prot · G709168 · 1983-12-31 00:00:00 — redapå litet grand om hur socialdemokraterna har tänkt sig atf det skall fungera,och det är därför jag har frågat om effekten för tidningsföretagen. Detstår i finansutskottets betänkande 45 på s. 6; "Företag som.erhåller stödav samhället i någon form, t. ex. vissa fidningsföretag, bör, anförs det ipropositionen, kunna befrias från skyldighet aft betala in medel på likviditetskonto.Utskotfet delar denna uppfattning." Viställde i utskottet frågan om detta innebär att alla tidningsföretag som t. ex.får stöd från samhället i form av samdistribufionsrabatt skall kunna befriasfrån skyldighet att betala in medel på likviditetskonto. Jag hoppas att ArneGadd tycker att han har tid i sitt nästa anförande att svara på det. ArneGadd sade: Socialdemokraterna tog i arv en arbetslöshet som vi inte sett makentiH. För att nu inte riskera atf bli beskylld av kommunisterna för att varamagistral skaH jag säga; Detta är ändå ett ganska egendomligt uttalande.Sanningen är ju den att socialdemokraterna själva slagit arbefslös-hetsrekord,både i lågkonjunktur, , och i högkonjunktur, . Då är det väl konstigtatt säger att socialdemokraterna tog i arv en arbetslöshet som maninte sett maken till. Kunde ändå inte - för att litet grand förbättraförutsättningarna för en meningsfull dialog - ta tillbaka detta orimligapåstående? 16 CARL-HENRIKHERMANSSON (vpk) replik: Man kan uttrycka sig på olika sätt när man skall söka skildra vad somhänt på ekonomins område i . Man kan säga, somsocialdemokrafiska talare brukar göra: Det går bra för . Man kan ocksåuttrycka sig så här: Det går bra för exportindustrin och storfinansen, men detfinns mycket stora problem för lönarbetarklassen i det här landet. Om mananvänder det senare uttryckssättet uttrycker man sig på ett realistiskt sätt. JagviH peka på att även arbetslösheten i hög grad är klassbunden. Det är inte desom har tjänat på uppgången på fondbörsen sedan vi senast haderiksdagsval och fick ny regering här i landet som drabbas av arbetslöshet -även om en del av dem inte arbetar. De som drabbas av arbetslöshet är de somnormalt tillhör lönarbefarklassen och ställs utan möjlighet att göraproduktiva insatser. Jagvill också peka på den stora betydelse som arbetslösheten har genom att denytterligare skärper bristen på jämlikhet i det här landet. Vi känner från olikavetenskapliga undersökningar till det starka sambandet mellan arbetslöshet ochohälsa. Det har dokumenterats på flera håll, precis som hälsoförhållanden överhuvud taget är klassbundna. Arbetslöshethar, för de människor som drabbas av den, skapat fruktansvärda problem av bådeekonomisk, social och medicinsk natur. Det är ett faktum, som ingen kommerifrån, att arbetslösheten i de kapitalisfiska länderna, i , i daguppgår fill över 20 miljoner människor. Det är den största arbetslösheten sedan1930-talets svåra kris. Det tyder på att nya metoder behövs för att komma tillrätta med arbetslösheten. Här ställdes nyligenfrågan: Har det inte varit fel på den ekonomiska polifiken, när vifortfarande har arbetslöshet i landet? Ja, kanske man både påsocialdemokratiskt och på borgerligt håll borde fundera på ytterligare enfråga; Måhända är det fel på det ekonomiska system som ideligen skapar dennamassarbetslöshet? Jag tror att den frågeställningen för oss närmare ettrealistiskt betraktelsesätt. Anf.17 () replik: höll ett väldigt välskrivet anförande och även en replik- dock med den lilla bristen att han replikerade en del av mitt skrivna manussom jag infe anförde i kammaren. Därför vill jag nu replikera på vad jag alltså hitfills inte sagt. Det gäller utlandsupplåningen. Detär riktigt atf staten kommer atf låna en del utomlands . Däremot kommerSverige som nation knappast atf låna någonting alls. Ombyfesba-lansunderskottef beräknas till ikompletteringsproposi-fionens prognos, kommer fakfiskt realt att amorteraen del av sin utlandsskuld , det andra regeringsåret närden utlandsbetalningsmässiga katastrofen var ett faktum. Dettatycker