prot · G70945 · 1983-12-31 00:00:00 — Det som pågår i är nämligen ett politiskt spelom , där uppträder mycket oskickligt och mycket opsykologiskt. Vid ESK i fattades beslut om en konferens omförtroende- och säkerhetsskapande åtgärder och nedrustning! Den förstafasen, som tar sikte på de förtroende- och säkerhetsskapande åtgärderna,startar i . Det ärglädjande att och Sverigefår det stora förtroendet att anordna den s. k. . Låt mig taupp en fråga som rör den yttre ramen för denna konferens. har,dess värre, redan lyckats åstadkomma irritation bland deltagarländernapå grund av de höga lokalkostnaderna. har förhandlat medStockholms kommun och verkligen misslyckats. Konferensen får betala 31 milj,kr. Det är mer än betalade, och ändådisponerar konferensen inte hotellbyggnaden. I betalade man 9 miljonerper år, och i den summan ingick service med värdar, värdinnor och tolktekniker,vilket inte är fallet i . har ställt upp och hjälpttill med bostäder, och det är bra. Men att kommunen på detta sätt skall sko sigpå en internationell konferens är orimligt. kommer att fåalla ekonomiska fördelar av att ha konferensen här. Nya förhandlingar måsteovillkorligen till. Annars kan vi säkerligen räkna med att ochSverige är "spolade" för framtiden som internationellakonferensvärdar. har erbjudit sig att kostnadsfritt ställa lokaler tillförfogande. 1 inträffade den allvarliga händelsen, att de tioEG-länderna i en not till UD begärde en utredning beträffande kostnaderna.Detta är oerhört besvärande för , och frågan måste lösas. har ett stort ansvar när det gäller att medverkatill och underlätta strävandena till avspänning. har också ett stortansvar för att konferensen får en sådan inriktning att den kan utgöra underlagför en senare nedrustningsfas. Det innebär att stor vikt måste läggas vidfrågor om styrkereduktioner och minskade militärutgifter i . Sverigemåste medverka till att förhandlingarna kommer att omfatta både kärnvapen ochkemiska vapen. Stora förhoppningar knyts till om endialog mellan och utrikesministrar i samband med öppnandet avkonferensen . har här ett stort ansvar när det gäller attskapa möjligheter till en sådan dialog. Men då vill det till attutrikesledningen skärper sig. får det bli slut på de kaotiska förhållandenapå UD och allt trassel. De berörda måste ta sitt ansvar. Kanske kan det gåbättre när man får en parlamentarisk delegation till stöd och hjälp. Jag ingåri delegationen och är för min del beredd att göra vad jag kan för att medverkatill aktiva insatser för att försöka uppnå resultat på olika områden. I det spänningsläge som råder i världen känns det ändå braatt vi har lyckats få så pass mycket av samskrivning i vårt betänkande som vihar fått. I och för sig är ställningstagande svårtolkat.Moderaterna har i ett särskilt yttrande sagt att de inte delar regeringensbedömning vare sig när det gäller kärnvapenfrysning ellericke-förstaanvändning, non-first use, av kärnvapen. Med den formuleringen bordeman enligt min uppfattning ha avgivit en reservation, och frågan är om detsärskilda yttrandet är till för att visa att trots allt försökeratt rätta in sig i leden och nå samstämmighet med de andra partierna. I så fallär ju det positivt. Jag skall gärna tillstå att motion har ingettmig stor oro. Deras tal om friheten som fredens förutsättning har jag funnitorimlig. Vid centerkvinnornas 50-årsjubileum i gick jag tillangrepp mot denna uppfattning, som i praktiken innebar att förstsedan det skapats frihet i var det meningsfullt att arbeta förvaraktig fred i Europa.Det var en hel del moderater som skrev och grälade på mig - men jag fick dåundervisa flera av dem om motion och programskrift. Även CarlBildt skrev till mig - men jag ansåg inte att jag behövde undervisa honom. Hanhar ju själv skrivit under motionen och bör veta vad där står. Jag skall inte gå in i någon polemik här, utan barakonstatera att nu i betänkandet gör en helomvändning och frångårsin uppfattning. Det står i den gemensamma skrivningen i betänkandet