prot · G70955 · 1983-12-31 00:00:00 — InomFörsvarets civila tjänstemannaförbund, FCTF, var förspelet ungefär detsamma.Medlemmarna över hela landet hade följt med i den politiska debatten, läst denfackliga pressens motiveringar för kollektiva fonder och erbjudits vara med istudiearbete med samma inriktning. är vid , , i , med10 % av förbundets medlemmar. Här påkallade enskilda medlemmar att styrelsen ibörjan av 1981 skulle informeras om löntagarfondsfrågan vid ett föreningsmöte.Så skedde också, men informationen blev helt dominerad av den kollektivalösningen. På fortsatt medlemsinitiativ beslöt ett föreningsmöte attanordna en enkät bland medlemmarna omfonderna utformad av en partipolitiskt differentierad grupp. Undervad som på diplomatspråk brukar kallas "uppriktiga diskussioner"enades man om lydelsen av enkättexten och lämnade den till tryckning. Belysandeär att enkättexten stoppades därför att Statstjänstemannaförbun-detsextrakongress sagt ja till kollektiva fonder. Efter ytterligare diskussionermedgavs ett tillägg i enkättexten, av innebörd att SIF avvisat fondidén och attST förordat den. Svarsfrekvensenpå enkäten var , varav avvisade och förordadekollektiva löntagarfonder. Återigen ett bevis för att de allmännaopinionsundersökningarna om tjänstemännens åsikter i fondfrågan är relevanta.Men detta bevis hade aldrig kommit, om inte enskilda medlemmar inom FCTF trycktpå under stora svårigheter. Trots detta mycket tydliga utslag av medlemsviljan vid FCTF:s störstaarbetsplats, höll FCTF stämma och"konstaterade" därvid att någon klar opinion för eller emotkollektiva löntagarfonder inte förelåg. Av detta skäl anslöt man sig tillTCO-hnjen -alltså den linje som enligt TCO-direktören måsteanses vara ett förord för kollektiva löntagarfonder. Infördetta övergrepp mot medlemsopinionen förtsatte medlemmarnas arbete för attändra FCTF:s beslut i fondfrågan. har medlemsopinionenlyckats att få förbundet att anordna en löntagarfondsenkät bland alla enskildamedlemmar i förbundet. Enkätens utfall är att två tredjedelar av de röstandeavvisar löntagarfonder med kollektivt ägande av regeringspropositionens typ. När detta klara utslag av medlemmarnas värderingar i en viktig frågablev känt, inträffade en motreaktion i . Tidningen gick i nr 271983 till häftigt angrepp mot FCTF:s enkät och ifrågasatte den partipolitiskaneutraliteten hos en facklig styrelse som undersöker medlemsopinionen i ensådan viktig fråga. Återigen uppträder alltså centrala fackliga instanser somkritiker av att medlemmarnas värderingar tillåts komma fram i demokratiskaröstningar. har på motsvarande sätt medlemmar kämpat förmedlemsomröstningar. Förbundet har på eget initiativ anordnat en stickprovsvisenkät och fann där att stöd för kollektiva löntagarfonder saknades. löpande, med vissa reservationer, ständigt slutit upp på TCO:scentrala linje eller lagt sig mycket nära denna. Medlemmarsom oroats av detta har lagt ner ett långvarigt och träget arbete för att enallmän medlemsomröstning skulle göras. Men vid kongressen 1981 tillbakavisadeshemställningarna, och man hänvisade helt till det vanliga remissförfarandet. Denremiss som sedan gjordes visade att av avdelningarna, representerande 95 %av medlemmarna, sade nej till kollektiva löntagarfonder. avavdelningarna visade sig dessutom ha hållit sådana medlemsomröstningar somförbundet centralt avvisat. Men trots detta massiva nej till kollektiva löntagarfonder har vägratatt i sin motion till förorda att TCO skall motarbeta sådanafonder. Skrivningen blev i stället att TCO "inte skall verka för"införandet av kollektiva fonder. Jag har velat belysa hur behandlingen av viktiga samhällsfrågor skerinom tre tjänstemannaförbund. Medlemmarnas opinion har där utomordenfiigt svårtatt slå igenom. Även i fall där medlemsomröstningar skett lyckas de etableradeledningarna inom organisationerna gå på tvärs emot de uppenbaraopinionsresultaten och ansluta sig till en central TCO-linje som formellt ärvarken ja eller ett nej till fonderna