prot · G70968 · 1983-12-31 00:00:00 — Det skulle vi kunna få genomett aktivt föräldrainflytande. Men då måste vi också finna de organisatoriska,ekonomiska och praktiska formerna för att säkra ett sådant föräldrainflytandeoch en sådan föräldramedverkan inom barnomsorgen. En mångfald, i positivbemärkelse, borde vi kunna få också inom den kommunala barnomsorgen. Underdetta anförande övertog tredje vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 29 (): säger att jag ironiserade i mitt inlägg, när jag jämfördebarnomsorg med privata vinstintressen med städning och sophämtning. Men det ärfaktiskt inte jag som hittat på denna jämförelse, utan det är förespråkarna fördenna idé som själva har sagt att om vi så effektivt kan klara entreprenad närdet gäller t. ex. städning och sophämtning, sä borde vi kunna göra det när detgäller barnomsorgen också. Sedansäger också att det inte är sä konstigt att jag ironiserar - manbehöver bara läsa socialdemokratiska kvinnoförbundets familjeprogram för attförstå det. Där står det nämligen att vi kräver en fullt utbyggd brabarnomsorg. Detta tycker jag är ett så självklart krav att jag inte kan förståhur man kan vara upprörd över det. drar sedan slutsatsen att den offentliga sektorn skulle ha blivit ettsjälvändamål för oss som talar för att behålla barnomsorgen och en massa andraviktiga saker i det offentligas regi. Vad jag försökte visa på var just att offentlig regiinte är ett självändamål men att det finns ett antal goda skäl för att denoffentliga sektorn skall ansvara för vissa verksamheter, och dessa skäl ärfördelningspolifiska vare sig det gäller ekonomisk fördelning eller geografiskfördelning. Man måste t. ex. svara för en viss konfinuitet i verksamheten, såatt den inte läggs ned om det skulle visa sig att den inte är tillräckligtvinstgivande. Det kan också vara planeringsskäl m. m. har allaförespråkarna för privat barnomsorg här velat visa - och jag tror att detframför allt var som ansträngde sig till det yttersta för attvisa detta - hur det i privat barnomsorg egentligen inte skulle vara någon somhelst skillnad när det gäller sociala krav, pedagogiska krav, löner,personaltäthet, lokaler, insyn, föräldraavgifter och helst inte heller när detgäller statsbidrag. Jag försökte anteckna allt man räknade upp, och jag trorjag fick med allt. Men om det inte är någon som helst skillnad i den härprivata verksamheten gentemot den offentliga, vad är det då för vits med att såatt säga starta eget? Är det inte så att det är privatiseringen som blir ettsjälvändamål? Det borde man fråga sig i stället för att anklaga oss för attgöra den offentliga sektorn till ett självändamål. Denenda skillnaden mellan privat och offentlig verksamhet på det här området somman åtminstone försökt ange är att den privata skulle bli effektivare. Om manhade dragit ett streck för varje gång som sade"effektivare", så hade man haft ett helt staket på papperet vid dethär laget. Det gäller även . Men ingen har kunnat visa vad det ärsom gör att den privata verksamheten blir så mycket effektivare, om alla deförutsättningar som ni räknade upp skall vara desamma för en offentlig och enprivat verksamhet. Omstatsbidragen till privata daghem, m. m. 30 (); I fråga om demagogi tror jag att man kan hänvisa tillprotokollet. Den kommer säkert att klart framgå där. Jag behöver inte försökamig på någon pedagogik i det avseendet. Även om debatten nu har fortgått längevill jag, för den gäller ju en mycket väsentlig fråga, fortsätta och beröraIngemar och , dvs. och ,linje. säger på nytt att han inte är ute efter något privatvinstintresse, och så för han en teknisk och legal diskussion om vad det är förskillnad mellan det ena och det andra. När går man över gränsen, till enverksamhet med privat vinstintresse? Det är säkert svårt att skapastatsbidragsregler som anger var den gränsen går - jag utesluter inte det. Detär väl därför som behöver göra en översyn. Men politisktföreligger inga som helst svårigheter att dra den gränsen. Jagär