prot · G70954 · 1983-12-31 00:00:00 — a. lager, byggnader, inventarier och monetära tillgångarsamt ett tillägg för årets inflationseffekter på ingående skulder. Dettainnebär ett inte så litet merarbete både för de berörda företagen och förtaxeringsmyndigheterna. Det strider därmed mot regeringens egna uttalanden omönskvärdheten av att bestämmelser och administrafiva rutiner på bl. a.skatteområdet inte utvecklas i en från kontrollsynpunkt komplicerande riktning. sade i sitt anförande också ett par andra sakersom jag vill beröra. Hon påstod att moderata samlingspartiet motsätter sig attlöntagarna får del av förmögenhetsökningen. Det är en total missuppfattning. hadelyssnat på vår partiledare, , hade hon fått fullt klart för sig attvi tvärtom arbetar för en förmögenhetsspridning för att löntagarna och allaandra medborgare skall få del av förmögenhetsökningen. Men skillnaden är att vimed löntagare avser de enskilda människorna, medan socialdemokraterna tycksavse kollektivet. påstod också att aktiesparfonder inte innebärnågon delaktighet i förmögenhetstillväxten. Jo, det gör de visst det. Med denstegring av aktiernas värde på börsen som hon gav siffror på i sitt anförandehar naturligtvis fondandelarna också vuxit i värde och därmed andelsägarna fåttdelaktighet i förmögenhetstillväxten. Det finns så mycket negativa effekter som man kunde talaom när det gäller förslaget till fackföreningsfonder. Den progressivabeskattningen kommer att försämra företagens likviditet, minska derasinvesteringsvilja och ha negativ inverkan på deras konkurrensförmåga.Vinstdelningsskatten är inte heller konkurrensneutral. En ökad beskattning avvinster utan motsvarande delning av förlusterna minskar drivkrafterna förteknologiskt avancerad produktion och minskar därmed även möjligheterna tillden teknologiska förnyelse som krävs av svenskt näringsliv. av det somkallas vinstdelningsavgift skall finansieras med medel som annars skulle haerlagts som bolagsskatt, varigenom statens och kommunernas skatteunderlagpåverkas negativt. Allt det här ligger närmast under finansutskottets ochnäringsutskottets bevakningsområde, så jag skall inte gå närmare in på det. Jag vill sluta, herr talman, med en liten allmän fundering.När vi hade den stora demonstrationen mot fonder, framförde fleraav de socialdemokratiska ledamöterna kritik mot att demonstrationen ägde rumsamma dag som öppnades. Jag fattar det som ett uttryck för attsocialdemokraterna kraftigt har underskattat fondmotståndets omfattning, styrkaoch engagemang och att socialdemokraterna här i huset var överrumplade ochanförde ett argument som för mig närmast framstår som löjligt. Vi har här nu i samband med pågående debatt sett och hörtuttryck för en likartad tendens. , när vi fick höra hur mänga somanmält sig till debatten, sade min vördade bänkkamrat : Dethär är inte riktigt klokt - hur kan ni göra sä? Jag fick ett intryck av att hanmenade att den här frågan redan är avgjord, och varför skall man då förlängadebatten i onödan? Men vi har alla våra uppdragsgivare, våra väljare. Mångahar också andra anknytningar, t. ex. till tjänstemannarörelsen eller någonföretagarorganisation. Våra uppdragsgivare väntar sig av oss att vi när detgäller den för vårt lands framtid så viktiga fråga som debatteras står upp ikammarens talarstol och talar om att vi ogillar förslaget tillfackföreningsfonder och inte vill se det genomfört. Hänsyn till andra ledamötersbekvämlighet och eventuella önskan om att snart fä påbörja julferier väger lättmot vår skyldighet att tillmötesgå våra uppdragsgivare på den här punkten. Jag har inget ytterligare yrkande utöver dem som tidigare anförts avandra moderata talare. Anf.72 (): Jag har begärt ordet i denna debatt av helt speciella skäl. Mittanförande gäller inte vinstdelningsskatten, ATP-avgiften eller någon annandetalj i förslaget, utan jag vill ta upp det sätt som löntagarmotståndarna harbedrivit kampanjen . Jagkan för det första inte fösta den oresonliga attityden från specielltcenterparfiet. Ända sedan 1976 har detta parfidrivit en konsflad kampanj i denna fråga, helt i högerkrafternas anda.