prot · G70918 · 1983-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1983/84:18 1 § Justerades protokollen för den 21, 24, 26, 27 och28 oktober. 2 § Upplästes följande inkomna skrivelser: Härmedanhåller jag om ledighet från riksdagsarbetet under fiden fram tilljuluppehållet 1983 för fullgörande av mitt uppdrag som FN-delegat. Undertecknadanhåller härmed om ledighet från riksdagsarbetet framtill juluppehållet 1983 för tjänstgöring vid svenska FN-delegationen i NewYork. Kammarenbiföll dessa framställningar. Talmannen anmälde att () ochUlla-Britt () skulle tjänstgöra som ersättare för resp. TyraJohansson och . 3 §Meddelande om svar på interpellationerna 1983/84:12 och 13 Med hänvisning till riksdagsordningen 6 kap. 1 § vill jag meddela attjag på grund av utlandsresor ej kommer att besvara interpellationen avCarl-Henrik om den politiska utvecklingen i inom den angivnatiden . Jag har för avsikt att besvara interpellationen fredagen den11 november . Omvissa anskaffningar till försvaret Tillikavill jag med hänvisning till riksdagsordningen 6 kap. 1 § meddela att jag pågrund av utlandsresor ej kommer att besvara interpellationen av Hans GöranFranck om den politiska utvecklingen i inom den angivna tiden fyraveckor. Jag har för avsikt att besvara interpellationen fredagen den 11november . 4§ Svar på interpellation 1983/84:5 om vissa anskaffningar till försvaret har i en interpellation frågat mig om jag är beredd attöverväga en höjning av den militära utgiftsramen med engångsbelopp avsedda attmöjliggöra fullföljandet av planerade och särskilt angelägna utlandsbeställningar. Vidarefrågar vilka åtgärder jag avser vidta för att förhindra att denplanerade uppsättningen av radarstationer för övervakning av havsytan ochluftrummet på låg höjd fördröjs ytterligare . Slutligenfrågar om jag avser pröva möjligheterna att bibehålla åtminstonefio jaktdivisioner fill . Fleraomständigheter har på olika sätt bidragit fill att planeringssituafio-nen inomförsvaret är mer komplicerad än normalt. Inom givna ekonomiska ramar kommerambitionsminskningar inom vissa sektorer att vara oundvikliga. Däremot harännu inget beslut fattats om var dessa skall sättas in. Överbefälhavaren kommerförst att presentera en komplett programplan.Först då kommer jag att ha tillgång till ett beslutsunderlag som är avvägt förflygvapnet och försvarsmakten i dess helhet. Jag förutsätter attöverbefälhavaren i sin slutliga programplan kommer att redovisa vilkaintentioner i försvarsbeslutet som på nuvarande ekonomiska nivå kan realiseras. Införvårens beslut beträffande försvarets inriktning infill tidpunkten för nästaförsvarsbeslut har jag inbjudit en företrädare för varje parti iförsvarsutskottet att delta i beredningen av dessa frågor. Denna parlamentariskagrupp kommer att ges full insyn i handläggningen av de frågor som rörförsvarsplaneringen. Därmed bör vi ha ett gemensamt beslutsunderlag införvårens beslut beträffande försvarets inriktning. Jag räknar med att regeringenskall lägga fram proposifion i den frågan . Iregeringsförklaringen har det angivits att försvarets fortsatta planeringgrundas försvarsbeslut, med den inriktning som angavs i åretsbudgetförslag. Denna inriktning ligger fast. Medhänsyn till vad jag nu har anfört, vill jag inte göra några utfästelseravseende enskilda materielobjekt. Detta gäller såväl planerade radarstationersom antalet jaktdivisioner. 3 (): Jag tackar försvarsministern för svaret på min interpellation, som jagställde pä höstriksdagens första dag. Anledningen fill att jag ställde den varatt läget för försvaret på flera punkter inger stark oro. Det försämrade lägetberor till stor del på faktorer som legat utanför vad som kundeförutse vid försvarsbeslutet . Det finns därför stark anledning att kännaoro för försvarets ekonomiska problem. Jagförstår att försvarsministern delar oro och ser därför dentillsatta parlamentariska gruppen som ett svar på min interpellafion.Tillsättandet är därför ett steg på vägen att finna lösningar. Den är däremotingen garanfi