prot · G70939 · 1983-12-31 00:00:00 — Jag tror att dethär är en väg som man måste gå för att nå fram till målet. Det syns litet dåligt på klockan hur man harkvar, men jag skall försöka sammanfatta i alla fall. diskuterade industriministern och jag dethär med anledning av nedläggningar, som var aktuella. Då hänvisadeindustriministern till specialstålskommissionen. Jag sade att jag för min delinte trodde att kommissionen kunde uträtta särskilt mycket, om den skullearbeta efter de villkor som ges i vårt ekonomiska system, där kortsiktigaprofiter går före samhällets och de anställdas bästa på ett sätt som sker påflera orter. På det svarade industriministern så här; Vi får väl se vadkommissionen kan åstadkomma. I varje fall bör vi göra det, innan vi dömer utden. Ett regeringsinitiativ som jag tog i frågan, sade industriministern omspecialstålskommissionen, syftade till att skydda jobben i stålindustrin genomökning av samarbete och samverkan mellan de stora svenskaspecialstålsindustrierna. Jag kaninte se att det förslag som har kommit fram från kommissionen på någotvis skulle skydda jobben. Tvärtom innehåller det i sig ett omfattandeavskedande, av närmare 2 000 personer. Den andra frågan måste bli: Kan verkligenindustriministern vara nöjd med vad som har kommit fram ? Om han inteär nöjd, vad vill han då sätta i stället? Jag menar att en sådan här omstrukturering avstålindustrin inte kan ske på storfinansens villkor. Det fordras en aktivregeringspolitik, med betydligt långsiktigare mål än dem som föresvävarregeringen. Om specialstålsindustrin Och verkstadsindustrin Det är så fascinerande med . Hantar aldrig notis om verkligheten eller det som har hänt i den fråga somdiskuteras. verkar inte ha följt med i ståldebatten undersenare tid. När jag lyssnade till hans inledning fick jag närmast känslan atthan har skrivit sitt inlägg , innan de olika turerna iståldiskussionerna hade ägt rum. Regeringen har verkligen visat att den inte kommer attmedverka till en omstrukturering på stålbranschens villkor, om det skall varastatliga pengar, med i sammanhanget. Det är typiskt: I interpellationen säger attdet vore en skandal om staten gick med på avsiktsförklaringen. låter detså här: Det är förfärligt att regeringen sade nej. flödar missnöjet ur herrHagbergs mun. Det är lätt att föra en debatt om man så att säga står på bådaståndpunkterna. Då behöver man ju inte bekänna färg utan kan anpassa sig litet.Men vad själv ville att regeringen skulle göra medavsiktsförklaringen har han inte sagt någonting om i sitt inlägg. Utmärkande för avsiktsförklaringen var ju att ägarnabegärde större insatser av staten än de var beredda att göra själva och att desläppte det nuvarande moderbolagsförhållandet till stålrörelserna - och det harvarit viktigt, för då har man täckt förluster och haft ansvar för de olikastålföretagen. Vidare menade regeringen när vi granskade avsiktsförklaringenatt stålrörelserna gick en ekonomiskt och strukturellt oviss framtid tillmötes. Genom avsiktsförklaringen visste ingen någonting om den kommandeindustristrukturen eller om de nya stålföretagens verksamhet. Ägarna föreslog - jag vill gärna repetera detta - attstaten skulle efterskänka ca 600 milj. kr. i vanliga lån och ca 800 milj. kr. ivillkorslån, mot att ägarna tillsköt ca 175 milj. kr. i en emission. I ett sentskede erbjöd sig ägarna att skjuta till ytterligare 100 milj. kr. i ettinvestmentbolag i Bergslagen och en i sista stund konstruerad buffert förförlusttäckning på 350 milj. kr. från andra än ägarna. Dessutom förutsesframtida kapitaltillskott om 300 milj. kr. från andra än ägarna. Även härväntas staten genom Investeringsbanken svara för merparten, nämligen 200 milj.kr. Däremot har företagen inte visat hur produktionsstrukturen skallförbättras, och de har inte ens gjort några prognoser över de nya företagensresultat, vilket jag finner uppseendeväckande. Samhälletsintresse av en rationell industristruktur, , är inte statsfinansielltbetingat utan grundas pä att åtgärder för att