prot · G70992 · 1983-12-31 00:00:00 — visade i sitt anförande på sanningen om vad som harhänt med budgetunderskottet, om man gör en jämförelse i jämförbara siffror,nämligen att det s. k. underliggande budgetunderskottet under socialdemokraternastid har stigit från 75 till drygt 90 miljarder. Om man skulle använda ArneGadds eget ordval, skulle man kunna säga att socialdemokraterna har raseratSveriges ekonomi i snabbare takt än . Får jag ge ytterligare ett råd i all välmening:Lämna den enkla partidemagogin till partimötena på och försökkomma med i den seriösa debatt om den offentliga sektorns finansiering som försbåde här i och på många andra ställen i samhället! I den debattenskulle vara välkommen. 9CARL-HENRIK (vpk) replik; Vi har alla med stort intresse noterat attmoderata samlingspartiets politik numera är så subtil, att den bestäms avkommatecken och deras placering. Men det var inte det jag skulle säga, utan jagvill instämma i det sista som sade i sitt anförande, nämligen att densocialdemokratiska regeringens politik inte på något sätt kan betraktas somlyckad så länge vi har en så omfattande arbetslöshet i det svenska samhälletsom . Men frågan är då; När får vi de åtgärder som behövs för.att verkligen kraftigt reducera arbetslösheten? Och en annan fråga som trängersig på är följande: Enligt den finansplan som vi diskuterar harstatsbudgeten 1984 direkt och indirekt en efterfrågedämpande effekt som kanberäknas till 2,av bruttonafionalprodukten. Om regeringen hade fört en annanpolitik, som icke haft den här efterfrågedämpande effekten, skulle läget alltsåha varit ett annat. Man kan bl. a. förutsäga att arbetslösheten skulle ha kunnatvara väsentligt lägre än med den politik regeringenföreslår. Jag tror att regeringen överdriver de s. k. underskotten isvensk ekonomi, framför allt när det gäller statsbudgeten. Den fråga jag än engång vill ta upp är varför man inte använder det andra beräkningssätt som finnsnär det gäller att uppskatta underskottet i statsbudgeten, nämligen att man räknarden samlade offentliga sektorns underskott, som ju är väsentligt lägre än desiffror som här figurerat i debatten. Det underskottet beräknas 1984 bli 34,4miljarder kronor, oräknat den över statsbudgeten finansierade upplåningen. Detär också en hög siffra. Jag vill verkligen inte underskatta ränteskulden ellerde problem som den för med sig och som vi drar med oss ifrån de borgerligaregeringarnas tid. Men mot denna siffra, 34,4 miljarder, vill jag ställa att deoffentliga investeringarna beräknas uppgå fill över 40miljarder kronor. Inte ens hela mängden av de offentliga investeringarnamotsvaras alltså av det egentliga underskottet i statsbudgeten. Det är helt fel när man påstår från borgerligt håll att viskjuter över skuld fill kommande generationer. Det betraktelsesättet är falskt. 10ARNE GADD (s) replik: Jag blev litet häpen över i det här sammanhanget. På något sätt avslöjar det att t. o. m. LarsTobisson börjar få inför den moderata politiken. Ett kommatecken skullefullständigt förändra vad menade. Jag vill läsa ett direkt citat urer partimotion 2031, som inte har lämnats in till finansutskottets kansli utan tillkammarens kansli och som har varit tillgänglig under hela . Jagläser nu precis ord för ord; "På det kommunala området förordar vi överlag enavkommunalisering och avreglering av verksamheten. bör alltifrån daghemoch åldringsvård till parkförvaltning, brandförsvar och gatuunderhåll kunnaske i privat regi." I reservation 7 till finansutskottets betänkande hette detså här: "bör enligt utskottet allt, ifrån daghem och åldringsvårdtill parkförvaltning, brandförsvar och gatuunderhåll, kunna ske i privatregi." skulle vi kunna använda minuterna till att hålla på ochsätta kommatecken efter "allt", efter "daghem", efter"åldringsvård", efter "parkförvaltning", efter"brandförsvar" osv, -men vad blir det för skillnad? Det är frågan. Sedan vill jag ta upp Åslings varning, eller vad man skallkalla det - jag ser det inte som så! Kom ihåg att vi är helt eniga ireservation 1, säger han. Men defvar ju 22 eller 23 reservationer till som nivar oeniga om. Ja, , det är just detta som gör att visocialdemokrater noterar att ni i mitten är helt eniga om den här politiken,som definitivt är ett dråpslag mot familjepolitiken i landet. Jag tycker attBjörn skulle ha kunnat resa sig upp som en god liberal och i folkpartistisktradition kräva rättvisa åt kvinnorna- men det gjorde han inte. satt stilla vid sidan av . 