för att lösningarna blir de bästa för vårt framfida försvar. Deninternationella utvecklingen har kännetecknats av påtagligtökad spänning, stegrad misstro och ökade rustningar. Vi upplever dessutommycket påtagligt att det nordiska området är mer indraget än tidigare istormakternas tänkande och handlande. Ubåtskränkningar från och psykologiskkrigföring mot oss i samband med dessa har inneburit att fått upplevaett starkare tryck utifrån än sedan beredskapsåren. Detsamma gällerockså andra länder i , som har upplevt ett hårdare tryck. Kravenpå totalförsvarets styrka och beredskap - även mot överraskande inlett anfall -är betydande om vår säkerhetspolitik skall vara trovärdig. 1982 årsförsvarsbeslut innebar att man på ett antal punkter sökte ge effektivitetshöjningarinom försvaret. Dessa skulle betalas främst genom besparingar inom drift ochförvaltning. Föratt ge försvaret god stadga i planeringen beslöts i stor enighet iriksdagen att ge försvaret ett mer rättvisande priskompensafionssystem. Dettidigare systemet hade givit försvaret stora ekonomiska problem dålönerna steg snabbare än inflafionen. De år vi hade reallönesänkningar blevförsvaret däremot "överkompenserat". Det var naturligtvis orimligtatt ha ett priskompensationssystem som gav försvaret problem när landet hadegod ekonomi och som gav försvaret mer pengar när samhällsekonomin utveckladessämre. Beslutet blev därför att försvarets lönekostnader skulle ges medfaktiska belopp - som statsmakterna slog fast personalminskningsmål.Försvaret skulle alltså inte kunna "manipulera" lönedelen genom attanställa fler. För andra utgifter än löner skulle inflationen kompenseras genomnettoprisindex, alltså med indirekta skatter borträknade. Tyvärrmåste nu konstateras att försvarsekonomin är ytterligt pressad och att innehålleti försvarsbeslut ser ut att vara hotat på flera avsnitt. Det nyapriskompensationssystemet gav inte den säkerhet man utgått från. Förklaringentill detta synes främst vara den kraftiga ökningen av dollarkursen. Vilketförsvar skall ha måste bestämmas utifrån vår säkerhetspolitiskasituation och ekonomi. Detta var också utgångspunkten i fråga ombesluten om ekonomisk ram och priskompensation. Det ter sig heltorimligt att utvecklingen av dollarn skall få avgöra hur många jaktdivisionerSverige skall ha eller hur övervakningen av våra kuster skall bli. Omvissa anskaffningar till försvaret Omvissa anskaffningar tiU försvaret Somdet ser ut nu kan effekten bli just denna. Naturligtvis får en svår ekonomisksituation effekter på flera håll inom försvaret. Jag tog upp dessa två moment imin interpellation därför att effekterna där kan bli särskilt påtagliga. Försvarsbesluteti fjol betonade luftförsvarets ökade betydelse. Hotbilden i luften harförvärrats. Fler transportflygplan, fler helikoptrar, större räckvidder förfrämmande attackflyg, ökade möjligheter för en angripare att med radarflygplanleda jakt långt in över svenskt område och fillkomsten av kryssningsrobotarställer nya krav. Motdenna bakgrund ter det sig närmast oförklarligt att det nu förs en debatthuruvida vi trots detta skall reducera jakten med en tredjedel, från dagenstolv jaktdivisioner till åtta. Fullt användbara divisioner med J 35 Drakenskulle därmed utgå. Det ter sig som eh sällsynt olyckligkapitalförstöring. Flygplanen finns ju redan. Riksdagsmajoritetenbeslöt om indragning av en division. De tre övriga Draken-divisionernafinns vid i . Dras dessa in skulle tre av dagens fyrajaktdivisioner inom sektor Syd - som omfattar Södra och Västra militärområdena- dras in. Det ter sig närmast absurt. En mycket stor del av fredstidakränkningar äger rum i dessa områden. Vi måste därför räkna med att där få ettsärskilt hårt tryck även i en neutralitetssituafion. Jagfår godta att försvarsministern inte anser sig kunna ge några beskedrörande luftförsvaret. Vad jag däremot kan kräva svar på är omförsvarsministern försvarsbeslut lägger in ett erkännande av attluftförsvaret måste fillmätas ökad vikt. Gör försvarsministern det, synes