prot · G709152 · 1983-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1983/84:152 Förhandlingarnaleddes till en början av tredje vice talmannen. 10§ Föredrogs justitieutskottets betänkanden 1983/84:27 om förslag tiUpolislag m. m. 1983/84:111), 1983/84:25 om sexualbrotten (prop.1983/84:105) och 1983/84:26 om ändring i lagen om kriminalvård i anstalt m. m.(prop. 1983/84:148). Anf.152 TREDJE VICE TALMANNEN: Justitieutskottetsbetänkanden 27, 25 och 26 kommer att behandlas i nu nämnd ordning. Voteringarnaäger rum i ett sammanhang efter avslutad debatt. Först upptas alltså justitieutskottets betänkande27 om förslag till polislag m. m. Anf.153 (): Jag skall på gmnd av kammarens hårt pressade tidsschema försökabegränsa mitt anförande tiU några aUmänna synpunkter på förslaget tillpolislag. Dessutom skaU jag ta upp de moderata reservationerna. Vistår nu i begrepp ati fatta beslut om en gemensam central lag om poUsensuppgifter och organisation samt polisens befogenheter att vidta tvångsåtgärder.Polisen har en central men mycket svårbemästrad uppgift i vårt samhälle. Det ärinte bara den brottsbekämpande uppgiften som står i centrum, utan alltmer hjälpande och stödjande verksamheten börjat ta polisens resurser i anspråk. Vårtsamhälle har uppfattningen att den offentliga maktens rätt att utnyttja tvångs-och våldsmedel för att upprätthålla det lagbundna samhällets ordning skallbegränsas till det absolut nödvändiga och bindas av, såvitt det är möjligt,klart och entydigt utformade regler. Förslaget till ny polislag är ett uttryckför denna tanke. Enligt min uppfattning har regeringens förslag till nypolislag i det väsentliga blivit riktigt utformat. Det är att välkomna att vi irelativt stor enighet nu kan anta en ny polislag. Jag tror att detta är ettframsteg i lagstiftningsarbetet - låt vara att vi ständigt måste bevakapolislagens funktion i ett föränderligt samhälle. På några punkter har vi moderater dock enannan mening än utskottsmajoriteten. Den första reservationen gäUer det s. k.polismansbegreppet. Enligt propositionen föreslås regeringen i av regeringenutfärdad författning få närmare definiera eUer bestämma vad som skallinnefattas i detta begrepp. Vi anser att vad som avses med polisman skallbestämmas i lag här i . Det finns ett mycket starkt skäl för det.Flera andra befattningshavare med grundläggande och viktiga befogenheter inomrättssystemets ram, t. ex. domare och åklagare, har sin rättsUga ställningbestämd i lag. Med de befogenheter som med rätt och skyldighet enligt den nyapolislagen givits polisen, inte minst vad gäller tvång och våld, ter det sigviktigt att inte delegerar till regeringen att bestämma vilkabefattningshavare som skall ha dessa befogenheter. Som en jämförelse kan nämnasatt begreppet krigsman definieras på motsvarande sätt i lag just därför att deti krig inte får råda något tvivel om vem som har rätt och skyldighet att brukavapen. Vår andra reservation gäller frågan om skallfrånhända sig en lagreglering av rapporteringsskyldigheten. Låt mig då genastsäga att vi inte riktar vår kritik mot den nuvarande möjUgheten tillrapporteringseftergift. Det är nödvändigt att från rättsmaskineriet rensa bortvissa bagatellartade förseelser för vilka rättelse kan vinnas genom tillsägelseeller på annat enkelt sätt. Frågan gäUer om gränserna för dessa skall bestämmasi lag eller i regeringsförfattning. Enligt vår mening bör på motsvarande sätt somgäller för åtalsunderlåtelse och nedläggande av fömndersökning i vissa falldenna gränsdragning ske genom lag. I annat fall löper vi risken från riksdagenssida att i praktiken överlåta åt regeringen att bestämma gränserna församhäUs-reaktionerna vad gäller ett stort antal förseelser, och det tycker viinte är godtagbart. Vår tredje reservation gäller frågan om gränserna förpolisens våldsanvändning. Även om det är allmänt uppfattat att den s. k.proportionalitets-principen alltid skall tillämpas har formuleringen ilagförslagets 10 § p. 3 enligt vår mening givit polisen en icke avsedd