besviken på mittenpartierna. Är det verkligen på det sättet att ni sluterupp bakom linje i det här avseendet? Man använder alltsåkooperativ och organisationer - jag upprepar detta - som en plog för att få ABDaghem att. fungera, med vinstintresse och kanske även med aktieutdelning - vadvet jag? När isen bmtits så långt har vi att se fram emot AB Skola, ABÅlderdomshem, AB Socialtjänst. Vi får en social verksamhet. Omstatsbidragen till privata daghem, m. m. socialatjänster, med privat vinstintresse. Det är i varje fall för mig främmande. Jagupprepar: Tanken är fullständigt befängd! Anf,31 Socialminister ; Jag skallbörja med att bemöta några påståenden. IngaLantz säger att ord som flexibilitet och bättre resursutnyttjande är farligaord. Ja, det beror ju helt på vilket innehåll man ger orden och på hur manhandlar. 88000barn står i kö för att få en daghemsplats. Nog kan normer vara bra. Men normerblir ibland staket för idioter, som någon har sagt, om man bara tar hänsyn tillsådana kvalitetsmått som yta och antal personal - vilket man väl också måste tahänsyn till. Men en god kvalitet - och det säger jag med av egenerfarenhet av daghemsverksamhet - mäts framför allt med andra mått; Hurutbildad är personalen? Hur välutvecklad är föräldrasamverkan? Från vilkamiljöer kommer barnen? Vi menar att det är sådan kvalitetsbedömning man skallgöra. Då kan man säkert här och var, utan att sänka kvaliteten, bereda en delav de 88 000 barnen plats. Det är väldigt roligt och uppmuntrande att kunnanotera att på många av de daghemdär de här resonemangen fått utrymme, har bådeföräldrar och personal visat förståelse för dem. har tvä gånger frågat om studenternas daghem. Jag är inte insatt i denfrågan - i varje fall inte mer än . Jag har inte rätt, och det vetGöte , att yttra mig i en enskild fråga. Men så mycket är nog klart -jag skall gärna sätta mig in i det här - att med de förslag till neddragningarav statsbidragen som och har lagt fram skullestudenterna sannolikt få sämre statsbidrag än de nu får. Sedannoterar jag med intresse att ingen borgerlig debattör har tagit upp det som ärmin huvudinvändning mot privata daghem drivna med vinstintresse. Karaktären påverksamheten - barnens oberäknelighet, detta att det inte går att görakostnadskalkyler - innebär att man gång på gång, och ofta, ställs inför enkonfliktsituation, där lönsamhetsintresset skall vägas mot hänsynen till vadbarnen behöver av omsorg. Jagär beredd att konstatera att ingenting har framkommit i debatten som rubbat mininställning till privata daghem drivna i vinstsyfte och med skattebetalarna somfinansiärer - snarare tvärtom. Jagförstår i och för sig inställning. Ert mål är ju att skapa etthelt annat slags samhälle, ett amerikaniserat där plånboken - intebehovet - skall avgöra vilken sjukvård, vilken utbildning och vilken barnomsorgsom skall stå till buds. Det förnekar , men naturligtvis ärmoderaternas mål just det som anger i den artikel i där han skrev: "Att skapa möjligheter för privat produktion avt. ex. daghem utan att ändra på finansieringssystemet innebär inte någon reellchans för den privata servicesektorn. Avkommunaliseringen måste därför gå handi hand med en övergång från skattefinansiering till marknadsfinansiering." Så var det sagt! Plånboken- inte behovet - skall avgöra! Jagvill försäkra att vi tar på fullt allvar. Ni vet vad ni vill, ochni lär, i varje fall t. v., vara ganska många. Och ochcenterpartiet kan ni tydligen motståndslösf driva framför er. Merförvånad är jag över inställning. har allfid förut sagt sigdela socialdemokraternas grundläggande syn på socialpolitiken, just detta attbehovet - inte plånboken - skall bestämma vilken vård och omsorg man får.Folkpartiet har redan fidigare glidit fill höger om i många frågor,och är snabbt på glid åt samma håll. De sjuka skall betala ettökat stöd till barnfamiljerna, vinstintresset skall styra utbyggnaden av ochinnehållet i barnomsorgen, och man kräver 600 milj. kr. lägre statsbidrag tillbarnomsorgen. gav