prot · G709156 · 1983-12-31 00:00:00 — har, mot bakgrund av att ett socialdemokra- Omförtidigt födda barns rätt till liv tiskt landstingsråd harfört fram tanken på att sätta tids- och viktgräns för att för tidigt födda barnskall få medicinsk vård, ställt följande frågor till mig: Är jag beredd att taavstånd från detta cyniska uttalande? Vilkaåtgärder är jag beredd att vidta för att skydda för tidigt födda barns rätttill liv? Ärjag beredd att öka möjligheterna till forskning och vård för att ge dessa barnbästa möjligheter tUl hälsa? har frågat mig om jag är beredd att medverka till att för tidigtfödda barn tillerkänns livsuppehållande behandling. GunnarHökmark har frågat mig om jag avser att ta initiativ till förslag i denriktning partikollegan i framfört. Jag besvarar frågorna iett sammanhang. Denmedicinska teknikens snabba landvinningar ökar alltmer behovet av en allsidigdebatt om de etiska frågorna inom sjukvården. Jag tror inte att avsikten meduttalandet har varit att ifrågasätta de rutiner som tillämpas för vård avför tidigt födda barn. Uttalandet är snarare att se som ett försök att beskrivaett växande problem , där den medicinska utvecklingen kan kommaatt ställa oss inför helt nya och främmande situationer. Jaghar diskuterat med om behovet av en konferens med ledandeforskare inom detta område och inom verksamheten med fosterdiagnostik för att belysakunskapsläget och behovet av resurser för forskning inom dessa områden samt ianslutning därtill diskutera de viktiga etiska frågorna. Någrasärskilda åtgärder i övrigt frän min sida anser jag f.n. inte vara påkaUade.Ansvaret för sjukvården åvilar landstingen. Jag utgår ifrån att de för tidigtfödda barnen, andra patienter, får all den vård som är medicinsktberättigad och möjUg att åstadkomma. 90 (): Jag ber att få tacka statsrådet för svaret på min fråga. Ibörjan av maj förde ett socialdemokratiskt landstingsråd och därtill kvinnafram tanken på att sätta tids- och viktgräns för att för tidigt födda barnskulle få medicinsk vård. Det var ett oerhört cyniskt uttalande, och det harskapat rädsla och oro bland många människor. Till yttermera visso angavs somskäl för avbruten medicinsk vård ekonomiska förhållanden. Många har tagitavstånd: läkare, handikappade, kvinnoorganisationer, föräldrar till för tidigtfödda barn, . Jag noterar att inte tar avståndfrån uttalandet. GertrudSigurdsen säger att hon inte tror att avsikten med uttalandet har varit attifrågasätta de mtiner som tillämpas för vård av för tidigt födda barn.Men det var just det som uttalandet handlade om - att ifrågasätta dagensmtiner. Jag trodde först att uttalandet var ett olycksfall i arbetet, men såvar det inte, för landstingsrådet i fråga har i en egenhändigt skriven artikel,där man alltså har svart på vitt på det hela, deklarerat att det inte fannsnågot inslag somhon ville ha osagt. Hon står alltså fast vid sitt uttalande. Den gränsdragning som hon diskuterar är en manipulationmed livet som inte hör hemma i vårt utvecklade samhälle. Hennes tal om Uvetskvalitet visar ett förakt för den mest grundläggande värderingen i vårtsamhälle, rätten till liv och att alla människor har samma värde. Att tro attlivet inte har kvaliteter för handikappade är groteskt och omänskligt. Attbörja manipulera med regler om gränsen mellan liv och död är förkastiigt. Vemär det som skall avgöra frågan om liv eller död? Har man inte respekt för Uvet i dess tidigaste skede,finns det då respekt för livet i dess slutskede? Ett uttalande som detta skapar naturligtvis oro blandmånga, bland föräldrar som väntar barn, bland handikappade vars värdeifrågasätts, bland gamla människor. Hur länge skall gamla människor vårdas? På en punkt har statsrådet rätt, att det behövsen allsidig debatt om de etiska frågorna inom sjukvården. Det stäUer jag upppå, men inte från den utgångspunkt som det socialdemokratiska landstingsrådetanlägger med frågan om direkta manipulationer med livet. Sjukvårdensmålsättning måste vara entydig och kategorisk: att värna