rationalisera produktionenbehöver genomföras snabbt och långsiktigt för jobbens skull och för Bergslagensskull. i Därförkrävde jag ett rakt besked av ägarna, att de skulle vara beredda att förframtiden - - ta ett klart definierat ägaransvar för de två nyabolag som de hade föreslagit. I den liggande Uddeholms-överenskommelseningår ett tioårigt ägaransvar. Syftet var att det finansiellt skulle finnas endirekt kornmunikation mellan de förhållandevis välbeställda ägarna och de nyaståjrörelserna genom att ägarna tog ansvar för resultatet. Jag menar att detskall vara så i en ekonomi, ätt de som äger ett företag också skall ha ansvarför resultat, utveckling och satsningar. Syftet är att ägarna skall hastarkaekonomiska incitament att verkligen snabbt och långsiktigt vidta bl. a.de av specialstålskommissionen utpekade strukturåtgärderna. Efter långa funderingar bland ägarna blev svaret att deinte var beredda att ta ett sådant ansvar. Därmed, menar jag, har de självaunderkänt sin egen konstruktion. Ingen trodde ujjpenbarligen så mycket på denya bolagen att de ville stå som majoritetsägare för dem eller gå i god för attförluster kunde täckas. Och en lösning söm de själva inte vågar satsa på ärinte heller bra för samhället, för de anställda, för orterna eller förBergslagen. Det är inte ägarnas uttåg ur specialstålet som samhälletspengar skall användas till, utan till utveckling och förnyelse, att tryggajobben och se till att också är en stark industrination närdet gäller specialstålsproduktionen. Får jag sedan tillägga att regeringen inte har sagt nejtill att lätta den finansiella bördan för de rostfria stålrörelserna. Tvärtomhar regeringen förklarat sig beredd att tillsammans med ägarna göra detta. Menregeringen är inte beredd att göra finansiella insatser enbart gentemot ägarna.Här har vi haft den liggande framför oss, där ägarnatar sitt tioåriga ägaransvar, tar över villkorslånen och tillskjuter likamycket friskt kapital som staten skriver av i form av gamla lån. Sådana lösningarär till för att underlätta vidare strukturgrepp, och sådana lösningar är jagberedd att diskutera med de andra bolagen också - och det vet de. Får jag så säga några ord om forskning och utveckling. Detvar litet egendomliga kommentarer som hade att komma med på denpunkten, upplevde jag. Han sade att forskning och utveckling är bra och gav t.o. m. regeringen litet beröm. Men så kom det: Insatserna och resultaten är intebra, för de hamnar ju bara i industrin och i företagen, och dessa är fientliga,menar . Här ligger skillnaden mellan mig och , detskall jag gärna erkänna, nämligen i vår syn på industrin och ekonomin. Jag troraldrig att vi kommer att kunna förenas. är en marknadsekonomi, medprivat industri, statlig industri och kooperativ industri, och förhoppningsvismer löfitagarägd industri. vill att i stort sett allt skall varaägt och planerat av staten enligt planekonomins alla lovsånger -öststatsekonomi. Jag kan gott tänka mig att den ekonomiska situationen i Polenär en drömsituation för . Han menar att forsknings- ochutvecklings- resultatenbara skall komma sådana företag till del som faller inom det planekonomiska systemet.Jag kan icke i grunden hålla med om ett sådant resonemang. Vi satsar på forskning och teknisk utveckling för att detskall komma som industriland till del, för att de anställda skall fådel av det, för att det skall bli ny produktion och nya jobb och för att viskall få utveckling i värt land. Jag kan gärna säga till attjag ofta sitter med uppvaktningar där de anställda och deras organisationerdeltar och där de hemställer om ökade statliga satsningar på just forskning ochutveckling, som kan ge bättre och tryggare jobb. Regeringen kommer därför attfortsätta att arbeta för en forsknings- och utvecklingspolitik som tryggarjobben och kan ge ny produktion och ny sysselsättning. Vi menar därför att omutvecklingsinsatser hamnar i industrin och företagen är det riktigt, för detär där som utvecklingen kan komma till stånd. Jag trodde att den senareperiodens