prot · G70953 · 1983-12-31 00:00:00 — som troratt , och skulle ha gått i jQ deceiriber 1983 bräschenför kollektiva löntagarfonder? Men går , _ och i täten. Jag vill önska dekollektiva löntagarfondernas tre musketörer en God Jul. 42LARS (vpk) replik: Vi vet att Meidners rapport väckte mycketstora förväntningar inom hela arbetarrörelsen. Man hoppades att fonderna skullebli spjutspetsar i kampen mot storfinansen, för ekonomisk demokrafi och förökat löntagarinflytande. Andra hoppades att löntagarna med fondernas hjälpskulle kunna förhindra företagens utlandsinvesteringar och att dessa i ställetskulle kunna öka investeringarna inom landet. Men vad skedde? Jo, först tonades makt- och ägandefrågornaned. Sedan tog man bort löntagarnas inflytande mer och mer, och därefterurholkades fondernas möjligheter att skapa nya arbeten. Det som från början handlade om att bryta makt- ochförmögenhetskoncentrationen och stärka löntagarnas inflytande kom i ställetmer och mer att handla om hur man skulle förstärka ATP-rörelsen och hur manskulle kunna ha ett inflytande för att få till stånd återhållsamma lönerörelser.Jag tror självfallet inte att löntagarna är motståndare mot att stärkaATP-systemet. Varför skulle de över huvud taget vara det? Det handlar ju omderas framtida pensioner. Däremot är jag litet fundersam över varför det enaskulle utesluta det andra. Varför ställer man stärkandet av ATP-systemet imotsatsställning till att ge löntagarna ökat inflytande? Valet var ett viktigt val, därför att det sattestopp löntagarfientlig politik. Detta är nu historia, och handlarpolitiken om framtiden. De borgerligas framtidsvisioner sträcker sig intelängre än till att vinna nästa val. Men det kan ju inte räcka förarbetarrörelsen. Man måste inom arbetarrörelsen ha mycket längre perspektiv ochmycket större visioner än detta. Jag upprepar därför; Dagens fondförslag ändrar inte påmaktförhållandena. Också med fem nya fonder är det en handfull personer sombestämmer i företagen och i hela näringslivet. Av de förhoppningar som väcktes1982 blir det inte mycket kvar. Många frågar sig varför och känner sigövergivna. De ställer frågan: Är inte makt- och förmögenhetskoncentrationen ettproblem som man måste angripa? Är det inte nödvändigt att bryta storfinansensmaktställning? Och där återkommer jag fill min fråga till regeringen: När ochframför allt hur vill ni socialdemokrater angripa maktkoncentrationen? Är detinte nödvändigt att bygga upp nya demokratiska maktstrukturer, där man luckrarupp storfinansens makt och där arbetare och tjänstemän får mer att säga tillom. Jag tror att det är dumt om ni glömmer bort att det finnsen opinion som inte är nöjd med det nu föreslagna fondsystemets utformning, attdet finns en vänsterinom arbetarrörelsen - inom ert eget parfi - som vill fördjupa demokratin ochstärka löntagarnas intressen. , herr talman, även om det är en omöjlig uppgiftnär det gäller ! Det är rätt meningslöst. Man skäller inte påskrattmåsar. Men jag försökte litet idogt använda samma argument när det gälleratt förklara enkla saker som man gör i . Men det förutsätter att manlyssnar på vad den som försöker förklara säger. Å andra sidan finns det justödundervisning, Adelsohn, så jag har inte gett upp hoppet. Adelsohn har gång på gång hävdat att fonderna på enmycket kort fid, inom bara , blir den största ägaren i svensktnäringsliv - tio gånger större än . Jag har sagt fidigare attdet här bara är ett av de många osakliga påståenden som finns i lanWachtmeisters välkända säck med tarvliga argument, där så oftahämtar sina argument. Det påståendet bygger, Adelsohn, på en lång rad högstosannolika förutsättningar, varav den avgörande är att alla fonderna inte barakommer överens om strategiska aktieköp, utan också om att aktierna erbjuds tillförsäljning. Sådan bingo tror jag inte att man kommer att få uppleva. Adelsohn utgår från att storfinansen, kapitalägarna,skulle erbjuda de fem fondstyrelserna att köpa deras aktier och övertakontrollen av deras företag. Jag