Öststatssocialism, öststatssystem, systemförändring enligt öststatsmodell osv.har nämnts. Attmoderaterna och även nu gör dessa jämförelser är mera förståeligt,om än inte acceptabelt, men att gör det förvånar mig. Det finns krafterinom som inte mår bra när de hamnar i högerfållan och får målaupp rysskräcken enligt gamla högermanér från 1920-1930-talet. Nej,det finns ju några som har vågat visa sitt förnuft. En av dessa är UllaEriksson, kommunfullmäktig och fackligt aktiv inom Statstjänstemannaförbundeti , som när det s. k. Meidnerförslagetdiskuterades, retade många med sitt påstående att det är lika farligt att levai löntagarfondernas som att gå och handla i . Givetvisstår hon ännu bakom sina ord när detta reviderade regeringsförslag diskuteras.Nej, - och andra centerparfister-ta tillbaka jämförelsenmeds. Det finns många som väntar att ni skall göra det. Attjag är så angelägen att framföra detta vid denna sena fimme beror på att närjag en gång anslöt mig fill socialdemokratiska arbetareparfi visstejag att detta parti alltid kommer att kämpa emot alla slags diktaturyttringar,varifrån de än kommer. Jag har i min barndom fått fly undan förfrämmande makters arméer och är alltså den rätta personen att slå fast attspeciellt den svenska socialdemokratin är den bästa garantin mot allaytterlighetstendenser inom och utanför landets gränser. Jag anser att även denpolitiska taktiken får ha sina gränser. Löntagarfondsförslagethar utnyttjats på det mest hänsynslösa sätt av och andrahögerkrafter i . k. fria näringslivet uppträder inte precis som någon garanti för samhälletsutveckling. Det är att t. ex. moderata samlingspartiet ser noga på sinnärmaste omgivning. Detär att stoppa ytterlighetstendenser. Gör man inte det, kan initiativetglida ur händerna på dagens moderata ledare, och resultatet kan bli något somjag inte tror välkomnar. Jag yrkarbifall till regeringens förslag till löntagarfonder. 73 (): I svensk rätt har det alltid beträffande akfier gällt att äganderättoch rösträtt i svenskt aktiebolag inte kan åtskiljas. Ett av de grundläggandedragen i det nu framlagda förslaget till s. k. löntagarfonder är att ägaren,vem denne nu skall anses vara, kan med lagligt tvång förlora sin rösträtt. Enförsta fråga ur juridisk synpunkt blir då: Accepterar svensk ordning detförslag som är framlagt? Lagrådethar vid sin granskning utgått ifrån att löntagarfonderna skall anses somställföreträdande ägare. En andra fråga blir nu: Godtar svensk rättsordningdetta begrepp, som i princip är en alldeles ny konstruktion och som aldrigunderkastats rättslig prövning? Entredje fråga blir: Kan i så fall detta ställföreträdande ägande bestå efter detatt den ställföreträdande ägaren fråntagits sin rösträtt genom tvång? Enligtsvensk rätt gäller alltså att ägande och rösträtt inte kan åtskiljas. Iregeringens proposition har inte tagits hänsyn tiU att systemet inbjuder tillkonflikter mellan skilda fackföreningar som begär rösträttsöverlåtelse.Vad händer med den fackförening som kommer , när rösträtten redanlämnats bort till den fackförening som kom först? Eller vad händer om vi fårtvå fackföreningar som konkurrerar om rösträtten? Eller vad händer om vi fåricke-socialistiska fackföreningar, som ställer sig utanför det socialistiskafackföreningskollektiv vi nu har? Vem skall då få rösträtt? Deborgerliga ledamöterna i lagutskottet pekade på dessa fundamentala frågor underberedningen i lagutskottet. Den socialistiska majoriteten satte regeringenskrav på handläggning utan beredning framför sin grundlagsenli-ga skyldighet. Enparlamentarism på fall för korporativismen. Jaghoppas nu att många svenska företag i allmänna domstolar låter pröva dessafrågor. Skulle de då få rätt kollapsar hela detta ståtliga drömslott avfackföreningsstyrda maktdrömmar. Ett öde de gjort sig förtjänta av! 74 (); Det är synnerligen tillfredsställande att vi nu äntligen har kommitfram till den punkt