detmig helt oförenligt med tanken att reducera jaktflyget med en tredjedel. Vi kanerinra oss att flygvapnet hade dubbelt så många jaktdivisionersom och dessutom sex luftvärnsrobotdivisioner för höga höjder - detdåvarande Bloodhound-systemet, som sedan avvecklades i förfid. Dagslägetär, när det gäller övervakningen av kuster och låga höjder i luften, att sådanövervakning bara finns längs delar av den svenska kusten. Västkusten ochNorrlandskusten saknar fill stor del sådan övervakning, likaså Tornedalen.Sverige upptäcker alltså inte lågtflygande flygplan i dessa områden. Övervakningenav havsytan är bristfällig. Dessa brister skulle kunna repareras genom leveransav en kombinerad radarutrustning för marinen och flygvapnet, det s. k. PS-870.Dessa radarstationer är också nödvändiga för att civilförsvaret skall kunnalarma befolkningen vid anfall med lågtflygande flygplan. Försvarsbesluteti fjol betonade förmågan att kunna övervaka havsterritoriet och vårt luftrum.Detta uttrycktes i formuleringar som innebar en klar ambifionshöjning iförhållande fill besluten . PS-870 fyller en viktig funkfion idetta sammanhang. Frågan fill försvarsministern blir alltså om han i sina ordom att beakta inriktningen försvarsbeslut lägger in att justluftförsvaret och övervakningen av sjö- och luftterritorium fillmättes ökadvikt i detta beslut. Vi vet, herr talman, attdollarkursen hotar att ge allvarliga skador för vårt försvar,om inga motåtgärder vidtas. I min interpellation tog jag upp tre tänkbaraåtgärder, nämligen omplanering, ytterligare förbandsindragningar och"engångsanslag" för att täcka de allvarligaste bristerna. Ligger en stor del av förklaringen i den konstlat högadollarkursen synes mig en ramökning för försvaret inte vara en fullt logiskåtgärd. En konstlat hög dollarkurs bör i stället mötas med mer tillfälligaåtgärder, som ett "engångsanslag". Jag återkommer till den grupp som försvarsministern hartillkallat med företrädare för regeringsparti och opposition för att granskaförsvarets ekonomi och möjliga åtgärder. Vi anser från sida attden gruppen skall ta som. uppgift att föreslå åtgärder som kan hålla uppeeffekten i krigsorganisafionen. I rådande statsfinansiella läge kräver detta,som vi ser det, att man verkligen gör en kraftfull insats för att sökaytterligare besparingsmöjligheter inom fredsorganisationen. Först sedan dessamöjligheter fillvaratagits kan storleken av ett tänkbart engångsbelopp för attslå vakt om försvarseffekten försvarsbeslut bedömas. Från sida har vi godtagit att försvaret - somutgör en betydande del av den offentliga sektorn - måste få hårdarerationaliseringstryck . Vi vill slå vakt om försvarets effekt, omkrigsorganisationen och dess kvalitet. Besparingar bör i stället göras inomfredsorganisafionen. Vi menar också att effektiviseringar kan göras genom attavvägningen mellan numerär och kvalitet även måste gälla på personområdet.Därav kom vårt tidigare förslag att överföra 2 000 annars värnpliktigamän direkt till civilförsvaret, vilket utöver att ge bättre balans mellankvalitet och numerär inom militärt försvar också skulle ge civilförsvaret enytterst välbehövlig föryngring. Jag inser att försvarsministern ännu inte är beredd attgodta detta förslag från . Men innan beslut fattas om extraanslagtill försvaret är det, som jag ser det, helt nödvändigt att noga granska vilkaytterligare besparingar som kan göras inom den fredsfida verksamheten. Det är omvittnat att normer för byggande inom försvaretinte tar hänsyn till om förband är närrekryterade eller inte. Genom attdifferentiera normer för utrymmen och kvalitet borde det vara möjligt attreducera medelsbehovet inom byggnadsverksamheten i försvaret. Jag vill ta upp ytterligare en fråga. Som jagsagt anser vi det bra med den parlamentariska gruppen som tillsatts. Men det äranmärkningsvärt att försvarsministern i proposition 40 föreslår att försvaretendast skall kompenseras för inflafion upp fill 1984. Detta kan visa sigbli ett mycket allvarligt slag för hela tanken på en rafionell