prot · G709168 · 1983-12-31 00:00:00 — Dethär tror jag är en fara för arbetarrörelsen, inte bara därför aft det kanmedföra ett valnederlag, utan framför allt därför aft dessa förväntningar utgören politisk fillgång och kraft som inte har tillvaratagits. Detär rikfigt att regeringen har filisatt en framtidsgrupp. Men ibland undrar manom inte dess främsta uppgift består i att dämpa förväntningarna inomarbetarrörelsen och skjuta aHa andra, för regeringen obekväma frågor, fill enavlägsen framtid. Det är i så fall en olycklig och konstruerad uppdelning. Vadvi bestämmer oss för att göra är nämligen det som avgör hur verklighetenser ut . Vpkanser att det behövs en bred debatt inom arbetarrörelsen där vi kritiskt -gärna självkritiskt - granskar dagens samhälle och de problem som vi stårinför. Vi får inte låta politisk rädsla och stelbenthet hämma debatten, utanmed friskt mod och med tillförsikt - det har vi råd med - måste vi fa itu meduppgiften aft inte bara förbättra litet här och litet där. Vi måste gå in föratt förändra och omvandla i en helt annan riktning. Vi i vårt parfisticker inte under stol med att vi vill ha en socialisfisk utveckling iSverige. Föratt kunna åstadkomma förändringar för framtiden måste arbetarrörelsen vändaåter till de socialistiska idealen och värderingarna. Jämlikhet, arbete åt allaoch rättvis fördelning måste på nytt bli huvudmål för hela arbetarrörelsen. Etfannat huvudmål måste vara aft bryta storfinansens makt och ägande. Löntagarnasinflytande måste stärkas, och det nuvarande ekonomiska systemet måste ersättasmed en planerad ekonomi och produkfion för social nytta. Ett mål måste ocksåvara aft landets ekonomiska fillgångar fördelas på ett rättvist sätt. Likasåmåste de ekonomiska orättvisorna brytas samt inkomst- och förmögenhetsklyftornautjämnas. Ytterligare ett mål är att skapa ett helt nytt skattesystem. Visade - och vi sade - atf vi ser löntagarfonderna som ettförsta steg, som måste följas av fler och sättas in i en socialisfisk strategiför arbete åt alla, för uppbyggnad av en ny industri, för regional utjämning,för miljöhänsyn och för hela samhällets bästa. Vivet att det behöver byggas bosfäder - och atf gamla bostäder behövermoderniseras. Barnomsorgen, sjuk- och hälsovården, äldreomsorgen ochkollektivtrafiken behöver förbättras och byggas ut. Kärnkraften skallavvecklas, och det behövs nya stora energiinvesteringar. omfattandeinsatser för att bryta rovdriften och miljöförstöringen, för att skapa godalivs- och arbetsmiljöer. Och det är ingenfing som man kan skjuta ,för det behövs både och . Sådana satsningar skulle inte bara förbättra, utan ävenförändra vårt samhälle. Demokratin skulle fördjupas, miljöförstöringen kundestoppas. Jämsfälldhetssträvandena skulle fa ett nytt stort steg framåt.Ungdomarna här i landet skulle få växa upp under hoppfulla och trygga villkor.De handikappade skulle kunna komma ut på den ordinarie arbetsmarknaden. Desocialt utstötta och utslagna skulle kunna återta sin förlorade ställning isamhället. handlar det inte bara om materiell välfärd. Det måstekanske mer än hitfills handla om våra allmänna livsviHkor, och det är i detsammanhanget vi sätter in frågan omsexfimmarsdagen - inte som en avlägsenframtidsfråga utan som en fråga som måste diskuteras , här . Det handlar i detta sammanhang om att ha tid och ork fören meningsfull och jämlik frifid, att ha tid för att vara tillsammans med barnoch familj, aft ha tid och ork för fackligt och politiskt arbete - och dethandlar om att få möjligheter att utvecklas som människa och leva ettmeningsfullare liv än . Samfidigt handlar sextimmarsdagen också om solidaritet. Istället för att acceptera en ständigt ökad arbetslöshet vill man - infe dela påarbetslösheten, utan dela på jobben och fritiden. Det handlar alltså omsolidaritet och om att förbättra våra gemensamma livsvillkor. Därför menar vi aft det är beklagligt och en felsyn frånregeringens sida att man egentligen avfärdar resonemanget om sextimmarsdagen.Det vittnar om ovilja eller