prot · G70957 · 1983-12-31 00:00:00 — Dettaär ett par av de viktigaste punkterna där vi kräver mera preciseradebestämmelser. Jag skall inte gå in i alla detaljer; det har förut sagts att viinte skall ha någon stor energidebatt här, och det håller jagmed om. Däremot skall jag beröra några av de punkter som jag inte harvarit inne på men där jag tycker det är viktigt att till protokollet och iövrigt på nytt framföra våra synpunkter. När det gäller frågan om laddningstillstånd - säker ochhelt säker - har vi inte från vårt partis sida funnit det meningsfullt att föranågon debatt. Vi har ansett att ingen någonsin har kunnat garanteraen helt säker förvaring, och ingen kan heller göra det. Alltså ärdet en strid om ord, en fråga om politisk vilja. Vill man ha kärnkraft spelardet uppenbarligen ingen roll vad det står i lagarna. Därför är det i och försig ingenting att diskutera. Vi har inte heller i utredningen hängt upp oss påden synpunkten. Vi menar fortfarande att det är bäst att så litet kärnkraft sommöjligt införs i och att den vi har försvinner så fort som möjligt. Jag vill litet mer utförligt ägna mig åt reservation 2;till den hör också i grund och botten reservation 4. Upparbetningen behandlas ireservation 2 och utförsel av kärnteknologi i reservation 4. Vi har länge krävt förbud mot upparbetning, och det är meraktuellt än någonsin att vi får till stånd en sådan bestämmelse ifråga om kärnkraftsävfallet från våra svenska reaktorer. Framför allt har detatt göra med sambandet mellan kärnkraft och kärnvapen. Den frågan måste tas upptill allmän debatt på ett mycket mera bestämt sätt än vad som varit fallettidigare, inte minst med tanke på den nedrustningsdebatt och den fredsopinionsom finns och som det är oerhört viktigt att följa upp. Det finns alltså ingen anledning för att hjälpatill med att ta fram plutonium av något slag till plutoniummarknaden i världen.Plutonium ligger bäst kvar i det kärnkraftsavfall som vi får på grund av dendrift som vi kärnkraftsmotståndare inte har velat ha. Men det avfall som vi fårmåste omhändertas. Det bästa sättet att ta hand om det är att låta det gådirekt till förvaring utan någon upparbetning. Det finns inga argument för attSverige skulle upparbeta sitt använda bränsle, om man inte avser att på litetlängre sikt tillgodogöra sig upparbetningsprodukterna, dvs. en fortsattanvändning av plutonium eller andra element som man kanske får fram i sambandmed fortsatt utbyggnad av kärnkraften. Det ligger alltså bäst låst i detkärnkraftsavfall som det har hamnat i. Så fort vi får en upparbetningsprocess,så får vi fram plutonium. Jag har sagt tidigare från dennatalarstol, men jag vill gärna säga det en gång till: Plutonium som erhålls vidupparbetning av civilt kärnkraftsavfall är den största och mest åtråvärdaråvarukällan för framställning av vapenplutonium. Vi kunde läsa i fidningarna för bara någon dag sedan hurökningen av atomstridsspetsar accelererar i världen. De blir fler och fler, ochdet blir större och större mängder klyvbart material som samlas i dem, och intebara plutonium. Men de ökar alltså. Detta betyder att plutonium, tritium ochandra sådana vikfiga vapenämnen låses i allt större mängder i vapenlager. Detblir brist på plutonium. De militära reaktorer som finns och som är specialbyggdaför att ta fram plutonium hinner inte med, framför allt på grund av att demåste koncentrera sig på att ta fram tritium som är nödvändigt Ny lagstiftning på kärnenergiområdet Ny lagstiftning på kärnenergiområdet för t. ex. neutronbomber. I det läget måste man ta sittplutonium från någon annanstans. Då är, för att upprepa det en gång fill,plutonium från upparbetat och använt kärnbränsle den stora råvarukällan.Tekniken är löst i och alldeles säkert i . När det gäller svenskt plutonium från här använt bränslehänvisar man till lAEA-kontrollen och sådana saker. Man säger att det ärfullständigt klart, det finns inga risker. Vi har ett icke-spridningsavtal,allting är klart. Men det räcker inte. Vi vet att lAEA har problem