prot · G709168 · 1983-12-31 00:00:00 — Vihar inget som helst intresse att, som någon moderatledare har sagt, som iEngland "tämja facket". Vi har inget intresse att försöka skapabalans genom ett sfålbad av arbetslöshet, som man försöker göra i en delländer. Vårtfrämsta intresse är aft slå vakt om välfärdspolitiken och att återerövra denfulla sysselsättningen i . Det är vårt viktigaste inrikespolitiska mål,och på den punkten ämnar vi socialdemokrater inte vika en tum. politik med full sysselsättning som mål ställer - det vill vi inte fördölja- höga krav på regering och riksdag, men också på alla andra grupper isamhäHet. I vårt land är viljan aft trygga sysselsättningen - hoppas jag - sågemensam att alla är villiga aft deha i detta arbete. Jagtror aft det är rätt att säga - om jag nu uttrycker mig med all tillbörligförsikfighet - att medborgarna börjar känna atf det lönar sig att delta iåteruppbyggnadsarbetet. Det ger resultat. Jaghar haft förmånen att få resa runt en hel del i landet , och överaHti landet har jag mötts av denna nya optimism. Det är inte bara övertygadesocialdemokrater som vittnar om atf utvecklingen nu går åt rätt håll. Ocksåmånga borgerliga väljare och företagare eller företagsledare med sympatier förde borgerliga idéerna berättar om hur den ekonomiska politiken har skapatmöjligheter för ekonomiska framsteg. Dehär människorna ser själva att är på rätt väg, att det blir bättre. Dekanske inte märker det så mycket i sina egna plånböcker - vi har ju hållit igennär det gäller konsumtionen - men de ser att hjulen åter börjar snurra för fullfart på deras arbetsplatser, och det är detta, mer än det mesta andra, som gerdem framtidstro. Iindustrilänet , som var 1960-talets under därför aft industrin dåbyggdes upp där och som sedan drabbades speciellt hårt under krisen, berättarman att industrierna nu återigen börjat anställa folk. land, ett annat typisktindustrilän, kunde man berätta om hur de stora basindustrierna görjätteinvesteringar men också om att man bygger ett elektronikcentrum i ,vilket hade varit en oerhört djärv tanke. I kanman se en forskningsby i , enorma framsteg för ett iMjölby och hur plötsligt , som varit ett kriscentrum och drabbats avväldiga strukturomvandlingar, nu börjar resa sig ur svårigheterna och satsaoptimistiskt för framtiden. Så här kunde man, om tidenmedgav, gå igenom län efter län i defta land. Allade människor som jag träffar har någonstans på känn att är på rätt väg,eller i varje fall att har chansen, har möjligheten. Just därför trorjag att många av dem är beredda aft satsa ännu hårdare för aft vi definifivtskall kunna säkra dessa framgångar som jag har mött. Sombåde finansministern och andra har påpekat, är detta naturligtvis bara ettförsta steg. Det,är första etappen. Vi skall icke förledas atttro att vi har klarat problemen, att allt är löst. Vi har fått fart på ,men skall vi se till aft det inte blir någon överhettning, att vi inteförsöker ta ut för mycket och klara för många problem på en gång. Vi skall istället, med en klok och i vissa fall ganska hårdhänt ekonomisk polifik,underbygga fortsatta framsteg. Dennaekonomiska politik fordrar naturligtvis ofta tråkiga beslut - eller impopulärabeslut, som det brukar heta här i riksdag - där man tvingas säga nejfill mycket som är viktigt. De har dock sin roll atf spela för att skapa ramenför ekonomiska framsteg i vårt land. Detär naturligtvis inte vi här i som åstadkommer återuppbyggnaden avSverige. Det är fillsammans med alla de människor ute i landet som önskar varamed om att åter bygga starkt som regeringen vill föra urkrisen. Denekonomiska politiken, m. m. 34 ()replik; har, till skillnad från , den här gångeninget manus. Jag undrar om det beror på aft det är ett anförande . Detskulle stämma rätt bra. Också då sade : Hurra, vad vi är bra! Det varingen hejd på hur bra det gick för . Andra länder påstod också då attSverige hade ett gott utgångsläge. Vi fick, om jag minns rätt, guldmedalj förden ekonomiska politiken under