representant socialdemokraterna sitt stödmot AB Daghems förslag att skära ned standarden. Och det är säkert fler socialtkännande och praktiskt arbetande centerpartister som fär svårt att hänga med icenterns högerglidning. HugoHegeland anser att det är helt obegripligt att socialdemokraterna säger nejtill den hjälp som den privata företagsamheten är beredd att ställa upp med.Jag skall åberopa en talesman för den privata verksamheten som ingen - i varjefall ingen pä den borgerliga kanten - misstror. Det är City Akutens chef, somhar förklarat att hela idén med privata daghem drivna i vinstsyfte ärvansinnig. Han anser den vara praktiskt ogenomförbar - det blir omöjligt attmäta effektiviteten och utöva kvalitetskontroll. Hurskall man kunna mäta produktivitet pä det här området? Där har en annandebattör varit inne och åskådliggjort hur svårt det är bl. a. på detta område.Han säger; "Tekniskt sett är det inte svårt att spela niondesymfoni . Men vem i all världen har glädje av det?" Ochvad har barnen för glädje av mindre lekytor och färre anställda, som AB Daghemföreslår? OmCity Akuten finns det mycket att säga. Vad jag vill säga nu är att City Akutenhögst påtagligt har stimulerat de offentliga sjukvårdshuvudmännens intresse förbättre service till de sjuka. Det finns all anledning att lyssna på CityAkutens chef när han så bestämt avråder från att söka pröva City Akutens idéerpå barnomsorgsområdet. Nupå onsdag är det visst meningen att skall ombildas tillbolag - Leka och , skall det heta. sätter in en miljoni aktiekapital. De båda tilltänkta direktörerna lär svara för . Planerna är högtflygande. räknar man med att hastartat 40-50 daghem och ha en omsättning på flera tiotals miljoner. För att inte barnomsorgsbolaget skall startas på felaktiga premisseroch därmed löpa risk för ekonomiskt fiasko, vill jag meddela att debatten härhar övertygat mig om att jag bör föreslå regeringen att inga statsbidragbeviljas privata daghem drivna i vinstintresse. Jag tycker att bordekoncentrera sina ansträngningar på industriell utveckling och sysselsättning, intepå att driva affärer med omsorgen om våra barn. Omstatsbidragen till privata daghern, m. m. Om statsbidragen till privata daghem, m. m. 32GÖTE (): Det sista patetiska uttalandet gör migförvånad, socialministern. Även om man driver verksamhet inom ramen förElectrolux, måste man ha ambitioner när det gäller social omsorg. Inte minstsocialdemokraterna har i väldigt många sammanhang framhållit att näringslivetmåste ha social ambition, och det har näringslivet. Menar socialministern attvi nu skall dela på den ambitionen och att den enbart skall fillhöra vissa formerav vårt samhällsliv? Det är detta, herr talman, som jag tycker är så allvarligtmed denna förenkling av debatten. Vi har av tradition drivit mycket av densociala omsorgen i offentlig regi. Vi har en väl utbyggd offentlig socialservice på många områden. Men vi har kört fast. Det är helt naturligt att man,när man ensidigt satsar på en viss verksamhetsform - det må gällatillverkningsindustri eller vad som helst -, kör fast till slut. Man kör fastekonomiskt, socialt och verksamhetsmässigt. Det är det sista jag tycker är detallvarliga, att socialdemokraterna inte är öppna för att diskutera. Socialministern prisade City Akuten i talarstolen alldelesnyss och sade att det var ett bra initiativ som har stimulerat. Men samtidigtsäger sjukvärdsministern: er för fler City Akuter. har vi fått lära hutav detta och i samhällets offentliga vård kunnat ta till vara det positiva somCity Akuten har gett. Helt plötsligt har vi fått en injektion. Men behövervi inte sprutan längre, nu skall City Akuten läggas ned och försvinna. Det är precis samma sak på den sociala sidan när detgäller barnomsorgen. har vi helt plötsligt kunnat sätta oss ner ochutvärdera vad privata initiativ skulle kunna innebära. Då kommunaliserar viddem, säger . vet vi ju hur positiva de är. Genom att vikommunaliserar dem kan alla kommuner och instanser få nytta av detta. Så huggerman