prot · G70971 · 1983-12-31 00:00:00 — Dessa har ju som bekant inlett avtalsrörelseoch kommer att få ta sitt ansvar för att landetsekonomiska problem kan redas ut och förutsättningar skapas för ett långsiktigtkonkurrenskraftigt näringsliv. Parterna brukar ofta tala om vikten av frihet i dessasammanhang, frihet utan statlig inblandning. Jag tycker personligen att det ären bra inställning till problemet. Men då måste också friheten kopplas ihop medatt man tar ansvar för de avtal som man ingår. Man tar ansvar för densysselsättning och den förändring av sysselsättningen som kan väntas bliföljden av att man går in och träffar uppgörelser om avtal på höga nivåer.Utvecklingen får ge svar pä frågan om och i vilkenomfattning parterna är beredda att besinna detta sitt ansvar. Det gäller såvälviljan att ställa upp på regeringens inflationsmål som viljan att inse att detfinris ett mycket klart samband mellan lönenivåernas höjd och sysselsättningen.För höga lönenivåer kommer automatiskt att innebära sämre möjligheter förkommuner och landsting till nyanställningar, som i och för sig kan varavälmotiverade. Det hade varit önskvärt att parterna i dennaavtalsrörelse hade kunnat frigöra sig från krav på olika former avförtjänstutvecklingsga-rantier, följsamhetsklausuler etc. Om jag inte haralldeles fel, uttryckte finansministern själv denna förhoppning för någramånader sedan. Men den har tydligen kommit pä skam. Det kan ju inte varasjälvklart att löneutvecklingen inom den offentliga sektorn måste kopplas in iminsta detalj till motsvarande löneutveckling på den privata sidan genom olikaformer av förtjänstutvecklingsgarantier. Utgångspunkten bör givetvis vara attarbetsprestationen och varje enskild sektors lönebetalningsförmåga skall varavägledande när det gäller att sätta löner för olika grupper av människor. Inte minst inom den offentliga sektorn är det enligt minmening absolut nödvändigt att man bryter upp ett föråldrat och utomordentligtstelbent lönesystem. Det är därför med stor glädje man kan konstatera att såvälarbetsgivare som arbetstagare tycks vara inriktade på att under innevarandeavtalsrörelse söka lägga grunden till ett nytt lönesystem. Det bör då varanaturligt att man, när man tillskapar ett sådant, verkligen drar nytta av demöjligheter som ligger i en större flexibilitet och en större differentieringav lönesättningen. Det är naturligt att regeringens förmåga attbedriva en slagkraftig ekonomisk politik är av avgörande betydelse för landetsmöjligheter att återskapa förutsättningar för hög och jämn sysselsättning. Vidutformningen av denna ekonomiska politik är avvägningen mellan det korta ochdeflängre perspektivet av helt central betydelse. Mycket tyder tyvärr på attregeringen prioriterar det korta perspektivet före det längre när det gällersysselsättningsfrågorna. Den länge omhuldade myten att socialdemokraterna skullevara särskilt väl skickade att upprätthålla s. k. full sysselsättning har, somjag inledningsvis påpekade när jag redovisade siffror för arbetslösheten, undersenare tid visat sig vara en myt. En av huvudförklaringarna till det allt sämresysselsättningsläget är att arbetsmarknaden gradvis fungerar sämre och sämre.Regeringens politik förstärker i flera avseenden den utvecklingen. Våramöjligheter att komma till rätta med den växande arbetslösheten beror i höggrad pä om vi kan påtagligt förbättra arbetsmarknadens funktionssätt. Moderata samlingspartiet har vid årets fört framen lång rad förslag om detta, liksom vid tidigare riksmöten. De gäller t. ex.förbättrad yrkesutbildning och reformerad arbetsmarknadslagstiftning. Detsenare inrymmer även en översyn av MBL. Vi har då tangerat de tankegångar somIngvar antydde i ett tal om att man måhända skulle se efter ivilken utsträckning MBL har tillgodosett de enskilda anställdas berättigadekrav på insyn och inflytande i sitt arbete. Enskilda människor och arbetsgivare måste också erbjudasstörre frihet till rörlighet i arbetsorganisafion och förläggning avarbetstider. Den