överbryggningsåren. Tongångarna nu är visste vi hur det var; den värsta krisen sedanefterkrigstiden. Ingaskulle vara gladare än vi om har rätt, om vi verkligen är på denriktiga vägen och allt är så väl som han gör gällande. Men ropa inte hej förränni är över bäcken. kommer det av allt att döma att se heltannorlunda ut. JagskaH gärna ta hjälp av lektion i språk. Jag sade atf stormfåglarnahopar sig. Det skulle vara aft stormfåglarna syns. Jag skall , efter dennalektion, ändra fill att stormmolnen hopar sig vid horisonten, för det är vad degör. De börjar skymta . Det är när högkonjunkturen vänder som bekymrenkommer. Denekonomiska politiken, m.m. Jag tillät mig i någon debatt - jagkommer inte ihåg i vilken - att ge etf erkännande vad gällde den devalveringsom regeringen gjorde. Skulle man devalvera, kom devalveringen vid rätttidpunkt. är det inte helt lätt att ge ett erkännande, för det stoppar minamotståndare allfid i halsen på mig, men det får jag väl ta som en del av dethär jobbet. Jag skulle nu vilja fråga: Vad säger om dendevalvering som gjordes av regeringen hösten innan, och som av OlofPalme då kritiserades i alla tänkbara tongångar? Har inte också dendevalveringen bidragit till framgångarna inom exportindustrin? i alla fall sagt det i sin egen bok. Han har betonat båda devalveringarnasvärde. Låt oss konstatera vad det är som är våra egenfligaproblem. Det ena är budgetunderskottet. Budgetunderskottet blev lägre än vad jag trodde av detenkla skälet att vi fick en konjunkturuppgång, som kom snabbt. Men vi kan intekomma undan att budgetunderskottet, om vi bortser från de kamerala finessernaoch engångsbesparingarna, trots denna väldiga konjunkturuppgång ligger oförändratkvar- så stort är det. Det är självklart aft det är på detta sätt. Om man infegör några reella besparingar, blir det givetvis ingen förbättring. När konjunkturerna vänder, ligger vi där med dennajättelika bromskloss om fötterna. Det måste vi inse. Då går det inte atf barasäga att vi i alla avseenden är på rätt väg. Jag talade i inledningsanförandef en del om bytesbalansenoch sade också atf investeringarna är extremt låga. Dagens investeringar iframfidens jobb skulle behöva vara betydligt större. Då skulle ocksåbytesbalansen se helt annoriunda ut. Så några ord om inflationen. Det är väl alldeles uppenbartför var och en atf devalveringsvinsfen äts upp om vi har en inflationstakt ochkostnadsökningar i vår indusfri på när våra konkurrentländerhar en inflationstakt på . Mot detta kan ingen gensagainläggas; Så förhåller det sig, och det är det som är bekymret. Regeringen harsjälv insett detta - därav mötena i , därav Feldts panikpaket ,därav oron , inför vad som skall hända . Sedan fill arbetslösheten. sade aft kurvornapekade nedåt 1982. Ja, det gjorde de - för inflation och för arbetslöshet. OchOlof har helt rätt i att kurvorna pekar uppåt - för inflation ochför arbetslöshet. Det är inte alltid bra när kurvorna pekar uppåt. har vi den högsta arbetslöshet som vi någonsin haftatt registrera i under modern fid - detta under den socialdemokratiskaregering som tillträdde med parollen atf det nu skulle bli fart och alla skullefå jobb. Det är ju fler människor utanför den reguljära arbetsmarknaden iSverige än det varit i modern fid. Det är det ni administrerar. Hur mandå kan säga att allt är så rosenröft är mer än jag förstår. De statliga investeringarna har totalt sett minskat underdessa år. Byggandet, som ni talade så mycket om, är lägre än det någonsin harvarit. har rätt i sin varning, nämligen att byggandet med ernya beskattning blir ännu lägre. läste jag dessutom att det skulle ske en razzia mot byggföretagenför atf de skall betala andras och underleverantörers skatteskulder. Det harsäkert också en utomordenfligt stimulerande inverkan på byggandet! Detavgörande är atf vi nu står inför en avtalsrörelse, när stora delar avdevalveringsvinsten redan är uppätna. Vad gör då den ? Jo,den samtalar med parterna. Man samtalar, och så samtalar man igen. Vi har i allödmjukhet