ointresse när det gäller att ta denna folkvilja påallvar. Vi vUl säga till regeringen: Ompröva er negativa inställning! Ta istället initiafiv till aft vi på allvar börjar diskutera införandet av sextimmars arbetsdag före 80-talefs utgång! : Många människor har farit illaunder de gångna årens kriser. Många plågas av arbetslöshet. Många människor harekonomiska problem och känner otrygghet. Många människor känner sig maktlösainför myndigheter och kapifalintressen. Många känner missmod och oro införframfiden. En del faller för den borgerliga propagandan och går på högernsförenklade och falska egoism. Arbetarrörelsen har, menar vi, etf ansvar för detta ochmåste tränga tillbaka de farliga tendenser som framför allt utvecklas frånhögern. behövsdet radikala framtidsvisioner som kan ge hopp och framtidstro. Detta är, som jag sade tidigare, en utmaning förarbetarrörelsen. Vi måste anta denna utmaning och gå till samlad offensiv mothögerkrafterna - för jämlikhet,solidaritet, demokrafi och socialism - inte bara i ordutan i handling - infe i morgonutan . Den ekonomiska politiken, m.m. Denekonomiska politiken, m. m. Mig förefaller slutdebatt som något av ett helgerån motnaturen. Det här är den fid då är som vackrast. Ljuset har besegratmörkret, grönskan är skir, nätterna blir kortare och dagarna allt längre. Menriksdagsmännen sitter allt glåmigare under allt segare och senare arbetspassför atf äntligen få slut på årets riksdagssession. har denna glåmighef också i hög grad saft sin prägel på denpolifiska situationen. Niminns kanske slutdebatten '. Då gick det utför för Sverige.Kurvorna pekade nedåt. Jag skall av finkänslighet mot våra borgerligamotståndare inte återkalla kurvorna alltför nära i minnet. Detvar som den borgerliga regeringen försökte göra gällande attvägen fill en förbättring av den svenska ekonomin gick via en försämring av densociala välfärden för vanligt folk. Det är inte aft förvåna att stämningenpräglades av en mörksyn och att människorna började tappa tron på utvecklingenoch enbart förväntade sig sämre tider. Jagtror jag vågar påstå att stämningarna står i bättre samklang med våren.Det är som om mer av glädje och framtidstro hade återvänt till , fillmedborgarna och fill företagen. Dessastämningar har sin grund i påtagliga fakta. Det börjar åter gå bättre förSverige, utan att vi behövde tillgripa de borgerliga regeringarnasnedskärningar. Det råder ingen som helst tvekan om att den ekonomiskautvecklingen åter har kommit in på bättre banor. Den svenska exporten har väldigaframgångar ute i världen. Flera talare har haft vänligheten att säga att dethar varit fantastiska framgångar. Det är precis det jag talar om - den svenskaexporten har haft fanfasfiska framgångar . Det har varitenorma volymökningssiffror. Detta skall ni inte vara så ledsna för; varken herrFälldin eller . Det är bara på den punkten som jag uttalar detta. Mendet finns naturligtvis också annat som är bra. Produkfionen ökar, ochbudgetunderskottet hålls fillbaka. Enaffärsfidning har sammanfattat utvecklingen: "Både snabbheten iförändringen och styrkan i uppgången är hisnande. En så radikal scenförändringhar oss veterligen aldrig inträffat." Detär intressant att notera atf dessa framgångar på utlandsmarknaden infe i förstahand beror på den internafionella konjunkturuppgången. Till största delen berorde på att svensk industri vinner marknadsandelar. kom uppgifter'från kommerskollegium, vars preliminära siffror gav vid handen att Sverigebeträffande bearbetade varor inom OECD-områdef ökade sin marknadsandel med merän H % . Det ger ett högt betyg åf den svenskaindustrins förmåga aft anpassa sig fill en förändrad sifuafion. Jagvill fråga , som var våldsamt emotdevalveringen; Är han lika negativ? Dettaär också en viktig del av förklaringen till atf vi kan föra denna debatt i enanda av viss opfimism och fillförsikt. Det börjar åter gå bättre för . är på rätt väg, som det heter. Vi gick till val 1982 - som ni talat så mycket om här -under parollen "mindre av svångrem och