följande; "Ettundanröjande av de ideologiska motsättningarna i får emellertid intevara en förutsättning för nedrustningsansträngningarna. Det är tvärtomnödvändigt att trots de spänningar som de ideologiska motsättningarna ledertill verka för nedrustning." Det är bra, tycker jag. Sedan är vi då också alla överensom att, som det står; "Arbetet för frihet från förtryck och orättvisor ialla länder är också ett arbete som ökar förutsättningarna för en varaktigfred." har ändrat uppfattning också när det gällerfrågan om frysning av kärnvapenarsenalerna. När förde framförslaget om frysning vid anmälde moderaternaingen avvikande uppfattning vid genomgången av talet. Det kan tyda på en vissinstabilitet, trots allt, i agerande i nedrustningsfrågor. Kvinnorna i fullföljer den svenskakvinnotraditionen när det gäller arbete för fred och nedrustning. Redan på1920-talet talade om nödvändigheten av att mänskligheten gör slutpå kriget innan kriget gör slut på mänskligheten. Och , när vi dessutomhar kärnvapen och ständigt experimenterar fram nya avancerade vapen, äger dessaord större giltighet . Centerkvinnorna i fullföljer också den svenska kvinnotraditionen.Vi har bl. a. tagit initiativ till att bilda Centerrörelsens fredsråd. I hade fredsrådet konferens här i , och när det gäller vårsituation i vill jag citera vad vår partiledare sadepå konferensen: "Det går inte att bortse ifrån att har blivitmer och mer indraget i det globala spänningsfältet. Orsaken till detta ligger ivårt strategiska läge, spänningen mellan stormakterna och nya fyndigheter avolja och gas i . Det är i det sammanhanget man skall se förslaget om enkärnvapenfri zon i norra . Lugnet och stabiliteten i är inte en gång för allagivna tillgångar. Vi vet att de ständigt måste försvaras och främjas genom enklok och framsynt politik. Det är viktigt att vi fortlöpande följer och sökerförebygga en utveckling som skulle kunna hota den mångåriga stabiliteten. Vimåste värna vår säkerhet. Vår politik måste inrymma en strävan attsöka överbrygga klyftor och hindra konflikter som kan beröra vår del avvärlden. Det grundläggande syftet med en kärnvapenfri zon i Nordenär att förbättra de nordiska staternas säkerhet. Vi vill minska karnvapenhotetmot det nordiska området. Vi har ett klart intresse av att kärnvapen inte finns ihavsområdena i vår närhet. Ett zonarrangemang i måste därför ocksåinnefatta förpliktelser rörande kärnvapenfrihet i liksom i denordiska ländernas närområde." Arbetetmåste gå vidare för den kärnvapenfria zonen i . De alternativa nobelpristagarna taladeockså på den konferens som fredsråd hade. De sade bl. "Kärnvapen är inte problemet, snarare symtomet.Problemet är krig, och bakom kriget mänskliga aggressioner, orättvisor, maktutan mening, patriarkat och kulturimperialism. Om vi inte klart och tydligtger oss på dessa problem kommer kärnvapennedrustning bara att ge oss litet tidinnan vi hittar på något annat sätt att döda varandra. Vi behöver miljonermänniskors aktivitet och handling." Fredsrörelsen är och förblir det största hoppet förframtiden, och här, menar jag, får ingen undandra sig sitt ansvar. Fler ochfler yrkesgrupper går in i kampen mot kärnvapnen, och en av de senasteyrkeskategorierna är Bönder mot kärnvapen. Detta är positivt. Utifrån vår uppfattning i om sambandet mellancivil kärnkraft och kärnvapen har vi från i utskottsbetänkandetreserverat oss på två punkter. kommer att ta upp dessareservationer, dvs. frågan om kärnvapenspridning och utförsel av utbräntkärnbränsle. Jag yrkar bifall till reservationerna 2 och 4 och i övrigttill utskottets hemställan. Under detta anförande övertog förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 34 (vpk): inledde USAutplaceringen av nya NATO-kärnvapen i . Trots ett betydande folkligtmotstånd, trots enträgna vädjanden om ett uppskov med utplaceringen ochfortsatta förhandlingar bestämde sig att trotsa opinionen och att inledautplaceringen. Kort därefter inträffade det som många väntat, fruktat ochvarnat