försökt säga, att om man i stället verkligen ser fill att läggagrunden för en avtalsrörelse genom att hålla igen på statsutgifterna och sänkaskatterna kan man bereda marken. Om man dessutom säger fill arbetsmarknadensparter - ungefär som gör - att ingen regering, vilken färg denär har, kan garantera sysselsättningen oberoende av hur avtalen utformas, dåhar man nått en bit på väg - om man säger detta innan avtalsrörelsen börjar. Jaghållermed om att vi riksdagsledamöter nu infe är så fräscha och vackrautan börjar bli litet glåmiga. Det är inte utan atf många längtar ut tillsommaren här utanför. Vi är väl oense om nästan det mesta - det låter i varjefall så - men jag har förhoppningen att och jag är överens på enpunkt, nämligen om att är som vackrast denna årsfid och aft det ärosedvanligt vackert väder. Denekonombka politiken, m. m. 35 () replik: skyndade sig aft säga att det bara var exportuppgången somman hade uttalat sig positivt om. Jag står fast vid uppfattningen -som jagtycker atf och jag kan vara överens om - att om exportuppgången intehade kommit efter denna våldsamma devalvering ovanpå den devalvering som vihade genomfört, skulle vi ha drabbats av en katastrof. Men säger attjag bara uttalade mig om exporfupp-gångert - skall jag uppfatta det så atf OlofPalme instämmer i att regeringen har misslyckats på de punkter som jag i övrigträknade upp och som statsministern alls icke kommenterade? Statsministernfrågar mig om inställningen till devalveringar över huvud taget, eftersom jagbevisligen kritiserade er för denna våldsamma devalvering . Vi vetalla, att om en devalvering skall lyckas, måste den leda till atf vi direkt tarköpkraft från alla, atf vi sänker reallönerna. Om devalveringen inte får ledafill sänkta reallöner, kommer den att misslyckas. Det är ju det problemet somni är så djupt inbegripna i, när ni först nu har tagit upp dessaöverläggningar med arbetsmarknadens parter. Devalveringleder också nära nog undantagslöst fill inflafion. Vi mötte inflafionen genomatt sänka momsen. Men om ni nu känner denna oro - och jag förstår er - varförgick ni ut och träffade ett avtal på den offentliga sidan som bevisligen liggeröver det ni ansåg vara förenligt med det samhällsekonomiska utrymmet? Denfrågan har ni aldrig svarat på. Sedansäger atf det skulle vara ett exempel på hur vi på denicke-socialistiska sidan ägnar oss åf konfronfationspolifik, när vi säger atfvi inte ger upp kampen mot löntagarfonderna. Det säger när han somregeringschef, tvärtemot vad socialdemokraterna sade i valrörelsen - att Denekonomiska politiken, m. m. manskulle skapa en bred enighet om dessa löntagarfonder - har införtlöntagarfonder i strid med en enhällig icke-socialistisk opposition här ikammaren, i strid med ett enhälligt näringsliv och, enligt alla undersökningar,i strid med en majoritet av svenska folket. I den situationen kastar mot oss, som har velat behåHa den gamla ordningen i ekonomin, ochsäger att det är vi som har startat konfrontafionen. Det är i sanning belysandeför sätt att föra debatten! OlofPalme kan lugnt räkna med att vi för vår del kommer att fortsätta kampen föratt få dé kollekfiva löntagarfonderna ut ur systemet. Jag vill sedan ställa enfråga till statsministern. Vihar nu en högkonjunktur. Vi har en mycket uttalad, snabb uppgång med positivaeffekter på vår export och naturligtvis också på totalproduktionen.Självfallet konstaterar vi också posifiva effekter på produktiviteten, eftersomnäringslivet har kunnat börja utnyttja den kapacitet som var "ledig".Men vad är det som gör att infe ägnar ett ord åt det faktum att vi idenna högkonjunktur har en sådan hög arbetslöshet -137 000 arbetslösa - attfler människor är föremål för arbetsmarknadspoHfiska åtgärder än tidigare ochatt vi har ett stort budgetunderskott? Om detta är utmärkande förhögkonjunktursituafionen, hur ser på det manöverutrymme somregeringen har kvar när lågkonjunkturen kommer? Om man infe lyckas med aftvidta åtgärder så att budgetunderskottet minskar och så atf man får ut ursystemet alla dessa arbetsmarknadspolitiska satsningar, kommer vi att stå i ennära nog hopplös situation den dag lågkonjunkturen kommer. Och ett vet vi; Denkommer! Vadär det som gör aft statsministern infe ägnar ett ord och av allt att döma inteheller någon eftertanke åt denna sitiiation? 