prot · G70953 · 1983-12-31 00:00:00 — Svenska löntagare har betydligt större möjligheterän tidigare att påverka sina liv. Genom den politiska demokratin kan de påverkasamhället de lever i, vilken utbildning deras barn skall erbjudas, vilken vårdde äldre skall få. På sina arbetsplatser får de förhandlingsvägen genom sinafackliga organisationer påverka sina arbetstider, sina löner och andraarbetsvillkor. Men en del avgörande frågor får det inte påverka alls.Beslut om att deras arbetsplatser skall läggas ned, kan fattas på andra sidanjordklotet. Hela deras uppehälle kan avgöras genom stridigheter i någonkapitalägande familj. Delarna av denna familj kan ju inte ställas till ansvar,om den ena sitter långt borta i främmande land och den andra måhända i . Det kan ske på en bolagsstämma, där en vanlig arbetare ellertjänsteman inte har rätt att sätta sin fot. Det är för vanliga människor mycket förvånande och delvisskrämmande bilder man får om den ständigt pågående maktkampen mellan de storakapitalägarna. Jag tror att redan nämnt att en stackarsliten aktieägare på sade: Tänk vilken underbarpropaganda för löntagarfonder det skulle ha varit, om TV hade varit här ochtagit bilder av hur vi eller, rättare sagt, ni bär er åt, för vi små aktieägarehar ju ingenting att säga till om. I kunde man läsa om bakgrunden fillen affär; "Det där aktieköpet gjorde han bara för att djäklas. Hanförlorade på köpet, men han hatar mig sedan en skoldans för20 år sedan." Det är då enskilda människors jobb som får avgöras av sådanafaktorer. Löntagarfonderna kommer inte att kullkasta dagensmaktstruktur. Men de kommer, inom biandekonomins ram, att begränsamaktkoncentrationen. De kommer att kunna spela rollen av betydelsefullamotvikter, motvikter till spekulationoch snabba klipp till förmån för produktion och investeringar. Arbetarna och tjänstemännen kommer att se några av sinavalda arbetskamrater på bolagsstämman, där de kan göra sina röster hörda. . Omallt detta kunde vi som sagt diskutera på ett mycket förnuftigt sätt för någraår sedan. Dåvarande folkpartiledaren sade då: "När det gällerlöntagarfonderna skall vi komma ihåg vår liberala grundsyn, men vår praktiskainsikt - företagen behöver mycket kapital. Det pågår en viktig debatt. Låt ossinte lägga andra gruppers förslag åt sidan. Låt det bli en diskussion och intebara konfrontation." konstaterade: "Det vore fel att tro attdet är möjligt att undvika den diskussion som förs, och säkra enbra utveckling för vårt näringsliv genom att misstro och misstänkliggöra defackliga organisationernas ambitioner på det här området. Vi måste i ställetgemensamt diskutera i vilka former ett ökat sparande kan kanaliseras, så att vikan undvika att den enbart stärker de nuvarande ägarnas ställning. En ökadkapitalbildning i näringslivet måste kunna ske i fördelningspolitisktacceptabla former. Annars kommer den aldrig till stånd." Så kan enfolkpartist inte uttrycka sig utan att bli misstänkt. arbetade också fram konkreta förslag somantogs av dess landsmöte. Det var förslag, som 1979 fick en moderat i riksdagenatt utbrista: "Detförefaller--- som om skulle vilja införa löntagarfonder redanunder nästa valperiod. har, vill det synas, för nästa valperiodlängre gående förslag än socialdemokraterna." Också inom fanns det förståelse för de problem somligger bakom löntagarfonderna. Det fanns en vilja att diskutera och angripadessa problem i stället för dagens sterila nej-sägeri. . Åsling föreslogen femte AP-fond. föreslog en skiss medlöntagarfonder som skulle vara en motsvarighet till AP-fonderna. Så sent som före valet förklarade i en tidningsintervju att , och socialdemokraternamycket väl skulle kunna komma överens i löntagarfondsutredningen. Som svar påfrågan om skulle kunna kompromissa med om löntagarfonder,svarade mycket entydigt: "Nej, det går inte med denståndpunkt har." Det är ju ett faktum att - om jag nu skall gedem ett litet erkännande - faktiskt inte har ändrat ståndpunkt sedan dess.Skillnaden är bara den att nu står