inte vara rimligt att barnfamiljer med nuvarandeinkomster skall betala så mycket i skatt att de blir beroende av bidrag för sinförsörjning. Skatten måste också ta hänsyn tiU försörjningsbördan. Det måsteockså finnas utrymme för andra sätt att lösa barnomsorg än kommunala daghem.Därför har vårt parfi lagt förslag om skattelättnader för alla men särskiltstora skattelättnader för barnfamiljerna. och har lagtförslag med samma syfte om än med olika konstruktioner. Regeringen,däremot, vilar lugnt och ägnar all kraft åt ett korståg mot enskilda daghem. Destrider mot den socialdemokratiska ideologins tro på. Statligtstöd till enskilda alternativ har minskat, och har socialministern givitbesked om att något bidrag fill enskilda daghem som går med vinst blir det intetal om. Lönsamma daghem är omoraliskt och ger dåhg kvalitet, menar han. förstår inte eller vill inte förstå det som varenda ,hantverkare och näringsidkare fått lära sig fidigt: Den som inte ger godservice förlorar sina kunder. Men i de kollektiva lösningarnas och de storamonopolens värld är detta kanske en okänd kunskap och framför allt intenödvändig. Har man monopol behöver man ju inte bry sig om kunderna,barnfamiljerna. Då kan man ju lugnt förlita sig på sitt monopol. Attarbeta för framtiden innebär också att arbeta för en bättre skola. Vi måste fåen skola som sätter kunskaper och basfärdigheter i högsätet. Skadornaav 1960-talets alla misslyckade experiment på skolans område ochkunskapsföraktet måste nu repareras. Den kollektiva utbildningspolitiken harockså slagit fel. Strävar man efter en strömlinjeformad skola som skall passaalla, blir den egentligen inte bra för någon. Vi moderater har lagtner ett stort arbete på vår utbildningspolitiska Vi har förslag om en sänkning av skolstartsåldernoch om en reformering av högstadiet som innebär en mer individualiserad, merpersonlig undervisning. Vi har också utvecklat värt förslag till lärlingsutbildning,som skall ge ungdomar en chans att komma in på arbetsmarknaden genom att lärasig ett yrke från grunden. Skälet till dessa förslag är vår bergfasta övertygelse ombetydelsen av kunskaper. Kunskapsföraktet och kravlösheten har gjort våra barnen stor otjänst, särskilt de barn som har det motigast redan från början, desom inte har haft med sig kraven och kanske hjälpen hemifrån. framtidaförmåga att konkurrera internationellt avgörs till stor del av hur välutbildatSveriges folk är. Därför, herr talman, är en skola med goda kunskaper en av deviktigaste framtidsinvesteringar som vi kan göra för folk. 2THORBJÖRN FÅLLDIN (c): Den internationella konjunkturuppgången gernu svenskt näringsliv betydande draghjälp, och det kan vi alla vara glada åt. Återhämtningen är dock fortfarande starkast i ochJapan. I stannade tillväxten också vid . Många länder -både socialdemokratiskt och borgerligt styrda - fortsätter dessutom den mycketrestriktiva ekonomiska politiken. Av de större länderna gäller detta främstVästtyskland och . Redan dessa internationella förhållanden gör det förhastatatt dra så stora växlar och på utvecklingen i våra exportländersom regeringen gör. Hemmanäringar som handel och byggenskap kämpar dessutom medstora svårigheter. Vad värre är - rent inhemska problem har knappastkommit närmare sin lösning. Det kan bl. a. avläsas i arbetslöshetssiffrorna. Trotsalla AMS-insatser ger .arbetslösheten inte vika. Den ökning av antalet ledigaplatser som brukar komma när konjunkturen vänder och går upp motsvarar intetillströmningen av nya arbetssökande. Arbetslösheten är högre än för ettår sedan och avsevärt högre än . Jag tror att det är många som undrar omlandets statsminister - ställd inför denna bistra och kalla verklighet - kommerihåg hur han själv beskyllde den dåvarande regeringen för att medvetet ökaarbetslösheten, hur han talade om en s. k. Fälldin-effekt osv. Jag tror ocksåatt det är många som undrar om han i så fall ångrar denna beskyllning. För egen del skall jag inte beskylla den nuvaranderegeringen för att medvetet ha drivit upp arbetslösheten. Det vore orimligt -det kan inte finnas motiv för det. Men jag skall konstatera att regeringenmånga gånger tyvärr tar dåligt till vara de möjligheter som finns att få framjobb. Ett exempel på detta är ungdomslagen. sade där mycketeftertryckligt ifrån , att sökandet efter ungdomsplatser inte fickstanna vid statliga och kommunala arbetsplatser. För det är ju framför alltinom industrin och då inte minst den mindre företagsamheten som det ärangeläget att få fram jobb. Men av skäl som är svåra att förstå har regeringeninte sett till att detta kommer till klart uttryck i den förordning AMS skallefterleva. ungdomar kommer därmedhelt i onödan att gå utan jobb. Varför gav inte regeringen i sin förordning deklara besked som enades om vid behandlingen här ? Detför arbetslöshet allra mest utsatta yrkesområdet är byggfacket. Åndåframställdes "att bygga ur krisen" som ett avsocialdemokraternas stora vallöften. I verkligheten har socialdemokraternaspolitik bara lett till att byggkrisen har förvärrats. Byggandet av nya bostädersjunker. Ombyggnads- och reparationsverksamheten kommer inte i gång i beräknadomfattning. Byggarbetslösheten bara stiger och stiger. Härsom pä många andra områden är det inte minst den höga räntan som bromsar. Ocksådet myckna byggkrånglet hindrar många jobb att komma i gång. Denfortsatt höga arbetslösheten är bara ett av många oroande tecken på attregeringens försök att hitta genvägar ur krisen i stället håller på att blisenvägar. o Devalveringen i föreningmed den internationella konjunkturuppgången har självfallet gett skjuts åtexporten, och åt denna ökade export har vi alla anledning att vara glada. Menvi tvingas ju konstatera att exportökningen . inte har omsatts i nya jobb ochoffensiva investeringar. o De många skattehöjningar som har vidtagits för skall shppa spara har i prakfiken lagt stark hämsko på utveckhngen. Trotsflera nya skatter har budgetunderskottet inte kunnat pressas ner. Det ökadekraftigt , och det är oförändrat jämfört med . oFörsöken att dämpa lönekraven genom införandet av löntagarfonder och olika skattepolitiska åtgärder framstår inte heller som särskiltframgångsrika. Devalveringens fördelar är nu på väg att ätas upp. a. den förbättring som har uppnåtts i utrikesaffärerna att blisvår att vidmakthålla. Om inte annat krymper utrymmet för en aktivkonjunkturpolitik när vi går in i nästa lågkonjunktur. Kortsiktigtär regeringens politik starkt inriktad på att hålla nere inflafionen.