men reellt är ett ja. Såmycket de någonsin kan försöker de fackhga ledningarna att motverka attmedlemmarnas opinion kommer fram i medlemsomröstningar. Av det jag anfört framgår att gjorda medlemsomröstningar inomtjänstemannaförbunden stöder resultaten av de allmänna opinionsundersökningarna.Det är helt klart att tjänstemannaopinionen är emot kollektiva löntagarfonder.Skulle folk som individer få rösta om de kollektiva löntagarfonderna, skullesvaret bli ett överväldigande nej. I detta läge har de fackligaorganisationernas ledningar handlat fel, och har större skäl attbeakta tjänstemännens opinion än yttrandena från deras fackliga ledningar. Jag yrkar bifall tillreservationerna 1, 2, 5 och 6. I detta anförandeinstämde Andres Kiing (fp). 14 (): När regeringen för drygt en månad sedan lade propositionen omlöntagarfonder på bord skrevs det historia, inte bara därför attpropositionen innebär ett förslag om att byta ekonomiskt system iSverige, utan därför att detta var det mest kontroversiella förslag somnågonsin lagts fram och därtill var ett kvitto på sammanbrottet för det traditionellasvenska utredningsväsendet, som brukar garantera att regeringen och riksdagenfår ett fullgott beslutsunderlag. Aldrigtidigare har det hänt att en regering lagt fram ett förslag som så kompaktsablats ned av remissinstanserna, och aldrig torde det ha hänt att ett såkontroversiellt förslag delats upp i bitar så att de flesta remissinstanserinte kunnat yttra sig om hela förslaget. Men skulle tyvärr vara denförsta. Löntagarfondsfråganär en fråga om vilket ekonomiskt system vi skall ha i . Skall de störreföretagen i landet successivt överföras i kollektiv ägo eller inte? Denideologiska frågan vill fondförespråkarna emellertid inte diskutera. I ställetförsöker man motivera fondernas införande med att det skulle hjälpa mot aktuella- verkliga eller konstruerade - problem. Ettjust nu populärt argument är detta: Arbetslösheten stiger, reallönerna faller,och antalet socialhjälpstagare ökar; ökar företagens vinster, ochbörskurserna stiger; därför behövs löntagarfonder, säger förespråkarna. Att företagsvinsterna harökat , då den svenska industrin när det var somvärst gick med förlust totah framställs här som ett problem. Iverkligheten är det på detta sätt: Om vinsterna hade stannat kvar på det sena1970-talets nivå hade vi knappast haft något lönsamt företag kvar i landet, ocharbetslösheten skulle dä ha varit än större än . Att aktiemarknaden fåttliv genom skattefondssparande, devalvering, inflationsförväntningar ochpunktering av alternativa placeringar borde hälsas med glädje av dem som iåratal talat om improduktivt sparande och brist på riskvilhgt kapital. Omman granskar det fördelningspohtiska argumentet finner man att det bygger påmånga säregna utgångspunkter. Den nödvändiga lönsamhetsupp-gångén inäringslivet framställs som om den bara vore till glädje för landets aktieägareoch inte för någon annan. Fördelningsfrågorna diskuteras som om det intefanns några skatter i . Löntagarna' förutsätts, i avsaknad avvinstdelning, inte få någon som helst ekonomisk ersättning för sitt arbete. Attde själva inte skall få någon del i vinstdelningen heller, utan att den skalltillfalla deras fackliga organisationer, gör det hela än mer obegripligt. Dengrundläggande svagheten i hela resonemanget är emellertid att de medel manföreslår - alltså kollektiva löntagarfonder - inte löser några av de problemsom man anför. Antalet arbetslösa och antalet socialhjälpstagare blir intemindre därför att fackliga fonder köper aktier. Inte heller blir reallönernahögre om företagen skall betala en extra vinstskatt och en nyarbetsgivaravgift. Om löntagarna skulle avstå löneutrymme till fonderna för atttillåta högre vinster i företagen måste reallönerna sjunka än mer med fonder änutan. Destigande börskurserna betalas inte av någon annan än av dem som köper aktier.Sveriges löntagare blir inte fattigare av stigande börskurser, lika litet somde blir rikare om kurserna faller. När jämför