prot · G709134 · 1983-12-31 00:00:00 — 1978 togfolkpartiregeringen ställning för fria affärstider, och 1979 fanns det iThorbjörn regeringsförklaring att de fria affärstiderna skullebibehållas. Underhela och ända fram till nu har affärstiderna diskuterats flera gångerhär i . har vi tre motioner att behandla, och i alla tre krävs enåtergång till affärstidsreglering. Det förslag som man vill ta fram nu ochanvända sig av sammanfaller med förslag nr 1 i affärstidskommitténs betänkande,och det har ställt sig bakom. Förslagetöverensstämmer i stora delar med affärstidslag men innebär enskärpning jämfört med denna. Förslaget'innebär att man skulle haöppet till i stället för, som varit fallet, till . skulle man få ha öppet. Framför allt skulle detinte finnas några dispensmöjligheter över huvud taget. Sedvanlig kioskhandelskulle vara det som man hade att tillgå. Utskottetinstämmer i de slutsatser som regeringen dragit när det gälleraffärstidslagen. Därför vill jag anlägga några synpunkter. Förekomstenav söndagsöppethåUande har inte fått en sådan spridning som många befarade näraffärsfidslagen upphörde. Detaljhandelns struktur har förändrats under den härperioden. Framför allt har servicebutikerna blivit ett värdefullt komplementför många konsumenter och gett många handelsanställda möjligheter till arbete.En affärstidsreglering skulle för många handelsanställda naturligtvismedföra en förbättring men också ett bortfall för många andra handelsanställdanär det gäller möjligheterna till arbete. Ytterligare krav skulle ställas påkioskhandeln och trafikbutikerna. Regeringens bedömning, att det inte skulle gåatt vara utan dispensmöjligheter med en ny affärsfidslag, förefaller vararealistisk. Det skulle innebära en återgång fill de gränsdragningsproblem ochdet administrativa krångel som vi hade tidigare. Konsumenternasintressen bör man också ta stor hänsyn till när affärstidsfrågan diskuteras.Enligt utskottets mening finns det inte någon grund för att tro attkonsumenternas intressen skulle gagnas mer av en affärstidsreglering än av friaaffärstider som . Regeringens aktuella ställningstagande, vilket utskottetansluter sig fill, innebär att det skulle vara orealisfiskt att skapa enfillfredsställande affärstidsreglering i dagens läge. Utskottet fömtsätteremellertid att regeringen uppmärksamt följer frågan och vidtar åtgärder, omutvecklingen skulle gå i en från allmän synpunkt sett ogynnsam riktning. Jag yrkar bifall till utskottets hemställan att avslår de tremotionerna. 160 (); I motsats till hävdar jag att sedan fria affärstiderinfördes har väsentliga fördelar uppkommit för både konsumenter och handeln som sådan. bostadsområden harexempelvis gett en ökad service åt förvärvsarbetande. De många små Näröppet-och Servusbutiker som vuxit upp är ett gott bevis på attdet finns ett behov av den service som dessa butiker kan ge. Isamband med beslutet om införandet av fria affärstider uttalade attdetta skulle innebära stora fördelar - men inga direkta nackdelar. , tolv årsenare, kan vi konstatera att denna bedömning var riktig. Under dessa år haräven en betydande opinionssvängning ägt rum. Allt fler har förstått att handelni första hand inte är fill för de anställdas skull utan förkundernas/konsumenternas skull. Förett år sedan visade t. ex. en opinionsundersökning att av landets vuxnabefolkning gör inköpen av livsmedel i dagligvarubutiker. Att detfinns ett behov av flexibelt öppethållande har konsumenterna visat genom sitthandlande. Butikerna, såväl de enskilt ägda som kooperationens, har helt enkeltanpassat sig till kundkretsens behov och önskemål. Enaffärstidsreglering enligt motionärernas förslag, vilket stöttas upp av denkommunistiska reservationen, skulle rycka undan grunden för alla servicebutikersamt de butiker i glesbygd och på turistorter som är direkt beroende avöppethåUande under veckosluten. Ägarna skulle göra stora förluster. Deanställda skulle förlora sina arbeten. Alla de konsumenter som handlar idessa butiker - under veckosluten, och annan tid -skulle få störresvårigheter att göra sina inköp. Företrädarnaför och i näringsutskottet har i ett gemensamt särskiltyttrande understrukit att frågan om affärstidsreglering inte enbart är avpraktisk art. Det finns mycket starka principiella skäl mot reglerade affärstider.En reglering av affärstiderna skulle medföra