huvudet med doktrinens bila i stället för att låtaalternativen leva vidare, utvecklas och skapa nya förutsättningar. Detta är en social fråga. Detta är en mänsklig fråga istörre utsträckning än en ekonomisk. Socialministern sade i sitt förra inläggatt det till daghemmen kommer barn frän trassliga familjeförhållanden, detkommer invandrarbarn och andra barn som har problem. Hur skulle det se ut om dekom till ett företagsdrivet daghem, för det kan man inte planera in? Detta äratt underkänna alternativen, socialministern. Det är att underkänna denpersonal som går in och arbetar i andra huvudmannaformer än den kommunala. Ävenden personalen arbetar utifrån en yrkesambition, precis på samma sätt som desom jobbar i kommunala daghem. De har ett intresse för sin verksamhet.Socialministern försöker att skapa ett problem och göra det så stort att detblir oövervinneligt. I själva verket är det precis tvärtom. Det är just för debarn som har problem, just för de barn som är i behov av särskild omsorg, justför de barn som inte passar in i det stora kollektivet -som är gjort i en endaform men ändå skall passa alla ungar - som alternativen i första handbehövs, för då kan man anpassa verksamheten efter behoven. Detta har juMontessori visat, detta har andra ideella organisationer visat, och detta har familjekooperationen Kooperativa Daghemvisat: man har fått ett bättre utfall rent socialt än om man generellt harkommunala daghem. dömer man ut detta, och socialministern säger litetgrand hotande; Ni har inte lyckats förklara er, så nu går jag hem och skriveren proposition. Jag skulle vilja säga: Gör inget förhastat,socialministern! Om socialministern av politiska skäl anser att vi inte lyckatsförklara det här, finns det säkerligen andra som kan förklara det bättre. Ochtänk framför allt på familjen, på barnen och föräldrarna! Vi har en lång kö somvi inte kan klara om vi bara satsar på den dyraste barnomsorgen. Det är barnenoch föräldrarna som kommer i kläm. Jag förmodar att finansministern, som sitterhär, inte är beredd att plocka fram de miljarder som skullebehöva om man byggde bara kommunala daghem. säger i en artikel att vi måste brytakommunernas monopol. Jag delar den uppfattningen. Skall vi satsa på alternativ,kan det ju inte vara på det sättet att det i den ena kommunen sitter enmajoritet och säger nej, medan det i den andra kommunen sitter en majoritet ochsäger ja. Här måste även alternativen fä en lagfäst rätt att verka utifrånkvalitetskrav och sociala ambitioner. Man upphandlar inte daghem enligt detupphandlingsreglemente som gäller för sopor och annat, som socialdemokraternanu ständigt talar om i debatten. Man träffar givetvis ett avtal när det gällerdaghemmen utifrån de särskilda sociala, ekonomiska och verksamhetsmässiga behovsom rör den verksamheten. Man anpassar upphandlingen efter behoven, och då kankommunen bestämma väldigt mycket om den standard som skall gälla. Det sägs att vill att plånboken skall styra.Enligt vår ideologi är det inte plånboken som styr, utan det är de enskilda människornasom styr. Det är ändå det som är det viktigaste, inte minst när det gäller densociala omvårdnaden. Om statsbidragen till privata daghem, m. m. 33INGEMAR (): är rädd att tänka i dessatermer - så mycket har vi fått klart för oss. Jag beklagar det. I grundenuppskattar jag den skepsis som ligger i botten, men man får inte bli såskeptisk att man inte vågar pröva för att se om kanske nya verksamhetsformerkan innebära en förbättring. De nuvarande kooperativa verksamhetsformerna startades somideella rörelser en gång i världen. Vem kan se någon skillnad på Konsumoch Ica. Vad som är kommersiellt och vad som är ideellt är inte så där alldelesenkelt att klara ut bara med hänvisning till att det ena drivs i kooperativform och det andra i aktiebolagsform. Se till kvahteten i innehållet, bedömvarje sak på sina egna meriter! Också verksamhet som bedrivs av ideella organisationer, t.ex. ett samfund, väljer att låta en del av verksamheten ske i