då det är dags att ta ställning till löntagarfonderna. I den fackliga rörelsenhar den här frågan diskuterats . jag kommer ifrån - Hotell- och restauranganställdas förbund - harvi också med kraft drivit frågan om de lågavlönades problem. Enfråga som naturligtvis även kommer att dominera våra diskussioner ochvårt arbete. Somen omedelbar följd därav kom på ett tidigt stadium upp tankar kring någon formav löntagarfonder. Den solidariska lönepolitiken behöver komplettering för attett system med lika lön för lika arbete i längden skall vara genomförbart. Detär angeläget att det ändå för löntagarkollektivet som helhet skapas en sådansituation att man i särskilt vinstgivande företag kan få del av vinsten - föralla löntagares bästa. 1 vårt förbund har enskilda medlemmar efter omfattandefunderingar och diskussioner väckt motioner, som behandlats i sektioner ochavdelningar och som sedan förts vidare till våra förbundskongresser. Där harman gång på gång i total enighet fattat beslut om att löntagarfonder börinföras. 1978 uttalade man bl. "Motiven för löntagarfonder är flera.Arbetarrörelsens krav på rättvisa och demokrati också i det ekonomiska livetleder naturligtvis fram till krav på delaktighet i företagens vinster." Man har gett förbundets ledande organ i uppdrag att arbetaför ett positivt resultat för löntagarfonder. Dessa fakta från ett slår hål på den myt somframförts här , dvs. att man inte skulle vilja ha löntagarfonder. Det har tagit tid innan vi har kunnat skönja ett resultat.Men det har nog ändå varit bra att det tagit denna långa tid - eftersom dentagits till vara till att diskutera och penetrera förslag i olika tappningar. Speciellt den nu föreslagna småföretagarfonden, som lagtssom en särskild fond till Investeringsbanken, är ett välkommet inslag för enbransch som vår, som till största delen består av mindre företag. är det tid att fatta beslut, och det är till storglädje för alla som arbetar för den här frågan inom fackföreningsrörelsen. Jag beratt få yrka bifall till utskottets hemställan. 75 (): Jag kan inte säga att jag i och för sig harföljt den här debatten med intresse - för det första därför att det inte harvarit någon debatt, för det andra därför att det hela inte varit särskiltintressant. Det är fråga om en upprepning av synpunkter av olika slag. Däremot finns det några inlägg som kanske har frapperatoch som också kunnat vara intresseväckande. Jag har naturligtvis framför alltfäst mig för de inlägg som har gjorts från fondanhängarnas sida. gjorde ett försök till analys frånpsykologiska utgångspunkter. Han hade inte så mycket tid på sig att utveckladet hela. Det verkade också som om geisten gick ur honom. Men det är klart atthan hade vissa poänger - och framför allt hade han kanske haft det om han hadeförsökt förstå varför det är sådant motstånd mot genomförandet av fonderna. var inne litet grand på ett försök att setillbaka. Men det stannade i stort sett vid att konstaterade attde gamla augurerna nog ändå skulle ha gett sin välsignelse till vad som ärför handen. Hur som helst - om man ser litet närmare på vad som nuförestår, så kan vi konstatera att socialdemokratins akilleshäl alltid harvarit socialism och socialisering i alla dess olika former. Människorna hargenomgående visat sig ointresserade - ja, människorna har avvisat varjetillfälle då sociahsm och socialisering har förts på tal. Vid några val harsocialdemokratin engagerat sig i socialiseringsfrågan. Det gällde 1920 och1928. Vid bägge tillfällena var resultaten inte särskilt lyckosamma. Tvärtomkan man konstatera att det har varit mest lyckosamt för socialdemokratin närman har försökt framstå som ett allmänt reformistisktparti. Närvalet vanns 1982, så var det knappast på grund av den socialiseringstendens somfanns i det, utan snarare på grund av att man försökte skymma undan densocialisering som komma skulle. Såkan vi nu konstatera att cirkeln har slutits. Det som började så trevandei program, som i stort sett var en dålig översättning avGothaprogrammet, har resulterat i den största socialiseringsaktion som vårtland har sett. Menjag måste kanske, för att tillfredsställa intellektuellaanspråk, klargöra vad jag menar med socialisering. 