alltförvid befogenhet. Att med stöd av lagen tillåta våldsanvändning för avvärjande avvarje brott kan inte vara avsikten. Våldsanvändningen bör alltså begränsas påsamma sätt som i bestämmelserna om nödvärn i 24 kap. 1 § . Med det anförda yrkar jag bifall tillreservationerna 1,2 och 3 i justitieutskottets betänkande 27. Anf.154 HANS i (fp): Från sida hälsar vi förslagettill ny polislag m. m. med stor tillfredsställelse. Det är en uppföljning avriksdagens principbeslut rör det sigbl. a. om den rättsliga regleringen av polisverksamheten. Påen punkt - och den är principiellt viktig - går vi emeUertid emot förslaget.Det gäller polisens befogenhet att göra frihetsingripanden utan att det rör sigom pågående brott eller om omedelbar fara för brott. På en annan central punkti lagen om omhändertagande av berusade - LOB - framhåller jag i ett särskiltyttrande min personliga uppfattning. Där gäller det förhållandet att polisen ärskyldig att rapportera de omhändertagna till körkortsregistret, trots att dettainte kan göras i samtliga fall. Man lyckas nämligen inte fastställa alla degripnas identitet. 1sammanfattningen till propositionen markeras att lagen om tillfälligtomhändertagande - LTO - skall avskaffas. Och det äger nog sin riktighet, mendet centrala i den lagen, 3§, finns kvar, även om den nu stoppas in ipolislagen. Grunderna för dessa frihetsingripanden förblir desamma som i LTOoch som de har varit . Vad som tillkommer är atta-wisning och avlägsnande medtagits i lagparagrafen, men det är åtgärder somsannerligen inte varit främmande i polisens hittiUsvarande arbete. Det framgårredan av proportionalitetsregeln. I poUsarbetet har det emellertid oftadiskuterats vilken rättsgrund som finns för avlägsnandet. blir det rättsligtreglerat, och det hälsar vi med stor tillfredsställelse. Tyvärr uppstår nu nyasvårigheter när det gäller gränsdragningen mellan avlägsnande ochomhändertagande. Men kvar står att hela innehållet i LTO:s 3§ alltjämt blirkvar - ingripandekriterier som är nödvändiga enligt många bedömare, särskiltfrån polishåll, felaktiga enligt andra eftersom de inskränker medborgarnasfri- och rättigheter. Detfinns knappast någon lagparagraf som har utsatts för så mycket massmedial kritiksom denna. Förutom ett antal nedvärderande epitet har den karakteriserats somluddig och starkt ifrågsatts. Ytterst sällan har den fått positiva omnämnanden,och när så har skett har det i regel varit från polishåll. I rättvisans namnvill jag dock tillägga att när det gällt tillämpningen så har kritiken oftavarit alltför onyanserad och dessutom felaktig. Redani polisutredning framfördes tanken på att LTO borde preciseras.Därigenom skuUe den mista sin luddighet. I linje därmed föreslog LTO/LOB-utredningenatt grunderna för ett omhändertagande skulle knytas till brottsbegreppet.Därigenom skulle man uppnå den önskade preciseringen. Nuär det självklart att polisen både skall och måste ha tillgång till ett såingripande tvångsmedel som ett frihetsberövande. Annars kan den inte fullgörasin övergripande uppgift att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Däremotmenar jag att befogenheten måste begränsas till vad som är absolut nödvändigt. Enligtden hittillsvarande lagstiftningen och enligt förslaget tUl ny poUslag 13 § kanmedborgarna berövas friheten om de utgör en fara för den aUmänna ordningeneller stör den allmänna ordningen. Inte är detta särskilt tydligt ellerpreciserat. Och inte är det särskilt förutsägbart. Den enskilde medborgarenkan inte själv bedöma vad som kan leda till ett frihetsberövande. Genomatt - som föreslås i reservation 4 - knyta grunderna för ett omhändertagandetUl brottsbegreppet uppnår man väsentUga fördelar. Förutsättningarna för ettfrihetsberövande bUr klart och entydigt angivna, och medborgarna har möjlighetatt förutse vad som är tillåtet eller ej. Undersökningar visar att den som bliromhändertagen för ordningsstörning också kan bli omhändertagen för att avbrytaen pågående brottslig verksamhet, exempelvis förargelseväckande