mer av svängrum för arbete ochprodukfion i det svenska samhället". Och så har det blivit. Vi ville helt enkelt få fart på igen, och det harblivit fart på . problem som vi såg dem vid regeringsskiftet1982 återfanns huvudsakligen på tre områden; För det första ett konfinuerligtväxande underskott i bytesbalansen, för det andra en frendmässig ökning avarbetslösheten och för det tredje ett konfinuerligt ökande budgetunderskott,såväl konjunkturellt som strukturellt. Regeringens slutsats, som den också finns beskriven iarbetarrörelsens krisprogram , var att vi åter måste få i gång enkraffig industriell tillväxt. Denna tanke, att genomföra en hård satsning påsvensk indusfri och dess internafionella konkurrenskraft, har alltsedan dessvarit grundläggande för regeringens ekonomiska polifik. Framgångar på detta område påverkar direkt i posifivriktning såväl sysselsättningen som bytesbalansen. Den är också, enligt vårmening, en nödvändig förutsättning för att komma åf det tredje huvudproblemet,nämligen det växande budgetunderskottet. Vi visste genom erfarenheter från såväl som andraländer, att om man börjar med en attack mot budgetunderskottet leder det stark ökning av arbetslösheten, om det inte finns motverkande krafter iekonomin. Vår inriktning av polifiken blev alltså aft en tillväxt inom denkonkurrensut-satta industrin skulle utgöra denna motverkande kraft. Det ärdenna dynamiska aspekt på de ekonomiska sambanden, som saknas i den borgerligaekonomiska polifiken. Det var därför det gick så illa för er. Den offensiva devalveringen skapadeförutsättningar för att efterfrågan på svenska varor skulle öka, så aft detkompenserade den minskade efterfrågan som en stram finanspolitik skullemedföra. Vi har fortsatt med satsningen på den svenskaindustrin. Subventionspolitiken har förvandlats fill en offensiv polifik. Detta är den allmänna beskrivning som utgör bakgrundentill /. Under fattades många beslut av stor viktför landet och dess medborgare. Ett av besluten, som motsetts med stortintresse, var beslutet att införa löntagarfonder. har beslutet träff i kraft, och fyra avlöntagarfondernas styrelser är utsedda. Därmed kommer människorna atf kunna taställning fill fonderna från den prakfiska verkligheten i stället för attbehöva vara hänvisade fill skildringar om vad som påstås möjligen kunna kommaatt ske i framfiden. Därigenom borde det finnas goda förutsättningar för en mernyanserad och saklig diskussion i dessa frågor. Diskussionerna inför beslutet om löntagarfonderna harvarit mycket hårda, och frågan har på ett olyckligt säff använts för atf skapakonfrontation. Men detta riksdagsår har, fru talman, också visat aft det finnsgoda möjligheter fill lösningar över block- och partigränserna, när viljan tillbra resultat i sak får väga tyngst. Från regeringens sida ser vi medtillfredsställelse Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. på sådana överenskommelser. Ungdomslagen har inneburit aft 30 000 ungdomar äraktiva inom ungdomslagen i stället för aft gå i sysslolöshet. Ungdomarna självahar demonstrerat sin vilja att arbeta genom aft i olika sammanhang berätta om hurmycket bättre det känns med arbete i ungdomslagen, än aft som tidigare barapassivt lyfta etf kontantstöd. Den kritik de framför är att de skulle vilja hafler arbetstimmar. Det bör vara med stolthet vi kan se aft det gick att nå enöverenskommelse över partigränserna om ungdomslagen, trots atf det från börjanfanns delvis olika uppfattningar. Också uppgörelsen om anslagen till försvaret med anledningav den förändrade dollarkursen är ett uttryck för att vi kan nå bredauppgörelser, när olika parter är inställda på att komma fram fill en gemensamlösning i stället för att söka skapa kortsiktiga och fiHfälliga partipolitiskavinster. Men även om det således finns många, och ibland mycketviktiga, exempel på uppgörelse över blockgränsen, har regeringen ofta fått mötaen splittrad opposifion, som väl levat upp fill den bild av inbördes oenighetsom frepartiregeringarnas långbänkar och