1 det här fallet kan det välinte råda någon tvekan. Det är ett överförande, om inte direkt i samhälletsägo, så i varje fall ett överförande till vissa fonder av det ägande somtidigare har funnits. Jagfrågar mig då: Varifrån har socialdemokratin tagit dessa förebilder? Har mantagit dem utifrån, från några andra länder? Nej, partikollegerna i västerlandethar genomgående avvisat liknande framstötar. Finns det några svenskaförebilder- i äldre tiders debatt? Ja, det finns faktiskt vissa tecken på det.Sedan man i början av detta århundrade hade rensat bort den marxisfiska ,utspann sig - särskilt efter slut - enlivaktig debatt om socialismen. publicerades en mängd artiklar omgillesocialismen, vars engelska idéer alltså nådde . Det var ett fåtalsom godtog gillesocialismen, men Wigforss var en av dem som gjorde det. Vid1920 års socialdemokratiska partikongress ordnades en särskild debatt om den s.k. industriella demokratin. Debatten inleddes av Wigforss, som särskiltbetonade den gillesocialistiska teorin och tänkte sig den industriellademokratins införande såsom ett led i socialiseringen. Arbetarna bordesuccessivt kunna bli ledare av företagen. Först skulle de få rätt att tillsättavissa tekniska ledare, sedan skulle de också få ledningen i fråga omproduktionens avsättning. Wigforss talade också om ett system av arbetartrusterunder statlig ledning. Äganderätten till produktionsmedlen skulle möjligtvisalltjämt ligga hos staten. Detta är i och för sig det intressanta. Det är detsom gör att man kan säga att gillesocialismen inte helt anammades. Detta,herr talman, är den närmaste förebild som jag har kunnat finna inom densocialdemokratiska debatten i . Men det är kanske symtomatiskt hos enrörelse som i varje fall av dess belackare sägs sakna framtidsidéer, att mansöker sig tillbaka till de fornstora kampdagarna, att man plockar upp blandgammal bråte. Annarskunde man i och för sig inom socialdemokratin ha lärt sig av fortsättningen.Socialismen och socialiseringen begravdes isocialiseringsnämnden under Sandiers ledning. Då olika problem aktualiseradesfungerade socialiseringsnämnden närmast som en avledare. Socialiseringsmystikenkunde på det här sättet bevaras. Underhela dominerade sedan välfärdstanken. må tycka illavara - han lät påskina det i sitt anförande - men Per 12 protokoll 1983/84:53-54 avvisade faktiskt tanken på socialisering, och han gjorde detordentligt, då han sade: "För hela vår samhällssyn framträderväxlingen i produktionsformerna såsom resultat av en utveckling, som efter handskapar förutsättningar för högre produktionsformer och gör dessa tillnödvändigheter. Därav följer naturligt, att vi icke betrakta socialiseringsprocessensåsom avhängig av beslut, möjliggjorda av en knapp och kanske tillfälligriksdagsmajoritet." uttryckte en liknande uppfattning. Deborgerliga motståndarna anklagades för att i socialiseringen se något slagskonkret åtgärd. sade: "De fabla om möjligheten av att ensocialdemokratisk riksdagsmajoritet skulle fatta något slags socialiseringsbeslutoch sätta detta i verket." Över huvud taget var man benägen att sesocialism och socialisering som något harmlöst. Än ivrigare sökte socialdemokratin att svära sig fri frånsocialismen i den mycket intressanta debatt som utspann sig under 1941 och 1942mellan och tidningen . då; "Frihetsproblemet är vår tids största problem. Om detta är densvenska arbetarklassen starkt medveten. Skulle våra arbetare ha att väljamellan ett socialistiskt tvångssystem, som förkväver all inre frihet, och en'borgerlig' ekonomi, som medger sociala skyddsåtgärder, facklig förhandlingsfrihetoch en dräglig ekonomisk standard samt på samma gång bevarar den politiskafriheten, är vi övertygade om att de valde det ." Därmed ansåg också saken avgjord. Mantrodde på socialdemokratins ärliga vilja. Men det var då