prot · G70988 · 1983-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1983/84:88 Omfinansieringen av framtida verksamhet Förhandlingarnaleddes till en början av tredje vice talmannen. 1 § Justerades protokollet förden 15 innevarande månad. 2§ Svar på fråga 1983/84:322 om finansieringen av framtidaverksamhet har frågat mig om jag är beredd att ge tilläggsdirektivtill massmediekommittén av innebörd att överväga reklamfinansiering för attSveriges Radio skall kunna tillhandahålla ett brett utbud av program. SverigesRadios verksamhet finansieras med TV-avgifter. Det är enligt min meningett för verksamheten fördelaktigt finansieringssätt. Det ger en stabil inkomst,goda planeringsförutsättningar och möjlighet till en oberoende ställning. Detfinns ingen anledning att ändra en finansieringsform som fungerar bra.Eftersom flertalet svenska hushåll har TV-mottagare, ger även relativtblygsamma höjningar av avgiften goda inkomstökningar för . Isamband med förberedelserna för ett nytt radioavtal bör naturligtvisfinansieringsfrågorna belysas ingående. Jag har för avsikt att förenästa avtalsperiod lämna ett förslag till regeringen om hur förberedelserna börske. Anf.2 (): Jag tackar statsrådet för svaret. Jag måste erkänna att jaginte är så förvånad över svaret. Men jag beklagar att jag inte blev förvånad,för det hade varit roligare att bli glatt överraskad. Jagskall kanske nämna att jag just kommer från ett sammanträde ikonstitutionsutskottet, där vi sysslar med frågan om kabel-TV - något som allanumera är överens om att vi skall släppa fram, även om det också på det Omfinansieringen av framtida verksamhet området råder olikauppfattningar om detaljerna när det gäller friheten. Kabel-TVinnebär faktiskt, som statsrådet också vet, reklam till en viss del, men närdet gäller reklam i den vanliga TV-n har det förts en intensivdebatt i tidningarna. Debatt har också förts i den socialdemokratiska pressen.Det har varit glädjande att läsa att socialdemokrater börjar fundera på saken.Tidigare motståndare, den ena efter den andra, har börjat vackla i tron ochfrågat sig om kabel-TV-n är så farlig - den kanske t. o. m. är bra. Detär naturligtvis bra med en debatt i pressen, men det vore ännu bättre om detfördes en debatt också i t. ex. massmediekommittén. Regeringen har ju tvåstatsråd sofn ägnar nästan all sin tid åt att tala om frihet. Jag hade hoppats,herr talman, att det statsråd som har ansvaret för kultur och massmedia ocksåskulle vara så intresserad av dessa frågor att han ville ge massmediekommitténfriheten att åtminstone debattera om vi skulle behöva reklam i TV för attfinansiera de framtida TV-sändningarna. Ifolkpartiet är vi positiva till detta. Vi kan inte förstå varför det skall varafritt fram för reklam i press och kabel-TV, men inte i den vanliga TV-n. Bådade andra borgerliga partierna är också positiva till tanken, och en hel delsocialdemokrater. Det är därför som jag beklagar om nu intevill gå med på att låta en parlamentarisk kommitté ta fram fakta om fördelaroch nackdelar åtminstone. Nästan alla svenska hushåll har TV. Även om man naturligtvis kan höjaavgiften något, så kommer inte att få något större antalnya abonnenter, eftersom nästan alla redan har TV. Det blir alltså de som harTV som får räkna med mycket högre avgifter än vad som vore nödvändigt, om vifinansierade delar av verksamheten med reklam i stället. Den frihet som talar om är uppenbarligen inte frihetenoch oberoendet för det nationella radio- och TV-företaget. Vi har varitangelägna om att värna självständighet och dess oberoende. Vivill betona vikten av att vårt nationella TV-företag inte skall behöva opererapå en reklammarknad som med de nya media, kabel-TV och andra, kommer att bli ihög grad internationaliserad och där det blir marknadskrafterna som bestämmerhur reglerna skall tillämpas. I en TV-situation som präglas av många kanaler ärdet naturligtvis inte någon regering som kan bestämma på vilka villkor enannonsfinansiering skall ske, och detta inser naturligtvis de som sysslar meddet här. Depengar man talar om har man uppskattat till uppemot 500 milj. kr. Detintressanta är att de som diskuterar reklamfinansiering av televisionensamtidigt talar om allt annat underbart som dessa pengar skall användas till.De tidningsredaktörer som refererar till som håller på attompröva sin ställning skall ju ha pengarna till presstöd, och en del skall hadem till närradio. De enda som inte har gjort anspråk på att få pengarfrån reklam-TV-intäkter är barndaghemmen, men jag räknar med att det förslagetockså kommer . 