upp och instämmer, tillsammans medKnut , i den ståndpunkt som förkastade 1976. Jag har relativt utförligt redovisat detta för att minnaom den tid då det ännu var möjligt att föra avspända och konstrukfivaresonemang om dessa viktiga frågor. Det jag frågar mig är detsamma somKjell-Olof frågade utan att få något svar: Varför har ni ändrat er?Maktkoncentrationen har ju inte blivit mindre utan större. Kapitalbildningenhar ju inte förbättrats, utan sparandet har dramatiskt sjunkit . Destabiliseringspolitiska problemen kvarstår precis likadant. vill ni intelängre diskutera dem. Löntagarfonder kunde ni då tala om som något fint ochriktigt och bra. hotarFälldin, som någon sagt, att han skulle gå ut ur rummet, om man nämnde ordetlöntagarfonder. Varför har ni ändrat er? Vad som hände var ju att det här försöket tillkonstruktiva resonemang dränktes av all skräckpropaganda om detelände som skulle följa i fondernas spår. Motståndarna har icke varit särskilt intresserade av attdiskutera den ökade koncentrafionen av makt och förmögenhet och brist påriskvilligt kapital. Man har begränsat sig till att skrämma för fonderna. De senaste årens intensiva propaganda mot löntagarfondernaär väl värd att studera. Det har förmodligen varit den mest påkostadepropagandakampanj som någonsin förekommit i vårt land. Dess syfte har varitatt frammana en skräckstämning, knuten enbart till ordet löntagarfonder. Propagandans syfte förefaller ha varit att ordet i sigskall associera till diktatur, politiska fångläger, öststatsekonomi, taggtrådoch förtryck. 1 ett alldeles färskt tiggarbrev skriver omfondernas införande: "Därmed skapas förutsättningarna för en socialistiskplanekonomi. Det som är så skrämmande är att ingenstans i världen harplanekonomi kunnat förenas med demokrati." Borgerlighetens politiska företrädare argumenterar med livoch lust, inte mot de framlagda förslagen, utan mot den skräckbild sompresenteras i deras egen propaganda. Men, fru talman, denna propaganda kan visasig vara en bumerang. Den förutsätter nämligen att ingen kan jämförapropagandans påståenden med verkligheten. Men kommer löntagarfonderna avallt att döma att införas. Jag hoppas att medborgarna genom sina egnaupplevelser då kommer att märka att fonderna väl flyter in i det typisktsvenska biandekonomiska samhället. Det blir ingen taggtråd. Här upprättas inga politiska fångläger.Diktaturen införs inte. Då faller den mödosamt uppbyggda propagandan platt tillmarken. Trovärdigheten för de värsta propagandisterna faller lika snabbtsönder, ty icke ens den mest påkostade propaganda kan i längden göra trovärdigtatt den verklighet man lever i är annorlunda än vad ens egna upplevelser bärvittne om. har man främst' inriktat propagandan motlöntagarnas fackliga organisationer. var det framför alltTCO som valde att angripa. är det enbart LO som står iförgrunden. Tesen i budskapet är enkel. Några enskilda centralafunktionärer inom LO skall ta över makten i de svenska företagen. Men sanningenär ju att de inte ens kan få makten inom någon fondstyrelse. Av en styrelsesnio ledamöter kan tre ha anknytning till arbetarnas fackliga organisationer.Det är alltså en tredjedel. Men detta hindrar inte att propagandisterna framställerlöntagarfonder som ett sätt för LO att ta makten i företagen. Det görs motbättre vetande, eftersom de vet såväl att LO inte kan ta makten i fonderna somatt fonderna inte kan ta makten över svenskt näringsliv. Men den antifackliga stämning som man försöker piska uppmåste tas på största allvar. Vi känner lätt igen taktiken från andra länder,där högerkrafterna fått breda ut sig. Den s. k. nyliberalismen, med konservativa ideal från förraseklet, menar att allt som stör "de fria marknadskrafterna" måstemotarbetas. Den allvarligaste störningen mot marknadskrafterna är attarbetsgivarna inte fritt får bestämma löner och andra anställningsvillkor.Därför måste de fackliga organisationerna bekämpas. Det var oerhört avslöjande när viceordförande i en tidningsintervju hyllade den engelska