det! Det är förvisso trots allt, SvenAspling, stor skillnad på Per , , dagens socialdemokratiska makthavare, för vilka ett kortfristigtgenomförande av en korporativistisk socialism betyder mer än det samförståndsom så länge trots allt har satt sin prägel på den svenska nationen. Man harblivit så förblindad av maktens berusning och sina socialistiska doktrinersförträfflighet, att man gärna offrar det samförstånd som vuxit fram genomgenerationer. Framtidens dom kommer att bli hård över dagens socialdemokrati,som valde konfrontation och utnyttjade den tillfälliga riksdagsmajoritet somPer inte kunde drömma om att utnyttja . Det hela är attbeklaga, ty i stället för en oförsonlig politisk strid skulle vi nu behövasamförstånd och nationell enighet i de kriser som förestår. Jag ber att få yrka avslag på propositionenoch bifall till alla de reservationer där moderater förekommer. 76RUNE (): I debatten rörande löntagarfonderna harfrågan om dessas grundlagsenlighet berörts bl. a. i den moderata partimotionen.Det har ju från en del håll satts i fråga om grundlagen tillåter att medel försöver från vissa företag för att användas av löntagardominerade organ ilöntagarkollektivets intresse. Även angående skydd förde mänskligarättigheterna och de grundläggande friheterna har åberopats mot ett införandeav löntagarfonder; enligt konventionen skall envar fysisk eller juridiskpersons rätt till sin egendom lämnas okränkt och må ingen berövas sin egendomannat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i bl.a. lag. Den konstitutionella frågan har varit föremål för en grundlig analys iden juridiska litteraturen, bl. a. Strömholm i 1976 s. 452och Brunfelter i a.a. 1983 s. 295. Tunga argument mot fondförslaget frånförfattningsenlighetssynpunkt har förts fram. I några remissyttranden över de tre utredningar-vinstdelningsgruppen, placeringsutredningen och Edinska fondgruppen - vilkasarbete tillsammans utgjort underlag för regeringens proposition (prop.1983/84:50) om löntagarfonder har frågan om förslagens grundlagsenlighetävenledes tagits upp, men inte närmare utvecklats. Senast har lagrådet, i det här fallet f. d. regeringsrådetLidbeck, regeringsrådet och justitierådet , i sitt yttrande överpropositionen berört frågan. Lagrådets slutsats är att någon erinran mot detföreslagna löntagarfondssystemet inte kan göras från grundlagsenlighetssynpunkt. Lagrådets kortfattade motivering till dettaställningstagande är att de medel som förs över till löntagarfonderna tas utgenom statliga skatter, fastställda i den ordning regeringsformen föreskriver,dvs. genom lag; även tilläggspensionsavgifter torde enligt lagrådet få ansesvara skatter. Regeringsformen föreskriver inte heller något hinder mot attspecialdestine-ra skatter, dvs. att ställa statens medel till förfogande förorgan i vilka en viss grupp av medborgare har tillförsäkrats ett avgörandeinflytande, konstaterar lagrådet. I fråga om förslagets förenlighet medEuroparådskonventionen anser lagrådet att dess bestämmelse om att ettingripande måste ha sin grund i "det allmännas intresse" får ansesuppfyllt i och med att medlen tillfaller AP-fonden och förvaltas av offentligrättsligtreglerade organ. Det förhållandet att förslaget även har andra syften, såsomatt stärka löntagarinflytandet i näringslivet, "synes inte böra leda annan bedömning". Såsom lagrådet inledningsvis konstaterar i sitt yttrandehar löntagarfondsfrågan stått i centrum för denpolitiska debatten, en debatt som har kännetecknats av djupgående motsättningarmellan förespråkare för ett fondsystem och motståndare till systemet. Lagrådetsställningstagande är mot denna bakgrund inte förvånande. I enlighet med svensktradition har lagrådet såsom rättsligt organ kommit till det resultat som ärpolitiskt minst kontroversiellt. Visserligen innebär lagrådets uttalande igrundlagsfrågan ett stöd för fondanhängarna, men det uppfattas säkerligen såsommindre uppseendeväckande än om den rättsliga analysen hade gått regeringenemot. Lagrådet har således i stort