tror inte att det är särskilt troligt, herrAdelsohn. Påståendet att fonderna inom blir tio gångerstörre än är rätt falskt. Låt mig påminna om att Wallenbergimperieti dag har 500 000 anställda. Om man får tro Adelsohn, skulle de fem fondernaalltså komma att härska över 5 miljoner anställda, trots att det bara finns 4miljoner människor i arbetskraften här i landet. Man måste nog vara moderat föratt få den matematiken att gå ihop. Jag klarar inte det. Jag har läst mofioner om fondfrågan, där manbara säger nej fill fonderna. Jag har lyssnat och kommer även i fortsättningenatt lyssna på de moderata deltagarna i debatten. Jag tror att man kommer attupprepa samma budskap. Men jag har ännu icke hört ett enda konkret förslag frånmoderat håll som syftar till att minska maktkoncentrationen och stärkalöntagarinflytandet. Jag har sagt det förut, och jag upprepar det; ni stårtomhänta. Ni för ut era vulgära argument. Ni talar om demokrati men försvararbara kapitalägarnas makt. Det har blivit på modet, herr talman, att önska någonfinginför julen. Om jag skall önska moderatledaren någonting inför julen är det:Godnatt, ! Om Adelsohn kan hålla sig vaken i fio minutertill, får han höra ett sanningens ord på vägen. Det var i och för sig ganska skrämmande att Adelsohn intesvarade på den enda fråga som jag ställde till honom; om han tog avstånd fråndet öppna hotet om repressalier mot dem inom näringslivet som medverkar ifondstyrelserna. Den nämnda personen lär t. o. m. vara redaktör för moderaternasideologiska tidskrift, och i så fall är det ju utomordentligt beklämmande. Den socialdemokrat citerade sitter med i 4oktober-kommittén och satt bildligt talat i knäet på när deuppvaktade mig. Så det är inte precis fråga om något sanningsvittne när detgäller hur det står till i partiet. Ni lever på att citera socialdemokrater som av olikaanledningar inte kan vara närvarande, tills ni råkar citera en livs levande,här närvarande vital socialdemokrat. Då spricker bubblan, precis som Wikströmhär försökte illustrera. Beträffande direkta val vill jag säga att man enligtpartikongressen i ett övergångsskede skall ha indirekta val. Man kan mycket vältänka sig att därefter övergå till direkta val. I den debatt som vi haftfrågade vi oss ett tag huruvida det skall vara löntagarna eller medborgarna somskall delta i valet och var valkorporationen kommer in. När vi lade fram ett såpass begränsat förslag som det här finns det skäl att vidga frågeställningentill att gälla pensionssystemet som helhet. Det sade jag - så mycketär riktigt. Det är alltså sanningslöst när säger att det intestår ett ord om det i propositionen. "Mot bakgrund av de tankar som bär upp det förslagsom jag nu presenterar finns det starka skäl att utse ledamöterna i fondernasstyrande organ genom direkta val. I så fall borde ett direktvalssystem omfattaäven allmännapensionsfondens nuvarande fyra styrelser. Jag anser att det bör uppdrasåt en särskild utredning att överväga den nu behandlade frågan." Skyndagärna på det jobbet! Till vill jag säga: När han skall uttryckasina preferenser för bikinibrudar - det finns uppenbarligen sådana både påHawaii och i , det är bevisat, däremot inte att det finns apor avolika kön - då kan han ha ett och annat att säga. Men i övrigt är det litetomskakande att ta del av den utomordentligt ytliga samhällssyn, beståendehuvudsakligen av en rad fraser uppradade efter varandra och utan spår avkonkret innehåll, som vi har fått höra från . Det är litetskrämmande. Där finns bara en falsk hänsyn till löntagaranspråk på del i vinst.När ni angriper de fackliga organisationerna är det naturligtvis medlemmarna niär ute efter. En normal LO-medlem skulle förlora kanske . på detförslag från som avslogs i debatten . När ni säger attarbetarna skall få frihet genom att rösta på , är det en för derriutomordentligt dyrbar frihet. Det kostar direkt . i minskadnettoinkomst, och det blir de inte friare av. Det är den gamla tanken att arbetar mer om de får det bättre och de fattiga