löneökningar medbörskurser intalar han sina åhörare att en börskrasch skulle göra löntagarnarika. lovade generöst återhållsamhet i lönekraven omfonderna införs. Men hade helt glömt sin tidigareåterhållsamhet - lönepåslag gick han plötsligt ut och krävde, samtidigtsom regeringen ville ha ner inflationen till . Det är bra att hjälpertill att avslöja fondargumentets tomhet. Vanligalöntagare vill inte byta löneökningar mot kollekfiva löntagarfonder. De villha någonting i handen; pengar eller en individuell ägarandel.Opinionsundersökningar har visat att bland de fackliga medlemmarna i LO, TCOoch är svaren nästan desamma. Det är som inte accepterar lägre lönoch som säger sig acceptera lägre lön om löntagarfonder införs. Fakta och argument, , som socialdemokraterna gerut, säger man om löntagarfondernas syfte: Förslaget till löntagarfonder bör sesi två sammanhang. Det ena är arbetet att föra ur krisen, det andra äratt skapa mer delaktighet och löntagarinflytande i det ekonomiska livet ochmotverka privat makt- och förmögenhetskoncentration. Förslaget omlöntagarfonder avser att på en väsentlig punkt komplettera denna utveckling.Genom att öppna möjligheter för löntagarna att bli delägare iföretagen kan de få insyn och inflytande över hur de finansiellt strategiskabesluten utformas och hur företagens styrelser utses. får de även somdelägare ansvar för att företagens ekonomi är god och lönsamhetentillfredsställande. Jaganser att man inte på något sätt kan hålla med om - det är faktiskt orimligtatt tänka sig - att man som delägare skall ansvara för fondernas ekonomi ochäven vara ansvarig för att lönsamheten skall vara tillfredsställande. Mantalar också om att jobben skall tryggas. Självfallet är det de lönsammasteföretagen som ökar sysselsättningen, inte de som går dåligt. Skall vi ökasysselsättningen måste vi se till att fler företag blir lönsamma. Effekten avlöntagarfonder blir ju att de lönsammaste företagen bestraffas. De företag somannars skulle kunna öka sysselsättningen tvingas betala en vinstdelningsavgifttill fonderna, och det ger inte fler jobb utan färre. Detblir inte bara de stora företagen som drabbas. En höjd ATP-avgift berör inteendast samtliga löntagare utan även egenföretagare, bland dem alla jordbrukare.Förändringen av ATP-avgiften för lantbrukare och anställda ilantbrukskooperationen kommer att innebära högre kostnader i ett lönemässigtredan pressat svenskt lantbruk. Det vill jag också påpeka i detta sammanhang. IFondsverige ersätts marknadsekonomin nu med fackligt styrd planhushållning. Vifår onekUgen en maktkoncentration utan like i något fritt demokratiskt land.Det framgår av inlägg i går att övergången kommer att ske pä ettraffinerat sätt. Han sade att fondsystemet blir en naturlig del av vardagen idet svenska samhället. Det har sagts att det hela skall ske steg försteg - det är den taktik man använder i sådana här sammanhang, när man införnågot som människor inte tycker om. Tillslut, herr talman, hade jag hoppats att den politiska prestigen här skullekunna stå tillbaka för något som är förnuftigt. Det kan vara hedersamt att dratillbaka något som inte är bra. Man har faktiskt sett exempel på det, även omdet varit mer lokalt. Vi har almstriden, och en del andra exempeli våra kommuner på sådana saker. Vi har även här i riksdag fåttse att förslaget om de s. k. änkepensionerna har dragits tillbaka. Sedanjag fick läsa i Stockholms-Tidningen vad har tyckt omfonderna, har jag en dröm: Tänk om vi vid omröstningen fick vara med om attriksdagsledamöterna tog sitt förnuft till fånga och inte röstade förgenomförandet av löntagarfonderna. Det skulle vara som en dröm om man haderesonerat så förnuftigt att man sagt på samma sätt som i en pratbubbla jag har sett: "Nufår det vara nog om löntagarfonder för ett tag. Vi i arbetarrörelsen vill istället leda kampen för att ta landet ur den svåra ekonomiska krisen, medsjunkande sysselsättning, inflation och farliga utlandsskulder." Detvore en dröm - men tyvärr kommer den förmodligen inte att realiseras. 