debatt som förs om arbetstidsförkortning och arbetsdelningbör resultera i en politik som på alla sätt underlättar individuella lösningaroch som inriktas på avregleringar och systemförändringar. Det förekommer från arbetsmarknadsministerns kansli iblandtankegångar i stil med att framtiden måste innebära mera av individuelltanpassade lösningar när det gäller arbetstiden. Det kunde vara av intresse förde få som sitter i kammaren eller för dem som tänker sätta sig härunder fortsättningen av debatten att få höra detta uttolkas litet grand avarbetsmarknadsministern. Min fråga skulle kunna vara; Vad är det förindividuella lösningar soni arbetsmarknadsministern tänker på? Vad är det förtyp av ändringar i lag-, regel- och avtalssystem som vi kan räkna med kommersom förslag från arbetsmarknadsministern för att kunna tillskapa möjlighetertill sådana individuella lösningar? Det är ju väldigt lätt att tala omindividuella lösningar, men det har sina komplikationer. Det innebär nämligenatt man i ganska stor utsträckning måste ändra i lag- och regelsystemen. Jag vill gärna slå fast att moderatasamlingspartiet avvisar arbetsdelning och generella arbetstidsförkortningar sommedel att bekämpa arbetslösheten. Vi menar att ekonomiska problemegentligen innebär att vi måste arbeta mera och inte mindre om vi skall kunnata oss ur krisen. Det är förutsättningarna för detta arbete som måste ändras.Det kräver att enskilda människor och företag genom förändrad lagstiftning ochförändrade avtal ges möjligheter att anpassa sin arbetstid och sinaarbetsförhållanden fill de krav som finns på bättre utnyttjande av maskinellutrustning, kunders önskemål om service, etc. En väl utbyggd och effektiv arbetsmarknadspolitikär oundgänglig i ett modernt samhälle som vårt - detta är ställt utom debatt.Vad vi däremot kan, bör och måste debattera är formerna förarbetsmarknadspolitiken. De tankegångar som allt oftare hörs från den högstaAMS-ledningens sida bär faktiskt självprövningens och omtänkandets signum.Uppriktigt sagt är det ganska befriande tongångar från ett verk som tidigare,när moderata samlingspartiet förde fram liknande tankar, allt hårdare svepteofelbarhetens ombonade klädedräkt kring sin kyliga kropp. när moderatasamlingspartiet kom med förslag och konstruktiv kritik, uppfattades det alltidsom ett hot mot AMS - man ville rasera. framstår det som höjden avserviceanda, och det hela påminner litet om . Vi hälsar de nya tankegångarna välkomna. De tyder ju på atten hel del av den moderata kritiken mot den tidigare verksledningens sätt attsköta AMS var befogad. Jag begär inte att arbetsmarknadsministern skall ställasig upp och bekräfta detta, men uppenbarligen måste man tolka den nuvarandeverksledningens agerande, med statsrådets gillande, som ett tecken på attmoderaterna till stor del hade rätt i sin kritik. Det kan därför finnas skäl för att geAMS-kommittén tilläggsdirektiv om att utarbeta ett friareorganisationsalternativ för arbetsmarknadspolitiken . Följandehuvudprinciper skulle dä kunna vara vägledande - vi har skisserat dem i enkommittémotion. AMS centrala organisation krymps kraftigt tillförmån för den regionala och lokala verksamheten. Huvudmannaskapetför den regionala och lokala verksamheten, med arbetsförmedling ochberedskapsarbeten som huvudsakligt arbetsområde, ombildas till stiftelser medstat, kommuner, landsting och om möjligt också arbetsmarknadens parter somstiftelsebildare. Arbetsmarknadsinstitutenbör om möjligt infogas i denna nya organisafion. Arbetsmarknadsutbildningenbör föras över till regionala bolag med stat och kommun som bolagsbildare. Ansvaret fördet kvarvarande selektiva regionalpolitiska stödet bör koncentreras tilllänsstyrelserna och en långtgående decentralisering av besluten genomföras. Länsarbetsnämndernasstarka inflytande över byggarbetsmarknaden kunde minskas. Byggarbetsnämndernakunde avskaffas och kravet på distriktsarbetsnämnder avlägsnas. Arbetsmarknadspolitikensroll och resurser avseende