beteende ellerohörsamhet mot poUs. Genomknytning tiU brottsbegreppet uppnår man en annan stor vinst. Härigenom införman åklagarna som ny kontroll av ingreppets riktighet. Och det är ingen dåligvinst i tider då man oupphörligen diskuterar frihetsbegrepp och rättssäkerhet.För nog är det bekant att det finns människor som både anser att de har blivitoch också har blivit omhändertagna på felaktiga grunder. De har inteoch kommer inte att ha möjUghet att få rättelse. Visserligen kan man säga attde bara berövats friheten i maximalt och att det inte' kan bU någonvidare påföljd. Men i ett rättssamhälle måste man ändå få ha möjlighet attöverklaga ett frihetsberövande, som ju faktiskt kan ha varit felaktigt. Då kanman och även i fortsättningen klaga till JO. Och det gör man. Och där harförvisso arkiverats många klagomål . Men JO kan aldrig ge denklagande upprättelse. Möjligtvis kan han bedöma om den enskUde polismannenhandlat rätt eller inte. Motdenna bakgmnd, herr talman, och med ytterligare hänvisning tUl motivering ochförslag till lagtext i reservation 4 yrkar jag bifall till denna. Härefterskall jag något beröra lagen om omhändertagande av berusade -LOB - och mittsärskilda personliga yttrande, som berör rapportering och identifiering. NärLOB antogs av betonades det sociala inslaget. KriminaUse-ringen avdet offentliga fylleriet avskaffades. Det blev sjukvården ochinte polisen som främst skulle ta hand om de offentligt berusade. Mensjukvårdens resurser har inte varit tillräckliga. Det har betytt att de bemsadeoftast har hamnat i polisens fylleceller. SedanLOB:s tillkomst har antagit socialtjänstlagen, som ytterligarebetonar att utgångspunkten för samhällets sociala insatser skaU vara denenskildes bästa och att han själv skall kunna utöva ett inflytande. Men enligt körkortslagenär polisen skyldig att rapportera varje LOB-. Det rör sig om bemsade på företrädesvis allmän plats. Dethar inget med bilkörning att göra. Och det berör inte de människor som avläkare och socialtjänst är kända för missbruk och innehar körkort. Rapporteringenuppfattas inte som rättvis, eftersom det är en rad omständigheter som avgör omdet sker ett omhändertagande eller ej. Det kan bero . Det kan beropå polisens tillfälliga resurser. Det kan bero på om människor ringer ochklagar, osv. Ochinte heller upplevs det som särskilt rättvist att den som är insatt i systemet,okänd och förslagen undgår rapportering, eftersom han inte kan identifieras. År1982 var det t. ex. mer än 5 000 som förblev okända och därigenom undgickrapportering. Möjligtvis går det tillfälligt att minska antaletoidentifierade genom att polisen nu får möjlighet till kroppsvisitation. MenförmodUgen blir det mest en kodifiering av vad som redan sker. Det stora antalet oidentifierade innebär - enligtjustitieministern -knappast någon avgörande orättvisa eller annan olägenhet.Enligt mitt sätt att se kommer orättvisan och ojämlikheten inför lagen attbestå. Med detta, herr talman, yrkar jag än en gång bifall tillreservation nr 4. Den handlar inte om identifiering och rapportering vidomhändertagande av berusade utan om ingripande vid ordningsstörning. 155PER (vpk): Genom betänkande nr 27 från justitieutskottetföreslås anta en ny polislag. Förslaget i betänkandet innebär bifaUtUl regeringens proposition 1983/84:111 om förslag till poUslag m.m. Medanledning av denna proposition har vi från vpk avlämnat motion nr 2580, sombesvaras och föreslås avslagen i utskottets betänkande. 