negativa utveckling i planekonomierna rnöjligen kunde ha lärt Hagbergnågonting på denna punkt. Avslutningsvis vill jag säga, fru talman, att det är engrov anklagelse att hävda att regeringen inte bryr sig om sysselsättningen iBergslagen. Det är faktiskt den nya socialdemokratiska regeringen som först harpekat på situationen i Bergslagen, och i vår industri- och regionalpolitikprioriterar vi nu Bergslagen. Men man skall naturligtvis skilja på en nödvändiganpassning av verksamheten i stålindustrin dä vissa jobb försvinner ochsträvandena att skapa trygga och varaktiga jobb genom en rationellproduktionsstruktur. Det är ingalunda så att ett antal ståljobb inte varithotade om avsiktsförklaringen hade genomförts. Det var ju frånavsiktsförklaringen som siffran 1 800 kom. Det kan mycket väl vara så att nyadellösningar i stålområdet kan leda fram till att ett mindre antal jobb hotas -ingen kan säga någonting otn detta. Men man kan inte både behålla alla jobb ochbehålla konkurrenskraften när marknaden är svag. Det är en sådan realistiskuppfattning man måste ha när man ser pä Bergslagen. Då är det nödvändigt att mangör stora satsningar på att utveckla ny produktion och nya jobb, och på det ärregeringspolitiken inställd. Om specialstålsindustrin och verkstadsindustrin 19 LARS-OVEHAGBERG (vpk): Jag får återgälda industriministernskomplimang: Jag tycker att det är lika fascinerande att diskutera med ThagePeterson som han tydligen tycker att det är att diskutera med mig. påstår nu att jag är för någon form avöststatssocialism eller planekonomi, vilket betyder att han inte bryr sig omriksdagens handlingar, inte läser partimotioner, inte sätter sig in i andrapartiers ståndpunkter. Om han gjorde det skulle han ha fullständigt klart försig att ett sådant påstående är nonsens. Mycket enkelt; Jag tycker att de arbetandes egnaerfarenheter skall kiinna förverkligas. Den organisationsform som jag serframför mig är något slags "församhälleligande". Det kan ske ikooperativ eller i andra former, men framför allt skall det vara demokratisktförankrat, och inte som i fråga om Om specialstålsindustrin och verkstadsindustrin storfinansen,djupt odemokratiskt - något som en av arbetarrörelsens företrädare härförsvarar och tror på. Jag är litet bestört över den formulering somindustriministern nu tar till. Det som å andra sidan fascinerar mig är industriministernssätt att säga att jag byter ståndpunkt. Vad jag försöker säga är detta; Närindustriministern ställde , , i ochSkånska Cement, som kom med senare, inför kravet att ta ett tioårigt ägaransvaroch en förlusttäckning, trodde industriministern då att det skulle hålla? GårThage omkring med den illusionen, som jag vill kalla det, förstår jagatt regeringens industripolitik blir käpprakt galen. Såvitt jag kan förstå hardessa personer aldrig i något större sammanhang tagit ägaransvaret - och degjorde det inte nu heller. Därför frågar jag industriminister , sedanhan har upplevt att denna illusion sprack; Vad skall regeringen göra nu?Regeringen sitter ju ändå på ett demokratiskt beslutsunderlag i detta land, ochdet gör inte storfinansen. Jag kan vittna om, , att de arbetandesföreträdare, inte bara de som gör uppvaktningar utan de som arbetar och släparmed bara ryggar, enkelt uttryckt, trodde att det nu skulle bli andra bullar avi fråga om dessa ägare, när det kom en ny regering. Men beskedet här äratt det inte är någon större skillnad. Ni släpper inte ut miljarder-det ärskillnaden. Det kanske är någonting att ta med sig hem, att berätta att landetsindustriminister inte är beredd att skaffa sig de styrmedel han en gång här iriksdagen sade att vi inte hade. Han försökte då förespegla opinionen att vikanske skulle vilja ha dem. Den intressanta frågan är nu: Vad vill regeringenegentligen? Jag förutsätter nästan att man fortsätter med rationaliserings- ochstrukturverksamheten inom dessa företag, men kanske inte i samma samordnadeform som avsiktsförklaringen var tänkt att innebära. Det kanske betyder störreneddragning