för; förhandlingarna om euromissilerna i bröt samman. Europasregeringar, som inte fått delta i förhandlingarna, kunde bara konstatera attden kanske sista chansen gått förlorad att förhindra utplaceringen av nyakärnvapen och att förhindra en ytterligare skärpning av det redan spändainternationella läget. Som en del av fredsrörelsen har vårt parti deltagit iopinionsarbetet för att stoppa utplaceringen av nya NATO-kärnvapen och för attmöjliggöra fortsatta förhandlingar. Vårt parti och en rad andra socialistiskaoch kommunistiska partier i - nu senast det italienska kommunistpartiet- har också vädjat till det sovjetiska att verka för att man,under förutsättning att förhandlingarna i fortsätter och inga nya kärnvapenutplaceras, ensidigt borde kunna börja reducera antalet . Svaret på detta är att är berett att förhandlaom avveckling av alla medeldistansvapen i men att NATO vägrat ta hänsyntill och medeldistansmissiler. Man hänvisar också i svarettill att vidtagit flera ensidiga nedrustningsåtgärder och att maninte anser sig kunna gå längre. Jag vill notera argument, men vidhåller våruppfattning att det finns alldeles för många kärnvapen i . Vi hänvisartill att en stark opinion säger nej till alla nya kärnvapen, vare sig de kallaskryssningsmissiler SS-20 eller Pershing 2. utplacering av de nya kryssningsmissilerna Pershing2 fullföljs . svarar med att placera ut kärnvapen i DDR ochTjeckoslovakien. Detta inger stor oro. Vad värre är - dialogen mellanstormakterna och deras militärallianser tycks nu gå mot ett totalt sammanbrottoch följs av en intensifierad upprustning - och detta i ett läge dä dialog ochsamtal kanske behövs mer . I stort råder ett jämviktsläge mellan ochSovjetunionen, mellan NATO och . De styrkeskillnader som finnsmenar vi är främst beroende på olika militära strategier och inte på den enaeller andra sidans övertag. Båda blocken förfogar dessutom över militäraförstörelsevapen i sådana mängder att de kan förgöra varandra om,varför talet om balans och jämvikt egentligen saknar reell betydelse. Bådasidor har alldeles för många kärnvapen. Det finns därför inget militärt behovav dessa nya kärnvapen i vare sig öst eller väst. Det är en felsyn av militärastrateger i och om de tror att fler kärnvapen ger ökadsäkerhet. Ännu värre är att om ansvariga politiker accepterar denna felsyn, kandet leda till dåraktiga politiska beslut. När det gäller euromissilerna är förhållandet det attSovjetunionen förfogar över ca 560 SS-4- och , varav ungefär tvätredjedelar, 370, är riktade mot . NATO-sidan förfogar i ochFrankrike tillsammans över 162 medeldistansmissiler. Med de nya euromissilernaskulle NATO-sidan ha 734. Det är några fakta i all korthet. har lagt fram en lång rad konstruktivaförhandlingsförslag. I slutskedet i föreslog man bl. a. att dra nerantalet till en nivå motsvarande och . Därmedskulle ett absolut jämviktsläge mellan NATO och ha uppnåtts.Antalet kärnvapen i skulle då ha minskat i stället för att som öka. Det var många som i det läget menade att och NATOborde ha accepterat detta förslag, bl. a. och de västtyska socialdemokraternassäkerhetsexpert . Med stor säkerhet hade nog många fler inomNATO-blocket samma uppfattning. Men sade nej. Administrationen iWashington sade nej och gav klartecken för utplaceringen av de nya kärnvapnen. Det har också stått klart att inte varitsärskilt angeläget om att nå en uppgörelse i , innan de 572 Pershing2-kryssningsmissi- 4 protokoll 1983/84:45 lerna harblivit utplacerade. Man har från ;s sida gjort klart att man eftersträvarmilitär övervikt och vill förhandla utifrån en militär styrkeposition. Därförvar det inte möjligt att nå en uppgörelse i och därför harförhandlingarna brutit samman. Huvudansvaret för detta bär ochVästtyskland. Det är det ena. Eftersom huvudansvaret ligger där, kan ingenfrikännas ansvaret för sammanbrottet och det spända läget. Inget land somdeltar i kapprustningen är utan ansvar. Säkerhetspolitiken i står nu inför nya allvarligaprövningar. Nya kärnvapen