handelsbolags-eller aktiebolagsform. Jag tänker t. ex. på förlagsverksamheten. Menidealiteten i botten är inte att ta miste på. Jag vet att det är farligt att göra jämförelser, och jagvill inte dra dem för långt. Jag vill återigen bara peka på att den juridiskaformen och det rörelseöverskott man kan tänkas få inte kan vara avgörande förom man Om statsbidragen till privata daghem, m. m. bedömer enverksamhet som acceptabel eller inte. har undervisat herrarna i debatten om vad barnär och behöver. Jag har roat mig med att räkna ut att nästan alla"gubbarna" i den här debatten råkar vara flerbarnsfäder. I allödmjukhet: En viss erfarenhet av vad barn är och behöver finns alltså ocksåbland oss. Vad åtminstone jag vill eftersträva är att det finnsmöjlighet för alla föräldrar att få fillgång till god barnomsorg. Vi tror attden kan bli bättre om alla enskilda inifiafiv, all idealitet och allafrivilliga insatser också får komma fram. Vi vet att det borde finnas flerplatser. Vi tror - det är ett försök till svar till - att vi kanfå en snabbare utbyggnad om vi också ger enskilda möjlighet att - med sammakrav som vi ställer på den offentliga verksamheten och med samma kvalitet somden har- få visa vad de duger till. Debatten har varit intressant men, tycker jag, i grundenganska trist. Jag tycker att ni från socialdemokrafisk sida anstränger er attmissförstå vad vi menar. Återigen: Om man har samma personaltäthet, om man harsamma utbildning hos personalen, om man betalar avtalsenliga löner, om man hargodkända lokaler, om man har det pedagogiska innehåll som kommunens styrande,och med dem, kan bestämma, om man tar de sociala hänsyn somkommunen vill att man skall ta - vad är det då i grunden som hindrar er attsläppa fram enskilda initiativ? Jag upprepar att jag inte lägger mig ut för rätten attgöra vinster på driften av daghem. Jag gör mig inte till försvarsadvokat förnågot enskilt projekt som ligger hos regeringen för bedömning. Jag talar omprincipen och om den styrka det skulle vara att också i denna verksamhet fäpröva olika alternativ, att tillvarata allt det positiva intresse som går attuppbåda. Låt mig tillägga att jag blev litet besvikenpå socialministerns slutinlägg. Han ville ge ett intryck av fördomsfrihet ochen öppen attityd till den här debatten. Men slutsatsen av den var färdigskriveninrian socialministern gick hemifrån! Det där slutet hade vi kunnat få höraförst i debatten lika gärna som sist. Vi är inte dumma, herr socialminister -inte vi, och inte barnen heller! 34ULLA TILLÄNDER (c): Jag har tidigare i debatten påpekat att depengar som ställs till barnomsorgens förfogande är mycket orättvist fördelade,både från regionalpolitisk och från fördelningspolitisk synpunkt. Nisocialdemokrater prioriterar barnomsorg i institutionens form. Vi i centerntycker att det är viktigt att deltidsförskola och familjedaghem behandlas påsamma sätt som daghem i statsbidragssystemet. Det finns kommuner i vårt land som får mindre än 3 000 kr.per barn och år i statsbidrag. Det finns andra kommuner som får . perbarn och år från staten. Man kan fråga sig hur socialdemokraterna kan försvaraen sådan diskriminering i barnomsorgen. Det faktum att man sitter fast vid ettensidigt institutionstänkande går ut över en mycket stor del av barnfamiljerna.Ert system missgynnar lågavlönade och människor i glesbygd och på mindre orter. Påtal om vinstintresse anser jag att och opererarmed ett grumligt, vagt och otydligt vinstbegrepp, för att kunna göra enkonstlad gränsdragning. Om man tänker närmare efter, finner man attvinstintresset ju faktiskt finns på båda sidor om den konstlade gränsdragningen.Vinsfintresset finns överallt, och det är i sig självt inte någonting fult, omdet håller sig inom socialt och ekologiskt begränsade ramar. I de flesta fallär vinsfintresset en nödvändig men inte tillräcklig grund för mänskligverksamhet. Vad som måste adderas till lusten att tjäna på någonting man gör ärönskan att tjäna en sak, en idé. Jag skulle vilja föreslå