4 KARINAHRLAND (fp): Jag vet vilken inställning statsrådetGöransson har till frågan om reklam i TV. Den är jag inte alls överraskad över.Den har han alltid haft, och han är inte beredd att ändra den. Jag kan respektera att en motståndare har en annan åsiktän jag, men vad jag försökte säga var att en parlamentariskt sammansattkommitté - där det alltså finns olika åsikter, - skulle kunnafå diskutera de här frågorna. Det kan ju hända - ja, vi vet - att det inom deolika partierna finns olika uppfattningar. Då menar jag att det hör tillfriheterna i ett land att man bland politiker diskuterar en sådan fråga ochinte bara låter det hela skötas i pressen. Sedan tror jag vi är helt ense, , om attregeringen inte skall bestämma om programutbudet i TV. Om finansieringen av framtida verksamhet Vi är överens om att regeringen inte skallbestämma över innehållet. Vad vi däremot inte är överens om är att SverigesRadio icke skall behöva göras beroende av andra än sina tittare och riksdagensbeslut när det gäller finansieringen. Företaget skall inte behöva operera på eninternationell annonsörmarknad. Det är detta jag har hävdat. När det gäller massmediekommitténs rätt eller möjlighetatt diskutera den ena eller andra frågan vill jag erinra om attmassmediekommittén har mycket bestämda uppgifter när det gäller att bedömakabelsystemens utbyggnad. Självfallet kommer företrädare för andraåsiktsriktningar än min att få rika tillfällen att framföra sina synpunkter närSveriges Radios framtida finansiering diskuteras i samband med att mandiskuterar utformningen av ett nytt radioavtal. 6 (): Vi har en del grundläggande skillnader här.Statsrådet talar om beroende av andra. Jag tror inte Radioom att göra sig beroende, i den negativa bemärkelse som statsrådet in i det ordet, av annonsintäkter. Det är fråga om att man kan ha nyttaav att få intäkter via reklam, vilket framför allt de som ser på TV kan haglädje av, också genom att de slipper betala högre mottagaravgifter. Det är inte en fråga om huruvida SverigesRadio gör sig beroende. Beroendet uppstår man är hänvisad tillatt finansiera en stor del av sin verksamhet med intäkter från annonser. Hur mycket representerar en höjning av licensavgiften? i kvartalet är ungefär tre femtedelar, , av den reklamintäkt somannonseringen kan ge. Det tycker jag faktiskt är en ganska blygsam höjning avden enskilda licensen. Men i fråga om resurser för är dentillräckligt stor för att ge det beroende som jag vill undvika. Om åtgärder för att hindra att värdefull konst säljs tillutlandet 8KARIN AHRLAND (fp): Jag kan bara påpeka att det inte blirkonsekvens i diskussionen när talar om det här. Om man skullevara konsekvent, skulle man förbjuda annonsering i varenda tidning. Det vill vinog inte. Då ber jag mycket kortfattat att få påpekaatt vi har ett presstöd som uppgår till bortåt 500 milj. kr. ,därför att annonseringen i tidningarna har snedvridit åsiktsbildningen i densvenska pressen. Vi har - till följd av beroendet av reklamfinansiering - fåtten snedvridning i balansen på pressens område. 10 (): Det är väl inte på grund av annonserna som vihar ett presstöd. Det vill jag inte tro. Det är bra att det finns annonser somkan finansiera tidningarna. Att vi dessutom måste ha ett presstöd som gerstörre frihet åt pressen är en helt annan sak. Det måste vi därför att en deltidningar inte får annonser. Överläggningen var härmed avslutad. 