11 () replik; Får jag först, med anledning av C.-H.Hermanssons försök till rolighet, säga att om jag uttalar satsen att vpk är ettmindre, kommunistiskt parti, tror jag även C.-H. begriper att detgör en viss skillnad om det står ett kommatecken emellan eller ej. Jag är förvånad över att inte drar sig tillbakanär jag påtalar att det har skett en felaktighet i utskottets behandling av vårreservation, utan insisterar och säger att den inte gör någon skillnad. Jagtror om alltför gott för att kunna tro att han inte skulle förstå hurdet förhåller sig. Men det här är typiskt, fru talman: måste ändra på vadvi moderater har sagt för att kunna .finna angreppspunkter. Jag återgår till tidigare anförande. Han sadedär beträffande den statsskuldpolitik som vi förordar, att skuld tillutlandet inte har förändrats på annat sätt än vad beträffar betalningsbalansen.Detta är ett rent nonsensargument, som får någon betydelse endast om menat bytesbalansen. Men så fortsätter han: Det som motionärerna påstår,nämligen att utsätts för en större riskexponering genom statens extraupplåning, kan utskottet inte instämma i. Detta finns också i finansutskottetsbetänkande. Men man argumenterar här mot något vi aldrig har hävdat. Vi harinte sagt att riskexponering ökar. Vi har sagt att statensriskexponering ökar. Läs i den partimotion som hade i handen!Där står det så - men det är obestridligt, och därför väljer man att polemiseramot något annat. har ett favoritargument, och det är attborgerlig ekonomisk politik, särskilt moderat sådan, är fördelningspolitisktorättvis. Det är mycket tal om hur djupa klyftorna är mellan högavlönade ochlågavlönade, mellan rika och fattiga. Men hurser det egentligen ut i ? En professor med hemmamake och tre barn i hamnarunder socialhjälpsnormen. Ändå betraktas han som höginkomsttagare och fårbetala åtskilligt av sin lön i skatt. För att man skall våga köpa ett småhus iStockholmstrakten, som kostar ca , bör familjeinkomsten vara ca250000 kr., förutsatt att båda makarna tjänar in den. Om det bara finns en endainkomst i familjen, och den så uppgår till , kan ett köp intetillrådas med hänsyn till familjeekonomin. Socialdemokraterna fortsätter dockatt plåga småhusägarna med successivt skärpt avdragsbegränsning och stigandebeskattning - nu senast förslaget om särskild fastighetsskatt. Väldigt många familjer i behöver ha bil för att tasig till och från arbetet osv. Men pålagorna på bilismen växer oavbrutet. att köra med en normalbil om året.Det är nästan en femtedel av familjens disponibla inkomst. är ni ivriga påatt ytterligare höja dessa pålagor - bensinskatt och fordonsskatt - för att deskall Onsdagenden 7mars,1984 hålla takt med varandra. Märker niinte hur det verkligen förhåller sig i ? 12 () replik: När jag varnade för att nonchaleradet centrala dokumentet på oppositionssidan i denna debatt, var det därför atthan i sitt debattinlägg bortsåg ifrån den väsentliga inriktning på denekonomiska politiken som vi där har uttalat oss om. Det är dessutom så att därfinns ett moment om den offentliga sektorn. Vi fillmäter denna en central rollmen ser det som angeläget att man kompletterar den med privata insatser frånservicesektorn. Detta är f. ö. ungefär samma tankegångar som regeringensfrihetsminister har gett uttryck åt i sin debatt. Det är inte fråga om någonnedrustning av den offentliga sektorn. Det är bara fråga om en effektiviseringoch en ändamålsenlig disposition av samhällets resurser. sade att det sparmål vi har satt upp inte kaninfrias, därför att kalkyler visar att det