arbetar mer om de får detsämre. Det är den gamla konservativa visdomen. Om borde ägna julhelgen åt någonting, är detåt att fundera över vad svensk konservatism är för. har vi bara fåttveta vad konservatismen är emot, på samma sätt som ni varit emot alla reformersom fört detsvenska samhället framåt, alltifrån rösträtt, arbetstid, semester, pensioneroch sociala rättigheter. Jag skall gärna säga till att jag känner enutomordentligt stor stolthet över att vara demokratisk socialist och stå förden varma människosyn och den uppfattning om behovet av människors sammanhållningoch gemenskap och om behovet av solidaritet för att klara sig i livets olikaskiften som socialismen representerar för mig. Det är den mest humanasamhällssyn jag känner till, och den står för mig i bjärt kontrast till detalltmer krassa klasstänkande, den alltmer öppna strävan mot ett samhälle medökade sociala klyftor och stor arbetslöshet som kännetecknar konservatismen. Nihar sannerligen ingenting att vara stolta över, och därför flyr ni till fraseroch tomt prat. Till och , som ändågjort något slags försök: Ni talade litet grand om det förflutna, för ni har juhaft ett förflutet i den här frågan som var ganska anständigt - tills nihamnade i och arbetsgivarnas garn - och då ni ställde upp för allagrundtankar i löntagarfondsförslaget. Men vågar ni inte längre. På sätt och vis var det litet patetiskt att höra ThorbjörnFälldin säga: måste vi samla nationen för att kämpa mot de ekonomiskasvårigheterna. De svårigheterna är ju till väsentlig del en följd av sex årsmisslyckad borgerlig pohtik. Ni hade chansen att fullfölja alla era löften omsänkta skatter, högre materieU standard, högre sysselsättning och minskadmaktkoncentration. Men därav blev intet. Ni efterlämnade ett samhälle med engigantisk skuldsättning gentemot utlandet, med ett gigantiskt budgetunderskott,med växande arbetslöshet, sjunkande produktion och hög inflation. Det var detSverige som socialdemokratin övertog .. Vi är på väg att med stora ansträngningar försöka rättatill detta och försöka få fart på igen. För att göra det behöver vi,enligt vår mening, löntagarfonderna. Men vi är inga fanatiker, så vi sade: Visträcker ut handen. Låt höra era synpunkter, så kanske vi kan mötas på halvavägen! Ni har ändå tänkt så mycket på denna fråga tidigare och haft kloka synpunkter.Kom oss till mötes, sade vi. Vi kan resonera om vårt förslag i alla dess olikadelar. Men ni slamrade med dörrarna och sade; Vi kan inte diskutera med er. säger att förutsättningen för att samlanationen är att vi lägger alla våra tankar åt sidan. Då har man också sagt icke vill ha samförstånd, man vill ha strid. Man vill icke mötas på vägen,vilket varje sund kompromiss är byggd på och som varje samförstånd måste byggapå. Man måste, därtill jagad av moderater och en alltmer militantArbetsgivareförening, söka strid. Jag beklagar detta, för vi behållermålsättningen att vi skall lyfta det här landet ur den ekonomiska krisen.Sverige skall klara sysselsättningen, konkurrenskraften och framtidsbygget föratt återigen bli ett land som betalar för sig. Efter alla de underskott ochskulder som ni har dragit på oss vill vi kunna säga att detta är ett land somklarar sin ekonomi genom människors arbete och strävan för framtiden. Då hade det varit bättre om vi hade kunnat mötas, vilketvi var beredda till, för att klara också löntagarfonderna med en bredmajoritet. Men ni ville inte. Ni drevs och jagades av dem som icke vill se sina maktpositionerrubbade en millimeter. De som icke tolererar att den privata makten på någotsätt naggas i kanten jagade er ut i striden. Det enda jag kan säga är följande: Jag hoppas att vi, när dessa fonder har genomförts ochblivit en naturlig del av vardagen i det svenska samhället, skall kunna samlaskring dem och säga precis som vi sade efter ATP-striden eller efter striden omandra ting- detta tillhör det förflutna, nu bygger vi framtiden i brettsamförstånd i den svenska nationen. vice talmannen anmälde att , , och anhållit att till protokollet fåantecknat att de inte ägde rätt till ytterligare repliker. 