socialministern attlåta kommunerna avgöra vilka daghem som skall tas in i barnomsorgsplanen. Jagvill sluta med att säga att den här debatten i alla fall har haft det goda medsig att ni socialdemokrater är mycket mera positiva till alternativ inombarnomsorgen än ni var och ännu mycket mera än vad ni var för ett årsedan. Omstatsbidragen till privata daghem, m. m. 35 (); Talman har ju efterlyst litet mer av debatt i , ochdet är delvis för att i någon mån leva upp till det önskemålet som jag har gåttin i den här debatten. När jag tänker på vår talman kan jag inte underlåta attvia radioanläggningen - om han nu mot all förmodan skulle lyssna på oss -framföra våra lyckönskningar på hans 65-årsdag! hänvisade till protokollet, eftersom han inte har rätt till någonytterligare replik. Det är emellertid ingen av dem som sitter här och lyssnarsom kommer att läsa detta protokoll. Roligare kan de ju ha. Det är en klassiskundanflykt som framför. Jagvill hävda att det var mycket litet av demagogi i mitt anförande, men väldigtmycket av pedagogik. Jag förstår att naturligtvis gladde sigenormt åt socialministerns från demagogi helt kemiskt fria anförande. Jag fårväl försöka efterhkna honom litet mera i fortsättningen. IngaLantz säger att det är så tråkigt med mig och andra som talar om att vi måstedriva daghemmen effektivare. Vi tänker då pä kostnaderna. Hon säger att vi istället skall ha bättre daghem. Detär ju på det sättet att för att få bättre daghem behöver vi ytterligareresurser, och för att få ytterligare resurser måste vi driva daghemmeneffektivare, så att vi får resurser över. Totalt sett får vi inte mer resurser,för det räcker inte kommunens pengar till. Genom att använda de resurser manhar effektivare får man emellertid resurser över till förbättringar. Helabudgetförslaget - fråga finansministern som har haft tålamodet att sitta häroch vänta på att besvara en interpellation om någonting helt annat -präglas juav kravet på effektivitet i alla verksamheter, oavsett hur ideellt inriktade deär. Vilken kritik fick inte Röda korset när det var mycket ineffektivt iinsamlandet och hanterandet av sina medel! Dennanegativa inställning till daghem i enskild regi drivna på affärsmässig basis ärför mig obegriplig. Hur kan vi då ha privata förskolor, dit inte minstsocialdemokratiska statsråd har skickat sina barn? Vi har privata skolor, dit Omstatsbidragen till privata daghem, m. m. inte minstsocialdemokratiska statsråd och kända ledamöter har skickat sina barn. Vi harprivata sjukhus där även socialdemokrater av rang har låtit sig läggas in påenskilda rum. Men just när det gäller daghem är detta absolut tabu, och manfrågar sig varför. Svaret ligger naturligtvis i det familjepolitiska programsom socialdemokratiska kvinnoförbundet har lagt fram. Man talar om familjen iframtiden - en socialistisk politik. Manvill att alla barn skall vara på daghem, och man åberopar , som isitt anförande vid partikongressen 1975 sade: Här pratar ni om mina barn ochdina barn. Det är inte alls fråga om det, utan det är våra barn, sade han.Våra, dvs. alla, barn skall in på daghem. De skall in på denna institutionaliseradeomsorgsverksamhet. Där skall de vänjas vid kollektivism. Det står också i detsocialdemokratiska kvinnoförbundets program att detta är sättet att förverkligadet socialistiska samhället. Anf.36 (): Man skall naturligtvis skilja på varor och barn, det tycker jag ärväsentligt att få säga. Detta är min absolut sista rejjlik, och den skallbli mycket kort. Jag vill säga till och till andra här att detfinns en kooperativ sentens som jag inte har hört så mycket mensom jag hörde tidigare. Det ligger mycket i den, framför allt i detta avseende,nämligen att vi skall tjäna varandra och inte förtjäna på andra. 37 INGA (vpk): har sagt att det här är en kostnadskrävande verksamhetoch att samhället inte har råd att bygga ut den. Men om de privatavinstintressena får bygga ut verksamheten har vi råd, och helst skallverksamheten byggas ut med hjälp av statsbidrag.