utplaceras i både öst och väst. Länder som tidigareinte haft kärnvapen på sitt territorium utrustas,nu med kärnvapen.Kapprustningen skjuter ny fart. Misstron och misstänksamheten mellanstormakterna skärps. Det internationella klimatet försämras, och denlivsnödvändiga dialogen och avspänningen försvåras. Denna utveckling står i skarp kontrast mot deförhoppningar som fredsrörelsen och folkflertalet i har. Detta kan mansäga mot bakgrund av att miljoner människor i både öst och väst har sagt ifrånatt man inte vill ha fler kärnvapen. Jättelika demonstrationer har genomförtsmed krav på en avveckling av kärnvapenarsenalerna. Det har genomförtsdemonstrationer för ett och en hel värld fri från kärnvapen. Det råderinget tvivel om att om folkviljan hade fått råda hade inte heller utplaceringenav nya kärnvapen genomförts - varken i öst eller i väst. Ingen kommer heller att kunna övertyga mig om attmänniskorna i eller DDR, i ellerItalien känner någon ökad trygghet när dessa djävulska vapen skallplaceras ut i deras länder. Fredsrörelsen hoppades kunna övertyga de närmast berördaregeringarna i att säga nej till utplaceringen och i ställetfortsätta förhandlingarna i . Men det var inte möjligt. Regeringarna ochde konservativa parlamenten i , och har ju sagt ja.Trots detta tillfälliga bakslag står emellertid fredsrörelsen paradoxaltnog starkare än någonsin . Den utplacering som är beslutad är inte heller avslutadförrän , och självfallet ger inte fredsrörelsen upp sin kamp. Den har ocksåhaft framgångar på andra plan. En överväldigande majoritet i säger nej.Det holländska parlamantet har sagt nej. De socialdemokratiska partierna iVästtyskland, och har sagt nej - vilket ju inte saknar betydelsei sammanhanget, då ett par av partierna i en mycket snar framtid åter kan sittai regeringsställning. Man har också börjat diskutera ochbegära demokratiskareformer inom NATO i syfte att bryta dominans. Det vore i dettasammanhang positivt och en framgång för fredsrörelsen om samma diskussion inomWarszawapakten kom till tydligare uttryck än . Det stora flertalet länder i har ingakärnvapen och har heller inget intresse av väpnade konflikter. Tvärtom vill manbli av med de kärnvapen som finns och leva i fred och avspänning. Menförhållandet ;'ir det att man påtvingas kärnvapen, pressas in i politiskaförhållanden som andra skapat,och saknar reellt inflytande över nedrustningsförhandlingarna: För att främja fred, avspänning och nedrustning måstedessa nya europeiska strävanden få ökad betydelse. länder måstesjälva, utan yttre tvång och tryck, få vara med att bestämma om sin egen ochhela säkerhet. Det är en helt oacceptabel ordning- varockså inne på detta - att de två stormakterna, med sina särskildasäkerhetsintressen, förhandlar sinsemellan och bestämmer över hela det övrigaEuropas säkerhet. Allt fler måste fås att inse att detta är en osäker ochbräcklig grund att bygga fred och avspänning på. Allt fler inser säkert ocksådet och försöker diskutera dessa svåra frågor. Det är frågor om hur folken ochregeringarna i skall få vara med och bestämma över sina egnasäkerhetsintressen och om hur ett nytt säkerhetssystem, som vilar på annangrund än kärnvapenavskräckningen, kan skapas. Vi vet dess värre att samma politiska krafter som iCentraleuropa sagt ja till utplacering av nya kärnvapen finns representeradeockså i vårteget land. Här finns inga kärnvapen att säga ja till. Därför sägerman i stället nej till, och motarbetar, försöken att få till stånd en nordiskkärnvapenfri zon och andra förslag för att stoppa kärnvapenupprustningen. Det har funnits én relativt stor enighet omvårt lands utrikespolitik, om vår neutralitet och alliansfrihet. Så sent somvåren 1982 kunde också en helt enig riksdag besluta att arbeta för en nordiskkärnvapenfri zon som ett första steg mot ett kärnvapenfritt . Det var ettframsteg och ett viktigt bidrag för att främja avspänningen och nedrustningssträvandena. Men vad har hänt ? Jo, i verkligheten harmoderaterna malt sig ur den tidigare