och aktivt arbeta förinidividens rätt till liv. Den sista meningen i svaret är dock positiv, därstatsrådet säger att för tidigt födda barn liksom andra patienter skall fä denvård som är medicinskt berättigad och möjlig att åstadkomma. Men jag tyckerinte att det är tillräckligt mot bakgrund av det allvarliga uttalandet. Jagefterlyser ett klarare avståndstagande för att minska oron för dem som ärberörda. Omför tidigt födda barns rätt till liv 91KARIN (): Jag ber att få tacka sjukvårdsministern försvaret på min fråga. Anledningen till min fråga är att jag önskar få vetavilken regeringens syn är på bedömningen av den aktuella problemställningen närdet gäller för tidigt födda barns rätt till livsuppehållande behandling. I enintervju - som tidigare omnämnts här - gav ett landstingsråd uttryck för sinsyn på detta problem, och det skedde på ett sådant sätt att många människorkände sig kränkta. I uttalandet framstod det som klandervärt att rädda förtidigt födda barn till ett liv som skulle kunna innebära risk för någothandikapp. Den debatt som landstingsrådet gav upphov tiU återkommermed jämna mellanrum. Debatten handlar om sjukvärdsetik och om samhälletsinställning till kostnader för sjukvård. Beträffande etiska bedömningar skerdet en anpassning till rådande möjligheter. Den tendensen har man noterat närdet gäller UtveckUngen i fråga om tillstånd från rättsliga rådtill abort efter artonde graviditetsveckan. rör det sig emellertid om så småtal att även en liten förändring är klart märkbar. harsåledes ett ökat antal abortansökningar avslagits efter bedömning av fostretsvaliditet, dvs. fostrets egen förmåga till liv. Ansökningar beviljas till 100 %i de fall fosterdiagnostik har påvisat fosterskador. Alltmera närmar sig nuföljande tidpunkter varandra: dels den tidpunkt då fostret vid för tidig födselkan räddas till Uv, dels den tidsgräns som bestämmer om abort skall utföraseller ej. Omför tidigt födda barns rätt till liv Alla frågor som handlar om metoderför fosterdiagnostik, inplantat av befruktade ägg, aborterade somorgangivare och de sena aborterna får debatten att blossa upp gång på gäng.Framstegen på forskningens område gör det svårt för en lekman att hålla sig äjour med vad som är möjligt och vad som pågår. Läkarna har naturligtvis detstörsta behovet av att finna underlag till beslut. Men även politikerna, somskall bedöma behovet av resurserna och även etiken i besluten, måste vara med idiskussionen. Utbyggnaden när det gäller etiska kommittéer är ett sätt attfinna riktlinjer lokalt. Men det var inte den debatten som landstingsrådet ifråga gav sig in på. I stället ville hon begränsa insatserna för för tidigtfödda barn. Men något positivt har väl detta yttrande fört med sig. 1 sambandmed den aviserade konferensen rörande fosterdiagnostik - man skall dä belysakunskapsläget och resursbehovet för framtiden - är det mycket viktigt att vipolitiker slår fast att livet är okränkbart. Jag efterlyser således också statsrådetssynpunkter i det avseendet. Det är ju den mest aktuella frågan i den härdebatten. 92GUNNAR (): Först ber jag att få tacka statsrådet för svaret på min fråga. Jag tror att det finns all anledning, oavsett vad mantycker, att visa en viss ödmjukhet inför denna frågeställning. Frågor i dettasammanhang är ju inga lätta frågor. Jag vill dock påstå en sak: det uttalandesom vi nu diskuterar speglar en materialistisk syn på sjukvården. Det finnsanledning att säga detta, eftersom uttalandet gjorts av en företrädare för ettparti som mycket ofta och i mycket hetsiga ordalag beskyller andra partier förcynism och materialism i denna fråga, liksom i många andra. Möjligtvis kandetta vara ett mernento för dem som är flitigast i den genren. Men uttalandet i fråga speglar också en syn på sjukvårdensom, vill jag påstå, socialdemokratin aktivt bidragit till - man ser sjukvårdensom en gåva från det offentliga till människorna, som någonting som ges pånåder till de sjuka. Statsrådet sade inledningsvis att det landstingsråd iVästerbotten