högerregeringendärför att den förmått "tämja" facket. Bara språkbruket,"tämja", är utomordentligt avslöjande. Fackföreningsrörelsen har betytt oerhört mycket när detgällt att vinna och befästa demokratin i , precis som friafackföreningar - det må vara i eller i - alltid är det främstamålet för tyranners förtryck runt om i världen. Fackföreningsrörelsen har också betytt oerhört mycket föratt skapa drägliga levnadsvillkor och social trygghet för vanliga arbetare ochtjänstemän i det svenska samhället. Det har alltid fått ske i hård kamp mot deintressen som företräder. Jag tror att vi av de senaste årens debatt har gjorterfarenheten att det är förenat med vissa faror när arbetsgivarnasorganisationer så hårt överflyglar de vanliga borgerliga.partierna. På detavsnitt som vi nu diskuterar har de nästan totalt övertagit den politiskapropagandan och i realiteten nästan haft de borgerliga partiernas handlande isin makt. Det har knappast varit möjligt för någonoliktänkande eller självständig person inom de borgerliga partierna ellernäringslivet att stå upp och hävda en avvikande mening. De som dristat sig åtdet hållet har, enligt vad som berättats för mig, haft mycket obehagligaupplevelser. Jag tror att de borgerliga partierna i eget intresse börse upp med dessa arbetsgivarorganisationernas stora politiska maktanspråk. Dekan lätt förlora sin självständighet på att bli ensidiga språkrör för privatamaktintressen. har stunden kommit att gå till beslut om löntagarfonderhär i riksdag. Debatten har pågått i åtskilliga år.Meningsbrytningarna har varit skarpa. Meningsskiljaktigheterna kan bestå även efter det attbeslut har fattats och frågan har avgjorts i riksdag. Det står var ochen fritt att försöka samla en politisk majoritet för ett annat beslut.Samtidigt förutsätter vårt demokratiska system att man visar respekt för beslutfattade i och medverkar till deras genomförande. Vi socialdemokrater är övertygade om att löntagarfondernaär ett viktigt bidrag i arbetet på att föra ur krisen. Vi tror att dekommer att öka tryggheten i arbetet och tryggheten för pensionerna. Våramotståndare påstår att fonderna kommer att medföra allvarliga skador. Låt erfarenheten ge besked. Vi socialdemokrater vill självfallet intebehålla inslag isamhället som visar sig vara skadliga. På samma sätt förväntar vi oss att deborgerliga inte kommer att vidhålla sitt krav på att avskaffa löntagarfonderna,om de visar sig vara till gagn för ekonomi. Så har det varit med mångareformer som ni kraftigt motarbetat, men som sedan visat sig vara bra förlandet. Jag hoppas att ni kommer att ha tillräckligt mycket av styrka ochsjälvständighet för att kunna handla på samma sätt om erfarenheten visar attdessa fonder är bra för landets ekonomi. Argumentationen mot löntagarfonderna riktar sig - det harvi hört -sällan mot det förslag som behandlas här i kammaren. Medförkärlek försöker man i stället skrämma med vad som kan tänkas ske efter 1990. På den punkten vill jag ge ett klart besked. Detta förslagär inte det första steget. Det är steget. När uppbyggnaden av fonderna är klar,kommer de tillsammans att, enligt rimliga beräkningar, ha av detsamlade börsvärdet, högt räknat, tror jag. De blir därmed en faktor att räknamed i den svenska ekonomin och en motvikt mot de stora privata maktkoncentrationerna.Men det blir alls icke fråga om något ensidigt övertagande från fondernas sida.Detta upplever vi vara en lagom storlek för att fonderna skall kunna fylla enväsentlig och konstruktiv funktion i den svenska ekonomin. Därmed är det självklara sagt att löntagarfonderna inteensamma kan lösa svåra problem eller att de ensamma är svaret på krav på ökadekonomisk demokrati. De är viktiga nog som ett led i detta arbete. Men socialdemokratin kommer inte att förtröttas i sittarbete på att vidga och fördjupa demokratin på samhällslivets olika områden,att stärka arbetarnas och tjänstemännens ställning i produktionslivet, attvidga människornas möjligheter att var och en för sig och tillsammans självaforma sina liv efter egna önskningar, utan beroende av maktgrupper utanfördemokratisk kontroll. Dennafrihetskamp kommer alltid att gå vidare. I detta anförande instämde , ,, , , , , , , , ,, , , , ,, , , , , , , i , ,, , , , , , , , , ,, , , , , , , , , , , , , , ,, , , , ,, , , , ArneAndersson i , , , , , i , , , , , ,, , i , , , , , Per , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , ,, , , , , , , , , , , , , ,, , , , ,, , , , Axel ,, , , , , , , , ,, , i , MartinSegerstedt, , , , ,, , och (alla s). 