medkontrollen. Det finns ingen fullständig, hundraprocentig kontroll avplutoniummarknaden. Man har inte kunnat tillfredsställande redogöra för vad somkommer att hända med allt plutonium som kommer att framställas exempelvis i LaHague. Därför skall vi behålla vårt använda bränsle i . Det skall direktdeponeras och förvaras här. Vi skall inte lösgöra plutonium av något slag så attdet kan spridas till plutoniummarknaden i världen. Det är det absolut avgörandeoch viktiga skälet. Eftersom vi inte avser att användaupparbetningsprodukterna, förhoppningsvis, tills man har fått en annanreaktordrift-bridreaktorer eller andra - skall vi alltså inte ha någonupparbetning. Till sambandet kärnvapen - kärnkraft i fråga omkärnvapenspridning hör naturligtvis också export av allt slagskärnvapenteknologi. Civila reaktorer, civil kärnkraftsteknologi och civiltkunnande bäddar i de länder som kan skaffa sig detta för att de kan ta framkärnvapenplutonium och skaffa sig egna kärnvapen. Vi skall inte biträda det. Jag vill säga några ord om avfallsproblematiken också närdet gäller förvaringen. Vi har tidigare påpekat vådorna med den förvaring underhavet som har etablerats utanför , det s. k. SFR 3. Manhåller på att gå ner under havsbotten, och där skall man förvara låg- ochmedelaktivt avfall. Men det finns inga skäl att gräva sig ner under havsbotteni stället för att spränga eller gräva sig ner på landbacken. Det enda argumentsom har hörts i utredningen, i atomlagstiftningskommittén, vid hearings inäringsutskottet osv. är att man inte behöver riskera några brunnsborrningar inärheten av förvaringsplatsen om man förlägger den under Öregrundsgre-pen.Detta kan man kanske lösa även på landbacken, om det bara är detta som utgörargumentet för att gå in under havet. Vi vänder oss skarpt mot detta, för vi ser enfortsättning. Nästa gång blir det kanske fråga om upparbetningsprodukter ellerhögakfivt kärnkraftsavfall som läggs i sådana förvar under havsbotten. Har mankunnat lägga låg- och medelaktivt avfall där, sä varför skulle man inte kunnalägga även de andra sorterna där? Av den anledningen kommer vi naturligtvis attfortsättningsvis driva den här frågan. Vi reserverar oss på den punkten ibetänkandet. Prövningsförfarandet har representant redan talatom här, och vi instämmer helt i de synpunkterna. För att på nytt återknyta tillprövningen när vi fick SFR i kommun var detta ett typexempel på hurdet delade prövningsförfarandet fungerar - eller inte fungerar. Först skeddeprövning av själva byggnadstillståndet, då man över huvud taget inte kunde taupp strålningsrisker och annat och inte kunde gå i genmäle och debattera saken.Så småningom fick man det andra prövningsförfarandet. naturligtvisen helt oacceptabel ordning om man tänker sig att kommunen skall ha någotinflytande. Mot bakgrund av signalerna om att kanske mjuka upp 136 a § byggnadslagen är det självklart att man måste slå vakt om detta och att det även i den härlagen borde införas en bestämmelse om dessa saker. Uranbrytningoch uranprospektering skall jag inte uppehålla mig mycket vid. Det är sammaskäl där som när det gäller upparbetning: Låt uranet ligga kvar där det ligger,så får vi minst besvär. Våra efterkommande får också minst besvär medmiljöaspekter och de svåra verkningar över huvud taget som vi kan studerainternationellt om vi vill i , i och på andra ställen där manhar brutit uran i stor skala. Det vore kanske inte så dumt att studera vad somhänder i sådana brytningsområden . Det är avskräckande exempel,och sådant skall vi inte heller ha i . Vihar vidare några yrkanden vid sidan om så att säga, som jag vill beröra. Vianser det t. ex. vikfigt att driva frågan om kärnvärmereaktorer, så att deninte kommer i skymundan. Den har också att göra med den ökade aktiviteten frånkärnkraftsförespråkarnas sida. Den ena efter den andra är ute efter att mjukaupp beslutet. använder självfallet den här frågan. Men mananvänder också försurningskatastrofen, som vi alla oroas för, som ett argument.Som skogsindustrins