av personalstyrkan. Regeringen har ju godkänt en sådan inriktning. Men vad skulle komma i stället på dessa orter? Regeringensäger nu att man uppmärksammar Bergslagen. På vilket sätt gör regeringen det?Hur uppmärksammar man , , eller ? Vad är det som kanha någon dignitet när man rationaliserar i dessa stora företag ? Det ärstorfinansen som skall ha ansvaret, svarar landets industriminister. När det gäller forskning och utveckling är det bra attsådant kommer fram. Men har industriministern ingen erfarenhet av vad som händemed Elred? Detta system har man nu i ASEA och , men man anserinte att man kan utnyttja det i kommersiellt syfte, och därför används det inteheller. Det kanske skall säljas, men det har inte sålts, enligt vadsom offentliggjorts. Vad jag avser är de enormt stora framsteg som görs inomforskning och utveckling och som kan vidareutvecklas i betydande utsträckning.Kanske fackföreningarna, som uppvaktar industriministern, vill jaga på en delutvecklingsprojekt där storfinansen stretar emot, och kanske de vill ha statenshjälp. När sådana projekt skall förverkligas är det storfinansens snävagränser som gäller, och det är storfinansen jag anklagar, inteutvecklingsinsatserna. För att utvecklingsinsatserna skall få full effekt, ThagePeterson, måste storfinansens snäva intressen bort. Därför var egentligenhuvudfrågan: Hur skall regeringen attackera den ägarmakt som ,, och har uttryckt mot regeringen? Skall manbara sitta på första parkett och åse vad de gör i fortsättningen? I så fallmåste jag ställa frågan: Vad skall vi med industridepartementet fill? Om specialstålsindustrin och verkstadsindustrin Under detta anförande övertog talmannen ledningen avkammarens förhandlingar. 20HANS i (vpk): Att, som industriministern gör, försöka föraöver debatten till att gälla det polska exemplet - en krisekonomi blandplanekonomierna -visar att man har mycket litet att säga i den här frågan. Jagställer mig främmande till att göra direkta jämförelser mellan densocialdemokratiska politiken i vårt land och den som kan föras i andra länder,när vi nu skall lösa Bergslagens problem. Men det är naturligtvis så som detheter i ordspråket: När spiltan är tom bits hästarna. Har man ingenting attkomma med i den aktuella frågan ger man sig ut på en polsk resa och tror skall kunna klämma fill kommunisterna med det. Det är enalltför låg debattnivå. Bland väljarna var det säkert många som trodde på enförändrad politik när socialdemokraterna kom till makten. Och det är det som ärkärnfrågan i dagens debatt; Vad vill socialdemokraterna som de borgerliga inteville eller kunde? I opposition ropade socialdemokraterna högt om deborgerligas förfärlighet och deras okunnighet. Men man aktade sig noga för atttala om att det var en kris i den kapitalistiska ekonomin som man skulle behövagöra någonting åt. Många var de i Bergslagen som väntade på regeringsskiftetoch sade, att när vi får vår regering, när vi får socialdemokrater vid makten,då kan vi åtminstone tala med dem och få till stånd en annan utveckling. Men dagens interpellationssvar och dagens debatt visar attindustriministern inte har någonting ytterligare att komma med än vad deborgerliga företrädarna hade. Han är visserligen kritisk till de förslag somhar lagtsfram från specialstålsföretagen, men vad hade han väntat? Är det inteillusionspolitik att vänta sig något annat av storfinansen? Borde inteindustriministern här gå rakt ut och säga vad han anser om storfinansen och vadhan väntar sig av den, så att väljarna vet var han står? Tror industriministernatt storfinansen kommer att lösa problemen för framtid och för svenskstålindustri? Vart tog "rädda-jobben-målet" vägen, somindustriministern talade oni , då vi diskuteradespecialstålskommissionen med anledning av nedläggningar vid dentidpunkten? Vid det tillfället sade industriministern; Jag tar de härinitiativen för att rädda jobben. Om specialstålsindustrin och verkstadsindustrin så här ettår senare, när kommissionen lagt fram sin rapport, vad industriministerntänker göra för att rädda jobben! Vad kan vi förvänta oss för något nytt ipolitiken? Man måste diskutera vägen framåt och vägen på 1990-taletför svensk stålindustri. 