planering inomförsvarsområdet. Missvisande priskompensafionssystem har fidigare lett fillfelaktiga beslut inom detta område. Det var dessa erfarenheter som låg bakomförsvarskommitténs förslag och det förhållandet att en mycket bred riksdagsmajoriteti fjol beslöt om ett nytt priskornpensationssystem-för försvaret. Frågan har också en viktig reell och psykologisk betydelsenär det gäller den försvarsanställda personalen. Förbandsindragningar ochrationaliseringar innebär självfallet uppoffringar för personalen. Om vissa anskaffningar till försvaret Om beredningen av visst ärende hos transportrådet organisationerhar likväl ställt upp på besparingar, kanske mer lojalt än personal inom någonannan statlig sektor. Jag tror att en viktig förklaring till detta ligger i attbesparingarna i fredsorganisationen har kunnat motiveras mycket klart. Om däremot priskompensationen försvinner som etträttvisande instrument kan ingen säga vad försvaret reellt får att röra sigmed. Då försvinner också den annars tydliga.ekonomiska kopplingen mellankrigsorganisation och fredsorganisafion. Personalen tar på sig obehaget medindragningar inom fredsorganisationen och finner kanske sedan att den utlovadeförbättringen av krigsorganisationen ändå inte sker. Att sedan personalen,gjort sådana erfarenheter få dess stöd för ytterligare rationaliseringar kanbli svårt. Jag skulle möjligen kunna godta regeringens avsteg frånprinciperna om priskompensationens roll i försvarets planerings- ochekonomisystem, om försvarsministern kunde påvisa för mig att försvaret och desspersonal på ett verksamt sätt kan påverka den svenska prisutvecklingen. Kanförsvarsministern förklara för mig hur försvaret och dess personal skall kunnavidta egna åtgärder som ökar sannolikheten för att inflafionstakten i samhälletminskar? Överläggningen var härmed avslutad. 5§ Svar på interpellation 1983/84:16 om beredningen av visst ärende hostransportrådet har i interpellationen angettatt transportrådet nu lär uppmana alla berörda länshuvudmän att ta framförslag till busstrafik som alternativ fill nuvarande trafik på dejärnvägslinjer där persontrafiken skall prövas, varefter transportrådet skallgöra en egen ekonomisk kalkyl och lämna ärendet åter till huvudmännen förslutgiltigt ställningstagande. Tidsramarna som transportrådet gett huvudmännenuppges vara ytterst pressade. Mot denna bakgrund har frågat migom jag vill medverka till att transportrådet respekterar riksdagsbeslutet den 5maj 1983 om beredningen av ärenden om trafiksvaga järnvägslinjer. Enligt förordningen (1983:535) om statsbidrag för visskollektiv ersättningstrafik på väg skall den huvudman som vill ha bidragsenast vid den fidpunkt som transportrådet bestämmer åta sig att drivaersättningstrafiken. Enligt budgetproposition bör det ankomma påtransportrådet att - beroende på hur långt hittillsvarande hantering hunnit -bana för bana ange ett sista datum för resp. huvudmans ställningstagande tillpersontrafikens framtid på berörda järnvägslinjer. Ställningstaganden frånsamtliga huvudmäns sida skall förehgga före utgången av . I en centermofion i anfördes erinringar motdenna del av propositionen, bl. a. i fråga om tidsramarna och transportrådetsroll. avstyrkte bifall fill motionen i berörda delar men angavi sitt yttrande att transportrådets uppgift skulle vara av medlande ochförmedlan- I övrigt hadeutskottet - och sedermera - inga erinringar mot proposifionen. ClaesElmstedt m. fl. hade reserverat sig fill förmån för motionen, och reservationenavslogs således. Riksdagsbeslutet är entydigt, och jag kan inte se annat än atttransportrådets handlande överensstämmer med riksdagsbeslutet. Riksdagsbeslutetinnebär som jag nämnt att en slutlig tidpunkt satts för huvudmännensställningstaganden fill den framtida trafikformen vid de berörda linjerna.Tiden som står fill buds för överväganden måste därför användas väl.Erfarenhetsmässigt är det fråga om komplicerade ärenden, där en rad delproblemkan försena hanteringen. Med hänsyn bl. a. härfill har