jag faktiskt aft regeringen bör ha en eloge för. Det innebär aft visnart kan föra en fradifionsenlig socialdemokratisk polifik och expandera såatt alla får arbete. När det gäller denna ekonomiska politik, som den förts,finns det all anledning att konstatera att regeringen har skött sig brahittills. Närdet gäller frågorna om enighet och fördelningspolitik vill jag till LarsTobisson säga aft jag infe anförde socialdemokraternas utan ochfolkpartiets syn på fördelningspolitik. Jag kan också konstateraatt envisas med aft påstå att här inte finns några problem eller motsättningar.Då vill jag säga - i likhet med en avhoppad liberal parfHedare: Lycka till därhemma i med att övertyga den egna bakgrunden när det gäller denjordbrukspolifik och den regionalpolitik som för och som dagenscenterpartister stöder. Denekonomiska politiken, m. m. Då detta nu lider mot sitt slut, finns det anledning attförsöka summera läget i den svenska ekonomin. Förstbör slås fasf atf den ekonomiska återhämtningen och -som det nutycks - också är avsevärt starkare än vad någon av oss härnärvarande förutspådde . Regeringens prognoser då var tämligenförsiktiga. Ändå fick vi av opposifionen höra att de var skönmålningar. Nuöverträffar verkligheten skönmålningarna med bred marginal. Underdessa båda år ökar industriprodukfionen med sammanlagt . Sammantaget leder det till en investerings-ökningi årpå-enligf vår försiktiga bedömning-15 %. Andra prognosmaka-re anger ökningarsom är dubbelt så höga. minskade byfesbalansunderskottet med två tredjedelar, och kommer vienligt prognosen i den reviderade finansplanen att vara fillbaka i balans. Detbetyder att vi infe längre ökar utlandsskuld. Denekonomiska politiken, m. m. utmärktaft finansutskottets ordförande klädde av en gång till i hanssifferövningar på denna punkt. Budgetiinderskottethar gått ned med över en fjärdedel, realt sett, . Densamlade offentliga sektorns underskott är nu nere på nivåer som är normala förindustriländerna-i stort efter att i början av 1980-falet ha varit avsevärtstörre. Nationens netfosparande, som är ett viktigt mått på hur vi byggerframfidens välstånd, har fördubblats såsom andel av bruttonationalproduktensedan 1982. Uppenbarligenhar vi på flera viktiga områden lyckats vända den negativa utveckling somförelåg och början av 1980-talef. De farligaresfrikfioner för vår möjlighet atf återvinna den fuHa sysselsättningen somutgörs av underskotfen i utrikeshandel och statsbudget börjar nu komma underkontroll. De går infe att komma runt. Det är därför med viss bedrövelse, herrtalman, som jag har lyssnat på de borgerliga partiförefrädar-na här i dag.Fortfarande hävdar de i långa stycken - och' än mer i sina reservafioner fillfinansutskottets betänkande - att vi är på väg käpprätt åf skogen. Och i denmån några som helst ljusglimtar kan skönjas, har de uppnåtts trots den fördaregeringspolitiken. Detär framför allt på två områden som kritiken förefaller särskilt fillrätfalagdför oppositionens polifiska syften. Det gäller orsakerna till delsförbättringen av utrikeshandeln, dels nedgången av budgetunderskottet. Närdet gäller bytesbalansen hävdar de borgerliga att förbättringen enbart beror påden internafionella konjunkturuppgången. Jag hörde visserligen i inläggen häratt även devalveringarna 1981 och 1982 skulle ha spelat en viss roll. Men faktaär i alla händelser att export av bearbetade varor till OECD-områdef ökade med . Den totala marknadstillväxten för dessa varor varemellerfid . Det betyder atf två tredjedelar av exportökningenberodde på ökade marknadsandelar, vilket i sin tur är en följd av ettförbättrat konkurrens- och kostnadsläge. Föri år beräknas exportökningen av bearbetade varor fill OECD-områdef bli nästanlika hög som , , varav mer än hälften beror på atf svensk industrifortsätter att ta marknadsandelar utomlands. Det tyder på att devalveringseffektenännu inte är uttömd. Därför vore det, herr talman, en välgärning om viåtminstone på denna punkt kunde slippa höra aft vi