som det här gäller förmodligen inte avsåg att ifrågasättarutinerna i det här sammanhanget. Men det var just vad hon gjorde. Honförespråkade nämligen någon typ av statisk gräns i ett läge där man faktisktinte utnyttjar tidsgränsen och dessutom på ett sätt som innebär att man inteskulle kunna ta andra hänsyn, oavsett vilka resurser som är tillgängliga. Det finns många reflexioner att göra med anledning av detta. Först och främst är statsrådet banerförare fören politik inom sjukvården som innebär en ökad monopolisering av sjukvärdentill landstingen. Det innebär att man minskar de enskilda människornastrygghet och ökar deras beroende av landstingen och enskilda politiker.Anledningen till att vi diskuterar den här frågan är att det förmänniskorna i spelar en otroligt stor roll vilken uppfattninglandstingsrådet har i en sådan här fråga. Just när det gäller vården av för tidigt födda barn trorjag inte att den vården inom överskådlig tid kan ske på annat sätt än inom denoffentliga sjukvården.Men det skulle kunna finnas anledning att diskutera alternativ till friståendesjukvård litet mer ödmjukt, om man dä insåg att alla nedskärningar inom denoffentliga sjukvården inte behöver drabba den här typen av viktig aktivitet.Genom detta skulle man också motverka det synsätt som landstingsrådet i det härfallet har gjort sig till tolk för, att patienten är underordnad sjukvården ochinte tvärtom. Jag vill påstå att har ett ansvar förden här typen av uttalanden, eftersom hon förespråkar en typ av politik somökar människornas beroende av det offentliga. Mot den bakgrunden skulle jagvilja fråga: Anser statsrådet att invånarna i fåren bättre sjukvård genom att landstingen får ett ännu mer dominerande grepp äni dag, och är statsrådet beredd att ta avstånd från uttalandet? Omför tidigt födda barns rätt till liv Jag tror att vi alla kan vara överens om attdetta är svåra frågor. När börjar ta upp en diskussion omoffentlig och privat sjukvård vill jag säga: Vi var mycket överens i den härriksdagen vid antagandet av den nya hälso- och sjukvårdslagen, som klart läggerett planeringsansvar på landstingen. Den socialdemokratiska landstingsgruppen i Västerbottenslän har klart uttalat att dess grundinställning nu liksom tidigare är att detär självklart att skall göra allt som står i dess makt för atträdda ett barn som har fötts. Denna grundinställning kommer också i framtidenatt känneteckna gruppens prövning av budgetförslag beträffande hälso- ochsjukvården. Bakom detta uttalande står alltså den socialdemokratiskalandstingsgruppen i . Därmed tycker jag att det klart framgårvilken ställning som man intar i dessa frågor. Jag har i mitt frågesvar sagt att jag vid kontakt medsocialstyrelsen har kommit fram till att det är lämpligt att på riksplanet taupp en debatt om de etiska frågorna i dét här sammanhanget. Det gäller intebara denna problematik utan också t. ex. fosterdiagnostik och genetik. Det ärfrågor som kan vara besvärliga och som det är nödvändigt att få en debattomkring. Med detta svar har jag klart tagit ställning i den härfrågan och också redovisat hur man från sida ser på detta. När slutligen frågarom invånarna i är betjänta av en offentlig sjukvård vill jagsäga: Av den proposition om sjukvårdens organisation som så småningomskall behandla frarngår att de privata läkarna ges möjligheter att etablera sigi glesbygdslänen utan någon soni helst nyordning. Det finns alltså möjlighetatt i få ökad privat sjukvård. 