handikapparbets-, marknaden borde inriktas på attmed subventionsneutrala metoder stimulera fram ökad anställning avarbetshandikappade på den öppna arbetsmarknaden. Låt mig säga några ord omungdomsarbetslösheten. Jag tänker senare i repliker något bemöta Anna-GretaLeijons mycket positiva inställning till ungdomslagen. Jag var djupt gripenöver den stämning som hon inledningsvis förmedlade till kammaren.Ungdomsarbetslösheten har mycket kraftigt ökat. Dennaökning är en av förklaringarna till den totalt sett höga arbetslösheten. Ungdomarnassituation pä arbetsmarknaden måste angripas genom en konsekvent och kraftfull politik, som tar itu medgrundproblemen och orsakerna till den växande ungdomsarbetslösheten. Moderatasamlingsparfiet lägger till årets fram konkreta förslag i syfte attta itu med dessa problem. Vi menar, herr talman, att en politik som inte tar itu medde grundläggande problemen vad gäller ungdomarnas situation kommer att förbliverkningslös. Det kommer med all sannolikhet att innebära att fler selektivainsatser från statsmakternas sida kommer till stånd, vilket försvårar ochibland direkt omöjliggör för de inblandade parterna - ungdomarna ocharbetsgivarna - att överblicka situationen. Det är också viktigt att understryka parternas ansvar föratt anpassa lönesättningen till ungdomarnas kunskaper och erfarenheter. Jagvill påstå att den främsta orsaken till den växande ungdomsarbetslösheten ärjust alltför höga ungdomslöner. Moderata samlingspartiet har vid ett flertaltillfällen pekat på sambandet mellan alltför höga ungdomslöner och svårigheterför ungdomar att få arbete. Denna insikt sprider sig alltmer. Det finns klarabelägg för att det förhåller sig så. Det är utomordentligt angeläget att dennainsikt omvandlas till konkret handling arbetsmarknadens parter emellan, medandra ord att de nya avtal som tecknas under avtalsrörelsen också beaktarlönesättningen för ungdomar utan direkta yrkeskunskaper. För de offentligaarbetsgivarna vore det naturligt att påtagligt göra justeringar i lönerna förungdomar . Inom arbetsmarknadspolitikens ämnesområdeförs en debatt som mycket enkelt kan sammanfattas i följande: Räckerarbetena till ? Det är ingen ny debatt i och för sig. Sådana frågorhar rests tidigare i historien. De är vanligast i tider av stora förändringarnär ny teknologi på bred bas breder ut sig och ersätter gammal beprövad. Utan tvivel står vi inför utomordentligt storaförändringar inom det tekniska området. En allmän uppfattning är att vi i dagbara har sett början på datoriseringens effekter runt omkring i samhället.Självfallet skall man ta människors oro på allvar. Självfallet kommer det attfinnas människor, både anställda och företagare, som hårt kommer att få kännaav vad omställningen till den nya tekniken kan innebära. Men historien har lärtoss att med den nya tekniken skapas också möjligheter och förhoppningsvis ävenett bättre materiellt utbyte. Skall man på ett positivt sätt kunna möta och dra nytta avden moderna teknikens möjligheter, måste också lagstiftningen anpassas till dennya tidens önskemål och krav. Det vore, herr talman, förödande om andra ländergenom en mer flexibel lagstiftning, mindre detaljreglering etc. bättre kundedra nytta av den nya teknikens möjligheter inom skilda samhällssektorer än vadSverige med sin stela organisationsstruktur och förkärlek för detaljregleringarkunde göra. , herr talman! Tillgången till ett fast arbeteutgör för de flesta individer och hushåll en förutsättning för försörjning.Tillgång till ett arbete ger också en känsla av frihet och oberoende som ärviktig, inte minst ur moderat perspekfiv där individens frihet sätts i centrum. Nr 71 Det är helt klart att moderata samlingspartiet till årets riksmötelägger Onsdagenden framförslag om besparingar inom arbetsmarknadspolitikens område. debattenbrukar dessa besparingar från motståndarnas sida tas som någon form avargument för att moderata samlingspartiet skulle ha ett mindre Allmänpolitisk intresseför arbetsmarknadspolitik, vara mindre