34ULF ADELSOHN (m) replik: Med stort intresse har jag följt i det här inlägget. Det påminner mycket om det nyspråk som , när han säger att man använder språket till att dölja i stället föratt klarlägga. Jag undrar hur många som egentligen funderat över varförman använder uttrycket löntagarfonder. 1 själva verket har ju fondernaingenting med vanliga löntagare att göra - annat än att de skall ta en del avderas pengar. Fackföreningsfonder är ju egentligen det ord som borde användas. 1 dagens tal säger statsministern att arbetslöshetenfortfarande är hög. Vi har fått stopp på den dramatiska ökningstakten, sägerOlof . Det är en annan yttring av nyspråket. 1 själva verket har antaletarbetare i svensk industri minskat - med 22 400 . Men detpassar inte in i nyspråket. Vinstdelning kallar man det som i själva verket är enrenodlad vinstskatt. Löntagare är nyspråk för fackföreningar, trygghetsfonderkallas för socialism, kontrollerad marknadsekonomi i stället förplanhushållning. Varföranvänder ni inte de rätta orden? Skäms ni för era åsikter? Ni säger ju planmässig hushållning i ert eget partiprogram- varför säger ni inte det här? Varför erkänner ni inte att ni är socialisteroch att socialism är målet? Det står också i ert program. Socialism står istadgarna till nästan alla de som skall få representation i erafondstyrelser. Varför, , skäms ni över att vara socialister?Varför är inte stolt och står här och talar om planmässighushållning; "Det står i vårt partiprogram, det är vi socialdemokraterstolta över." Nej, handöljer det. En sak måste vi klargöra; vi vill inte ha mer facklig maktän vi har i , . Därför behöver vi inte tala om 1990, vitalar om dagsläget. Vi vill alltså inte heller att fonderna redan om tre årskall bli den största ägaren av aktier i - än mindre att de 1990 skallbli den största aktieägaren i så gott som samtliga större företag. säger att han vill ge klart besked om vadsom händer efter 1990. "På den punkten vill jag ge klart besked." Jagkände igen ordvalet. Var har jag hört säga det förut? Jo, förevalet. Att det skall vara direkta val, kan jag ge besked om, sade . Samma ordval som förekom i löfte före valet - Jag kan ge beskedom att det skall bli direkta val - förekom i löftet nu om vad som skall hända1990. För det första vet vi inte hur den socialdemokratiskaledningen ser ut - det vet ju ingen av oss. För detandra vet vi att LO inte är nöjt och säkert inte heller nöjt 1990. Men vilket enda skäl finns det att lita på , när vi vet att han inte talade sanning , då han taladeom direkta val. Vilket enda skäl finns det att lita på statsministerns ord italarstolen, när han så flagrant brutit vallöftet om att det skulle bli direktaval? , Ni socialdemokrater som alla stått upp och instämt istatsministerns ord -nu har ni alla instämt i att på den punkten har ni ocksågivit klart besked till folk. På den punkten är inte enbart hans eget; det är ingen personlig fundering eller ett utspel avstatsministern i en pressad valrörelse - det är den socialdemokratiskariksdagsgruppen som man och kvinna mangrant givit detta löfte. Skall vi lita på det mera då, ? Är det mer värtdå än när statsministern i valrörelsen ger ett besked som han senare strykerett rakt streck över? Nej, jag är orolig. Jag är orolig för att vi i Sverigetvingas föra en debatt mot bakgrund av löften som bryts några månader senare.Nu skall vi föra en debatt om vad som skall hända 1990, anser . Vi nöjer oss inte med det, . Vi vill inte hafonderna , vi vill