transportrådet redangett huvudmännen i uppdrag att utarbeta alternativa busstidtabeller. Sådanauppdrag lämnades för vissa nu aktuella linjer . I inget fallhar uppdrag lämnats senare än . håller vidare enserie överläggningar på regional nivå, bl. a. i syfte att få till ståndförhandlingar mellan huvudmännen och SJ om de ekonomiska villkoren för fortsattjärnvägstrafik. Mot denna bakgrund anser jag att huvudmännen ges skälig tid förbeslutsprocessen och att det finns förutsättningar för ställningstaganden inomden av uppställda tidsramen. Somjag redan varit inne på är det i många fall så att frågorna har diskuteratsmellan transportrådet, SJ och huvudmännen . Där borde det därför varamöjligt att komma fram fill ett ställningstagande ufah ytterligare tidsutdräkt. fall förhandlingarna mellan SJ och huvudmännen inte leder tillöverenskommelser om fortsatt trafik på järnväg skall transportrådet enligtriksdagens beslut se till att en prövning av förhandlingsunderlaget kommer tillstånd. Det är nödvändigt med rådrum även för sådan prövning. Det understrykerytterligare behovet av en god framförhållning från transportrådets sida. Omberedningen av visst ärende hos transportrådet 5 (): Jag ber att få tacka kommunikationsministern för svaret på mininterpellation. Detär i och för sig ingen nyhet att det råder delade meningar mellan ochsocialdemokraterna när det gäller en del av de frågor som tas upp iinterpellationen. Av svaret framgår att kommunikationsministern anser attlänshuvudmännen ges skälig tid för att fatta dessa viktiga beslut. Det anser deinte själva. De känner sig i många fall mycket pressade av transportrådetsframfart. Jag antar att det inte är någon nyhet för kommunikationsministern ochkommunikafionsdepartementet att det förhåller sig på det sättet. Kommunikafionsministernanser vidare att transportrådets handlande överensstämmer med riksdagsbeslutet.Det tycker inte jag, eftersom var enig - det vill jag gärnaunderstryka - när det gällde att fastställa ett sista datum, den 31 december1984, då länshuvudmännen skulle ha bestämt sig för hur de ville hapersontrafiken ordnad i sina resp. områden. Det har vi inom ocksåställt oss bakom. Omberedningen av visst ärende hos transportrådet nen nu är utbyggd och harkommit i gång i samtliga län, ansåg vi att vi kunde gå med på att fastställaden här tidsramen. Vi betraktar detta som ett överordnat beslut somlänshuvudmännen har att hålla sig inom. Det är därför vi reagerar närtransportrådet redan nu beordrat in besked från vissa länshuvudmän mer än ettår före det av stipulerade sista datumet. Man kan naturligtvis säga,som kommunikationsministern gör i sitt svar, att dessa frågor redan diskuteratsunder viss fid, men det är ju först efter maj månad som reglerna harfastlagts för vad som skall gälla. Då har alltså nya premisser kommit in ibilden, och det medför att nya överväganden kan göras på grundval av dessa. Ettbeslut om nedläggning av persontrafiken på vissa banor får omfattandekonsekvenser för de bygder som det gäller. Att avveckla viss järnvägstrafik ärinte ett beslut vilket som helst. Vi är väl överens om att om man en gång harfattat ett sådant beslut så är trafiken borta. Därför vill man ute i länen haden beredningstid som erfordras. Detsägs i svaret - det framgick också med all önskvärd tydlighet avriksdagsdebatten i, våras - att transportrådets roll skall vara medlande ochförmedlande. Jag skulle vilja säga att någon falskare varubeteckning får mannog leta efter. Jag varnade också för detta i debatten här i kammaren den 5maj. Men från majoritetens sida, dvs. då inte bara från socialdemokraterna häri utan även från , förfäktade man.den uppfattningen atttransportrådet skulle vara medlande och förmedlande. Jag har aldrig ettögonblick trott på att det skulle bli så i verkligheten. Mina farhågor har merän besannats. Transportrådetgår i stället fram som en ångvält. Ute i regionerna känner man sig många gångermer eller mindre överkörd av denna centrala myndighet. Somen parentes kan jag nämna att vid