intresserat av människors (jgl)(jtt möjhgheteratt få fillgång till ett fast arbete. Jag vill mycket kraftigt understryka att ingentingkan vara mer felaktigt. innebär att tillgångentill ett arbete ger en ekonomisk försörjning, en ekonomisk frihet och ettoberoende. Det är riktigt att vi föreslär besparingar, i vissafall kraftiga besparingar inom arbetsmarknadspolitikens område. Dels gör vi detfrån utgångspunkten att vi tror att den befinfiiga arbetsmarknadspolitiken kanbli effektivare, dels gör vi det ufifrån övertygelsen om att vi för att räddasysselsättningen i det längre perspektivet inte kan dra på oss hur storakostnader som helst i ett kortare perspektiv. Vi har med andra ord, herrtalman, för att rädda sysselsättningen i ett längre perspektiv valt att görabesparingar i dagens budget och därmed aktivt velat verka för ett lägrebudgetunderskott. Därmed kan vi skapa bättre förutsättningar för att sanerasvensk ekonomi och lägga grunden till en ekonomi i balans som, herr talman,utgör själva fundamentet för en fungerande arbetsmarknad. 89 (); Den socialdemokratiska regeringspolitiken har varitotillräcklig i sin omfattning och felaktig i sin inriktning när det gällt atthäva arbetslösheten. Arbetslösheten har omfattat ca 15000 flerpersoner än , trots att antalet sysselsatta genom arbetsmarknadspohtiskaåtgärder har ökat. Med regeringens politik kan en ytterligare försämring enbartundvikas genom att ett ökat antal personer sysselsätts genomarbetsmarknadspolitiska insatser. Dennuvarande regeringspolitiken är påfallande passiv, för att inte säga defensiv,när det gäller att skapa varaktiga jobb och bygga ut den svenska industrin. Ensocialdemokratin närstående länsarbetsdirektör har i , nr 4,uttalat följande: "Det allmänt hållna och dåligt underbyggda resonemang somförs om sysselsättningsutvecklingen står nämligen i bjärt kontrast till demycket detaljerade och genomträngande analyser och prognoser som levereras förandra områden inom den ekonomiska polifiken. Om årets statsverkspropositionskiljer sig från tidigare upplagor är det så att diskussioner omsysselsättningsutvecklingen om möjligt är torftigare ." Dettasäger egentligen allt om hur regeringen hanterar sysselsättningsfrågan ibudgetpropositionen. devalvering är praktiskt taget det enda offensivainslaget. Den motverkas i viss utsträckning av en allmän politisk inriktningsom är för näringslivet begränsande. Centernhar i ett flertal motioner föreslagit aktiva och offensiva åtgärder som skaparfler jobb och ger regional balans. Centerpolitiken bygger på den enskildesinitiativ och engagemang. Dess syfte är att ge goda förutsättningar för industri och företagsamhet och att slå vakt om ochrationellt utnyttja befintlig produktionskapacitet. Förutsättningarna förproduktion och sysselsättning skall tas till vara i alla delar av landet.Ungdomarnas väg in på arbetsmarknaden måste underlättas. Ungdomens egnainitiativ är särskilt viktiga för en framtida positiv arbetsmarknadssituation. anser det vara nödvändigt attarbetsmarknadspolitiken i fortsättningen i ökad utsträckning inriktas påarbetstillfällen som långsiktigt kan finansiera sig själva. Rekryteringsstödetär här ett bra exempel. Det gäller såväl att förbereda arbetskraften förnäringslivets behov som att ge näringslivet bättre förutsättningar att ta emotdet tillgängliga utbudet av arbetssökande. Det är angeläget att de resurser somsatsas på förmedlingsarbete, utbildning, beredskapsarbete, ungdomslag osv. gesen sådan inriktning. De totalramar som regeringen har ansett vara nödvändigaför sysselsättningsfrämjande åtgärder har vi i stort sett ställt oss bakom.Vissa omfördelningar av medel till mera offensiva insatser har vi emellertidföreslagit. Regeringens svaga intresse för regionalpolitiken bekräftasytterligare av förslagen i årets budgetproposition. Det är särskiU allvarligtatt regeringen åter försummar att bygga ut och förstärka det s. k.länsanslaget. Det har visat sig vara en effektiv anslagsform, som kan mötaolika behov