3§ Svar på interpellation 1983/84:102 och fråga 1983/84:325 om åtgärder för atthindra att värdefull konst säljs till utlandet Med hänvisning till vad i sin interpellation om risken för att särskilt betydelsefullakulturföremål förs ut ur landet och om önskvärdheten av att sådana föremålfinns tillgängliga i landets museer, har han frågat mig vilka åtgärderregeringen är beredd att vidta för att trygga allmänhetens tillgång tillsärskilt värdefulla konstverk. har frågat mig om jag är beredd att vidtanågra åtgärder till skydd för sådana nationella konstskatter som enligt honomanalogt och värdemässigt skulle kunna klassas som fornminnen. Jagbesvarar interpellationen och frågan i ett sammanhang. De medel som står till buds för att för statensräkning förvärva konstföremål är i första hand museernas inköpsanslag. Därutöver finns ett särskilt förslagsanslag om 100 000kr., som utnyttjas enligt beslut av regeringen för inköp av kulturföremål vilkariskerar att föras ut ur landet och som har sådant konstnärligt, historiskteller vetenskapligt värde att det är av synnerlig vikt att de behålls inomlandet. Regeringens beslut skall grunda sig på förslag av vederbörande myndigheter.Inköpsanslaget kan belastas med högre belopp än , underförutsättning att regeringen i efterhand anmäler medelsförbrukningen förriksdagen. Sedan lagt fram förslag om skydd motutförsel av kulturföremål har regeringen i proposition 1981/82:82 föreslagitriksdagen att anta ett lagförslag 'i frågan. avslog propositionen ochhemställde att regeringen efter utredning och förnyade överväganden på vissapunkter i lagförslaget skulle återkomma till i frågan. och statens historiska museer har isamråd med statens konstmuseer och Stiftelsen på uppdrag avregeringen lagt fram vissa förslag om ändringar av och tillägg till regeringsförslagetom utförsellag när det gäller kulturföremål. Jag anser att det är viktigt att vi värnar om vårakulturföremål. Jag håller med och om att det kanvara angeläget att den välkända oljemålningen får stanna hoslänsmuseet i , där den har varit deponerad . Jag ärdäremot inte övertygad om att det går att införa ett bra system som verkligengaranterar att inte några betydelsefulla kulturföremål förs ut ur riket. Att införa en lag om förbud mot utförsel av äldrekulturföremål enligt de grunder som finns i förslagen skulle bl. a. innebäraatt den enskilde skulle utsättas för omfattande krångel och besvär vid varjetillfälle som ett föremål skall föras ut ur riket. Därutöver skulle en utförsellag medföra en omfattandeadministrativ apparat som efterlevnaden av lagen skulle vara mycketsvår att kontrollera. Jag anser att man genom ökade informationsinsatser somriktar sig till allmänheten kan skapa ett medvetande hos den enskilde ombetydelsen av vårt kulturarv som kan bidra till att föremålen i störreutsträckning bevaras inom landet. Jag avser att föreslå regeringen att i en särskildskrivelse till redovisa varför regeringen intelägger fram något förslag om en lagstiftning med förbud mot utförsel av äldrekulturföremål. Detta ställningstagande får även ses som ett led i regeringenssträvan att förenkla regler och minska byråkratin i samhället. Om åtgärder för att hindra au värdefull konst säljs tillutlandet 12NILS (vpk): När konstnären i slutet av1800-talet målade tavlan Grindslanten kunde han säkert inte ana att hans verkskulle bli föremål för en kamp, där det inte längre handlar om slantar utankanske om miljonbelopp. Detta folkliga konstverk, som reproducerats mer än någotannat och som finns i så många hem, har plockats ned från sin plats ilänsmuseet i för att säljas på auktion. Ägaren, en svensk affärsman i , vill givetvis fåut såmycket som möjligt vid försäljningen på Bukowski-auktionen. Spekulationenär i gång. Frågan är: Skall Grindslanten kunna visas på museum förallmänheten, eller skall den bli spekulationsobjekt och kanske t. o. m. hamnautomlands? Om åtgärder för att hindra att värdefull konst säljs tillutlandet Problemet är dock inte begränsat till detta konstverk. Detär betydligt