36 () replik; Jag tror att vi alla behöver komma ut i naturen. Finansministern sadeatt perioden var som fiden mellan hägg och syren. Det skallmöjligen vara i som det förhåller sig på det sättet; Jag tror att vialla, inkl. finansministern, behöver göra ett studiebesök ute i naturen. OlofPalme nämnde aft hade beräknat budgetunderskottetför nästkommande budgetår till . För den gissningenhade han två utgångspunkter- han har redovisat det i en artikel . Den enavar regeringens egen långtidsbudget, som visade ett underskott på 100miljarder. Den andra var aft just före valet hade sagtatt det var omöjligt atf spara i statens utgifter. Men genom att regeringen - inågon mån, i varje fall - har övergett uppfattningen atf det inte går att sparahar utgiftssidan utvecklat sig mera posifivt än vad då trodde.I dag ligger utgifterna ca 10 miljarder lägre än enligt beräkning. Menden stora förändringen, som varken han eller någon annan då kunde förutse, harju skett på inkomstsidan. Den är högre än vadregeringen själv gissade och mer än 20 miljarder kronorstörre än vad regeringen trodde i budgetpropositionen . Förklaringen till det är i första hand utvecklingen avlönesumman. Vi vet aft det kortsiktigt kan ge etf gynnsamt budgetutfall, menaft det kommer surt efter. Inte minst finansministern har själv flera gångervarnat för det. Jag noterade atf sade nästan ingenting omsysselsättningen. Misslyckandet med arbetsmarknadspolitiken blir mycketpåtagligt, om man jämför med ett tidigare högkonjunkturår, t. ex. 1979, som välär ungefär jämförbart med 1984. har den öppna arbetslösheten sfigitmed . Därfill kommer atf långt fler människor får temporär sysselsättninggenom olika arbetsmarknadspolifiska insatser. Den reguljära arbetsmarknadenhar alltså försämrats, trots att industrin går på högvarv. En regering som inte klarar av att pressa fillbakaarbetslösheten ens under en högkonjunktur har, menar jag, närmast förverkatsitt förtroende i en av de viktigaste centrala frågorna för människors välfärdoch trygghet. I stället för besparingar har man ideliga skattehöjningar.Löntagarfonder, som hotar näringslivets expansionsförmåga, har safts i ställetför uppskattning och stimulans till företagsamheten. Därfill har regeringentappat kontrollen över lönekostnadsstegringarna. Regeringen har låtit statensom stor arbetsgivare driva upp en löneutveckling som snabbt äventyrar fördelarnamed de senaste årens devalveringar. För atf skyla över detta misslyckande har regeringen medstora åtbörder kallat till sig arbetsmarknadens parter. Man har skyllt enokontrollerad löneutveckling på arbetsgivarna inom den enskilda sektorn. Detvar en mycket blygsam målsättning som statsministern angav för dessa överläggningar- i stort sett bara detta atf man träffades och fick tillfälle att resonera ochdiskutera stafisfik. Jag hoppas att parterna nu hjälper regeringen att kratsakastanjerna ur den inflationsbrasa som regeringens misslyckade politik hartänt, infe för regeringens skull naturligtvis utan för nationens och för dearbetslösas skull. Om inte löneutvecklingen-sätts på rätt spår igen, kommernämligen läget på arbetsmarknaden atf bli hopplöst svårt, när konjunkturenvänder . Under den tidigare debatten sade finansministern att man iregeringen inte har några planer på tvångsåtgärder mot arbetsmarknadens parter.Jag skulle vilja fråga statsministern: det bara en tanke i en infervjubok,eller kan statsministern bekräfta detta? har både finansministern ochstatsministern sagt att det kommer "motåtgärder", om infelöneökningarna frivilligt begränsas fill . Vilka motåtgärder blirdet? Blir det skattehöjningar, höjningar av arbetsgivaravgifterna ellertvångssparande? Kanstatsministern ge etf besked om