lyckats stå utanför denpolitiska striden. Därmed är dess integritet och oväld bevarad. Förslaget tilllöntagarfonder har genomgått den föreskrivna rättsliga prövningen.Grundlagsreglerna har iakttagits; Formkraven är uppfyllda. Kvar finnsbara en del frågor som lagrådets yttrande inte besvarar; Hur hade bedömningen blivit om förslaget även prövats motgrundlagens bestämmelser, att varje medborgare vilkens egendom tages i anspråkgenom expropriation eller annat sådant förfogande skall vara tillförsäkradersättning för förlusten enligt grunder som bestämmes i lag (2 kap. 18 §regeringsformen)? Hur hade analysen utfallit om regeringen inte i sistaögonblicket beslutat ge förslaget om vinstdelning etiketten skatt? Finns detnågon gräns mellan skatt och tvångsöverförande av lös egendom ellerkonfiskation? Är ett företags äganderätt till vinst sämre skyddad än dessäganderätt till t. ex. fast egendom och anläggningstillgångar i övrigt? Är densvenska grundlagens egendomsskydd annorlunda än det skydd Europarådskonventionenuppställer? Naturligtvis har inte lagrådet haft anledning att besvaradessa frågor. De berör ju inte löntagarfondsförslaget direkt utan ärhypotetiska, liksom följande exempel. Med en rösts övervikt antar en ny skattelag, somålägger alla företag en skyldighet att betala av sin omsättning i skatt.Skatten skall tillföras Samhällsföretag. De skattskyldiga som inte förmårerlägga skatten -och det torde bli många - blir på sedvanligt sätt föremål förexekutiva åtgärder, dvs. konkurs och utmätning, varefter egendomen kanöverföras till Sarhhällsföretag. På ett smidigt sätt har näringslivet"församhälleligats", dvs. Äganderätten har placeratsdär den enligt många hör hemma, nämligen i folkets hand. Det hela har kunnatske utan grundlagsändring. Det anförda exemplet saknar varje praktisk förankring -det bör understrykas - men illustrerar en möjlig framtida tolkning av lagrådetsyttrande i löntagarfondsfrågan: Beskattning är enligt vår nuvarande grundlaginte enbart en statens inkomstkälla och ett fördelningspolitiskt instrument,utan också ett tvångsvis överföring av tillgångar frånenskilda till olika av staten utpekade organ, dvs. vad som i fråga om fast egendomkallas expropriation och i övrigt konfiskation. Till skillnad från vad somgäller vid dessa fall behöver någon ersättning inte utges vid denäganderättsöverföring som sker genom "beskattning". Det enda som skulle omintetgöra en sådan tolkning av lagrådetsnu gjorda ställningstagande vore att materiellt pröva om allt som betecknassåsom skatt också rättsligt sett är det eller om det skall anses vara någotannat - med därav följande konsekvenser. I fråga om löntagarfondsförslaget lärdock någon sådan prövning inte komma att göras i . Denriksdagsbehandling som pågår lämnar ju inte utrymme för rättsligaöverväganden. Det får vidare anses uteslutet att, sedan förslaget upphöjts tilllag, en svensk domstol skulle komma till en annan bedömning än lagrådet - om nunågon medborgare skulle vilja få grundlagsenligheten ytterligare prövad. Förden berörde enskilde skulle då bara återstå att gå den mödosamma och osäkravägen till . Lagrådets yttrande i löntagarfondsfrågan har emellertiddet goda med sig att det bör kunna tjäna såsom inspiration för dem som anseratt grundlagens egendomsskyddär betjänt av förnyad uppmärksamhet. För andra innebär yttrandet baraytterligare en bekräftelse på att vår författning smidigt låter sig anpassasfill varje utveckling i riktning mot ekonomisk demokrati, dvs. vadfondmotståndarna vanvördigt brukar kalla socialism. Stämmer inte detta till eftertanke? För migleder det till att jag yrkar avslag på föreliggande fondförslag och bifall tillreservationerna 1, 2, 5 och 6. 77PER (): skall riksdag gåtill beslut om en av de största och väsentligaste polifiska frågorna på mångaår. Beslutet om löntagarfonder kommer att ha vidsträckt betydelse för hela densvenska ekonomin och välståndsutvecklingen . Det är ingettvivel om att det är ett extremt socialistiskt förslag som skall genomföras.