94GUNNAR (): Jag ställde inte frågan om invånarna iVästerbottens län hade nytta av offentlig sjukvård utan om de hade nytta av attden sjukvården sker i form av monopol. Omför tidigt födda barns rätt till liv Den här frågeställningen ger ossanledning att tänka efter också beträffande aUa de frågor som inte är såetiskt kontroversiella att de leder till diskussion i riksdag. År detdå bra eller inte att människor får mindre valmöjligheter? Om det vore så attmöjligheten att öppna privatpraktik vore tillfredsställande även enligtGertrud uppfattning, hade hon förmodligen inte ställt sig bakom denproposition som vi kom att tala om. När det sedan gäller frågan om att ansvaret för sjukvärdenskall ligga på landstingen skulle jag vilja fråga : Om ettlandsting beslutade sig för att sätta en viktgräns och en tidsgräns, skulleGertrud då fortfarande säga att det var ansvar, ellerskulle hon möjligtvis kunna anse att det var någonting som borde åtgärdas frånriksdagens och regeringens sida? Ytterligare en sak, herr talman. När man frånsocialdemokratisk sida förkastar privata alternativ - statsministern har talatom privata barndaghem som , för att ta upp ettlågvattenmärke - förkastar man också en möjlighet att frigöra resurser från dentunga och avancerade sjukvården, den typ av sjukvård vi talar om i det härfallet. Alla exempel och all erfarenhet visar att den privata sjukvården ärbilligare. Man skulle då frigöra resurser, som man ökade människorsoberoende och som man fick ett system där det inte var lika viktigtför människorna i vad den socialdemokratiska landstingsgruppentyckte eller inte tyckte, utan där det är viktigare vad de själva tycker. 95GUNNEL JONÅNG (c): När talar om behovet av enetisk debatt, vill jag understryka att det är viktigt att vi verkligen får ensådan till stånd. Man kan här hänvisa.till frågor som insemination ochfosterdiagnostik och till det som tog upp, nämligen frågan omatt rädda barn efter 22 veckors graviditet - som man har möjlighetatt göra abort efter den . läste upp ett uttalande från densocialdemokratiska landstingsgruppen i det berörda länet. Jag vill då fråga omvi kan uppfatta detta så, att också står bakom dettauttalande. När det gäller livets okrähkbarhet får det inte råda några delademeningar. Vi måste slå vakt om livets okränkbarhet, om människor skall orka attleva över huvud taget. Jag tycker att skall diskuteraregeringspropositionen när det ges utrymme för detta här i kammaren. Jag germig inte in i en debatt om den propositionen här . Det får vi tillfälleatt återkomma tUl. Jag har i mitt frågesvar sagt att ansvaret för sjukvärdenåvilar landstingen. Jag har också sagt att jag utgår ifrån att de för tidigtfödda barnen, liksom andra patienter, får all den vård som är medicinsktberättigad och som är möjlig att åstadkomma.Därmed tycker jag också att jag har svarat på den fråga som sistställde till mig. Överläggningenvar härmed avslutad. 27§ Svar på fråga 1983/84:552 om thoraxkirurgisk verksamhet vid iUmeå 97 Statsrådet : ' Herrtalman! har frågat mig om jag är beredd att förorda attthoraxkirurgisk verksamhet bedrivs vid i om ett sådantönskemål skulle framställas. Riksdagensbeslut 1980 föregicks av ett omfattande utrednings-,remiss- och beredningsarbete. I propositionen framhölls bl. a. behovet avsamordning på riksplanet, särskilt mellan två eller flera sjukvårdsregioner,för sådana vårdverksamheter som inte finns i samtiiga regioner. Ett exempelhärpå är thoraxkirurgi, som enligt beslut skall bedrivas vid fyraenheter i landet. Somett underlag för sjukvårdshuvudmännens planering och beslut presenteradesocialstyrelsen ett principprogram avseende thoraxkirurgi för 1980-talet.I detta principprogram berördes inte upptagningsområdenas storlek ochavgränsning utan det föreslogs att en grupp, initierad av sjukvårdshuvudmännen,skulle bereda denna fråga. Enarbetsgrupp med representanter för samverkansnämndernas kanslier,, och bildades och fick i uppdrag attutarbeta planförslag för thoraxkirurgin. Förslaget skulle omfatta såvälgeografisk förläggning av resurserna som lämpUga upptagningsområden. Det skullebygga på avvägningar utifrån såväl medicinska som vårdorganisatoriska ochekonomiska utgångspunkter. Pågrundval av det utredningsmaterial som jag här har redovisat beslutadeLandstingsförbundets styrelse att rekommenderasjukvårdshuvudmännen att thoraxkirurgiska kliniker skall finnas i ,, och , men däremot inte i . Motdenna bakgrund finns det inte anledning att redan nu ompröva frågan om resurseroch organisation för den thoraxkirurgiska