mer vittomfattande. Konst har i allt högre grad blivit spekulationsobjekt. spekulationsvåg som drar fram har museerna små möjligheter att konkurreramed kapitalstarka personer. Konstverk försvinner från museerna, och därmedberövas allmänheten möjligheterna att bese dem. Vad kan från samhällets sida göras för att motverka dennautveckling? Grindslanten aktualiserar frågeställningen, och jag har uttrycktden i min interpellation till statsrådet . Jag tackar försvaret, som dock inger oro för att regeringen inte ämnar göra något. Det finns, som anfördes, ett anslag i statsbudgeten förinköp av vissa kulturföremål då risk föreligger att de annars kan föras ut urlandet. Beloppets storlek har dock i detta sammanhang något av grindslantensprägel över sig. Visserligen kan beloppet överskridas, och det kan nog behövas.I interpellationen reste jag frågan om att motsvarande möjlighet borde finnasför att motverka privatisering av särskilt värdefulla konstskatter. Den kanske viktigaste frågeställningen gällermöjligheterna till en lagstiftning både mot utförsel av vissa kulturföremål ochför att åt museer och allmänhet bevara värdefulla konstverk. Enligt budgetpropositionen skulle ett förslagkomma om lagstiftning avsedd att förhindra utförsel ur riket av kulturföremål.Lagstiftningen borde enligt min mening också göra det möjligt att förhindra attkonstverk hamnar i bankfack i stället för på museer. Men skall det tydligen inte bli någon lagstiftningalls. Kulturministern backar från vad han skrev i budgetpropositionen, vilketär både anmärkningsvärt och oroande. Det blir inget förslag om lagstiftning motutförsel av äldre kulturföremål, säger han. skall få en skrivelse omvarför inget förslag läggs fram. I interpellationssvaret antyder att detskulle bli krångligt med en sådan lag och svårt att kontrollera efterlevnaden.Men detta kan inte vara skäl nog för att avstå från att stävja en tilltagande spekulationi konstskatter. Att problemet skulle kunna lösas genom ökade informationsinsatserär en illusion. Informationen skulle rikta sig till allmänheten, säger , men det är inte allmänheten som spekulerar och för ut konstskatternaur landet. Det är ett fåtal spekulanter. Vad bryrsig spekulanter om information? Sistaordet är säkert inte sagt i frågan om lagstiftning. Att motivera att man inte lagstiftar på detta område medsträvan att förenkla regler och minska byråkratin i samhället, som BengtGöransson gör, har jag svårt att ta på allvar. Det finns förvisso många områdendär man kan minska den byråkrati som drabbar allmänheten. Men strävan attminska byråkratin kan inte vara skäl för att avstå från åtgärder motspekulation i våra konstskatter. Som positivt noterar jag att är ense medoss frågeställare om att det kan vara angeläget att Grindslanten får stanna pålänsmuseet i , där tavlan varit deponerad . att hananser det viktigt att vi värnar om våra kulturföremål. Men man frågar sig då;Hur skall detta gå till? Vilka åtgärder är regeringen beredd att vidta för attvärna om våra kulturföremål? Min interpellation hade fallet Grindslanten somutgångspunkt, men aktualiserade principiella frågor. Interpellationen utmynnadei frågan: Vilka åtgärder är regeringen beredd att vidta för ati: tryggaallmänhetens tillgång till särskilt värdefulla konstverk? Denfrågan, herr talman, är faktiskt obesvarad. Kulturministern och jag är eniga om att det är viktigt attvärna om våra kulturföremål, både Grindslanten och andra, men hur menar att detta skall ske? Om åtgärder för att hindra au värdefull konst säljs tillutlandet 13ÅKE POLSTAM (c): Jag tackar kulturministern för svaret på min fråga. Jag har lämnat en närmare bakgrundsinformation tillfrågan, och det är gott att höra att kulturministern delar min uppfattning omangelägenheten av att den välkända tavlan Grindslanten får stanna på länsmuseeti . Jag är tacksam för att kulturministern - utöver att han hänvisartill de medel som står till museernas förfogande för att för samhälletsräkning förvärva konstföremål - åberopar