företrädare talade de för någon vecka sedan om risken förden svenska skogsindustrin och menade att det nog vore bäst att börja tänka påatt införa kärnvärme för att minska försurningen -osv. Det är alltså oerhörtviktigt att dra upp en gräns och hårt hålla på de bestämmelser som gäller ochde beslut som har fattats: inga reaktorer utöver tolv - tolv är i och för sigredan för många - och vi skall inte ha någon kärnvärme i . Anledningentill att vi tog upp detta i vår motion är naturligtvis att vi vill hälla fråganaktuell och levande inför de attacker som vi nu tydligt ser från alla möjligahåll i detta sammanhang. Vihar också sagt att det inte finns någon anledning att ladda de tvä senastfärdiga reaktorerna, elvan och . talade representantLennart om den stora kostnad som detta skulle medföra. Men hur mycketsparar man inte om man inte laddar dessa två jättelika reaktorer, iform av mindre kostnader för avfallshantering, rivning och återställning och iform av alla andra oöverskådliga konsekvenser som en laddning för med sig? Vibehöver inte heller något tillskott till den elektriska kraften iSverige. Vi har svårt att placera den elektriska kraft som produceras. Avden anledningen vore det mycket lönsamt för som nation om dessa tvåreaktorer inte laddades. Jagvill med detta, fru talman, yrka bifall fill reservafionerna 1-8, 10, 11 och13. 47 LENNARTPETTERSSON (s): länge om villkorslagen. Lät mig börja med att säga att vi egentligenborde ha en tyst minut här i kammaren . Genom det beslut som skallfattas med anledning av näringsutskottets betänkande nr 17 begravs nämligen,med ett betydande mått av enighet, denna villkorslag, som kommer att inta encentral plats när den svenska politiskahistorien skall skrivas. Villkorslagenskulle enligt förhindra att några nya kärnkraftverk laddades efter 1977och möjliggjorde därmed bildandet av den borgerliga trepartiregeringen. Attövriga borgerliga partier inte såg villkorslagen på det sättet vet vi. Vadsom sedan hände vet vi också. Trots det direkta kravet enligt villkorslagen påen helt säker förvaring av det högaktiva avfallet gavs laddningstillstånd förde nya kärnkraftverken. Villkorslagenlöste måhända en stor politisk knut för de borgerliga parfierna, men ur sakligsynpunkt var den ett missfoster. Den skapade en väldig rättsosäkerhet genom skilda tolkningarna av bl. a. begreppet helt säker slutförvaring. Men denledde framför allt till att de borgerliga regeringarna tvingade kraftföretagenatt fortsätta med upparbetningsavtal utomlands. Villkorslageninnebar en låsning, som socialdemokratin redan från början motsatte sig. Viansåg att sannolikheten var stor för att direktförvaring av avfallet, utanupparbetning och framtagning av plutonium och andra farliga ämnen, var enbättre väg att gå, inte minst på grund av spridningsrisken. Detfanns enligt vår mening ingen anledning att förhastat binda sig vidupparbetningsalternativet, som ett införande av villkorslagen de facto innebar,eftersom det högaktiva avfallet kunde ligga i mellanlager i åtminstone 20-30år. skulle det fortsatta forsknings- och utvecklingsarbetet klartkunna avgöra vilken långsiktig förvaringsmetod som var den säkraste. Meddagens beslut avskaffas villkorslagen och ersätts genom den nya kärnenergilagenav den uppläggning i avfallshanteringsfrågorna som socialdemokratin hela tidenhar förespråkat. Vikan i samband med dagens utskottsbetärikande också konstatera att vårt förordför direktförvaring utan upparbetning numera så till den grad har anammats avcentern att detta parti nu reserverar sig tifl förmån för ett direkt lagfästförbud mot just upparbetning. Tala om ryckighet i energifrågan! Detär därför helt i sin ordning att en av villkorslagens arkitekter, dåvarandeenergiministern , står här och talar lika starkt fördirektförvaring och lagfäst förbud mot upparbetning som han taladeför villkorslagen. Socialdemokratinshnje när det gäller avfallshanteringen har däremot varit konsekvent. Vårskepsis mot upparbetning kvarstår, men eftersom det ännu