1 motionen föreslår viändringar i 13 och 19 §§ i den föreslagna polislagen. Eftersom vi inför vårriksdagens slutskede uppmanats attsöka vara kortfattade i kammardebatterna skall jag försöka leva upp till denuppmaningen och hänvisar dem som är särskilt intresserade till motivtexten ivår motion, som är betydligt mer utförlig än vad jag nu kommer att bU. Vår grundläggande utgångspunkt i synen på lagstiftning äratt statsmakten har en klasskaraktär som ytterst är ett stöd för den ekonomiskthärskande klassen i samhäUet. Lagarna, och sålunda också den nu aktuellapolislagen, är ett regelsystem som skall styra maktutövningen gentemot deenskUda människorna. Enligt vår grundsyn blir det de som är ekonomiskt ochsocialt svaga som i första hand kommer att bli utsatta för den repressiva maktsom finns inom polisen och som skall utövas i enlighet med vissa legala regler.Dessa regler är, i varje stat, utformade så att de slår vakt om den beståendeordningen i samhället. Mot denna bakgrund leds vi i våra ställningstaganden attsöka slå vakt just om de socialt och ekonomiskt svaga. Jag övergår med detta till att kommentera deändringsförslag vi har tiU propositionen och börjar då med 13 §. Denna paragraftar, i den utformning den fått i propositionen, över den tidigare LTO, lagen omtillfäUigt omhändertagande, som föreslås avskaffad. Antas denna paragraf somden föreslås kommer allt att förbli vid det gamla. Man för bara över den gamlaomdiskuterade LTO till den nya polislagen. Vi har från vpk varitkritiska till LTO och krävt att den bort upphävas. upphävs den, menåteruppstår i en ny och nästan oförändrad skepnad. Det anser vi ossinte kunna acceptera och föreslår därför en annan utformning av 13 §. Denändring vi föreslår överensstämmer med vad den bakomliggande utredningen,LTO/, föreslog men som propositionen nu gör avsteg ifrån. Detta avsteg motiverar föredragande statsrådet medremissutfallet av utredningen. Vi har emellertid ansett att det stöd hosflertalet remissinstanser som åberopas är ett stöd från remissinstanser, somsjälva är involverade i polismaktensrepressiva funktion i samhället. Det finns ju faktiskt remissinstanser, blanddem , som inte representerar repressionen och som förordar denlinje som.utredningen föreslagit. Vi föreslår sålunda, i likhet med LTO/, attingripande mot den som anses störa ordningen skall som rekvisit ha att den somskall utsättas för ingripande bryter mot lag. Lagbrottsrekvisitet anser vifullt möjligt att följa och är inget hugskott, eftersom det varit föremål förgrundlig utredning. Den utformning av 13 § som föreslås i reservation nr 4 tillutskottets betänkande tillgodoser i huvudsak vårt yrkande, och vi kommer attstödja detta förslag i den kommande voteringen. Den andra ändring i propositionen som vi tar upp i vårmotion gäller registrering av omhändertagna enligt LOB. Också här går vi påsamma linje som LTO/och kräver att registrering ikörkortsregistret av omhändertagna enligt LOB skall upphöra. Redan när LOB kom till, diskuterades någon form avregistrering av varje omhändertagande enligt denna lag. Såväl regering somriksdag tog då avstånd från tanken på en central registrering av omhändertagnaenligt LOB, och någon registrering kom heller inte till stånd. I denproposition som föreslog att anta LOB uttalade föredragandestatsrådet att starka principiella betänkligheter måste anses tala mot ettsystem, som innebär att man inför en central personrelaterad registrering avpolisingripanden. Den uppfattningen ställer vi oss fortfarande bakom . Detgör man däremot inte i propositionen och betänkandet från utskottet. Därför harvi yrkat på ändring. Vi anser för vår del att det finns ännu starkareskäl att gå emot en registrering än det gjorde vid LOB:s tillkomst. Trots attregering och riksdag gick emot en registrering har vi ändå fått en sådan iskymundan och via en bakväg. I praktiken förs det nämligen vidkörkortsregistret ett centralt register över omhändertaganden enligt LOB.Omhändertaganden under de sistförflutna två åren finns noterade i registret ochkan identifieras till viss person. Avsikten är att kunna bedöma om den somsöker körkort för ett nyktert liv och på den grunden kan betros med körkort. Det är dock en ensidig och missvisande grund att utgå frånendast de belastningar som LOB-omhändertaganden ger, och man kan på godagrunder anta att enskilda människor inom högre socialgrupper lever likaonyktert som den LOB-omhändertagne men ändå aldrig omhändertas., Vidare användsregistreringen vid körkortsregistret för ett antal andra ändamål, som