besvärligagränsdragningsdiskussioner, t. ex. om vilka affärer som skall få vara öppnautanför vanlig affärstid? Skall kiosker gynnas framför livsmedelsbutiker? Vilkavaror skall få säljas utanför vanlig affärstid? Vem eller vilka skall fattabeslut i dessa frågor? Butikernaär, som sagt, till för konsumenterna. Det är konsumenternas behov och önskemålsom måste vara avgörande för när affärerna skall vara öppna. Det gäller inteatt tvinga affärerna att ha öppet - det gäller bara att inte förbjuda dem attha öppet! Vadär det nu som motionärerna vill ha och som föreslås i den kommunistiskareservationen? Det är inte fråga om något regelrätt söndagsförbud utan om enreglering av varusortimentet. En sådan reglering är inte bara onödig utan ocksåuttryck för en cynisk förmyndarpolitik. Det är från principiella utgångspunkterbetänkUgt om sortimentslistor etc. kommer att fastställas av politiker ellermyndigheter utan att konsumenterna på något avgörande sätt kan få insyn ochpåverka sådana beslut. Ireservationen sägs nämligen att man vill gå på den linje som inomaffärstidsutredningen företräddes av bl. a. Handelsanställdas förbundsordförande. Enligt dessa förslagsställare skall mer än 100 oUka artiklar varatillåtna för försäljning alla veckans tider och dagar. I sammanhanget skall vipåminna oss att de sex ledamöter som i affärstidsutredningen pläderade för att enlagstiftning skulle återinföras inte kunde åstadkomma en majoritet för detta. Nej, i stället blev denna grupp inbördes så splittrad, attden sönderföll i tre delar. Man kunde inte enas om lagstiftningens omfattning,vilka undantagsbestämmelser som skulle gälla och hur stort"frisortimentet" skulle vara. Vad är det, herr talman, som säger attnågra andra än dessa utredare skulle lyckas bättre ? Den gamla affärstidslagen avskaffades därför attsortimentsregleringspolitiken havererade. Konkurrensen blev snedvriden, ochmånga problem uppstod för konsumenterna. vill kommunisterna och några fåsocialdemokratiska motionärer vrida klockan tillbaka och återgå till den gamlaregleringspolitiken, trots att affärstidsutredningen inte kunde redovisa någrasakliga skäl för sådana åtgärder. Utredningens förslag har därför inte föranlett vare sigden socialdemokratiska regeringen eller någon av de borgerliga regeringarnaatt lägga fram någon proposition i ämnet. Man har helt enkelt konstaterat attett flexibelt öppethållande har underlättat för många förvärvsarbetande som harsvårt att komma ifrån på tider som betecknats som traditionell affärstid.I'många familjer är man dubbelarbetande, och i många fall har manskiftgång. Detaljhandeln har anpassat sig till de förändringar som skett påarbetsmarknaden. Många traditionella dagligvarubutiker har omprofilerat sigtiU jour-och servicebutiker. Det enda riktiga, herr talman, måste vara att låta såvälkonsumenter som bufiksidkare behålla friheten - dels att handla när de självavill, dels att ha butiken öppen när de så vill. Från principiella utgångspunkter tar vi på moderat hållavstånd från ett system med lagreglerat öppethållande och därmed följandesortimentsreglering. Jag yrkar därför avslag på reservationen och bifall tillutskottets hemställan. 161CHRISTER EIREFELT (fp); Att det här betänkandet omaffärstidsreglering ser ut som det gör är till stor del resultatet av ettglädjande nytänkande från socialdemokraternas sida. Vi har fått vänta på någon form av ställningstagandefrån regeringen som skulle visa att man menar allvar med sitt tal omavreglering och minskad byråkrati. Till dess finansministerns besked omfortsatta fria affärsfider kom har åtgärderna nästan uteslutande gått i motsattriktning. Högtidliga frihetsmanifest har inte kunnat dölja att regleringsivrarnafortfarande har ett klart övertag inom socialdemokratin, men när det gällerfrågan om reglerade eller fria affärstider har alltså regeringen ochnäringsutskottets socialdemokratiska gmpp nu kommit fram till att argumentenför att återinföra en affärstidslag inte höll. Det finns visserligen en del inpass här och var iargumenteringen som skulle kunna tyda på att man ännu inte är helt övertygad.Jag förmodar emellerfid att det mera är en takfisk eftergift åt deparfikamrater och fackliga företrädare somfortfarande menar att det är myndigheter och politiker som Nr 134 skall bestämma närmänniskor skall handla. Troligen är det också