detta? Den ekonomiska politiken, m. m. 37LARS (vpk) replik; När jag hörde här i talarstolentala om vädret trodde jag nästan atf jag hamnat på studiebesök på . Låt migbara säga i all vänskaplighef: Ge er inte på vädret också! Förstör inte detinför helgen! Låt det vara! Regeringen säger atf den vill pressa fillbaka inflationen. Den ekonomiska politiken, m. m. säger att han anser atf detta borde vi vara överensom. Ja, vi är överens om aft pressa tillbaka inflationen - men kanske ufifrånandra utgångspunkter och kanske framför allt med andra metoder. För regeringentycks nämligen inflafionen först och främst utgöra ett hot mot näringslivetskostnader och konkurrenskraft, medan vi är mest oroade över den ekonomiskaomfördelning från småsparare fill spekulerande låntagare som inflationen lederfill. Ett huvudproblem för regeringen tycks nu vara att löntagarna för förstagången kanske lyckats försvara sin reallön, sin rättmätiga del avproduktions- och vinstökningar. Detta ser regeringen som ett hot motnäringslivets vinster och lönsamhet. Jag tycker att det är märkligt att en socialdemokratiskregering ser som sin uppgift atf skydda kapitalägarnas intressen och gå emotlandets löntagare på det sätt som man nu gör. Det är märkligt atf regeringengör löntagarnas löner till inflationens huvudorsak. Vi skall komma ihåg attinflafionen faktiskt var rekordhög de år när löntagarnas reallöner sjönk allramest och snabbast. Om inflationen enbart beror på lönerna, borde den rimligenha minskat i stället under dessa år, vilket den alltså inte gjorde. Jag tycker atf regeringen skall fundera över sittmedansvar för inflafionen. Halva inflationen är ju egentligen resultatet avolika polifiska beslut. Nog borde väl regeringen ha som huvudfråga ochhuvudproblem aft fundera över om inte näringslivets enorma likviditetsöverskotfpå också påverkar inflafionen. Jag delar inferegeringens oro för näringslivets lönsamhet. Jag är inte heller överens medregeringen om dess s. k. tredje väg och förhoppningar om att enbartexportindustrin skall dra ur krisen och arbetslösheten. Jag anser att dagens verklighet ger oss rätt ochregeringen fel om man ser på företagens vinster, på investeringarna och påarbetslöshetssiffrorna. blir produkfionen och vinsterna större än någonsinförr, säger man. Aldrig har företagen haft så mycket pengar som attinvestera. Men gör företagen det? Detta måste väl ändå vara något som oroar regeringen ochnågot som infe överensstämmer med planerna och förhoppningarna. Näringslivettackar och tar emot vinsterna men bryr sig inte om aft investera i nya arbeten. Vad ser regeringen som sin huvuduppgift? Jo, man uppmanarlöntagarna att avstå från mer pengar, för att vinsterna skall bli ännu större.Därigenom förmår man näringslivet att öka investeringarna, tror man. När dessauppmaningar inte räcker angriper man öppet löntagarna och hotar med statliginblandning i avtalsrörelsen. Jag tycker infe en arbetarregering värd namnetskulle ägna sig åf defta och ha det som en huvudfråga. Min fråga till regeringen är: Vad kommer regeringen attgöra för aft försöka tvinga företagen atf använda sina rekordvinster för attinvestera i nya arbeten? försökte fidigarei dag ta upp en diskussion om den amerikanska embargopolifikens konsekvenserför svensk handel och svensk export med bl. a. de socialisfiska länderna ochländerna i tredje världen. Finansministern avstod eller hade inte fid atfdiskutera den frågan.Men jag vill fråga statsministern: Hur ser man från regeringens sida på den amerikanskaembargopolitiken? Vilka konsekvenser får den för svensk handel och export, t.ex. med , och med det aktuella ? En naturlig följdfråga är: Vilka initiafiv tänkerregeringen ta för att motverka embargopolitiken för att slå vakt om vårtoberoende och vår suveränitet över handel och export? Den här frågan skulle jag egentligen riktaockså fill företrädare för de borgerliga partierna, som i andra sammanhangtalar vackert om svenskt nationellt oberoende. Den ekonomiska politiken, m.m. Om fing som vi