regeringskriser speglade. Regeringen har i stället försöktfortsätta sin polifik att föra ur krisen främst genom att säkerställaoch stabilisera den nya perioden av kraftig industriell tillväxt. En vikfig händelse i det arbetet är denförnyelseproposifion som ställt sig bakom. Det beslutet innebär dendefinitiva bekräftelsen på att vi nu för en offensiv indusfripolifik, som iförsta hand är inriktad på de livskraffiga företagen. Offensiva investeringarhar blivit vanliga inslag i regeringens polifik. Denna anda av optimism och vilja atf satsa på detutvecklingsbara frartigår också av forskningspropositionen. Den är ett uttryckför regeringens posifiva inställning till forskningen. De statliga satsningarna på forskning och utveckHng kommeratt kosta . går avbruttonationalprodukten till forskning och utveckling. Det är en mycket högsiffra. Regeringen har också inlett ett omfattande arbete för attuppnå en avbyråkrafisering och en avreglering. Ett inslag i det arbetet varregeringsförslaget om en försöksverksamhet med ökad självstyrelse. Avsikten med defta försök är att de berörda kommunernaskall få möjlighet att göra avsteg från statlig reglering för att bättre kunnaanpassa sin organisation till lokala förhållanden. Arbetet har också präglats av försöken att fåen bred enighet över partigränserna om stödet fill barnfamiljerna. Trotsintensiva försök lyckades man inte uppnå enighet, vilket regeringen djuptbeklagar. De borgerliga regeringsåren hann ge så djupa sår i barnfamiljernasekonomiska situation att det infe går att kompensera i ett slag. Men det regeringsförslag som ställt sig bakominnebär den största ökning av barnbidragen som någonsin skett sedan deinfördes. Det innebär dessutom att vi rättar fill en hel del skevheter isystemet. Låtmig i detta sammanhang också understryka aft om man vill studera effekterna påbarnfamiljerna av ett partis polifik räcker det inte med att studera ettenskilt förslag på familjepolifikens område. Det är fördelningspo-lifiken i sinhelhet som avgör om politiken är rättfärdig. För socialdemokrafin är det intebara ideologiskt självklart att bördorna måste fördelas efter bärkraft. Vi trordessutom att det är en ekonomisk nödvändighet. Hela folket måste delta ikrisarbetet och känna att de deltar i lika hög grad som alla andra. Därför blirkravet på en rättvis fördelning en nödvändighet om vi skall lyckas med att föraSverige ur krisen. Denkanske viktigaste fördelningsfrågan av alla är sysselsättningen. Där kan vipeka på flera framsteg. Industrisysselsättningen tycks nu öka avtillbakagång. Ungdomslagen förhindrar många av de sociala skadorna på vårungdom. Den snabba ökningstakten när det gäller arbetslösheten har stoppats.Vi tror att vi skall kunna vända arbetslöshetskurvorna och kunna redovisaen sjunkande arbetslöshet. Jag såg siffrorna på kvarvarande arbetssökandesom gått ned med 14 000 , och det är ett tecken bland många på attdet börjar se bättre ut. Menskall vi kunna säkra sysselsättningen på måste vi ha en sundekonomi. Vi har tagit viktiga steg i den riktningen under detta riksdagsår. allmänpolifiska debatten erinrade jag om ett uttalande av UlfAdelsohn . Han sade då: "kommer det att gåsnabbare utför än under detta första socialdemokratiska regeringsår sedan1976." Jaghade också kunnat citera från riksdagsdebatten , alltså i början av detta riksdagsår. Då sade han om det budgetunderskottsom väntas bli ; "Närdet gäller det svenska budgetunderskottet har ni möjligen hunnit i kapp erberömda kärra, men vad ni sedan i själva verket gjort, , är attskjuta fart på den så att den störfar rakt ner i dalen. Budgetunderskottet har ju ökat kraftigt jämfört med fidigare. Jag tror att vi trots allaskatter ni höjer, mycket snart närmar oss ett budgetunderskott på 100 miljarderkronor." Föratf rikfigt understryka sin uppfattning fillade i sin nästareplik; "Tro mig, vi närmar oss ." Dettycks bH allt färre som tror på . Prognosmakare av samma klass somAdelsohn tycks finnas i , det borgerliga utredningsinstitut som under BengtWesterbergs