3Riksdagens protokoll 1983/84:55 15 (): Jag är tämligen säker på att protokollen från den här långa debatten ien framtid blir intressant läsning för många. Allt det som fondanhängarna harsagt kommer att läsas med stort intresse av många när verkligheten harkorrigerat en mängd av de bombastiska påståenden som här har gjorts. Omlöntagarfondsanhängarna ändå hade kallat saker och ting vid deras rätta namnkanske debatten hade blivit något klarare. När man t. ex. fortfarande görgällande att fonderna innebär ett ökat ekonomiskt inflytande för den enskilde,handskas man ovarsamt med sanningen. Vad har de anställda i en rad småföretagför glädje av att deras företag tvingas betala in eri märigd pengar till centraltstyrda fonder - pengar som dessa fonder sedan skall använda till aktieköp inågot börsnoterat storföretag i någon annan del av landet? Det är ju detta somofta kommer att ske. Regionalpolitiskt kan fonderna heh enkelt bli negafiva. Oftahar vi hört, när något företag gått omkull: Här hade löntagarfonderna behövts -detta hade aldrig hänt om löntagarfonderna hade funnits, osv. Det är ett minstsagt naivt resonemang. När ett företag går över styr hjälper det i de allraflesta fall inte långsiktigt att fillskjuta ytterligare kapital - orsakernatill problemen är oftast andra. Det kan vara svaga konjunkturer ellersvårigheter när det gäller att klara konkurrensen, som ofta är mycket hård,inte minst utifrån. Över dessa faktorer råder inte ens löntagarfonder. Detförstår folk i allmänhet, även om fondanhängarna inte tycks göra det. Dessutomskall fonderna enligt förslaget gå in i företag som ger aktierna en rejälavkastning. Trornågon att anställningstryggheten vid Oljefabriker blir säkrare föratt företaget kommer att tvingas leverera in tillfonderna? Vadhar de anställda i en provinsbank i för ekonomiskt merinflytande föratt banken utöver den extra ATP-avgiften får punga ut med någon miljon kronorper år till fonderna? Inte ett skvatt, naturligtvis. Det är i bägge fallenpengar som dras från bygden, och det är illa. Liknandeexempel som gäller företag av olika slag och storlek kan radas upp i mängd.Vissa län, till vilka hör, kommer att åderlåtas på kapital som sä välhade behövt stanna kvar i länet. Den som känner förhållandena där vet det. Tilldetta kan läggas att den höjda ATP-avgiften som skall tas från disponibeltlöneutrymme innebär att ansenliga belopp försvinner från beskattning. Uteblivnaintäkter som en följd härav kommer kommuner och landsting med säkerhet attkompensera med skattehöjningar. Detsägs ofta i debatten att fondförslaget inte nämnvärt berör de mindre företagen.Detta är inte sant. I den s. k. vinstdelningsgruppens förslag, somlöntagarfondspropositioneri bygger på, beräknas, på basis av 1980 årsvinstsiffror, att över 1 000 företag med färre än 20 anställda kommer attberöras. vinstbedömningar tyder på attdet är mångdubbelt fler som berörs. Sammanfattningsvis kan man säga: Fonderna kommer att bli enhård ekonomisk belastning för många mindre företag, till nackdel förbåde ägarna av företagen och de anställda. Fondernakommer att verka hämmande på småföretagsamhetens utveckling, vilket är tillskada för landet, eftersom det är i de mindre företagen produktutvecklingenfinns. Åtskilligakommuner och hela län kommer att förlora stora kapital, eftersom det därifrån kommeratt betalas in avgifter till fonderna utan att något nämnvärt kommer tillbaka.Företagsstrukturen är ofta sådan. Visst skatteunderlagkommer att försvinna med skattehöjningar som följd. Detcentrala fackets ställning kommer att stärkas ytterligare, medan den enskildesanställningstrygghet som en följd av kapitalavtappningen i många fall kommeratt försvagas. Detär dessa effekter som är orsaken till att det i landet finns ett så starktmotstånd mot dessa fonder. Trots detta driver socialdemokraterna igenom dessafonder med kommunisternas hjälp. Det är förvånande, inte minst i då allakrafter borde samlas och konfrontation inte sökas. 