inte ha dem , inte efter 1985 och inte hellerefter 1990. Men vad vi framför allt måste klargöra är att Sverigesstatsminister så har kommit med så många löften, att inte hellerlöftet om 1990 är någonting som vi vill ta emot i pant. Det är många, , det är många socialdemokratersom har vågat ha en annan åsikt i fondfrågan. Däremot skall jag villigt sägaatt jag knappast tror att jag har träffat en enda partikamrat till mig som harhaft någon annan åsikt om dessa fonder än den som jag har. En av de socialdemokrater som har en annan åsikt än densom den socialdemokratiska riksdagsgruppen så mangrant hade är ValterÅman. är ju jämnårig med , en av de män som stod påbarrikaderna i början på detta sekel, som arbetade aktivt för rörelsen då jag inte var född och låg i vaggan. Denne gamlefackföreningsman har sagt: "- Lita inte på . I synnerhet inte när hanpåstår att fonderna är något harmlöst. harvisat förr att han inte håller ord." Beskyll aldrig mig för att ha sagt det, ! Betänkatt det är en av den egna rörelsens stöttepelare, - förrelandshövdingen, förre TCO-chefen, . Stämmer det inte er till eftertanke, alla ni som harlitat så fullt och instämt så helt? Under detta anförande övertog andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 35THORBJÖRN () replik: började sitt anförande med attgöra ett stort nummer av den ekonomiska situation som liksom de flestaandra industrialiserade länder hamnade i . Sin vanatrogen lägger han skulden på de icke-socialistiska regeringarna. Men hanglömmer eller förtiger den kostnadsexplosion 1975-1976 som vi ärvde av densocialdemokratiska regeringen. glömmer eller förtiger attsocialdemokraterna drev en politik som, om den hadegenomförts, skulle ha ökat statens upplåning ännu mer - det är ostridigt. Jag skall inte ägna den delen av inlägg meratid, utan jag konstaterar att frågan är: Kommer kollektiva löntagarfonderatt underlätta eller ens medverka till att kan få balans i sinsamhällsekonomi? Vi som är motståndare till fonderna har en annanuppfattning. fortsatte detta resonemang genom att säga att det ärnödvändigt att alla ställer upp för att skall komma i ekonomisk balans.Det ligger väldigt mycket i det, . Jag har försökt säga det vid mångatillfällen. Men det som är - jag höll på att säga - det fantastiska är attsamtidigt som landets statsminister anser att det är nödvändigt att alla isamhället medverkar om vi snabbt och effektivt skall kunna komma i ekonomiskbalans försöker regeringschefen och regeringen att tvinga på människor ochföretag ett kollektivt löntagarfondssystem. Man missar ju därmed chansen. Vi är övertygade om att dessa kollektiva löntagarfonder ärtvärtemot vad som behövs, om vi skall få landets ekonomi i balans. Jag tyckeratt det är helt enastående att regeringschefen, som han inser att detfaktiskt krävs litet av nationell samling, om vi skall klara den ekonomiskakrisen men, väljer att pracka på den icke-socialistiska oppositionen,näringslivet och av allt att döma ett folkflertal ett system som man inte villha. hänvisar till sakargument från SAF när detgäller sambanden mellan vinst och löneglidning - med anledning av en rapportfrån 1976 som jag åberopade. Om detta vill jag säga två saker. För det första: Det är intressant att utnyttjarfaktamaterial från SAF i sin argumentation. När j ag eller andra vid någottillfälle gör det råkar vi Man säger att vi tillåter oss att använda skräckpropaganda,instämmer i skräckpropaganda, osv. För det andra: Finns det egentligen någonting i dennaSAF-rapport som motsäger att den viktigaste orsaken till löneglidning är attföretagen i en god och snabb konjunktur är på jakt efter kvalificeradarbetskraft. Om det råder knapphet på det området, stiger lönerna av detskälet. Finns det någonting i denna som motsäger att detta är detfundamentala? Kvar stårför det tredje den slutsats i som jag åberopade. På tal om problemet med höga vinster säger statsministern- och det är jag glad för - att det är nödvändigt att svenskt näringsliv gergoda vinster, om de