44KNUT (): Hade entusiasmen hos anhängarna av dekollektiva fackföreningsfonderna varit lika stor som det motstånd mot fondernasom så massivt visades av kanske 100 000 medborgare, skulleMynttorget, Riksplan och angränsande gator och broar , när det historiskabeslutet skall fattas, fyllts av en skog av röda fanor, framburna avtiotusentals och åter tiotusentals trosvissa, entusiastiska, demonstrationsvanaLO-medlemmar, koUektivt anslutna till det socialdemokratiska partiet. Så har dock inte blivit fallet, vilket med all önskvärdtydlighet visar hur svagt fondtanken är förankrad hos svenska folket. Facketoch socialdemokraterna, som annars älskar att demonstrera, är nu förunderligtpassiva. kunde man i en bruksort i samlaihop 400 demonstranter som per buss tog sig till för att protesteramot de föreslagna skatteskalorna. En smärre justering av inkomstskatteskalornaär tydligen avsevärt viktigare än ett instämmande i ett historiskt maktövertagandei näringslivet. Jag övergår nu till att tala om de frågor ifondpropositionen som berör skatteutskottet. Den vinstdelningsskatt som till stor del skall finansierareformen är behäftat med flera mycket allvarliga fel. För det första: Vi får nu en progressiv bolagsskatt, någotsom går stick i stäv mot strävandena till en enkel och neutralföretagsbeskattning. Detta förslag till vinstdelningsskatt är intekonkurrensneutralt mellan olika företagstyper. med stora dyra inventarier på bekostnad av företag medomfattande byggnader och markanläggningar. Investmentbolagen, som fullt riktigt slapp den tillfälligaskatten på utdelningar innevarande år, har ologiskt nog inte nu undantagitsfrån vinstdelningsskatten. Trots att skatteutskottets majoritet är väl medvetenom att dessa företag varken kan utnyttja koncernbidrag ellerinvesteringsfonder, varjämte inflationsjustering får göras för byggnader meninte för investmentbolagets aktier, har man varit totalt kallsinnig till att nuundanta dessa investmentbolag från vinstdelningsskatten. Över huvud har man i propositionen inte på något sätt ensförsökt kartlägga följderna av en progressiv bolagsskatt. För det andra: Sättet att beräkna vinstdelningsskatten ärutomordentligt komplicerat i och med att den nominella vinsten skall räknas omtill ett s. k. realt resultat, dvs. ett resultat utan hänsyn fillinflationseffekterna under det berörda bokföringsåret. En mängd företag som visserligen inte kommer att behövabetala någon vinstdelningsskatt måste likväl ägna tid, kraft och kostnader tillatt visa berörda myndigheter att någon sådan skatt inte skall betalas. Redan nuhårt ansträngda konsult- och revisionsföretag kommer att bli överlupna avarbete, allra helst som man som bokslutsdag numera får välja en av endast fyramöjliga . När man nu allmänt är ense om det nödvändiga i attförenkla vårt hopplöst komplicerade skattesystem, går socialisterna tvärtemotdessa strävanden och föreslår en lagstiftning som, förutom att vara ytterstkrånglig för berörda företag, även blir synnerligen besvärlig frånkontrollsynpunkt. För det tredje: Vinstdelningsskatten kommer att minskakommunernas och landstingens skatteunderlag, vilket knappast är ägnat attunderlätta livet för redan nu hårt skättetyngda kommuninvånare runt om i vårtland. För det fjärde; Det har sagts av dem som vill ha dessafonder att de behövs för att dämpa lönekraven i kommande avtalsrörelser. Av deutgångsbud som lagts fram blir det ingalunda så. Just nu strejkar 900gruvarbetare i för högre löner, och fondlöftet förefallersannerligen inte inverka dämpande på deras lönekrav. LO har sedansocialdemokraterna kom till makten fått igenom sinaekonomiska krav på löpande band. Som bevis härför kan jag ange följande: LO villeha ändring i skatteskalorna - och fick det. LO ville ha skattefrihet för fackföreningsavgifter - ochfick det till en kostnad av 1 200 milj. kr. LO villeha skattefrihet för stipendier - och fick det. LO ville ha en ny ändring