lever enbart på eninternationell konjunkturuppgång. Dådet gäller budgetunderskottet skriver den borgerliga opposifionen i sinareservationer aft den förbättring som vi nu kan se blott och bart är en följdav att löneavtalen har blivit för höga samt av en rad engångseffekter, som intehar någon långsiktig betydelse. Man påstår också att den nedgång i underskottetsom nu förutses beror på aft underskottet för det förra budgetåret blåstes upppå konsfiad väg. Låtmig först påminna herrar , och om atf ingen av er, dåunderskottet /83 först beräknades fill ca 90 miljarder, påstod att detvar en "uppblåst" siffra, som sedan naturligen skulle minska. Tvärtomframhöll ni både då och för innevarande budgetår aft regeringsprognosen i själva verket var en rejäl underskattning avbudgetunderskottet. 'Adelsohn menade atf vi i rask takt närmade oss 100miljarder, och visste att underskottet förnästa budgetår skulle hämna . Er insikt omregeringens taktik att blåsa upp underskotten verkar därför en smula senkommen- och därför inte heller särskilt trovärdig. En annan fes som opposifionen driver är atf nedgången avbudgetunderskottet beror på för höga löneavtal. Vi har fidigare sagt och jagmåste upprepa det, att lönesumman infe reviderats upp med mer än enoch en halv procentenhet jämfört med beräkningen . Denna justering hari sin tur, som framgår av komplefteringspropositionen, medfört atf statensinkomster från inkomstskatter och arbetsgivaravgifter skrivits upp med knappt 4miljarder kronor. ökar emellertid statens utgifter för löner jämförtmed tidigare beräkningar, varför nettoförstärkningen på statsbudgeten de factoär mindre än så. Att försöka förklara en skillnad på 40 miljarder mellan detidigare borgerliga katastrofscenarierna för budgefut-vecklingen och nuvarandeberäkning av vad som hänt i avtalsrörelsen låter sig alltså infe göras. Man försöker i de borgerliga reservafionerna likna dentillfälliga förstärkning av statsinkomsterna som följde på kostnadskrisen 1975-1976med dagens sifuafion. Jag tycker att det är mindre lyckat aft göra det. Detfinns nämligen en avgörande skillnad mellan läget 1976 och läget , och detär vad söm händer på utgiftssidan. Medan de offentliga utgifterna under1970-talet ökade i reala termer, är årets ökning bara en tiondeldärav eller . Låt mig i detta sammanhang, herr talman, påpeka etfbesynnerligt inslag i den borgerliga krifiken av den ekonomiska polifiken. Deborgerliga kritiserar regeringen och riksdagsmajoriteten för att vi infeskulle "spara" tillräckligt. De tycks ha satt likhetstecken mellan s.k. sparpaket och en återhållsam utgiftspoHtik. Men någon sådan likhet finnsinte - snarare är det tvärtom. Jag skulle nämligen vilja påstå att de tidigareregeringarnas återkommande sparpaket - som f. ö. inte gav några resultat i formav minskade budgetunderskott - var etf tecken på atf man förlorat greppet överdet grundläggande budgetarbete som en regering har att utföra. Därför fick mani panik och i efterhand försöka rätta fill det skenande underskottet med hjälpav en rad s. k. sparpaket. Det var ju så det gick till. Det är det vi harundvikit - vi har tagit ett mycket fasf grepp om budgetprocessen och redan iregeringens budgetarbete stoppat för snabba utgiftsökningar. Därigenom slippervi aft gång efter annan komma fill med s. k. sparpaket. Jag .undrarom infe de här lamenfafionerna över att vi inte föreslår besparingar bara visaratt de borgerliga partierna fortfarande inte begripit hur en effektivbudgetpolitik bör bedrivas. Jag kan inte komma fill någon annan slutsats än aftvändningen till det bättre i svensk ekonomi har varit stark och avsattgynnsamma resultat på de flesta områden. Det ärframför allt på en punkt som vi har anledning aft knyta Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonombka politiken, m. m. förhoppningarinför framfiden, och det gäller den mycket energiska och vitala reaktion pådevalveringen som svensk industri visat. Detta har väckt allmän överraskning.Det tyder på att svenskt näringsliv