'Man måste diskutera forskning och utveckling. Det ärminsann inte bara industriministern som har talat om forskning och utveckling iden här kammaren. Under en lång rad av år har vi via motioner ochinterpellatio-Iner försökt få tillstånd, initiativ från borgerliga och socialdemokratiska regeringar, att deskall ta tag i bl. a. den nya tekniken. Vi har satt det i samband medlokalisering i Bergslagen, där nedläggningskarusellerna snurrar allt snabbare. Då det gäller den politiska inriktningen och storfinansensmakt kan jag läsa i den socialdemokratiska tidningen , där man den 31januari sade att det var rena gatuslagsmålet, när 26 000 anställda köptes avSkånska Cement. Vad tänker industriministern göra åt detta gatuslagsmål? Tänkerindustriministern gå in och delta och fästryk, eller tänker han rycka undanorsaken till slagsmålet genom att socialisera specialstålsindustrin? I denmeningen anser jag att ett samhällsingripande är absolut nödvändigt, ettsamhällsingripande med de målsättningar som vi har lagt fast och somsocialdemokratin borde hålla sig till. Då finns det ingen anledning att skrämmamed . Om för en gångs skull nuvill lyssna på den han debatterar med,så skall vi klara ut en del saker när detgäller villkoren i stålförhandlingarna.. De villkor som regeringen ställde för att förhandlingarskulle komma till stånd om statens eventuella medverkan i omstruktureringen avstålindustrin var att ägarna skulle ge besked om att de tar ett klartdefinierat ägaransvar. Regeringen ställde alltså krav på stålföretagen, på denuvarande ägarna, att de med hänsyn till sina förmögenheter och med hänsyn tillsitt ansvar för företagen, regionerna och de sysselsatta klart skulle säga utatt de åtog sig att ta ett fortsatt ägaransvar. Jag menar att det var ettrimligt krav som jag ställde-på stålföretagen. Stålföretagen sade nej - inte ta detta ägaransvar. Då blev det inte några förhandlingar om statensmedverkan med statliga pengar. Regeringen sade: Nej, det blir ingen diskussionom statens medverkan , eftersom ni inte själva tror så mycket på planen att niär beredda att ta ett långsiktigt ägaransvar. förefaller vara ledsen över attregeringen sade nej och inte ja. Jag kan inte tolka detta, herr talman, på annat sätt än att hans drömsituation var att få komma hit till kammaren i riksdag och anklaga industriministern för att denne handskas lättvindigt med statens pengar och för att han gett upp inför stålindustrins ägare. Men den drömsituationén för försvann. Jag kan tänka mig att känner sig litet lurad, eftersom han inte kan föra debatten med utgångspunkt i att staten hade förhandlat på stålföretagens villkor. ' Jag kan förstå att inte fått läsa igenomuppgörelsen om , för det är en principöverenskommelse som inte äroffentliggjord. Men tillräckligt mycket är känt för att det skall stå klart attägarna till tar ett tioårigt ägaransvar för . Det bliralltså ett rakt rör mellan ägandekapitalet och stålrörelsen Uddeholm.Uddeholmsbolaget skall ha av aktierna och rösträtten i NybyUddeholm. Man tar, över de statliga villkorslånen från stålbolaget tillmoderbolaget, och man tillskjuter i friska pengar lika mycket, dvs. 330 milj.kr., som staten skriver av i gamla låri. frågar här två gånger: Varför troddeindustrimirtistern att iigarna till stålföretagen skulle gå med på ett fortsattägaransvar? Det var väl litet naivt att tro det, säger . Jagvill svara: Den uppgörelse som jag förhandlade fram med innebär attägarna har ett tioårigt, långsiktigt, ägaransvar för utvecklingen i NybyUddeholm. Sådana lösningar för att underlätta vidare strukturgrepp är jagberedd att diskutera med de andra bolagen också. Det vet de mycket väl oiri. Sedan blev det en debatt om marknadsekonomi kontraplanekonomi. började den debatten genom att säga att forskning ochutveckling är bra bara den inte hamnar i företagen - i