finns ett visst bortfall. O. K., detkan vi ta en diskussion om. Men när t. ex. försöker leda i bevis attvi inte når vårt sparmål, 10 miljarder på årsbasis, genom att hänvisa tillutfallet av vårt förslag om privata investeringskonton, dvs. möjligheter förenskilda människor att på skattemässigt fördelaktiga villkor spara i ställetför att konsumera, tycker jag att han är ute på mycket svag is. Dels vet viinte hur effekten av vårt förslag skulle bli, dels skulle ett ökatskattepremierat sparande för enskilda människor ju i väsentlig mån ha andrapositiva effekter, som man i så fall skulle kunna vara beredd att betala för. I sitt första inlägg tackade för den solidaritetsom vissa organisationer har visat. Han nämnde bl. Ja, det kanske finns skäl för detta tack. En sak ärklar - här tror jag också att jag kan utfärda en varning till ochövriga socialdemokrater: Det rör sig i pensionärsorganisationerna en djuporo över det sätt på vilket socialdemokratin och regeringen har hanteratpensionärernas villkor i samhället. Det är ju inget tvivel om att socialdemokratingick till val på löften om en fullständig kompensation till pensionärerna förkostnadsutvecklingen. Så snart man satt i kanslihuset började man tumma på denregeln, och är det uppenbart att såväl pensionärsorganisationerna somlandets pensionärer har upptäckt hur litet de socialdemokratiska vallöftena varvärda. Det finns faktiskt anledning att här rikta allvarlig kritik motsocialdemokraternas sätt att hantera också frågan om pensionärernas situation idagens samhälle. 13BJÖRN () replik: I mitt inledningsanförande hade jag en kritiskformulering när det gällde en punkt i reservation 7 om de allmännariktlinjerna för budgetregleringen. Kritiken gällde reservationstexten som denstår i betänkandet. har uppehållit sig litet grand vidfamiljepolitiken, och i sin senaste replik påstod han att vår ekonomiskapolitik skulle vara ett dråpslag mot familjerna. Låt mig påminna om vad vi harföreslagit. ettnettotillskott för barnfamiljerna på , vilket ärfinansierat. Förslaget innefattar ett beslut om en barnbidragshöjning,särskilda insatser för flerbarnsfamiljerna och en skattereduktion om 2000 kr.per barn och år. Socialdemokraterna har ju dröjt länge med sittställningstagande, ochi det utkast som presenterades i går - någon propositionhar vi ännu inte sett -saknas ju viktiga bitar i detta reformverk. Därförställde jag denna fråga till , och jag vill ställa den också tillKjell-Olof : Hur vill ni finansiera den nödvändiga förbättringen av stödettill barnfamiljerna? När i sitt anförande avfärdade alla tänkbaraformer för finansiering - och dessa tänkbara former för finansiering redovisasju i regeringens egen promemoria-tror jag att det var litet vårdslöst, för detkan då hända att sedan står alldeles avklädd när det gäller finansieringenav de familjepolitiska åtgärderna. Får jag sedan, eftersom får sista ordet i dettareplikskifte, fråga honom hur det blir med fortsatta besparingar.Finansutskottet uttalade sig ju mycket kraftfullt för behovet avytterligare besparingar. har de meningarna fallit bort, mén det kan väl ändåinte vara så att allt i fråga om besparingar som socialdemokratin orkar med varde blygsamma försök som gjordes . Min fråga till lyder; Vilkasparambitioner har man från socialdemokraternas sida, och när kommer nästaförslag? Låt mig sedan också säga att svagheten i ochfinansutskottets argumentation är att man har en så dålig beredskap för nästakonjunkturav-mattning. Det är nödvändigt att just nu - när de yttre förutsättningarnaoch konjunkturläget är gynnsamma - ta itu med de interna obalanserna och detstora budgetunderskottet. Annars kommer problemen att bli etter värre när vinågon gång drabbas av en konjunkturavmattning. 