kan ha övervunnit 1970-taletsstrukturkriser i betydligt högre grad än vi fidigare trott. Den indusfri somöverlevde kriserna är väl och står väpnad medkonkurrenskraftig teknik. De gamla krisbranscherna har skalats ned i enomfattning som i knappast något annat land i . Vi kan alltså säga aftsvenskt näringsliv har klarat av en stor del av den plågsamma strukturomvandlingsom åtskilliga länder i vår omvärld fortfarande har framför sig och som kanstuderas i stor och tragisk skala i de franska stålarbetarnas motstånd iLorraine och i den engelska gruvarbetarkonflikfen. Detverkar därför som om vår industriella potential och slagkraft nu är stor. Detfinns anledning att vara tämligen opfimistisk inför industrins möjligheter atfhävda sig i den internationella konkurrensen . Den nyssframlagda långfidsutredningen tyder också på att vi, om vi lyckas både utnyttjaden potential som finns och bygga ut den vidare, har mycket goda möjligheteratt före decenniets utgång uppnå både full sysselsättning och stabil finansiellbalans. Dettavilar på en alldeles,avgörande förutsättning, nämligen atf vi kan bevara dengoda konkurrenskraft,som vunnits i svenskt näringsliv. Därmed kommerinflationsbekämpningen och lönebildningen i centrum för den ekonomiskapolifiken. Vifår nämligen infe av årets förbättring av bytesbalansen dra slutsatsen att viinte längre behöver vårda oss om kostnadsläget. Vi befinner oss fortfarande ien situation med svag inhemsk efterfrågan, hög arbetslöshet och lågainvesteringar. Vid en starkare inhemsk utveckling - vi väntar en sådan, och vi arbetarför atf den skall inträffa - med stora investeringar, låg arbetslöshet ochväxande reallöner skulle importen vara mycket högre än . Det betyder attvi fortfarande har ett strukturellt underskott i vår bytesbalans, som inte synsnu men som skulle komma fram i ett fullsysselsättningsläge, och att det krävsflera års bevarad konkurrenskraft för att vi skall lösa det problemet. Vidareär en nedgång av inflafionen en förutsättning för aft vi skall kunna få buktmed arbetslösheten. Visserligen har vi brutit den snabba ökningen avarbetslöshetstalen, men jag håller med dem som i denna debatt har sagt, attarbetslösheten icke desto mindre är mycket hög med hänsyn fill attvi fortfarande befinner oss i en konjunkturuppgång. För aft den skall kunnapressas tillbaka innan konjunkturen vänder nedåt igen krävs attkonkurrenskraften bevaras och den offentliga sektorns finanser fortsätter atfförbättras. Om inflationen fortsätter att ligga högt, kommer vi efter hand attförlora vår återvunna konkurrenskraft och än en gång försvaga de offentligafinanserna. Det är oundvikligt att det får negativa konsekvenser försysselsättningen. Skulle vi gå in i nästa konjunkturnedgång-som gissningsviskommer 1986-1987- med en hög arbetslöshet redan i utgångsläget,bäddar vi för utomordentligt svåra problem under åtskilliga år framöver. Jag skulle här faktisktvilja instämma i ett. anförande,nämligen hans varning för att konflikterna på den västtyska arbetsmarknaden kanförsvaga och i värsta fall omintetgöra den ekonomiska återhämtning som är påväg i . Den varningen är faktiskt befogad. Men drarhelt felaktiga slutsatser av det som händer i . Hantycks infe förstå att de tyska metallarbetarnas strejk är en strejk motarbetslösheten, en reakfion som tvingats fram av den konservativa regeringenspolifik, vilken lett fill en arbetslöshet i på näsfan . Istället applåderar han den polifiken och rekommenderar atf samma slagsarbetslöshefsskapande politik skall börja bedrivas i . Jag tycker atfdet är synd aft de svenska , när de nu kan se ett åskådningsexempelframför sig på vad en hög och bestående arbetslöshet kosfar även ett starktsamhälle som det västtyska, inte drar andra slutsatser beträffande sin egeninställning till den ekonomiska polifiken i . Skulle vi inte lyckas med inflationsbekämpningen kommeräven vår finansiella balans att påverkas negativt. Atf budgetunderskottet numinskar beror i hög grad på den tillväxt som vi har. Men