industrin. Då sade jag:Vad är det för fel med det? har en marknadsekonomi med privata,kooperativa och statliga företag samt en del löntagarägda företag. Det är klartatt en övergripande statlig forsknings- och utvecklingspolitik i så fall måstestötta all industri. Då är det rimligt att också den privata industrin fårdraghjälp och stimulans av statliga forskningsåtgärder. Men det vill inteLars-Ove , för han menar att då blir forsknings- ochutvecklingspolitiken felaktig -den hamnar i privata företag, i storföretag ochi småföretag. Till detta säger jag: Vi kan icke göra den uppdelningen, eftersomvi inte har och inte heller vill ha en planekonomi i enligtsocialdemokratisk uppfattning. Vi vill bibehålla vår marknadsekonomi, för vitrormer på den än på planekonomierna. Vad är det för fel att vi i en debatt, där Lars-OveHagbergs partikamrat talarom vägar framåt och vägar , pekar på atterfarenheterna av planekonomierna inte enbart är positiva? Kan inte Lars-OveHagberg ändå göra den bekännelsen? Jag förstår mycket väl om ni båda blir störda av att blipåminda om östblockssituationen f. n. Men ni vill ju ha en planekonomi. Varför skäms ni då, när jag för in situationen i t. ex. i debatten? Det är den saken jag inte riktigt kan förstå. Ni blir nästan indignerade och säger häri talarstolen att industriministern vill föra bort debatten från och stålfrågorna - han har oförskämdheten att påpeka att och de andra na är planekonomier. ' Jag har själv varit där och studeratderas'industri- och näringspolitik och deras planekonomi, så jag tror att jagvef en heldel om vad jag talar om. Ni angriper mig för att jag försvararmarknadsekonomin. Då är jag litet överraskad över att ni själva skäms ochtycker det är obehagligt när jag pekar på situationen i planekonomierna. Detvar den frågan som uppkom Om specialstålsindustrin och verkstadsindustrin Om specialstålsindustrin och verkstadsindustrin till följd av inlägg om forsknings- ochutvecklingspolitiken. 22 (vpk): Jag skäms inte för planekonomin, det har jagaldrig gjort. Däremot tycker jag att landets industriminister borde skämmas förden låga nivån på sin argumentation. Tänk om jag skulle säga till honom: Varförskäms inte för marknadsekonomin? Se på arbetslösheten i , iEngland och i hela ! Men det gör han inte. Jagskulle kunna fråga honom varför han inte har förstånd att skämmas över detsystem som han brukar försvara. Men jag har faktiskt inte bett skämmas för arbetslösheten i . Jag är inte alls överens med företrädarna för planekonomini . Den planekonomin är i allra högsta grad byråkratisk. Jag vill haen demokratiskt förankrad planekonomi. Demokrati betyder i folkdjupet en höggrad av löntagarägande och kooperativt ägande. Jag hoppas att lyssnar . På s. 9 i vårpartimotion 1982/83:129 skriver vi bl. a. följande: "En nationalisering itraditionell bemärkelse", dvs. i vårt land, "är emellertid inte nog.Nationaliseringen är bara det organisatoriska medlet. Det kan; som sker i mångastatsindustrier , användas för att anpassa branschen till en kapitalistiskutveckling. Men vpk anser att ett förstatligande skall vara ett led i en ny,progressiv politik, präglad av självständiga målsättningar och grundad påarbetarklassens långsikfiga intressen." Vi skall alltså ha ett fack som bestämmer vilketförstatligande som bör komma i fråga. Den aVgörande frågan är om , trots sinaerfarenheter av engagemanget i specialstålsindustrin, fortfarande tror på dethär; Han trodde ju på och det hemliga avtalet som fastslog kunde ta fiö år. Då trodde han tydligen att det var fritt fram även förAnders Wall -som har kommit in i , han var inte med närpapperen undertecknades - för , för och för skåningarna.Det var till dem som budet gick. Det gällde större delen, eller åtminstone denrostfria delen av specialstålsindustrin och litet till. har emellertid fått nej, och därmed harhan fått en ny erfarenhet. Då är det intressant att få höra vad landetsindustriminister säger. Jag har i min interpellation sagt att regeringen inte börgodta detta förslag.