14CARL-HENRIK (vpk) replik: Före min egentliga replik två korta anmärkningar. Jag inser mycket väl, , betydelsen avkommateckens placering i vissa sammanhang. Men om jag uttalar satsen"moderata samlingspartiet är ett mera reaktionärt parti", förändrasju inte den satsen av om jag sätter in ett kommatecken på det ena eller andrastället. Och den sats som finns i partimotion förändrades hellerinte av att man satt in ett eller annat kommatecken. Det var poänglöst i detsammanhanget. Den andra korta anmärkningen gäller frågan omfolkpensionärerna och deras ersättning. Om inte jag minns alldeles fel godkändecenterpartiet den förändring av beräkningsgrunderna för basbeloppet som densocialdemokrafiska regeringen föreslog. Det enda parti som var kritiskt ochvände sig mot den förändringen var vpk. Därför var anförande härnågot anmärkningsvärt. Så till min egentliga replik, som gäller vad i sitt första anförande om löneutvecklingen och kapitalbildningen. Regeringen tycks ju anse att inflationen ochprisstegringen ensidigt kan förklaras med att lönerna är för höga. I vår motionhar vi kritiserat den ensidigakopplingen av inflationen till löneutvecklingen och påpekat att inflationen idet moderna kapitalistiska samhället inte kan reduceras till en enda faktor.Den är i stället ett uttryck för en summa av den moderna kapitalismensmotsättningar och utvecklingsdrag. majoritet förvanskar denna våruppfattning och pådyvlar oss åsikten att det inte alls finns något sambandmellan löner och priser. Det är synd att man inte vill diskutera fråganallvarligt. Vi gör nämligen där två påpekanden. För det första påpekar vi det som jag redan har berört,att inflationen hänger samman med en rad faktorer.. Dit hör kapitalkoncentrationen,monopoliseringen, den tilltagande spekulationen, de parasitära dragen i detmoderna samhället, knappheten på vissa råvaror, en del av utbyggnaden avstatsapparaten. Men självfallet, skriver vi i vår motion, ligger också kampenmellan kapital och arbete bakom inflationen liksom kampen mellan olika kapital.Genom monopoliseringen kan, påpekar vi, storbolagen parera ökade löner ochandra kostnader genom att höja sina priser. För det andra påpekar vi att reallönerna harminskat alla år utom ett, 1979. Under alla år utom ett harvi alltså haft större prisstegringar än löneökningar. Löneandelen av industrinsförädlingsvärde har också minskat kraftigt. Det visar ju att den fixaanknytningen löneutveckling-inflation är en grov förenkling. En höjning avreallönerna är ett nödvändigt inslag i varje effektiv politik motmassarbetslösheten. Detta påpekar ju också fackföreningsrörelsen. 15ARNE GADD (s) replik: Det är självfallet en central politisk uppgiftatt arbeta för att reallönerna kan ökas igen. På den punkten finns ingenmotsatsställning mellan mig och C.-H. Problemet ligger däri-och detvet C.-H. - att vi måste ha balans i vår ekonomi för att kunnaplanera . Det är den grunden som regeringens ekonomiska politik nulägger. Det är litet orättvist, för att uttrycka sig försiktigt, att säga attden socialdemokratiska regeringen skulle ha arbetat ikapitalägarnas intresse. Det är vi fattade beslut omallemansspa-rande och löntagarfonder. Under min repliktid kan jag inte gånärmare in i sakfrågorna, men det var ordentliga insatser i riktning mot vadman kan kalla "löntagarnas intressen." När det sedan gäller så har hans socialaambitioner nu sträckt sig från kommatecken till professorslöner. Det är detperspektiv på sociala problem som moderata samlingspartiet förmår ha. Jagförstår att vi har litet olika utgångspunkter i den poHtiska striden. När det gäller och farniljepolitiken så villherr å ena sidan skära ner budgetunderskottet och konsumtionen kraftigareän regeringen. Å andra sidan vill stärka barnfamiljernas ställning,stärka detaljhandeln m. m. Men hur går det ihop? Vi får säkert tillfällen attfortsätta att diskutera dessa frågor. Det finns mycket som är sympatiskt iBjörn Molins ansats. Men vad vårt angrepp mot gäller är att i finansutskottetså har ni ställt er bakom en allmän ekonomisk politik som jämställergatuunderhåll och barntillsyn. Tag er loss från det - det är vårrekommendation. Slutligen, fru talman, vill jag ta upp finansieringen avbarntillsynen. Detta är inte någon oskyldig ekonomisk-teknisk fråga. Skälettill att barntillsynen inte sköts av privata aktiebolag är ju - och detär den uppfattningen vi socialdemokrater har - att det är väsentligt att barntillsyni första rummet ges till de människogrupper som har de största sociala behoven.Då måste finansieringen ske solidariskt över offentliga budgeter. Därför kan dehär sakerna inte överlämnas till enkla finansieringspoHfiska diskussioner. Detär en politisk värdering det gäller, inte en finansieringsteknisk. Förste vice talmannen anmälde att anhållitatt till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligarereplik. 