försöksanslaget om . förinköp av särskilt värdefulla kulturföremål beträffande vilka risk finns att deförs ut ur landet, något som även var inne på. Kravet skalldärvid givetvis vara att det, såsom det sägs i svaret, är fråga omkulturföremål med ett sådant konstnärligt, historiskt eller vetenskapligt värdeatt det är av synnerlig vikt att de behålls inom landet. Det är också bra att disponibelt anslag inte är låst, utanatt det finns möjlighet att överskrida det i extrema fall, varvid detta skallanmälas till . Detta säger jag inte med direkt hänsyftning på den nuaktuella tavlan utan med tanke på alla de tillfällen som kan uppstå och som maninte kan förutse. vet emellertid företrädare att det finns enliten ekonomisk säkerhetsventil genom det här anslaget, om medel inte kananskaffas på annat sätt. Berömvärda initiativ har tagits i länet för att skaffafram pengar, men ingen vet om de räcker. Inte heller vet man hur attraktivtavlan kan vara för exempelvis en utländsk inropare. Jag kan inte bedömatavlans konstnärliga värde, men jag vet att tavlan är mycket intressant för enbred allmänhet, eftersom den är så välkänd. Den har blivit och är, som så oftahar sagts, folkkär i . Anledningarna är många, men en är att tavlan ärså flitigt reproducerad. En annan anledning är den bild tavlan ger av hurSverige socialt såg ut vid den tid då den målades. Man tror att målningen komtill , då tavlan första gången omnämndes i skrift. Alltdetta bidrar naturligtvis till att den kan bli åtråvärd - förhoppningsvis fården ett pris som går att klara. Jag är mycket tillfredsställd med kulturministerns svar påmin fråga i denna del. Däremot är jag inte lika förtjust i statsrådets svarangående möjligheterna att skapa ett system som garanterar att betydelsefulla Om åtgärder för att hindra att värdefull konst säljs tillutlandet konstskatterinte förs ut ur riket. Här får vi nu höra att regeringen inte är beredd attlägga fram förslag till när det gäller att värna om eller behållasådana här kulturföremål i landet. Ändå gjorde motbakgrund av den nu åberopade propositionen av statsrådet enbeställning till regeringen om förslag i fråga om förbud mot utförsel av äldrekulturföremål .Man avslog visserligen propositionen, därför att man ville haett bättre förslag, som var mera utrett. Men man var enig om att det behövdesen lagstiftning till skydd för sådan här utförsel. Vad var angelägenom var bl. a. att få reda på omfattningen av föremål - även i utlandetframställda föremål - som är av betydelse för vårt nationella kulturarv. Vidaregällde frågan vilken nivå en värdegräns borde ligga på. Man ville ocksåöverväga möjligheterna och lämpligheten av att införa någon form av statligförköpsrätt. Detta är någonting helt annat än vad kulturministern nusäger. Det var väl i huvudsak samma remissorgan nu som då, när den förrekulturministern lade fram sin proposition. Krånglet och besväret, som man talarom, förefaller ha tillkommit efter riksdagsbehandlingen . Alla var eniga omatt det behövdes en lagstiftning för sådana här synnerligen angelägna, för attinte säga kulturmässigt extremt värdefulla föremål. Det är inte fråga om vilkakonstföremål som helst. Jag tror tvärtom att något krångel inte kommer att bliaktuellt. Föremål av det slag som vi nu talar om kommer säkerligen att bevakasav våra kulturorgan, och så snart en sådan här fråga blir aktuell kommer denatt behandlas utan krångel och besvär. Jag hoppas att kulturministern inte går till medden här aktuella skrivelsen, utan i stället funderar på ett nytt och bättreförslag utan byråkratisering och krångel som en yttersta utväg för att vi skallkunna behålla sådana här föremål i landet. 