inte allshar med körkort att göra. Också här grundar föredragande statsrådet sittavståndstagande från utredningens förslag på utfallet i remissomgången. Ävenhär kan anföras samma synpunkter som jag redan anfört vad gäller 13 §. Deremissinstanser som vill ha registreringen kvar står för repressionsintressen,under det att de instanser som har en social grundsyn vill ta bortregistreringen enligt utredningens förslag. En konsekvens av vårt ställningstagande mot registreringär att vi också går emot att man skall få kroppsvisitera omhändertagen i syfteatt fastställa Utöver den ändring i LOB som vi hemställer att Nr 152 regeringen skall framlägga förslag om yrkar vi sålunda på ett direkt tilläggtill den 19 § som gör kroppsvisitation för fastställande av identitet hosomhänderta- gen enligt LOB olaglig. Vpk har inte någon representant i justitieutskottet, ochdärför har vi inte Förslag till oolislag kunnat avge någon egen reservationpå dessa punkter. Med det anförda yrkar jag bifall till motion1983/84:2580, utom i vad gäUer 13 § förslaget till polislag, där jag yrkarbifall till reservation 4 till utskottsbetänkandet. 156 HANS i (s): Låt mig få börja med att konstatera att vihar fått ett bra förslag till polislag. I de stora övergripande frågorna är viockså överens inom utskottet. Pplisberedningens förslag, som ligger till grundför propositionen, har dessutom fått ett mycket gott mottagande avremissinstanserna. Jag skall därför inte ta upp kammarens tid med att tala såmycket om det vi är sams om, utan kort kommentera de motioner som föreliggeroch de reservationer som är fogade till utskottets betänkande 27. Den första reservationen, från , gällerpolismansbegreppet. Man föreslår att regeringen skall utforma ett förslag tilldefinition av begreppet polisman och att detta förslag skyndsamt skallföreläggas för beslut. Majoriteten i utskottet anser att det avflera skäl är lämpligt att polismansbegreppet ges en klar definition iförfattningstext och att denna bör beslutas av regeringen. Det finns ingenanledning, anser utskottet, att införa en definition i lagen. Huvudprincipen,som är inskriven i4§ polislagen, är att polismännen är tjänstemän hospolismyndigheterna, och det anser utskottsmajoriteten vara till fyllest vadbeträffar lagtext. I reservation 2, också den från , föreslås attnuvarande regler om rapport eftergift, som finns i polisinstruktionen, skalltas in i polislagen för att en utvidgning av institutet rapporteftergift skallförhindras. Departementschefen redogör på s. 43 i propositionen för på vilkagrunder rapportef-tergiftsinstitutet skall kunna utvidgas, och utskottsmajoritetenhar samma uppfattning. Majoriteten konstaterar också att om institutetstillämpningsområde utvidgas kan de brottsbeivrande myndigheterna koncentreraresurserna till den allvarligare brottsligheten och slippa syssla medbagatellartade förseelser. Med tanke på vad som komma skall - med anledning avrapporterna från kommissionen mot ekonomisk brottslighet - behöver resurserfrigöras för att dessa frågor skall kunna effektivt. I reservation 3 reagerar reservanterna motatt en polisman får använda våld för att avvärja straffbelagd handling och vill begränsa ingripandena till sådana fall som beskrivs i regler om nödvärn. Detta är en besvärlig fråga att avgöra, men vi är alla rörande eniga om att lagen bör utformas så att den utesluter möjligheter att använda mer våld än nöden kräver. som vi eftersträvar att stoppa användandet av våld, måste vi emellertid se till att polisen ges möjligheter att ingripa med demedel som krävs för att upprätthålla ordningen. Men att i en lagtext kristallklart 127 angeregler för hur tillämpningen skall ske är nästan omöjligt. Utskottsmajoriteten anser att de allmänna principerna förpolismans ingripande - bl. a. proportionalitetsprincipen om att det med hänsyntill omständigheterna är försvarligt och behovsprincipen om att våld fåranvändas i den mån andra medel är klart otillräckliga - innebär klarabegränsningar i att använda