ledning skulle dra upp riktlinjerna för den kommande borgerligaregeringens polifik. Det skulle inte vara värt att spilla många ord på dettainstitut, om det inte gjorde så stora anspråk på att företräda den samladeborgerlighetens ekonomiska tänkande. Manavlämnade en rapport, "ekonomi 1984-85", som bl. a.folkpartiledaren använde i sin politiska argumentation. När vii efterhand studerar den går det bara att finna en orsak till de grovafelprognoserna om ekonomi; Man tycks helt enkelt ha förlängtutveckHngén som den var som var statssekreterarepå budgetdepartemenfet, och man tycks ha utgått från att Denekonomiska politiken, m. m. 6Riksdagens protokoll 1983/84:168-170 Denekonomiska politiken, m. m. regeringensålunda saknar förmåga att föra en vettig budgetpolitik. Jagskall inte dra alla felprognoser här. Jag vill dock säga att man tippade ettbytesbalansunderskof t på 18 miljarder - det blir 1. Man tippade en ökning avexporten med 6 miljarder - det blev 12. Man förutspådde 180 000 arbetslösa. Manspädde på och räknade med ett budgetunderskott på . Dethär är intressant. Men det skulle behövas mycket tid för aft gå igenom detta,så jag skall inte göra det. Enligt vad man från nämnda instituts sida påståttskall man göra upp ett gemensamt ekonomiskt program för de fre borgerligaparfierna inför nästa års val. Jag vill då säga; Väl bekomme! Eftersom det ärsamma personer som svarar för de fidigare borgerliga regeringarnas ekonomiskastrategi, får vi därmed också belyst varför det gick så dåligt. Omman medvetet svartmålar den ekonomiska verkligheten, blir det svårare att medtrovärdighet delta i den ekonomiska debatten. Sanningen är ju att utvecklingenav den svenska ekonomin när det gäller export, produktion etc. har gått framåtmed jättekliv. Det är riktigt, som några varit inne på, att detta icke har slagitut i förbättrad levnadsstandard för de enskilda människorna. De har inte någondirekt glädje av att vi börjar pressa ned det budgetunderskott som ni harställt fill med. De har infe någon direkt glädje av att vi börjar pressa nedunderskottet i bytesbalansen. Det är ju ingenfing som går att äta. Men folkmärker att orderböckerna fylls, att det går framåt för ekonomin. Det slårigenom i vardagslivet. Man frågar sig: Gör vi enskönmålning? gjorde en enkät. Därav framgick att alla svenskaekonomer tror på en snabbare konjunkturuppgång än regeringen ochkonjunkturinstitutet gör. Men det är klart att även om UtveckHngén av ekonominnu går i rätt riktning, återstår väldigt mycket innan vi har rekonstruerat den.Nu gäller det för oss aft försvara den konkurrenskraft som den svenskaindustrin vunnit . Från den synpunkten sett har vi funnit detvara önskvärt med en lönekostnadsökning på . Det kan bli mer,eller rättare sagt; Det blir mer- ett par procent mer. Men tack vare den starkaproduktivitetsutvecklingen inom ekonomin ser detut som om kommer atfbevara konkurrenskraften, i jämförelse med våra viktigaste konkurrentländer. UlfAdelsohn påstår exempelvis att devalveringseffekten på grund av snabb inflafionredan har undergrävt vår konkurrenskraft och urholkat devalveringen kraftigt.Detta är fel. Vad som tvärtom är slående, och som förbluffat de flesta seriösabedömare, är hur pass väl devalveringseffekten bevaras. Studerar vi utveckhngenav våra relafiva arbetskraftskostnader per producerad enhet - dvs.kostnadsökningen sedan hänsyn tagits till produktivitetsökningen - jämfört medvåra 14 vikfigaste konkurrentländer, finner vi aft vår konkurrenskraft fakfisktförstärks med en procentenhet . Gentemot omvärlden haralltså devalveringens effekter förstärkts . Det är det som gerutslag i de ytterligare ökningar av våra marknadsandelar som skett - dettaenligt kommerskollegium. är våldsam isitt språkbruk - nu är han ju väldigt känslig. När sadeatt upphov sin röst uppfattade detta som ettpersonangrepp. sade följande när han skulle skildra hur uselt detgår för svensk ekonomi: Stormfåglarna hopar sig vid horisonten. Då vill jagsäga att jag tror, atf om man ser mot horisonten, upptäcker