skall kunna klara den konkurrenssituation som framtidenkommer att bjuda. Han konstaterar också att det inte är rättvist att devinsterna hamnar bara i kapitalägarnas fickor. Därför att viinom har denna inställning, säger vi också att man skall arbeta för attsystemet med andel i vinst utvecklas i långt större utsträckning än som sker . Ert system, det ni nu vill tvinga på svenska folket, ger inte den enskildeett enda öre. Ingen enskild vid något företag får ett öres förmögenhetsökninggenom ert-system. Men det skulle den enskilde löntagaren få med vårt system. Jag vill helt kort påminna om vad han sade, närhan åberopade vad Åsling hade skrivit i sin bok. Han skrev att "deanställda i ett företag anser sig ha rätt till sin del av denförmögenhetstillväxt som sker i företaget". Ja, det är därför som viarbetar för att man skall utveckla detta andel-i-vinst-system. Personlig andel,ja, jobba för det om ni vill ha en bra lösning. , herr talman! påstod att centernskulle ha blivit så omedgörlig i dessa frågor. Jag har alltsedanMeidnerrapporten sagt ifrån att kommer att motarbeta dessa kollektivalöntagarfonder. Vi vill inte ha den samhällsförändring som de innebär. 36JAN-ERIK () replik: Jag tycker att skall lämnaskeletten i garderoben och andra morbida fantasifoster. Gå i stället ut blandde levande människorna och fråga dem om det är löntagarfonder som de harlängtat efter. Det är riktigt, , att vi var med om att utarbetadirektiven till löntagarfondsutredningen. Vi omfattar fortfarande de mål somdär diskuterades. Men efter detta utredningsarbete och efter alla andraåtgärder inom den ekonomiska politiken som har genomförts har vi dragit dennaturliga slutsatsen att kollektiva löntagarfonder inte behövs för att uppnådessa mål. I själva verket skulle löntagarfonderna försvåra uppnåendet avmålen. Därför bör förslaget avvisas. Så citerar något utdrag ur något tal av någonfolkpartiledare. Men minns säkert vad Per sade: "Meidnerförslaget hör hemma i papperskorgen.Meidnerfonderna skulle innebära en enorm maktkoncentration till en liten gruppmänniskor, och vi säger nej till Meidnerfonderna. När det gäller frågan om viskall ha en liberal ekonomi,där många företag konkurrerar med varandra, eller en socialistisk ekonomi, därman planstyr företagen från , är det ju en alldeles fundamentalskillnad." I eninterpellationsdebatt i anförde : "säger för sin del nej till det förslagom löntagarfonder som presenterades av en socialdemokratiskarbetsgrupp liksom till andra system som leder till ökad maktkoncentration iekonomin. Jag har för mitt partis och för regeringens del gjort klart att vialdrig kommer att medverka till införandet av ett system, som skulle försvagamarknadsekonomin i stället för att stärka den, ett system som skulle skapa enny väldig koncentrafion i nya händer i stället för att bredda ägandet ochinflytandet till flera och öka mångfalden." Svensk socialdemokrati har bundit sig för attgenomföra det mest radikala socialistiska förslag som någonsin har presenteratsav ett demokrafiskt parti i en modern biandekonomi. Jag vill belägga detta mednågra exempel. 1 Arbetarrörelsens efterkrigsprogram presenterade svensksocialdemokrati sina, med undantag för löntagarfondsförslagen, mestlångtgående socialistiska ambitioner. Där slogs fast att försäkringsväsendetskulle förstatligas, att en omfattande statlig affärsbanksrörelse skulleorganiseras, att tomtmarken och beståndet av hyreshus skulle kommunaliseras.Socialiseringslistan rymde ytterhgare några nummer, men när listan var avbetadvar också programmet genomfört. Samma sak gällde det omfattande förstatligande som labourunder element Attlees ledning aktualiserade och delvis genomförde 1945-1951.Socialiseringslistan inrymde , gas, elektricitet, kol, järn,stål och transportväsendet. Men när dessa förstatliganden var gjorda, kvarstodändå av näringslivet i enskild ägo. Ett färskare exempel erbjuder . Förevalet presenterade en preciserad lista på företag som skulleförstatligas vid en seger för socialisterna.