16 BOSÖDERSTEN (s); ekonomiska situation i början av 1984präglas av vissa motsägelsefulla inslag. Vi har en konkurrensutsatt sektor somgår bra. Ännu hade vi ett underskott på 23 miljarder. Denutländska skuldsättningen ökade under de borgerliga åren mycket kraftigt. Detläget har definitivt brutits. var underskottet nere i bara 6miljarder, och vi kan räkna med att det kan minska ytterligare. Vi börjar , efter ett och ett halvt årssocialdemokratisk politik, att nå balans i utrikesaffärerna. Om det inte voreför det faktum att vi måste betala i räntor på den utlandsskuldsom ackumulerades under de borgerliga åren skulle vi redan nu ha haft ett betydandeöverskott i vår bytesbalans. har vi andra problem kvar, i första hand debudgetunderskott som byggdes upp under de borgerliga åren. Men även här börjarregeringens politik bära frukt. I varje fall har ökningen av underskottenupphört. Om den fas av fillväxt som svensk ekonomi nu på nytt är på väg in ikan bibehållas bör möjligheterna vara goda att få också de här obalansernaunder kontroll och - även om det naturligtvis sker med en vissfördröjning -komma till rätta med sysselsättningsproblemen. Men de borgerliga partiernas inställning till obalansernaär märklig. Vi känner från psykologins värld till att personer som har utsattsför något traumatiskt - någonting mycket obehagligt - har tendenser att förträngaden upplevelsen; de kommer helt enkelt inte ihåg vad de har varit med om. Detverkar nästan som om de borgerliga partierna hade drabbats av den mekanismen. Vi måste som ett centralt faktum komma ihåg att när deborgerliga 1976 tillträdde hade vi ingen utlandsskuld, netto räknat. Vi hade enmycket hanterlig statsskuld på ungefär 100 miljarder. Sedan steg den mycketkraftigt - den fyrdubblades. Den hade när de lämnade sitt regeringsansvarstigit till av BNP. Jag skallinte ägna mig mera åt tillbakablickar här . politikensvärld är det nödvändigt att ha ett visst historiskt perspektiv. Annars blirproblemen omöjliga att förstå. Om vi inte hade de här problemen kunde vi varaglada expansionister som C.-H. och hans vänner i vpk. Men det ärjust på grund av att vi har de underskotten som vi inte kan vara det. säger de borgerliga - det är ett annat, ganska märkligtargument - att det egentligen var socialdemokraternas fel att underskottenuppstod under de sex borgerliga åren; vi skulle ha ägnat oss åt s. k.överbudspolitik. Men det är ju alldeles irrelevant. Det är regeringen somregerar, och den måste ta sitt ansvar. Det var de borgerliga regeringarna somhade ansvaret för vad som hände under de borgerliga åren. En sak kan ni varafullständigt övertygade om - oavsett vad resultatet av en socialdemokratiskpolitik kan komma att bli kommer vi åtminstone att acceptera ansvaret för våraegna regeringar; den saken är säker. Det är viktigt att vi försöker att minskabudgetunderskotten. Men det måste ske med en viss försiktighet. Skälet härförär att om vi för en alltför hård finanspolitik kommer det att drabbasysselsättningen och leda fill ökad arbetslöshet. och tycksockså i realiteten inse detta. Deras förslag till besparingar är mycketmåttliga. När man tar bort "luften", som alla omdisponeringar, s. k.budgetavlastningar och annat utgör, hamnar sparförslag någonstansomkring 2 miljarder. Det är sannerligen inte mycket i en budget varsutgiftssida uppgår till över 300 miljarder. förslag fill besparingar är merasubstantiella. Men - och det är det