man infe någonstormfågel, möjligen en svart prick. Jag tror att i sittspråkbruk har blandat samman moln och fåglar. Jag tror faktiskt det. Det ärmoln som hopar sig, fåglar flyger. Beträffande sådana här sammanblandningar kanman säga som om den romerske skalden . Problemet med var atthans språk var för kraftfullt för hans tankar. Jag frågar mig ibland om inteproblemet med Adelsohn är atf han saknar tankar för atf sätta hejd förordflödet i vissa situationer. Det gäller nog även hans dystra prognoser förden svenska ekonomin. Jag tror att vi och folk i allmänhet trubbas av om vi görsådana här oerhört dystra beskrivningar . Detär alldeles klart att det kan bli problem till följd av de avtal somslutits på arbetsmarknaden, helt enkelt därför att vi inte kan räknamed att produktivitetsutvecklingen blir lika snabb som fidigare. Omlöneökningarna fortsätter i samma takt som , finns det risk för aft vitappar konkurrenskraften och att konsumtionen blir för stor, vilket leder tillförsvagningar av bytesbalansen och en uppfrissning av räntenivån. Det äralldeles klart. Dessa risker förvärras under de splittrade förhållanden påarbetsmarknaden där avtalen har helt olika löptider. I en uppåtgåendekonjunktur kan en lönerörelse i ett sådant läge utvecklas till en faslighuggsexa fill allvarlig nackdel för den svenska ekonomin. Det finns ingenanledning atf inte säga detta alldeles öppet. Vihar i det läget inbjudit fill överläggningar på . Dessa överläggningarhar hitfills varit en framgång i två viktiga avseenden. För det första har debildat utgångspunkten för en debatt om hur man skall kunna nå fram till ettbättre sysfem på avfalsmarknaden. För det andra har organisafio-nerna inom sigoch sinsemellan börjat diskutera formerna för en bättre uppläggning avavtalsrörelsen. Man har siktet inställt på att fr. o. m. haarbetat fram en bättre modell, en bättre lönestatistik och allt vad ni vill. Vi har från regeringens sida sagt atf vi i mån av önskan ochmöjligheter kommer aft kunna medverka i det här. Men vi vet att det är ettarbete som med nödvändighet måste få fa fid, eftersom det är många kompHceradeförhållanden som behöver redas ut. Riskenuppstår då att vi spelar bort möjligheterna till förnuftiga,långsiktiga lösningar genom att lönerörelsen splittras och genom aft nivåernapressas upp för högt. Regeringenhar vid överläggningarna klart sagt ifrån att vi anser vara en lämplig normför löneökningarna , en norm som är förenlig med en låg inflation ochen samhällsekonomisk balans. Defta är bäst för sysselsättningen och bäst förmöjligheterna fill en förbättring av reallönerna. Detta får bildautgångspunkten när vi träffas igen . Vårt resonemang är heltenkelt, atf yi glädjande nog Denekonomiska politiken, m. m. Denekonomiska politiken, m. m. genomsamverkan av många faktorer uppnått mycket klara förbättringar av vårekonomiska situation. Vi har därmed ett gott utgångsläge inför framfiden. Detär mycket slående. Regeringen har haft väldigt många besök under -regeringschefer från , och många europeiska länders delegationer.De återkommer alla till hur väl rustade vi är när det gällerarbetsmarknadsutbildning, industrins teknologiska utveckling, när det gälleratt komma långt och när det gäller att genomföra strukturförändringar och närdet gäller atf ha ett i många avseenden gott samhällsklimat. De kommer allafrån länder som på olika sätt jagas av kriser. Närvi har defta mycket goda utgångsläge, vore det utomordentligt sorgesamt om viskulle spela bort det genom att läget på arbetsmarknaden råkar ur kontroll.Härom borde alla vara ense, och härtiH borde alla ha en önskan om att medverka. Såförsöker vi alltså diskutera med arbetsniarknadens parter och alla möjligaandra, för att vi fillsammans skall kunna få fa ansvar för utvecklingen. Dettaär en arbetsmetod som stämmer väl överens med den klassiska svenska modellen.Det är infe en modell som vi skäll överge för något slags nyliberalaextravaganser, där vi lämnar åt människorna att ensamma kämpa medmarknadskrafterna.