verksamheten . Omthoraxkirurgisk verksamhet vid i 98 (): Jag ber att få tacka sjukvårdsministern för svaret på min fråga. Riksdagenbeslutade att uppdra åt regeringen att fatta beslut om landetsindelning i sjukvårdsregioner. Förordningen 1982:777 om rikets indelning iregioner för hälso- och sjukvård utgavs som ett resultat av detta. I denna förordning framgårdet inte inom vilka specialiteter samverkan 5Riksdagens protokoll 1983/84:156 Om en bättre sjukhusvård skaU ske regioner emellan. I hälso- och sjukvårdslagens 9§ står det däremot om den samverkan som skall ske när hälso- och sjukvårdenberör flera landstingskommuner. I förarbetena till regionindelningsbeslutetnämns - i propositionen och i utskottsbetänkandet - hur thoraxkirurgiskverksamhet skall bedrivas med fyra enheter inom landet. Tolkningssvårigheter synes nu ha uppkommit i dennordligaste sjukvårdsregionen. Det handlar om var ett beslut slutligen skallfattas för verksamhet som kräver samverkan. I finns en väl utvecklad thoraxmedicinsk enhet. Därfinns avdelningar för hjärt- och lungsjukdomar. Någon thoraxkirurgi bedrivsdäremot inte; den verksamheten försiggår i . I sker ca 600 öppnahjärtoperationer . F. n. kommer ca hälften av dessa patienter frånUmeåregionen. fattar troligtvis läns landsting ettbeslut om att investera och utöka thoraxkirurgisk verksamhet på Akademiskasjukhuset. Detta kommer att innebära att inte inom den närmaste framtidenkommer att kunna erbjuda hela behandlingskedjan och undersökningskedjan förpatienter med kranskärlsjukdomar. Hälso- och sjukvårdslagens krav om vård på lika villkorför alla hade kunnat uppfyllas om även det kirurgiska ingreppet hade kunnat skei . Utredningen och eftervården sker ju redan där. Patientunderlaget medföri dag långa väntetider för de patienter som har behov av operation, och enligtstatistiskt material har just Norrlandslänen en högre frekvens av hjärt- ochkärlsjukdomar. kommer därför just denna terapi att krävas. Om utbyggnaden i sker, kommer det att innebära attUmeå inte kommer att kunna bygga ut thoraxkirurgisk verksamhet. Jag vet attLandstingsförbundet har fattat detta beslut, men det skedde inte enhälligt. Detfanns reservationer mot beslutet. Frågan är om man kan tillåta att utbyggnadeni sker utan att man beaktar att Umeåregionen skulle vara väl så betjäntav inrättandet av en thoraxkirurgisk verksamhet. Man bör beakta det underlagsom finns i denna region och som jag har berört samt de storareseavstånd som uppkommer för de patienter som behandlas i . Jag villfråga sjukvårdsministern om den saken. Överläggningen var härmed avslutad. 28§ Svar på fråga 1983/84:590 om en bättre sjukhusvård Bertil-Måbrink har frågat mig vilka åtgärderjag avser att vidta för att förbättra sjukhusvården. Måbrink har i sin frågaredovisat vissa förhållanden som rör värden av äldre patienter. Jag delar uppfattning att det finnsförhållanden inom sjukvården för de äldre patienterna som inte stämmer överensmed de principer som skall gälla för hälso- och sjukvården enligt vår nyalagstiftning Enligt hälso-och sjukvårdslagen skall vården bygga på respekt för patientenssjälvbestämmande och integritet och främja goda kontakter mellan patient ochpersonal. Mycketgörs för att förändra vården av de äldre kroppsligt sjuka patienterna och deåldersdementa patienterna. Det här vårdområdet har prioriterats av såvälstatsmakterna som landstingen under en lång följd av år. Inom landstingen skeren kraftig satsning på fortbildning av den personal som arbetar inom långtidssjukvården.Försök med gruppvård pågår på flera håll i landet för att uppnå en bättrekontinuitet i värden. Försök med en särskild vårdplan för den enskildepatienten som grundar sig på dennes individuella behov av omvårdnad genomförsockså inom flera landsting. Landstingen satsar i stor utsträckning påhemsjukvård som ett alternativ tUl den institutionsbundna långtidssjukvården. Dettaöverensstämmer med statsmakternas strävanden på det här området. Jag kan nämnaatt den s. k. äldreberedningen satsat