och som når ut till de orter och områden som har speciellt svårtatt hävda sin sysselsättning. Jobb genom glesbygdsstöd, som är en del avlänsanslaget, ger bättre trygghet för den enskilde och kan skapas tillväsentligt lägre kostnad än beredskapsarbeten. Vi föreslår ungefär samma beloppsom länsstyrelserna har bedömt vara nödvändigt för detta ändamål. har ettflertal länsstyrelser redan förbrukat sina medel för regionala utvecklingsinsatser.Det är naturligtvis mycket hämmande för utvecklingen och därmed också försysselsättningen. Ett annat område som vi har prioriterat är insatser för dehandikappade. Vi har svårt att förstå regeringens njugghet i detta sammanhang.Vi föreslår därför att det tak som finns för organisationsanställning medlönebidrag skall avvecklas. I en skrivelse från tillregeringen uppgavs det att det fanns drygt 1100 personerför placering i organisafioner bara möjlighet därtill hade funnits. Eftersomdenna anställningsform är positiv för de enskilda människorna och det minstkostsamma alternativet för samhället bör denna förändring komma till stånd. Detär f. ö. ett krav som handikapporganisationerna i olika sammanhang harframfört. Låt mig så, herr talman, något beröra ungdomslagen. Utantvivel är tillkomsten av ungdomslagen ett intressant tillskott fill denarbetsmarknadspolitiska arsenalen. Den grundläggande idén väcktes i encentermotion 1982, vilken vann bifall. Vid det tillfället röstadesocialdemokraterna emot förslaget. Det är bra att man från socialdemokratinssida nu har en annan inställning. Vi förordade alltså arbetslinjen framförkontantlinjen. Det ärviktigt att erfarenhet nu kan vinnas av den nya verksamheten. villbetona skyldigheten för regeringen att se till att riksdagsbeslutet får endirekt motsvarighet i den praktiska tillämpningen. Därför vill jag uppmanaarbetsmarknadsministern att se till att riksdagsbeslutet förs ut i sin helhet.Träffas en politisk uppgörelse måste alla parter vara beredda att fullföljauppgörelsen, annars är förutsättningarna för nya uppgörelser borta. Jag troratt det finns anledning att mycket starkt understryka detta. Jag hoppas att jagfär en bekräftelse från arbetsmarknadsministern i den fortsatta debatten här ikammaren . Det är viktigt att vi i värt land diskuterararbetstidsfrägorna och analyserar för- och nackdelar för olika grupper isamhället vid en arbetstidsförkortning resp. en arbetsdelning. Jag vill sägaatt jag för egen del inte tillhör dem som tror att vi kan lösasysselsättningsfrågorna och minska arbetslösheten genom arbetsfidsförkortning.Men jag tror ändå att det är viktigt att vi i olika sammanhang analyserar för-och nackdelar och att vi även i vårt land är med i den här debatten. Låt mig avslutningsvis säga, att för attklara sysselsättningen krävs en politik där man tartill vara den enskildes inifiativ och engagemang. Det behövs inga kollektivalösningar. har i en rad motioner föreslagit åtgärder som ledertill fasta och trygga jobb till gagn för den enskilde och för hela vårtsamhälle. 90ELVER (): Det har gått ganska precis halva tiden aven mandatperiod med socialdemokratisk minoritetsregering. Socialdemokraternaspekulerar redan nu i ett valnederlag efter misslyckanden på en rad centralapolitiska områden. På annat sätt kan man inte tolka det sökande som socialdemokratinredan inlett i hopp om att finna en partner till stöd efter nästa val. Familjedebatten har stått i förgrunden i diskussionen desenaste veckorna, och detta inte utan orsak. Vi vet nu att barnfamiljerna -framför allt de med flera barn - har kommit att höra till de ekonomiskt svagagrupperna, även om de nominellt har ganska höga inkomster. Mén i fokuseringen på familjepolifiken fär vi inte glömmabort att sysselsättningssituationen är en del av bakgrunden till mångafamiljers prekära situation. Vi får inte bli så avtrubbade av de alltjämtväxande arbetslöshetssiffrorna att vi vänjer oss vid en hög arbetslöshet.Mellan åren 1970 och 1983 har arbetslösheten successivt ökat, så attden har mer än