våld. Sedan, herr talman, måste vi ha tilltro tillatt våra poliser har så gott omdöme att de från fall till fall kan avgöra hurett ingripande skall ske. Vi har väl utbildade poliser, som först och främstser sig själva som allmänhetens tjänare, och dem skall vi ha förtroende för.Detta kan gälla också när det är fråga om att utforma lagtexten till 13 §. I sin reservation nr 4 räknar enmansutredaren iLTO/, i , upp de brott som oftastförekommer vid ingripanden enligt LTO. De frågorna har också vpk tagit upp imotion 2580. Det är förargelseväckande beteende, ofredande, ringa misshandel,åverkan, hemfridsbrott, olaga intrång, ohörsamhet mot ordningsmakten,vårdslöshet i trafik, brott mot vägtrafikkungörelsen och brott mot lokalordningsstadga. Jag räknar upp dessa brottstyper för att belysa provkartanav skäl för ingripanden som polisen har att göra i enlighet med gällandelagstiftning. Alla förstår vilka svåra avgöranden polisen har att träffa. LTO/förslag till uppmjukning fick starkkritik hos remissinstanserna. Det ansågs att polisens möjligheter attupprätthåUa den allmänna ordningen försvagas, och departementschefen har sammauppfattning. Reservanterna vin dra en gräns mellan brottslig handlingoch allmänt störande av ordningen, och det kan innebära att en polisman måstevänta tills störningen tar sådana proportioner att det blir ett brott. Så kanman, tycker jag, inte stifta lagar. Om den allmänna ordningen störs måstepolisman bl. a. med hänsyn till andra medborgare ingripa. I motion 2580 från vpk krävs att rapporteringen tillkörkortsregistret av personer som gripits enligt LOB skall upphöra. Jag kanhålla med motionärerna om att den som blir föremål för ingripande enligt LOBinte behöver föra ett onyktert leverne. Men i de allra flesta fallen finns detsäkerligen stora missbruksproblem bakom, om man försätter sig i en sådansituation. Det är också det enda sätt som finns kvar att registrera missbruk.Från alkoholpolitiska utgångspunkter anser ett enigt utskott attregistreringen skall vara kvar. Slutligen, herr talman, gäUer det vpk:s motion angåendekroppsvisitering. Det är 19 § i polislagen. Jag tror inte att det är lämpligt,att som motionärerna föreslår, ändra de regler som gäller, att alla som tas ini häkte skall awisiteras. Jag tror att vi måste ha den paragrafen kvar av mångaskäl, bl. a. för att skydda de intagna själva. Jag ber att få yrka bifall tiU utskottetshemställan i betänkande nr 27. 157HANS.PETERSSON i (fp): Låt mig bemöta utskottets talesman när han åena sidan starkt betonar vilken välutbildad polis vi har - och det gör han medrätta - och å andra sidan ifrågasätterdess kompetens att tolka gällande lagar. Låtmig sedan gå över till kritiken. Det har framförts stark kritik, i synnerhetfrån polishåll, men det har också anförts positiv kritik från ,. Medborgarrättsrörelsen, Svenska avdelningen avInternationella juristkommissionen, m.fl. Låtmig sedan erinra om att det var brottskommissionen,som en gång förvandladedelar av polisinstruktionen till en särskild lag, lagen om tillfälligt omhändertagande.Sedan dess har den kritiserats och bekämpats av bl. a. en rad socialpoUtiskaoch politiska organisationer. Motivet har varit att LTO och dess 3 §på oprecisa grunder gav polisen en okontrollerad möjlighet tillfrihetsberövande. Jagläste i Stockholms-Tidningen att den socialdemokratiska partikongressen uttalat sig mot LTO. Jag stäUer mig därför frågande till att utskottets talesman, justitieministern och hela regeringen kan gå emot kongressbeslutet. Låtmig än en gång påpeka att polisutredning på förslag av ensocialdemokratisk representant enades om att lagen som sådan borde preciseras.Men det har inte föreslagits i propositionen. Förslaget till 13 § i poUslagenär alltså identiskt med den kritiserade 3§ LTO. I reservation 4 finns dock denefterlysta preciseringen. På den bör, såvitt jag förstår, alla socialdemokrateri denna kammare rösta, om de inte skaU gå emot det egna partietskongressbeslut. 158 PER (vpk): Bara en kommentar till vad i sade.