pengar på försök med dagsjukvård ochgruppboende för åldersdementa i , , , och Gävle.Projekten planeras f. n. i samarbete med . Inomsocialdepartementet pågår f. n. arbete för att omstrukturera deninstitutionsbundna vården mot öppnare vård- och boendeformer. Arbetet bedrivs isamråd med övriga berörda departement och andra berörda myndigheter ochorganisationer. En analys skall göras av det framtida behovet avinstitutionsvård samt de ekonomiska konsekvenserna av en övergång till öppnarevård- och boendeformer. Strävan är att äldre långtidssjuka så långt det ärmöjligt skall kunna vårdas i hemmet eller när detta ej är möjligt i någon formav kollektiv bostad integrerad i bostadsområdet. Ett annat alternativ är vårdvid lokala sjukhem som präglas av så hemliknande förhållanden som möjligt. Jaganser att ett utvecklingsarbete av denna typ bör ges hög prioritet för attundanröja de ibland torftiga bostadssociala förhållanden som fortfarande kanprägla delar av institutionsboendet. bör formerna för vård och omsorgutformas enligt hälso- och sjukvårdslagens intentioner. BertilMåbrink berör i sin fråga förhållandena på ett visst sjukhus. Jag har därföröverlämnat frågan och föreliggande pressmaterial till i dessegenskap av tillsynsmyndighet. 100 (vpk): Jag tackar sjukvårdsministern för svaret. Jag är också tacksam för attGertrud säger att det finns förhållanden inom sjukvården för de äldrepatienterna som inte stämmer överens med de principer som enligt den nyalagstiftningen skall gälla för sjukvården. Detföreligger kanske en liten missuppfattning - jag har inte frågat omlångvårdssjukhusen och långvårdspatienterna. Jag har konkret tagit uppförhållandena vid , och där handlar det om den slutnaakutsjukvården - låt vara att det där ligger också många äldre patienter; detUgger väldigt många patienter inom akutsjukvården som egentiigen skulle vara pålångvården. Det är klart att dessa patienter kanske råkar mest illa ut pågrund av de förhållanden som råder vid . Men jag är inte säker påatt är det enda sjukhus i landet där situationen är denna. Jagvill citera en sjuksköterska, . Hon säger följande omakutsjukvården på : "Om någon har svåra smärtor måste vigivetvis hjälpa den patienten så snabbt som möjligt. Det innebär att andra kanfå ligga i timmar i urin och avföring eller att vi inte hinner bädda i ordningsängarna pä . Många av patienterna här är svårt sjuka. De liggeroch grubblar över svåra frågor, och behöver ofta prata med oss. Den formen avvård tvingas vi oftast strunta fullständigt i." Dessutom säger hon att manmånga gånger måste lägga patienterna på eftermiddagarna, för personalsituationenpå kväUarna och nätterna är värre än den är . Dettaär ju alldeles orimliga förhållanden. Och vad beror detta på? Jo, det beror påpersonalbrist. Det är kärnfrågan. I det besparingsraseri som breder ut sigöverallt sparar också landstingen, och det går ut över vården av de sjukamänniskorna här i landet. Jag tror att sjukvårdsministern och jag kan varaöverens om att vi måste sätta stopp för detta. kommersituationen att bli ännu svårare än den är . Nusäger sjukvårdsdirektionen i att man tUl hösten skall sätta i gång enutredning för att se vad som kan göras ät personalsituationen. Men det är intei december eller som åtgärder måste sättas in, utandet är . I13 § hälso- och sjukvårdslagen står: "I hälso- och sjukvården skall detfinnas den personal som behövs för att meddela god värd." Det är väl enviktig paragraf som man inte bör kompromissa med? Nusäger sjukvårdsministern att man har överlämnat frågan till socialstyrelsen.Men går det inte att förebygga en sådan här sak, innan den situationen uppståratt man måste vända sig till ? Vilka åtgärder ämnarsjukvårdsministern vidta för att rätta till detta, så att man inte behövervända sig till först när sådana här fall uppenbarar sig?Sjukvårdsministern har ju ändå det högsta ansvaret för hälso- och sjukvårdenhär i landet och har att se till att den nya lagen tillämpas. Det sker oerhört mycket på sjukvårdens område.