16 ANDRES (): "En dödssynd att säga vad man tycker." "TYSTAD - hanvågade trotsa socialdemokraterna ..." "Deras ton skrämmer mig..." Detvar tre rubriker i en svensk tidning , närmare bestämt i måndagensExpressen. De anknöt till tre svenska socialdemokrater. Två av dem - LennartFrick och - har drabbats av misstänksamhet och misshag frånrörelsen med stort R. Den tredje - - har ännu inte drabbats. Förmig illustrerar dessa rubriker de värsta farhågorna för ett framtidaFondsverige. Jag vill ingalunda upprepa de risker för en utveckling iösteuropeisk riktning, som även en del socialdemokrater varit inne på. Deträcker bra - eller illa - med att utgå från verkligheten i dagens . Omde trognaste av socialdemokrater kan behandlas så illa av sina egna , hurkan då trogna och otrogna socialdemokrater samt alla andra komma att behandlasi morgon och övermorgon? Och hur många författare och journalister skulle våga attöppet trotsa socialdemokratin när partiet har fel, om det har förskansat sigbakom Fondsveriges murar samt blivit svårare åtkomligt för folklig kontroll ochopinionsbildning? Detär trångt för oliktänkande i alla organisationer, partier och rörelser . Det kan exempelvis erfarenheterna inom Exodus vittna om. Och inte lärutrymmet bli vidare, om maktkoncentrationen ökar och flätas ihop ytterligare ivårt land, något som den enligt min och många andras uppfattning skulle göramed de kollektiva löntagarfonderna. För mig som författare och journalist ärdet ett starkt skäl att säga blankt nej till de kollektiva löntagarfonderna. Jaghåller alltså med vårt lands förre kulturminister, , somtidigare i fonddebatt redan har varnat för de följder det kan få fördebattklimat och mångfald om de kollektiva löntagarfonderna blir dominerandeägare i flera av vårt lands större tidningsföretag. Och det kan de bh med nuvarande förslag,vilket påmint om tidigare under denna debatt. Jagskall inte använda hela min anmälda talartid, eftersom mycket redan har sagtsoch allt ändå inte kan sägas i denna debatt. Men sammanfattningsvis, herrtalman, vill jag säga följande. Som ekonom är jag rädd för att de kollektivalöntagarfonderna skulle minska den ekonomiska effektiviteten i våra företag ochdärigenom i hela samhällsekonomin. Som pohtiker är jag rädd för att fondernaskulle göra det ännu svårare att skapa full sysselsättning och öka den socialavälfärden. Som författare och journalist är jag uppriktigt rädd för attfrispråkigheten skulle minska i ett framtida Fondsverige. Vi kan alla ställa ossfrågorna: Skulle fler våga säga och skriva emot fackligt och politisktmaktmissbruk i ett samhälle som inte ens i någon utpräglad grad utmärksav stort civilkurage? Eller skulle ännu fler journalister tiga eller tala tystför att inte stöta sig med parfiet med stort P, facket med stort F och andramaktapparater med stort M? Jag har ännu inte träffat en enda socialdemokrat i eller utanför dennakammare som verkat särskilt entusiastisk över förslaget om kollektivalöntagarfonder. fär vi se om de tveksamma socialdemokraterna i dennakammare lägger ned sina röster. Annars bhr det folkets sak att följa sinövertygelse och säga nej till de kollektiva löntagarfonderna val. 17 (): Den här debatten eller rättare sagt den fråga vi diskuterar äregenfiigen mycket märklig. Utifrån det kompakta motstånd mot löntagarfonder somvi vet finns skulle man kunna jämföra de många turerna i frågan med en grekisktragedi. Vi känner till uppläggningen i en sådan tragedi. I dagens nummer avStockholms-Tidningen har vi t. o. m. sett hur tragöden själv inte är särskiltattraherad av den här uppläggningen. Det tycker jag är allvarligt, därför attödet i denna tragedi är faktiskt och . Nogär det besynnerligt att det stora socialdemokratiska partiet och densocialdemokratiska regeringen trots det starka motståndet i de egna leden och ilandet i stort ändå lägger fram detta förslag. Det tragiska är också att manför debatten på ett sätt som inte är värdigt en sä här viktig fråga. Låt mig geett par exempel. Närdet