avskatteskalorna - och fick det också. LO ville ha fördelaktigare skattevillkor för byggnads- ochanläggningsarbetare - och fick det. Så sent som i går beslötriksdagsmajoriteten detta. LO vill ha kollektiva fackföreningsfonder- och får nuuppenbarligen också detta, med hjälp av kommunisterna. Man kan onekligen fråga sig om styrs frånkanslihuset eller från LO-borgen på . För det femte: Den formella handläggningen avpropositionen har inte varit tillfredsställande, eftersom de organisationer somhar haft tillfälle att yttra sig om fondförslaget, inte fått tillfälle attyttra sig på en och samma gång över de tre olika utredningsförslag som liggertill grund för propositionen. Dessutom har remisstiden varit skandalöst kortför ett så genomgripande förslag. För det sjätte: talar även socialdemokraterna sigvarma för en väl fungerande aktiemarknad, det är en garanti och enförutsättning för den nödvändigaförsörjningen med riskvilligt kapital till näringslivet. Trots det fagra taletom detta och trots betydelsen av enskilt sparande har socialdemokraterna påalla sätt försämrat villkoren för det enskilda aktiesparandet. Man har slopatskattelättnaden på aktieutdelningar, man har skärptrealisationsvinstbeskattningen vid aktieförsäljningar, och man har infört enomsättningsskatt på aktiehandeln. Skattefördelarna vid aktiefondssparandetupphör, och man har höjt förmögenhetsskatten, vartill nu alltså kommer envinstdelningsskatt, som ytterligare kommer att .minska människors intresse attspara i aktier. För företagen betyder vinstskatten att medel som skulleanvändas till investeringar i stället måste betalas i skatt. Visserligen ärskatten avdragsgill vid deklarationen, men först året efter det att denbetalats in. För många företag kommer detta att innebära en påfrestning pålikviditeten. Vid sidan av skattefrågorna vill jag ta upp ett problemsom egendomligt nog inte berörts så mycket i fonddebatten, och det är pressensfrihet. Vad är det som hindrar att fonderna går och köper in sig i exempelvisDagens Nyheter, för att nu ta ett börsnoterat företag i den branschen. Därmedfår man ett dominerande inflytande över största morgontidningoch över den största kvällstidningen. För betydligt mindre än 100milj. av de två, kanske fyra miljarder som skall tillföras fondernakan fonderna köpa av och därmed få ett dominerandeinflytande - mer behövs nämligen inte. Ej börsnoterade tidningsföretag kanköpas upp utanför börsen. Med så mycket pengar på fickan torde det inte vara såsvårt, om man verkligen vill. Självfallet borde tidningsföretagen ipressfrihetens namn undantagits i fondlagstiftningen, men så är inte fallet. Naturligtvis är det inte så egendomligt att en stormajoritet av svenska folket är motståndare till de kollektivafackföreningsfonderna. Den enskilde har naturligtvis frågat sig vilket som ärfördelaktigast för honom eller henne, ett frivilhgt, skattefördelaktigt enskiltsparande i aktiesparfonder alternativt i det företag där man arbetar eller ettkollektivt, tvångsmässigt system där den enskilde inte kommer att ha ett duggatt säga till om, utan där makten kommer att innehas av fackbossarna, vilkasförmåga att leda företag visat utomordentligt stora brister. Socialdemokraterna har helt underkänt den enskildamänniskans förmåga att begripa sitt eget bästa. Fonderna kommer att införas,därför att kommunisterna välvilligt ställer upp som stödtrupp, men troligen,och förhoppningsvis, hinner dessa fonder aldrig fylla . Hade vi i daghaft hemlig omröstning om fonderna, tror jag knappast att de införts. 