avgörande - saknar de heltekonomisk och politisk trovärdighet. Den typ av budgetnedskärningar sommoderaterna förordar skulle naturligtvis fördelningsmässigt vara mycketutmanande - skydda redan välbeställda på de svagas bekostnad. Men framför alltskulle sysselsättningseffekterna bli kraftigt negativa. Det är svårt att göraen exakt uppskattning av hur mycket större arbetslösheten skulle bli med enmoderat politik, men att säga att vi skulle få mellan 40 000 och 50 000 flerarbetslösa torde vara att ta till i underkant. Under närmare satt också i borgerligatrepartirege-ringar. Då kunde de inte göra någonting för att hindra attbudgetunderskotten växte lavinartat. Den engelske labourpolitikern lär en gång ha sagt att i politikens värld är . Detser verkligen ut som om levde efter den principen. De tycks tro attalla har glömt den verkliga innebörden av den politik de själva förde. De förfram agitatoriskt präglade förslag som de vet aldrig kommer att behövakonfronteras med verkligheten. För dem är propaganda politikens sanna livsrum. är extravaganta också från en annan synpunkt.Vi vet alla att svensk industri går bra och att vinsterna i många företagi år kommer att bli mycket goda. är det nödvändigt att begränsa delöneökningar som kan komma till stånd för att behålla devalveringsvinsterna ochpå nytt få fart på investeringarna. Man måste här ha ett mellanlångtperspektiv. Därför har den socialdemokratiska regeringen ocksågenomfört ett antal åtgärder som syftar till att dra in en del avdevalveringsvinsterna till samhället och tillatt dra in en del av de förmögenhetsökningar som skett i konjunkturuppgångensspår. Därför har regeringen föreslagit och genomfört en extra engångshöjning avförmögenhetsskatten och en skärpning av beskattningen av aktier. Dessa åtgärderär nödvändiga för att försöka se till att devalveringsvinsterna fördelasnågorlunda rättvist och bädda för en lugn avtalsrörelse. Personligen anser jag att man här kunde ha gått längre ochexempelvis infört en engångsskatt på aktieförmögenheter, vilket jag föreslog ihöstas. När man befinner sig i ett läge av akuta obalanser, som vi trots alltalltjämt gör, måste man tillgripa speciella åtgärder för att rätta fill dem,som man sedan kan avstå från när man är inne i ett lugnare och mera harmonisktskede. Typiskt nog ställer sig avvisande till allasådana förslag. som de ständigt mästrar löntagarna för överdrivnalönekrav vill de inte göra ett dugg för att begränsa de tämligen godtyckligaförmögenhetsomfördelningar som skett i "kUppekonomins" kölvatten. Detycks helt enkelt inte alls begripa vilka spänningar som trots allt finnsmellan kapitalägare och löntagare i den svenska biandekonomin. De satsarentydigt och ensidigt på kapitalägarnas och de besuttnas bästa. De tyckshelhjärtat tro på vad man brukar kalla trickle-down-effekten, dvs. att om detregnar manna på de rika så skall det också trilla ned några små smulor pålöntagarnas tallrikar. Men den ansatsen är inte gångbar. Därför saknar politik trovärdighet också idet här avseendet. Den skulle i realiteten leda till klasskonfrontation, tillmasstrejker, till samhällskonflikter och annat elände. Den är avsedd förpropagandan - inte för verkligheten. De borgerliga kan egentligen inte förneka att den realasidan i svensk ekonomi går betydligt bättre än vad som var fallet underde borgerliga åren. De försöker då använda en ny metod: De försöker förklaraatt svensk ekonomi finansiellt sett är illa ute. Särskilt hänvisar de till attstatens utlandsupplåning ökat . Inte minst har denna linje i sitt anförande här och i tidningsartiklar. förklarar sålunda att trots att underskottet ibytesbalansen enbart var , så ökade vårutlandsupplåning med 25 miljarder. Trots alltså att vi bringat vårautlandsunderskott under kontroll, målar och upp enbild av att våra utlandsskulder, de statliga, växer katastrofalt. Hur hängerdet ihop egentligen? Sanningen är att den statliga upplåningen - jagunderstryker statlig - 1983 inte uppgick till 25 utan till 19,4 miljarder.