gäller näringshvet, sysselsättningen och företagandet har det, som mångagånger påpekats i denna talarstol, betonats frän socialdemokratiskt håll attlöntagarfonderna skall gynna näringslivet och dess framtid. Varför lyssnar mandå inte på näringslivets företrädare i olika sammanhang? Man har iremissomgången helt nonchalerat vad som kommit fram. har vi kommit tillriksdagsdebatten. om inte förr borde man väl ta hänsyn till vad som harsagts, men det gör man inte nu heller. Låtmig, herr talman, helt kort återge några yttranden frän organisationer somföreträder inte minst mindre och medelstora företag. Jag börjar med Sverigesköpmän. De företräds av , som har avgivit ett kort remissvarpä löntagarfondsförslaget. Synpunkterna är dock mycket klara. Köpmannaförbundetavvisar förslaget och säger så här om vinstdelningsutredningen: "Rubriceradebetänkande ser vi som ett första steg mot en sådan utveckling (kooperativtsamhälle). Det står således helt i strid med Köpmannaförbundsövergripande målsättning och hela grundtanken avvisas med bestämdhet fränförbundet." Enannan organisation som klart har fört fram sina synpunkter till regeringen ärSveriges . Man konstaterar att förslaget är helt oacceptabelt.Därför saknar man anledning att granska förslaget i detalj. Det är samma markeringsom har gjort. Så här säger avslutningsvis: "Vihävdar att ett införande av löntagarfonder allvarligt skulle skada densamhällsekonomiska utvecklingen och pä sikt leda till ett planekonomisktsamhällssystem. Det är endast genom att satsa på marknadsekonomi och friföretagsamhet som vi kan skapa förutsättningar för fortsatt välståndsutvecklingi vårt land." Ytterligareen näringslivsorganisation som har framfört sina synpunkter är . Man påpekar att ett genomförande, av en vinstskatt skulleför kraftföretagen kunna fä konsekvenser som inte har berörts i utredningen. Deskulle allvarligt kunna störa samarbetet mellan statliga, kommunala och privataföretag. "Genomatt de statliga och kommunala företagen undantages från vinstdelningen färdessa en avgörande konkurrensfördel jämfört med de privata företagen." Enaririari organisation inom näringslivet som har framfört sina synpunkter ärSvenska , som anför: "Införandetav kollektiva löntagarfonder skulle - med utgångspunkt från föreliggandeförslag - leda till att ägarkontrollen i många större svenska företagövergår till fackligt-politiskt kontrollerade fonder. Enligt SBEF:s mening ärdetta inte förenligt med en fungerande marknadsekonomi." Manhänvisar till SHIO, , SAF och andra organisationer påföretagarsidan. Även på löntagarsidan finns samma argument. Sedanvi har fått dessa fonder, är det stor risk för att socialdemokraterna kommeratt skylla alla negativa effekter på näringslivet och dess företrädare. Istället för att avveckla fonderna, vilket antyddes i går, kommer man att skärpadem. Lätmig, herr talman, bli litet lokalpolitiker. Det skall man egentligen inte varai riksdag. Men jag vill ändå hänvisa till de speciella förhällanderisom råder i mitt hemläri och i miri valkrets. Vivet att de mindre och medelstora företagen har haft och fortfarande har storbetydelse för välfärdsutvecklingen och sysselsättningen i vårt land. Dettagäller speciellt för , där det finns många små och medelstoraföretag som till stor del drivs just såsom familjeföretag. Enligt statistik vidlänets utvecklingsfond finns inom tillverkningsindustrin och servicenäringen mellan 10 000 och 11 000företag med sammanlagt över 100 000 anställda. Av dessa har över 10 000 företagendast upp till 50 anställda men sysselsätter tillsammans över 50 000 personer.Dessa uppgifter visar att de mindre företagen är av mycket avgörande betydelseför sysselsättningen i länet. Där finns ett par kommuner som inte har någotföretag med över 200 anställda och flera kommuner som inte har något företagmed över 500 anställda. Dessaföretag har vuxit upp och utvecklats under flera generationer. harnya företag startats och nya idéer utvecklats, vilket bidragit till ökatvälstånd.