enigheten och utgör en fraktion inomutrikespolitiken -visserligen nödtorftigt kamouflerad i ett uttunnatutskottsbetänkande. Men i sak är man överens med och de konservativaNATO-regeringarna i , , och - vilkas helastrategi bygger just på kärnvapenavskräckning från en ständigt högre nivå. Den moderata partimotionen, som har berörts här tidigare,kan knappast utan problem inordnas i vårt lands linje av neutralitet ochalliansfrihet. I stället för att gå till attack mot kapprustning ochkärnvapenavskräckning har den som sin huvuduppgift att proklamera ett politisktkorståg mot de socialistiska länderna. Dessa måste kuvas och genomgå storaförändringar för att freden skall främjas. Det här är en inställning som påalla punkter överensstämmer med och . Den moderata motionen innehåller ingenting om avspänningeller fredlig samexistens. Det är en farlig utrikespolitik. Det är en farligkurs, som inte bara saknar förankring i svensk politik utan också tycks varaifrågasatt inom moderata samlingspartiet självt. Det är glädjande att från sätter frågeteckeni kanten för 3etta. Jag har också sett delar av tal, förfolkpartiet, som innehåller vissa frågetecken till den här inställningen. Sakförhållandetär, att när fyra andra partier demonstrerar för fred och nedrustning,står vid sidan om. När fyra partier diskuterar hur kanbidra till att inrätta en nordisk kärnvapenfri zon, letar oavbrutetefter nya hinder. När de fyra andra partierna uttalar stöd för kravet påfrysning och minskning av dagens kärnvapenarsenaler, försvarar moderaternaUSA:s kärnvapenupprustning. Då de andra fyra partierna diskuterar hurkärnvapenavskräckningen skall kunna ersättas med ett säkrare och bättresäkerhetssystem, talar fortfarande om de fredsbevarande kärnvapnen. Detta visar att säkerhetspolitiska synskiljer sig från den som de andra partierna i har. Den framstår alltoftare som ett avsteg frän vårt lands officiella och traditionella linje avneutralitet och alliansfrihet. Å andra sidan har ännu ingen ledande moderat politikeröppet vågat ifrågasätta den officiella linjen. Men i olika moderaternanärstående organisationer, t. ex. studentförbundet, är neutraliteten ochalliansfriheten inte bara ifrågasatt utan också övergiven. Dess kampkrav är,enligt vad man själv säger, ett "biståndsavtal med NATO". Det här gör att agerande i olika konkretafrågor ger anledning till oro. Att en medlem av störtariväg till dagarna efter det att kommissionen lagt fram sina resultat ochöverlägger med företrädare för den amerikanska underrättelsetjänsten i direktanslutning till offentliggörandet av kommissionens rapport ger fortfarandeanledning till många frågor. Varför denna brådska? Vad fanns att säga, som mani inte redan kunnat informera sig om? På vems uppdrag reste han? agerande i det som borde kallas"korridorfrågan", men som av olika skäl kommit att kallas"Bahr-affären", är också det mycket märkligt. Man har med en sällsyntenvishet undvikit att diskutera och ta ställning till själva sakfrågan:inrättandet av en kärnvapenfri korridor, en korridor fri frånslagfältskärnvapen, i mellan NATO och . I ställethar man ägnat all möda åt olika, mer eller mindre oviktiga, formfrågor, och detgör man fortfarande. agerande i de s. k. ubåtsaffärerna inger inteheller något förtroende. I ett läge när det är av stor betydelse för vårt landssäkerhetsintressen att skarpt säga ifrån och protestera mot kränkningar avsvenskt territorialvatten och att slå vakt om respekten för och tilltron tillden svenska neutralitetspolitiken, då sätter sina partiintressenfrämst och försöker använda detta svåra läge för att göra partipolitiskavinster. T. o. m. mittenregeringen, som ju var en borgerlig regering, blev juutsatt för de moderata partikampanjerna. Det säger väl det mesta ommoderaternas synsätt och opålitlighet i de utrikespolitiska frågorna. För att främja fred och avspänning i är det viktigtatt neutrala och alliansfria länder som spelar en aktiv och pådrivanderoll. Detta förutsätter att av alla uppfattas och