transportrådets sammanträde efterriksdagsbeslutet hade man till prövning uppe en järnväg i . Densocialdemokratiske ledamoten reserverade sig mot det tempo som man hölli transportrådet och ville att man skulle avvakta ikraftträdandet av den nyahandläggningsordning som skulle följa efter beslutet . I denna hansreservation lägger jag in, att han också tycker att transportrådets framfart ärför hård och att det inte handlar särskilt mycket om att medla och förmedla. Jag drar mig inte för att säga att transportrådet i många bygder i dethär landet har ett grundmurat dåligt rykte. Det har det därför att det handläggerärendena på ett sådant sätt att de som är berörda reagerar negativt. Rådetkommer med kalkyler av diverse slag som många menar inte är förenliga medverkligheten. Det hela blir inte bättre av att det görs uttalanden itidningarna. Jag tänker på generaldirektörens uttalanden i imars . innan behandlade denna fråga gick hanut i tidningarna och sade att si och så järnväg skall vi avlöva närdet gäller persontrafik. Ävenom man vet att det finns en bred majoritet i för en sådanavlövningspolitik, så är det en nonchalans mot att gå ut i förväg på detta sättoch bibringa folk uppfattningen att detta redan är klart. Jag har inte settnågra kommentarer från kommunikationsministern med anledning-av dettaövertramp. Jag i varje fall förstår den oro som finns i många bygder,även om jag är klar över att persontrafiken på en del av dessa banor av alltatt döma måste avvecklas och ersättas med något annat. Det är alltså ingethalsstarrigt fasthållande på något sätt, utan vi ser detta som en fråga som manfår lösa från fall till fall och gå försiktigt fram. Vi medger att man ändå fårräkna med en viss nedläggning. Men vad följer sedan på många av de härplatserna? Det handlar i alla fall om som nedläggningsprövas. Ävenom resandefrekvensen i procent räknat naturligtvis är liten i förhållande tillhela landet, så är det en sjättedel av det totala järnvägsnätet som nunedläggnings-prövas i vad avser persontrafik. Och man frågar sig naturligtvis ide här bygderna: Vad kommer sedan? Hur blir det med lastvagnstrafiken? Hur blirdet med godset över huvud taget, osv. Det är rimligt att de följdfrågorna lurar i vassen. Nej,ett lugnare tempo, med beaktande av den tidpunkt för beslut som riksdagenfattade , skulle vara till gagn för utvecklingen. Jag skall inte fördjupa mig i de alternativ som vi fråncenterns sida hade och som röstade ned när det gäller ersättning tilllänshuvudmännen i de fall man valde att ha kvar persontrafiken på järnväg - dethar vi diskuterat tidigare. Jag nöjer mig med att konstatera att hade interiksdagen avvisat vårt förslag, hade länshuvudmännen haft likvärdiga alternativatt välja mellan när man skall ta ställning. Det har man alltså inte . Jag skulle vara förvånad om kan anse att detsom nu sker är en klok hantering av en samhällsangelägenhet som upplevs somutomordentligt viktig i många bygder i vårt land. Om beredningen av visst ärende hos transportrådet gör gällande att det härskulle ha kommit som en överraskning för länshuvudmännen. Men redan i 1979 årstrafikpolitiska beslut fanns en uppräkning av de bandelar som skulle prövas.Jag vet att diskussionerna har pågått ute i regionerna utifrån ettställningstagande. Enligt det förslag som jag förelade skullelänshuvudmännen ges en chans att pröva det här utifrån något bättreförutsättningar, nämligen att man skulle dela på kostnadsansvaret. Statenskulle ta ansvaret för en viss del av kostnaderna, i princip de fastakostnaderna, medan länshuvudmännen därest de väljer järnväg för persontransporthar att svara för de rörliga kostnaderna. Jag kan uppriktigt sagt inte förstå att det kan finnasnågot enstaka fall där länshuvudmännen kännt sig pressade. Det är möjligt attdet är så, men de måste ha vetat att de skulle komma att få taställning till den här frågan. Det är ingen överraskning på något sätt, utandetta beslut fattades . Frågan huruvida var enig om sista datum, den 31december 1984, vill jag säga följande.