fördubblats, nästan tredubblats, ftån 1970 till 151000är 1983. Därtill bör man lägga ett lika stort antal partiellt arbetslösa,ytterligare drygt 60000 latent arbetslösa och 120000 i arbetsmarknadsutbildningoch beredskapsarbeten. Bland dessa mer än 300000 människor finns också barnfamiljeroch inte minst mänga ungdomar som borde fä sin chans att bilda familj. Dethäller pä att bli en allt större klyfta mellan de socialdemokratiska vallöftenaoch den verklighet vi nu kan registrera. Sysselsättningsfrågorna har, det skall erkännas, stått icentrum för socialdemokratins intresse. Men måste konstateras att svensk socialdemokrati i modern tid aldrig varit så långt ifrån den fulla Nr 71sysselsättningen som . Den arbetslöshet vi hade då den socialdemokratiskaregeringen tillträdde var visserligen internationellt sett utomordentligt låg,men enligt svenska mått nog så hög. Socialdemokraterna sade att de iregeringsställning mycket snabbt skulle minska arbetslösheten. Det varbudskapet från socialdemokraterna i opposition och i valrörelsen. Socialdemokratisk sysselsättningspolifik har lett fill nya rekord iarbetslöshet. Det var främst på två vägar man skulle nå sinasysselsättningsfrämjande mål. Den ena var att öka bostadsbyggandet. Ja, låt oss höra vad ordförande vid sin senaste krönika: "För någon dag sedan fick vi siffran över antaletarbetslösa förbundskamrater . 13600 eller 12,går arbetslösa.Aldrig tidigare i modern tid har så många varit utan arbete. Nybyggandet av bostäder fortsätter att minska från38000-39000 lägenheter till ca 30000 och det finns inga säkra teckenpå andra aktiviteter som på allvar kan mildra den nedgången." Detta är resultatet efter socialdemokratiskarbetsmarknadspolitik på byggområdet! Den andra väg som skulle öka sysselsättningen och minskaarbetslösheten var att satsa på den offentliga sektorn. Hur står det då fillmed den? I det socialdemokratiska huvudorganet Stockholms-Tidningen stod detatt läsa : "Arbetslösheten blandkommunalarbetarförbundets medlemmar är mer än 7000 högre änsamma månad . Därmed slår arbetslösheten bland medlemmarna i dettaLO-förbund rekord." Därmed harännu en pratbubbla eller, om man så vill, ballong spruckit. Efter regeringsskiftet talade företrädareför regeringen mycket storordigt om att reformarbetet skulle återupptas, ochsedermera har man talat om att mari skall gå från "kontantlinjen"till "arbetslinjen". har det blivit tvärtom, konstaterarLO-tidningen och ställer frågan, hur regeringen har råd med denna hopplösaslösaktighet. i det perspektivet är det att beklaga att socialdemokraternaoch arbetsmarknadsminister ändrade i de direktiv som fråndåvarande arbetsmarknadsministern hade getts till denparlamentariska . Där hade man bl. a. i uppdrag attförutsättningslöst utreda frågan och försöka hitta nya vägar för attframgångsrikt bekämpa arbetslösheten och främja sysselsättningen. Men se, detfick man inte göra. De frågor som inställer sig är: Vad är det för Columbiägg som regeringen tror sig ha funnit? Vilka lösningar är det somarbetsmarknadsministern tror sig sitta inne med, eftersom man har förhindratett sådant fullödigt och nödvändigt arbete inom utredningen? Ja, läser vi ibudgetpropositionen, hittar vi inte ens försök till framförhållning. Det är etttraditionellt tänkande och en ganska defensiv hållning till de svåra problemsom det här rör sig om. börjar ropen utifrån kommuner, från fackliga organisationer och frän många arbetsgivare att bli bådehöga och tydliga. De problem som vi har pä arbetsmarknaden i ärförvisso stora, och det blir ett tungt arbete att bemästra dem. Därför måste vivara öppna för möjligheterna att finna nya vägar, inte för att rasera en aktivarbetsmarknadspolitik. Men jag tror att vi måste lära oss att inse attarbetsmarknadspolitiken har sina begränsningar och, som det ofta sagts idebatten, att den aldrig kan bli annat än ett komplement. Den kan aldrigersätta en sund näringspolitik och en stabil samhällsekonomi, som är grundenför en väl fungerande arbetsmarknad.