erkänns som neutraltoch alliansfritt. agerande har sannerligen inte bidragit tilldetta. Vilket intryck får man väl utomlands, när en ledamot av ,av utrikesutskott och av utrikesnämnden, direkt efter det attkommissionens rapport offentliggjorts störtar i väg till för att stå tilltjänst med ytterligare informationer? Det internationella förtroendet för kan ha skadatsav de många s. k. läckorna av hemligt material från UD. Det är nödvändigt attkomma till rätta med dessa missförhållanden, inte minst med tanke på denkommande . Hur skall de deltagande länderna kunna kännaförtroende för de svenska värdarna om de vet att hemligt material via UDfortlöpande sprids till massmedierna? Läckor från kanslihuset och UD är i och för sig kanskeinte så uppseendeväckande. Vad som dock nu gör läckorna från UDuppseendeväckande är att de på ett så iögonenfallande sätt tycks varasamordnade med och ibland t. o. m. tycks ingå i de moderata partikampanjernamot regeringen och mot landets neutralitet och alliansfria politik. Om det är så att UD-tjänstemän utnyttjar sin ställning ochtillgång till känsliga och hemligstämplade handlingar för att underminera ellerför att bekämpa utrikespolitiska beslut av riksdag och regering, är ju dettamycket allvarligt och en mycket större fråga än den som handlar om läckor frånUD. Då måste ovillkorligen dessa missförhållanden rättas till. kommer, efter den senaste tidenshändelser, att spela en ännu större roll än man räknade med när man planerade.Det blir det kanske enda tillgängliga forumet för en fortsatt dialog mellanstormakterna, mellan länderna i de båda militärallianserna och mellan allaEuropas regeringar. Som värdnation vilar ett särskilt ansvar på oss att bidratill att konferensen kan bli ett konstruktivt bidrag för att riva ner misstronoch i stället åstadkomma förtroendeskapande åtgärder som kan främja avspänningoch nedrustning i . Efter sammanbrottet i Genéveförhandlingarna omeuromissilerna och efter aviserade motåtgärder ställs Europainför många nya problem. Kärnvapenupprustningen och kapprustningen över huvud tagetfår ny fart. Spänningarna och krigsriskerna ökar. Jättelika ekonomiskaresurser, som kunde användas för att ordna arbeten till de nära 30 miljonerarbetslösa människorna i , slösas i stället bort på nya kärnvapen. Det är svårt att tro att de avbrutnaGenéveförhandlingarna kommer att återupptas i sina gamla former, även om detvore önskvärt. Därför behövs det säkert nya initiativ. Man kan inte enbart litapå och utgå från att sådana kan komma från de förhandlande själva. Det ärmöjligt att det behövs någon form av europeiskt initiativ - från de länder somstått utanför förhandlingarna, trots att det är de som berörs avutplaceringarna. En tanke är att man åtminstone borde försöka fördröjamonteringen och de definitiva utplaceringarna, föratt ge utrymme för fortsattaförhandlingar-med ett deltagande av alla regeringar i . Likaså tror jag att den tidigare Palmekommissionensförslag om en kärnvapenfri korridor mellan NATO och iCentraleuropa åter måste aktualiseras. Det förslaget är möjligen ännuintressantare efter Jag tror inte att en sådan korridor genom löser degrundläggande problemen, men den kan möjligen fungera som en förtroendeskapandeåtgärd, som kan bryta den farliga spiral som vrider upp misstron ochspänningarna i . Arbetet för att skapa förutsättningar för inrättandet aven kärnvapenfri zon har också ökat i betydelse. Inget land i har sagtnej till förslaget, inte ens de norska och danska högerpartierna, som medverkaroch sitter i regeringarna. I stället har olika politiska och militärainvändningar rests, bl. a. orsakade av och medlemskap i . Vårt parti har under en följd av år efterlyst ökadesvenska ansträngningar och ett mer systematiskt arbete i zonfrågan. a. harvi framfört förslag om ett svenskt handlingsprogram för att åstadkomma en nordiskkärnvapenfri zon. Vi konstaterar att regeringen givit den nordiska zonenhög prioritet och systematiserat sina arbetsinsatser. Det tycker vi är bra.