köper är försedda med restriktionernär det gäller försäljning, får vi respektera det. Men i övrigt skall vinaturligtvis bevara vår självständighet. De borgerliga talade om budgetunderskottet. Jag blir meroch fascinerad av sätt att hantera svenska språket. Han sade; Ometf par år så Hgger vi där med denna väldiga bromskloss om fötterna. Jag vill fråga: Om man ligger ned, vad spelar det då förroll om man har en kloss på fötterna? Framfart, som skulle hindras, brukar inteske i liggande StäHning. Jag förstår emellerfid med litet fantasi andemenirtgeni vad sade. Jag vill här ta upp ett par frågor. Om ni anser aftbudgetunderskottet är så allvarligt, varför ställde ni då fill med det? NärGunnar Sträng lämnade sitt fögderi 1976 var budgetunderskottet 3,7 miljarder.Sedan drog ni upp det fill 90 miljarder. Om ni tycker att det är så illa,varför gjorde ni då det, när ni hade ansvaret? Den socialdemokrafiska regeringen har lyckats nedbringabudgetunderskottet fill . Det är fanfasfiskt. Varför stårni inte upp och hyllar regeringen och uppstämmer en kör; Tänk atf vi äntligenfick en regering som kunde pressa ned budgetunderskottet - det som vi ställdetill med. Om ni tycker att budgetunderskottet är så allvarligt,varför återspeglas defta inte i verkliga förslag i era mofioner?Finansministern lyckades på ett fuHkomligt övertygande sätt här i debattenbevisa att detta inte sker. Det blir - om jag förstod saken rätt - någonmiljard mer i budgetunderskott med polifik. Det är luft ni har, ochluft och Adelsohns språk i kombinafion klarar inte upp några budgetunderskott.Jag förstår alltså infe aft ni ägnar så mycket fid åt detta. Sedan fill devalveringen. Vad vi egentligen var erriof närdet gällde era devalveringar var för det första aft ni underlät atf samråda medoss - ibland på ett från den dåvarande finansministerns sida flagrant högmodigtsäff. Det andra var aft ni inte följde upp med en ekonomisk politik. Vi följdeju upp devalveringen med en åtstramning av den ekonomiska polifiken, meduppgörelser med löntagarna om måttfulla löneavtal, som medförde en sänkning avreallönerna. Den ekonomiska politiken, m.m. däremot står här ochskryter med aft den borgerliga regeringen följde upp devalveringen genom atfsänka momsen, genom atf alltså släppa loss finanspolifiken. Det är enligt allaläroböcker precis det man inte skall göra. Så blev resultatet också att ni åretefter fick ett bytesbalansunderskotf på och ett fullkomligtgigantiskt ihållande valutaufflöde. Det är ett paradexempel på en misslyckaddevalvering, av precis det skäl som själv nämnde, nämligen att nikombinerade devalvering med en mera löslig finanspolifik. Då går det illa -vilket skulle bevisas. När det gäller arbetslösheten sade man i valdebatten attdet viktiga var förändringen av arbetslösheten. Jag har fittaf litet på hur detvar. Mellan , då ni började den här förtorkadeåtstramningspolitiken, och , då ni flytt fill , ökadearbetslösheten med 84 000 personer, därav 54 000 i industrin. Antaletsysselsatta minskade med 46 000. Det var alltså en mycket kraftig försämring,nästan katastrofal. Det var kärran som rullade. fill har arbetslöshetenminskat med 39 000 och sysselsättningen ökat méd 33 000. Jag kan inte säga atfdet har vänt, men den oerhört snabba ökningen av arbetslösheten som förekomunder den borgerliga tiden har dess bättre inte fortsatt. Detta visar vilken oerhört viktig arbetsuppgift vi harframför oss. Vi lever inte i en blomstrande internationell högkonjunktur. Vilever i en fid med en viss mycket tveksam konjunkturuppgång i och ettlitet bättre uppsving i , som vi, fack vare en offensiv ekonomiskpolitik, har kunnat haka på, med mycket gynnsamma resultat för svensk ekonomi.Trots dessa mycket stora framgångar på exportmarknaden är det klart atfresultaten icke har slagit igenom särskilt mycket på sysselsättningsområdet.Det visar hur mycket vi måste ta i. Det är klart aft jag tycker att de borgerliga är glåmiga isin argumentation. Jag tycker det. Ni är så fasligt gnälliga och misslynta.