14BÖRJE (): Gällande bestämmelser om utförsel av äldrekulturföremål är . Lång tid har förflutit, och många önskemål om attfå modernare bestämmelser i hithörande frågor har framförts. Mittenregeringentog fasta på önskemål och uttalanden från , och en proposition i ämnetkom för behandling i . Socialdemokrater och representanterför moderata samlingspartiet medverkade till att propositionen i dess helhetavslogs. I det sammanhanget beställde ett nytt förslag. Vi får nubesked om att regeringen inte avser att lägga fram något nytt förslag. Det är iså fall ett avsteg från beslut. Vi får väl närmare studera denskrivelse som statsrådet aviserar. Jag vill spontant uttrycka en viss förståelse för attstatsrådet inte avser att lägga fram något förslag; det är mycketsvåra principiella överväganden som måste göras. Den närmaste anledningen till att jag begärtordet i debatten är den anknytning som gjorts till avöstgötakonstnären . Efter studier i , och påbörjade han sinstora . Den blev dock aldrig färdig trots 40års arbete av och lill. Detta gällde just det här konstverket, men många andrakonstverk fullföljde han. älskade de fornnordiska motiven, ochhans dekorer togs ofta med förkärlek från denna motivkrets. Grindslanten är det mest berömda och kända konstverket avAugust . Här kommer hans karakteristiska förmåga fram att levandegöraberättande motiv. anordnades en utställning i Östergötlandsmuseum i , där åtskilliga av konstverk visades, bl.a. då också Grindslanten. Konstverket har fått hänga kvar på iLinköping . vill ägarna sälja. Vi östgötar vill gärna attGrindslanten återbördas till konstnärens hernlandskap. Staten borde hjälpa tillmed medel ur det anslag som regeringen fått att disponera. Jag anser att dettaär ett lämpligt tillfälle att tycka till om den saken just . Regeringen har ju gjort uppmärksammade ingripandentidigare i lägen då konst och kultur av skilda slag har varit på något sätthotade. Jag kan inte underlåta att påminna om de 10 miljoner för att rädda enmusikskola kvar i som regeringen fick fram. Då tycker jagatt det bör finnas kanske t. o. m. som en grundplåt för att bildaen stiftelse och göra insamlingar i under medverkan avintresserade banker, tidningar, andra företag och enskilda. Säkerligen kommerockså organisationer att bidra. Jag vill fråga statsrådet : Har statsrådet enpositiv inställning när det gäller Grindslanten, som ju är ett känt och erkäntkonstverk? Är det värt en statlig satsning? Lotterimedel och andra kulturmedelkunde kanske komma i fråga som ett direkt bidrag från regeringens sida. utöverde medel som i i just det här avseendet kan använda. Om åtgärder för au hindra att värdefull konst säljs tillutlandet Anf.15 (): Också jag vill understryka vikten av att Grindslanten fårett permanent hemvist på i . Om alla goda krafter samverkar- vilket nu tycks vara möjligt - blir det på det sättet. Men den aktuellahändelsen och uppståndelsen kring Grindslanten pekar även på en principielltviktig sak av annat slag. Många enskilda människor i det här landet har genom arveller förvärv på annat sätt kommit att bli ägare till värdefulla konstföremål.När det är som bäst, äger man dessa föremål just för den konstupplevelse deinnebär. Men just därför att dessa föremål representerar positivakulturupplevelser för ägaren måste man utgå från att det också gäller människori allmänhet. Helt klart är det så när det gäller Grindslanten. Den tavlan ärälskad av många, många människor. Av detta följer, tycker jag, att ägarna till dessa älskadekonstföremål har ett stort ansvar gentemot alla dem som uppskattar föremålenoch känner deras inneboende kulturella värden. Detta ansvar måste ta siguttryck i Om åtgärder för att hindra att värdefull konst säljs tillutlandet ' aktsamhet.Risken finns ju att ett konstföremål försvinner från landet eller blir ettspekulationsobjekt. Jag efterlyser alltså ett moraliskt ansvar hos ägarna. Demåste tänka sig för när de vill sälja ett konstföremål. Det gäller att tänka påalla dem som själva inte har ekonomiska resurser att köpa dyrbara konstverk.Det finns en solidaritetstanke i detta resonemang, att värdefulla konstföremålskall kunna bli till glädje för allmänheten. Självfallet har också staten ansvar för konstföremålen.Jag är inte kvinna att bedöma om det är möjligt att åstadkomma en vettiglagstiftning på det här området.