är gott om tid innanvalet av förvaringsmetod måste träffas vill vi låta forskningen fortgåytterligare ett tag, för att kunna välja den säkraste metoden för slutförvaringav det radioaktiva avfallet. Jag har velat vara relativt utförlig när det gäller de delar av den nyakärnenergilagstiftningen som avser avfallshanteringen, eftersom den onekligenhar en politiskt mycket central förhistoria. Avfallshanteringen är också enviktig säkerhetsfråga. Mennu är ju detta trots allt historia. Landet har återgått till en stabilsocialdemokratisk regering. Det finns all anledning att stryka under allt det sompartierna förenar sig om i den nya kärnenergilagstiftningen. Det är betydligtmer än vad som splittrar. Till grund för detta ligger inte enbart ett fillstora delar enigt kommittéarbete. Energiministern har också - innan honförelade regeringsförslaget till ny lagstiftning - i godsocialdemokratisk samarbetsanda inbjudit samtliga oppositionsparfier att deltai departementets beredningsarbete i frågan. Ävenom vi nu är eniga på många områden, kvarstår dock självfallet vissadebattpunkter. Främst och vpk har skiljt ut sig genom ett antalreservafioner. Det gäller dels att man vill föra in vissa saker i självalagstiftningen som utskottsmajoriteten inte tycker hör hemma där, dels sådantdär vi har ohka meningar. Tillden förra kategorin hör kravet i reservation 6 att man i kärnenergilagen skallföra in själva det övergripande avvecklingsbeslutet. Men har ju redanfattat beslut i den frågan, och i detta läge skulle ett införande av en sådantext i lagstiftningen bara innebära att man slog in öppna dörrar. En paragraf ien lag har ju inte större dignitet än ett riksdagsbeslut i annan form.Utskottsmajoriteten anser i likhet med den kommitté som har prövat ärendet atterforderliga lagstiftningsåtgärder inför kärnkraftens avveckling börvidtas när aUa frågor som behöver regleras finns klarlagda. Sammasak gäller reservafion nr 9, enligt vilken vill ha in ett fillägg iersättningsparagrafen, § 15. Man kräver att det i klartext skall stå att enreaktorinnehavare skall ha rätt till ersättning av staten för den förlust somhan lider om han får sitt tillstånd återkallat eller väsentligt ändrat utan atthan har åsidosatt föreskrift eller villkor i koncessionen. Utskottsmajoritetenanser att detta fall i princip redan är täckt. Skulle frågan uppkomma, får deni vanlig ordning prövas av domstol och avgöras efter allmänna rättsprinciper. Iövrigt, fru talman, är flera av reservationerna gamla bekanta för oss. Vi flera tillfällen diskuterat dem. Det gäller det totalförbud mot,export avkärnkraftsutrustning och teknologi som förordas i reservation 4. Det gällerockså reservation 8 om totalförbud mot uranprospektering och uranbrytning. Jagyrkar avslag också på dessa reservationer och hänvisar i vad gällermotiveringar inte bara till dagens utskottsbetänkande utan även tiU tidigareutskottsbetänkanden i energifrågan. Låt mig sluta med att understryka att den nya lagstiftningen innebärytterligare en nivåhöjning när det gäller säkerheten på kärnkraftsomrädet.Exemplen på detta är många i lagen. Ansvar för omhändertagande av radioaktivaavfallsprodukter åläggs sålunda inte bara innehavare av kärnkraftsreaktorer utanalla som bedriver verksamhet på kärnenergiområdet. Ansvaret skall inte heller -som - gälla enbart använt kärnbränsle utan allt radioaktivt avfall somuppkommer i verksamheten. Ocksåkontrollagstiftningen vid utförsel förstärks. För export kommer att krävastillstånd inte bara när det gäller utrustning och material utan också vidteknologiöverföring och licensgivning- För att få utnyttja erhålletdriftstillstånd måste reaktorinnehavare också uppfylla angivna krav när detgäller forskning och utveckling på bl. a. avfallshanteringsområdet. Slutligen kan nämnas attlokala säkerhetsnämnder skall inrättas för anläggning,hantering, lagring eller sluflig förvaring av kärnavfall. Dessa exempel visarhur säkerhetsarbetet steg för steg ytterligare förbättras med den nyalagstiftningen. Meddetta, fm