när nästa nedgångkommer ökar trycket på statsutgifterna automatiskt genom en försvagadarbetsmarknad, som skatteunderlaget stagnerar. Får vi eninflationsutveckling som spär på de offentliga utgifterna och ökararbetslösheten, kommer det att slå hårt mot statsfinanserna, och vi riskeraråterigen ett ökat budgetunderskott. Av alla dessa skäl, herr talman, är det av avgörande viktatt vi kraftigt dämpar den inhemska pris- och kostnadsutvecklingen.Devalveringen har, som framgått av vad jag här har sagt, gett oss en unik chansatt finna en väg ut ur den ekonomiska krisen. Men skall vi kunna fa den chansenmåste vi radikalt bryta det mönster för kosfnadsbildningen som under 1970-taletdrev fram den ena devalveringen efter den andra. Många faktorer medverkar fill att prisstegringarnadämpas. Den importerade inflationen har blivit lägre, produktiviteten iföretagen stiger mycket snabbt, och regeringens program för avindexering avoffenfliga utgifter börjar ge resultat. Nedgången av budgetunderskottet ochomläggningen av kreditpolitiken gör också atf sedelpressarna inte alls rullarså snabbt längre. Däremot inger utvecklingen på löneområdet oro införframfiden. Enligt de bedömningar vi nu kan göra blir den totala ökningen avlönekostnaderna för hela ekonomin . Det ärvisserligen högre än de som regeringen angett som förenliga med målet förinflationsbekämpningen, nämligen att under loppet av 1984 bringa nedinflationen fill . Men avvikelsen är knappast någon katastrof. Den innebäratt inflafionen kan komma aft hamna någon procentenhet över den målsatta nivån,vilket trots allt måste ses som en framgång, eftersom inflationstakten i fjollåg på och nästan halveras. Såvitt nu kan bedömas leder kostnadsutvecklingen under1984 inte heller fill att industrins kostnadsläge gentemot utlandet försämras.Tack vare en kraffig ökning av produktiviteten i svensk indusfri - det gällerdå produktio- Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. nen - ser det ut som om kostnadslägetgentemot de viktigaste industriländerna genomsnittligt sett t. o.m. skullefortsätta att förbättras , trots atf kostnaderna i stiger mer äni:andra länder. Men det finns variationer i det här avseendet. GentemotVästtyskland uppstår en ytterligare försämring i vad det gäller det relativakostnadsläget. Dock har effekterna av den pågående arbetsmarknadskonflikten därinfe medräknats. Däremot finns det uppenbara risker för att åretsavtalsrörelse skapat sådana förutsättningar, för kostnadsutvecklingen nästa åroch även åren därefter att inflationen på nytt blossar upp - defta av tre skäl: 1.1 flera av de avtal som slutits finns betydande s. k.överhäng . Lönehöjningarna har en sådan tidsmässig profil atf de driverupp kostnaderna , även i de fall avtalen bara gäller eller deförsta månaderna in på 1985. Det finns exempel på avtal som leder tilllönehöjningar 1985 på infe men som formellt bara gäller 12-13månader. I andra avtal finns liknande överhäng ända in på 1986. Det betyder attvi vältrar pris- och kostnadsstegringarna framför oss. Många avtal har löne- ochförtjänstufvecklingsgarantier. Det innebär att försök från industriarbetarna att få del av de goda vinsterna och den stora likviditeten i industrin genom lokala påslag kommer att driva upp den allmänna lönenivån ytterligare. Det kommer att hårt drabba de branscher som saknar industrins betalningsförmåga. Arbetsgivarna har uppenbarligen lyckats i sin föresatsatf bryta samordningen. Löptiden för de olika avtalen är högst varierande. Några löper ut . De flesta löper ut eller , och några sträcker sig över . Den här kombinafionen av stora överhäng, omfattandekompensationsklausuler och varierande avtalsperioder är utomordentligtillavarslande. Risken är uppenbar att blir med en konfinuerligavtalsrörelse där kostnadsnivån pressas högre och högre-med åtföljande negativaresultat för inflation och sysselsättning. 