45STIG JOSEFSON (c): Löntagarfondsfrågan har kommit att stå icentrum för den politiska debatten under en läng följd av år. Det har funnitsgott om tid till analys och eftertanke. Trots detta har den socialdemokratiskaregeringen valt att hafsigt och snabbt lägga fram sitt förslag. Förslagethar inte beretts på sedvanligt sätt. Det bygger på tre olika promemoriorsom remissbehandlats var för sig, och det har således inte varit möjligt förremissinstanserna att ta ställning till ett komplett förslag. Den eventuellaberedning som ägt rum i har varit ytterst bristfällig. Det ärbetecknande att lagrådsremissen avgavs från regeringen, innan ens allaremissvar kommit regeringen till hända. Det visar på ett nästan övertydligtsätt att remissbehandlingen endast var ett spel för galleriet. Löntagarfonderna skall genomföras och detta oavsett vilkaformella och materiella brister förslaget än är behäftat med. Det synes vararegeringens uppfattning. De kritiska remissinstanserna, som är många tillantalet, har helt enkelt viftats bort. På samma sätt har den socialdemokratiska majoriteten iskatteutskottet agerat. Ett stort antal organisationer och företag har i tillutskottet inkommna skrivelser och i samband med uppvaktningar framfört starktkritiska synpunkter på propositionen. Olika ändringar i vinstdelningssystemethar föreslagits. Beskedet från utskottsmajoriteten har på alla punkter blivitavvisande. Det är signifikativt för den provisoriska inriktning somutformningen av skattepolitiken har fått sedan regeringsskiftet att man ocksåhär föreslår en översyn sedan förslaget väl trätt i kraft. Detta har gjorts avutskottsmajoriteten också när det gällde reavinstbeskattningen av bostadsrätterför att ta ett exempel. Majoriteten anför följande: "Enligt utskottets uppfattning är det för fidigt attnu bedöma hur reglerna i detalj kommer att slå för olika branscher och hur dekommer att påverka konkurrenssituafioner mellan olika företag." Man säger "för tidigt"! Vinstdelningslagen skallju träda i kraft om endast . Det är väl snarare för sent.Regeringen lägger väl inte fram förslag utan att veta vilken effekt förslagetfår om det genomförs. Med den nonchalans och det ointresse som densocialdemokrafiska majoriteten här i behandlat de kritiska synpunktersom framkommit är ju egentligen hela denna debatt ganska onödig. T. o. m.riksdagen har sedan regeringsskiftet blivit fill en expedifionsinstans förLO-ledningens beslut. Trots detta är det viktigt att vi för våra uppdragsgivareän en gång redovisar effekterna av fondförslaget. är kategorisk motståndare till löntagarfonderna.Detta torde vid det här laget vara klart för alla och envar. Det har ocksåredovisats klart och entydigt fidigare . Jag skall därför närmast uppehållamig vid de delar av förslaget som är av skatterättslig natur. Det finns enligtmin uppfattning skäl för att granska förslaget från denna utgångspunkt, fastänvi från skulle ha avvisat löntagarfonderna även om förslaget varitbättre rent skattetekniskt. Jag skall göra detta från följande utgångspunkter: Förslaget är komplicerat. Det begränsar deframgångsrika företagen och är inte konkurrensneutralt. Förslaget medger ingen förlustutjämning och hämmardet produkfiva sparandet. Regeringen har valt en utomordentligt kompliceradmodell för sin brandskattning av företagen. Vinstdelningsskatten skall fastställas i tre olikasteg, av vilka ett innebär att det nominella resultatet skall räknas om tillett s. k. realt resultat. För att få fram detta måste ett mot årets inflafionsvarande avdrag på bl. a. lager, byggnader, inventarier och monetära tillgångarsamt ett tillägg för årets inflationseffekter på ingående skulder göras. Dettaberäkningssystem, som helt strider mot nuvarande regler, vilka ju skalltillämpas parallellt med de nya, kommer att leda till ett helt orimligtmerarbete för såväl berörda företag som taxeringsmyndigheter. Beräkningarnamåste göras också av företag som inte behöver betala någon vinstdelningsskatt,eftersom de måste visa att så är fallet. Det kommer att bli en betydandearbetsbelastning för företagen och skapa en lysande framtid för revisorer ochredovisningskonsulenter. Detta förhållande strider också mot syftet att förenklaskatteadministrafio-nen, vilket bl. a. har kommit till uttryck ifilläggsdirektiven till de offentliga utredningarna. I dessa betonasnödvändigheten av att bestämmelser och administrativa rufiner på skatteområdetinte utvecklas i en från kontrollsynpunkt komplicerad riktning.