talman, ber jag att fä yrka bifall till näringsutskottets hemstäUan idess betänkande nr 17 och avslag på samtliga reservationer. Anf.48 () replik: Jag hade tänkt vänta med min replik tills vi fått en annan debattnivåoch tills den ton anslagits som brukar använda, men LennartPettersson adresserade sig direkt till mig, och jag vill därför ta upp en frågasom han berörde. gjorde sig återigen skyldig till en betydande historieförvanskning.Naturligtvis kan vi mycket väl vidga debatten, . Jag harnämligen allt material som behövs om det som hände före regeringsskiftet ,exempelvis i upparbetningsfrägan. Jag för gärna en diskussion om detta - omOKG-avtalet, om de avfallsmängder söm därefter skickades i väg till Windscale.Birgitta har ju kallat till möte just för att diskutera hurman skall hantera de problem som tydligare än någonsin har visat sig påstränderna kring Windscale. Visst kan vi föra den debatten! Men jag tycker inteatt den egentligen tillför dagens huvudärende någonting nytt, utan det är engammal debatt. Detär litet magstarkt att som gör använda taktiken att angripadem som mest av alla i det svenska samhället har velat begränsa kämkraftensanvändning och påstå att de inte velat hantera de problem som uppstått genomvårt överdimensionerade kämkraftsprogram. Jag tror att det vore bra om vi kundevara något mera aktsamma om orden i dessa sammanhang. Jagvill gäma passa på och instämma i det som sade om deninformation som givits. Jag tycker det var bra att energiministern kallade tillinformation angående den här mycket komplicerade materian. Det var ett utmärktinitiativ, och det har naturligtvis gjort att den här debatten kan föras i enbetydligt mer avspänd atmosfär. Däremot är det kanske att "ta i" attsäga att vi deltog i beredningsarbetet. 49 (vpk) replik: Fm talman! Jag vill bara göra några korta kommentarer. Om det ärså som och andra socialdemokrater säger, att regeringenhyser skepsis i fråga om upparbetning, är det svårt att förstå logiken i ertförslag om att vi fortsättningsvis skall föra ut kärnkraftsavfall från Sverige.Det gör också att man måste känna en viss misstänksamhet. Ingenting talar juför att vi skall upparbeta. Om vi inte skall ha andra typer av reaktorer, om viinte skall använda blandformer av klyvningsbara ämnen i s. k. MOX-bränsle, omvi inte skall ha bridreaktorer och om vi absolut inte skall ha egna atomvapen -det låg ju bakom det första atomkraftsprogrammet i med Ågestareaktorn,och plutoniet som var tänkt för den svenska atombomben ligger fortfarandekvariStudsvik- varför kan vi då inte direkt skriva in i lagenatt vi inte skall upparbeta? Det är någonting som inte riktigt stämmer. Vi harinte fått svar på den här frågan under debatten , och detta har inteheller tidigare förklarats tillfredsställande. Det är därför dessa frågor måsteresas gäng på gång. Såtill frågan om att skriva in också kravet på avveckling i lagen. Det är ingenskillnad mellan ett riksdagsbeslut och en lagbestämmelse, säger , och det har vi hört förut. Men jag anser att det är en vissskillnad. Med tanke pä de attacker vi ser nu från dem som vill fortsätta attbygga ut kärnkraften vore det värdefullt om man markerade detta genom att införai lagen det som beslutats om avvecklingsår och antal reaktorer. En lag är enlag, och det innebär trots allt en skärpning av ståndpunkten om detta skrivs ini lagen. Dessutom har ju näringsutskottet, som sade, en gångi tiden sagt att just detta mycket väl skulle kunna tas in i ett lagförslag. Slutligenvill jag ta upp en fråga som inte berörde och som har medvår reservation om slutförvaring under havsbotten att göra. Jag vill fråga:Varför skall vi spränga oss ned under havet, med metoder som bl. a. är dyrbara,för att lägga delar av värt avfall där? Varför är det bättre att man går nedunder Öregmndsgrepen än att man flyttar sig in i Norduppland ochspränger sig ned i berggmnden där? Jag skulle vilja höra vilka argument somfinns för att man skall gräva sig ned under havsbotten. 