1 syfte atf förhindra atf det inträffar, har regeringenföreslagit resp. vidtagit en rad åtgärder för att begränsa prisstegringarna iår och för att skapa bättre förutsättningar för en dämpning av pris- ochkostnadsutvecklingen framöver. Det rör sig om prisstopp, hyresstopp; stopp förutdelningshöjningar samt Hkvidifetsindragningar från näringslivet i syfte atthålla nere inflafions-tryckef. Vidare har regeringen uppmanatarbetsmarknadens parter att överlägga om hur nya förutsättningar för löne- ochprisbildningen och framgent skall kunna skapas, så att grunden läggstill en varaktig nedgång av inflationen. En redovisning av vad de här överläggningarna gett förresultat gavs av arbetsmarknadens parter i förrgår. Det framkom då att organisationerna delade regeringensuppfattning i etf grundläggande avseende, nämligen att det finns etf starktbehov av nya och bättre förutsättningar för löneförhandlingar och lönepolifiki . Parterna har också inlettett arbete för atf sondera möjligheterna atf uppnå Nr 168 sådanaförbättringar. Bl.a. har löntagar- och arbetsgivarorganisationerna Fredaaenden gemensamt börjat studera konsekvenserna av tillämpademodeller för o , go lönebildningen för att seom en ny och fill dagens förutsättningar bättre . anpassad modell kanbyggas upp. Regeringen anser att det är ett viktigt p. , , framsteg aft detta arbeteoch detta samtal har kommiti gång. Det tyder på att ..,.i insikten omlönebildningens stora betydelse för inflation och sysselsättning är fast etablerad hos alla parter på arbetsmarknaden. Parternaframförde också sin åsikt att ett arbete av det här slaget ofrånkomligen måstefa . Arbetstagarorganisationerna ansåg för sin del att arbetet.måste inriktas på löneförhandlingarna . Regeringenhai" förståelse för atf diskussionerna om den framfida inriktningen ochformen för löneförhandlingarna tar fid. Mentrots att arbetsmarknadens parter visat en vilja aft fa itu med de problem somuppstått under de senaste årens avtalsförhandlingar, måste " regeringenkonstatera att riskerna kvarstår för en inflationsskapande löneutveckling1985. Därför har vi uppmanat parterna att ta ställning till regeringensförslag om att söka en norm för lönehöjningen 1985, så att den maximeras fill . Därvid bör också besked lämnas om hur parterna avser att en sådanbegränsning av lönestegringen skulle kunna uppnås. Vi har bett att få svar vidvårt nästa möte . Enligtvår mening skulle de allra flesta i vårt samhälle vinna på en uppgörelse idessa frågor. Få kan ha någon glädje av aft inflationen på nytt börjar härjanär det gäller inkomster och sparande så att den ekonomiska upphämtningenavbryts.' Under alla förhållanden måste regeringen vidta de åtgärder som kanbidra till att förhindra att något sådant händer. BjörnMolin krävde i sitt anförande.besked om de gruvHga planer på tvångsingripande mot arbetsmarknadens parter som regeringen enligt ho nom går och bär på. ansåg atf det nästan är en demokratisk skyldighet för oss ått redovisa sådana planer. Låt mig då klargöra aft när regeringen väl har tagit ställning till detta kommer den att fullgöra sin redovisningsskyldighet, men icke . Opposifionsparfierna har med stora åthävor dödförklaraf regeringensekonomiska poHfik. De har tagit i så pass att det närmast ter sig som enskyldighet för opposifionen aft komma med ett mycket handfast och konkretalternafiv fill den här polifiken. Det har man infe gjort. ArneGadd har på ett övertygande sätt visat på motsättningarna mellan de borgerHga partierna i vad det gäller den ekonomiska politiken, skattepoliti ken och utgiftspolitiken samt på att det är omöjligt att av detta åstadkomma någonfing som åtminstone skulle kunna likna en samlad ekonomisk politik. Dét hindrar icke från att förundra sig över att regeringen inte har "nappat" på oppositionens alla fina förslag tiH besparingar istatsbudgeten. Ja, om han med detta avser förslag, har han uppenbarligen inte förstått innebörden av dem. Från sida påstår man atf underskottet skulle minska, jämfört med regeringens budget, med 9 miljarder om deras'förslag genomfördes. Det är, tyvärr, tvärtom. Den ekonomiska politiken, m. m.