50 LENNARTPETTERSSON (s) replik: Jag vill först vända mig till . Oavsett om vi skriverin i den aktuella lagtexten att kärnkraften skall avskaffas eller inte,tror jag att man kommer att fullt ut ta hänsyn till detta - alltså oavsett omriksdagen föreskriver detta i lag eller genom ett beslut av annat slag. Det ärverkligen att bara se till det formella, om man finner någon skillnad häremellan. Tidsnog kommer vi att få ta ställning till dessa frågor mera i detalj, bl. a. när1981 års energikommitté redovisar sina synpunkter, och då får vi kanskediskutera det i andra termer. OswaldSöderqvists fråga om anledningen till att lagret för låg- och medelaktivtavfall under Öregmndsgrepen byggdes bör i första hand riktas till de säkerhets-och strälskyddsmyndigheter som har att utifrån lagens generella bestämmelserbehandla den frågan. Såvitt jag förstår har det en viss betydelse att det iförsta hand är fråga om låg- och medelaktivt avfall. Jag tror också att desäkerhetslösningar som valts är utomordentligt tillfredsställande. Mankan vidare, , diskutera detaljer i historieskrivningen när detgäller villkorslagen och dess innebörd, men i helhetsbedömningen tror jag attinte ens kan förneka att villkorslagen i mycket stor utsträckningbidrog till att kraftbolagen tvingades vara kvar alltför länge päupparbetningsvägen. Det är i alla fall min bestämda uppfattning. Jag villnotera framför allt detta, men också det förhållandet att indirekt harerkänt detta genom att den nu gått från den ena ytterligheten till den andra då denkräver ett direkt förbud i lagstiftningsform mot upparbetning. Vår linje är konsekvent.Vi tycker att det mesta talar för att man inte skall välja upparbetning sommetod för att ta hand om avfallet. Men vi har tid på oss -låt oss se vadforskningen slutgiltigt kommer fram till! Vad vi nu vet talar till ellerkanske i ännu högre grad för att direktförvar är den metod som vi skall användahär i . Anf.51 () replik: Jag konstaterar bara att den lag som från socialdemokratisk sida ansågsvara inte behövlig eller meningslös har lett till att KBS 1, 2 och 3 tagitsfram. Vi vet naturligtvis inte om detta arbete ändå hade kommit till stånd, mendet fanns inga tecken som tydde på att så skulle komma att ske. Det tycker jagär viktigt att nämna i detta sammanhang. Minandra synpunkt är den som jag förut nämnde: att i den relevanta delen ärvillkorslagen, som inte skulle behövas, inkorporerad i den nya lagstiftningen -låt vara, som jag också sade förut, i uttunnad form. Detär väl vidare bra med konsekvent skepsis, men denna har lett till att vi blivitmer bundna vid upparbetning än vad jag anser att villkorslagen medförde. Dengav enligt atomenergilagen, som också har inkorporerats i den nyalagstiftningen, möjlighet att stoppa utförsel av bränsle till dess att vi hadebestämt oss i det långsiktiga perspektivet. Det var också tanken bakom denkombination av överslagsbedömning och atomenergilagbedömning som regeringengjorde och som 1977 ledde tiU en deklaration som innebar att inget bränsleskulle skeppas ut ur landet . Jagtror alltså att det är viktigt att vi försöker se verkligheten sådan den är ochsom den utvecklats och 1977. Det är klart att det är bra om vi dåförsöker undvika för mycket försurning i debatten - ville dra indet . 52 (vpk) rephk: Jag anser naturligtvis fortfarande att när det gäller upparbetning hardet inte framkommit några bärande argument för att vi över huvud taget skallupparbeta det svenska avfallet. Det har inte framkommit några bärande argument.Om vi inte skall ha de här upparbetningsprodukterna till någonting, varförskall vi dä upparbeta? Om vi inte tänker använda det till någonting, varför skallvi då forska? Låt oss i stället komma fram till krav på bergskyddsrum ochförvaringar av olika slag i . Vi skall ta hand om vår eget avfall - detär vi alla överens om. Dethar inte framförts några hållbara argument för att vi skall vänta på forskninginnan vi kan bestämma oss definitivt för att inte upparbeta. Vi bör alltså säganej till upparbetning, och det bör införas i lag.