så, att man Onsdaeen den från socialdemokratiskthåll principiellt fortfarande kan acceptera en affärs- ma i 1984 tidslag men att depraktiska problemen har bUvit oöverstigliga. enkeltinte längre blunda för hur verkligheten ser ut. Det fortsätter däremot Affärstidsreslerine vpk att göra, och därför finns det en reservation fogadtill betänkandet. Förfolkpartiets del är det här ett lätt ställningstagande. När affärstidslagenavskaffades hade länge drivit på för att såskulle ske. När en majoritet bestående av socialdemokrater, centerpartister ochföreträdare för fackliga intressen i en utredning i slutet av 1970-taletföreslog att affärstiderna på nytt skulle regleras hade vi motsatt uppfattning,och den redovisade vi igen när folkpartiregeringen tog ställning i frågan. Det finns egentiigen inga bra skäl mot fria affärstider. Däremot finnsdet en mängd argument för. Det första och vikfigaste är konsumenternasvalfrihet. Det är människorna själva som skall bestämma när de vill handla.Inte minst familjer där båda föräldrarna arbetar är beroende av att kunnahandla på det som tidigare betraktades som icke affärstid. Vidarehar nedläggningstakten när det gäller livsmedelsaffärer minskat med friaaffärstider, och vi har fått nya servicebutiker nära konsumenterna, som på såsätt fått bättre service. finns det ett stort antal butiker av den härtypen, som skulle drabbas hårt av en reglering. Naturligtvishar den här utvecklingen skapat nya arbetstillfällen. Att det skullevara svårt för affärerna att få folk som arbetar kvällar och är intesant. För många passar de tiderna alldeles utmärkt. Inte minst mot denbakgmnden är för resten Handelsanställdas förbunds hållning ofattbar. Ytterligareett av många argument för fortsatta fria affärstider; Med en reglering skulleman hamna i krångel och byråkrati. -Reglerna måste övervakas. Man fårbesvärliga gränsdragningsdiskussioner. Detta framgår inte minst när manstuderar det system som regleringsentusiasterna i utredningen föreslog: - Vilka varor skall få säljas? Ja, det gjorde man enlång lista på: Dam-, men inte herrstmmpor, läsk och choklad, men inte mjölk ochbröd. - Vilka affärer skall få vara öppna? Skall kioskergynnas framför livsmedelsbutiker? - Skall bara småbutiker få ha öppet, och vilken gränsskall man då välja? - Vilka myndigheter skall fatta besluten? De här frågeställningarna ger en fingervisning omhur byråkratin skulle frodas. Det kan tyckas som om jag slår in öppna dörrar med den här argumenteringen, eftersom det med all säkerhet finns en mycket klar majoritet för fortsatt fria affärstider sedan socialdemokraterna nu tänkt om. Trots detta finns det emellertid starka krafter som fortfarande anser att konsumentema, köpmännen och de affärsanställda behöver förmyndare 165 som kananvisa rätt tidpunkt för köpenskap. Därför finns det skäl att upprepakonsumenternas krav på valfrihet. För att ytterligare markera att frågan om fria affärstiderär viktig också från principiell utgångspunkt har jag tillsammans medmoderaterna avgivit ett särskilt yttrande. Även om man alltså skulle lyckasklara de praktiska svårigheterna kvarstår det för självklara kravetatt det är människornas efterfrågan som skall styra affärernas öppettider. Jag yrkarbifall till hemstäUan i näringsutskottets betänkande nr 27. 162TORE (vpk) replik; Efter inlägg vill jag baranotera att ännu ingen på ett mer konkret sätt har bemött de argument som jagtog upp i mitt anförande och som talar för en återgång till en vissaffärstidsreglering. Jag vill i den här repliken efter bara understryka att ingen föreslår en återgång till det gamla somgällde tidigare. Vad som föreslås är en anpassning till de förändringar som harskett i folks konsumtionsvanor, levnadsmönster osv. Jag förstår inte vad det skallligga för principiellt värde i en utveckling inom handeln som innebär attsmåbutiker, närhetsbutiker och Uknande slås ut av de störrelivsmedelsföretagen. Jag förstår inte hur det skall kunna gagna konsumenternaoch hur det skall kunna ha något principiellt värde i sig. När talar om konsumenternas valfrihetmåste jag faktiskt ställa frågan; Menar att konsumenternainte har möjlighet att förlägga sina inköp mellan kl. 8 och kl. 8på kvällen? Vilka konsumentgrupper är det som inte har den möjligheten? 163 () replik: Att och jag inte skulle kommaöverens när det gäller de principiella ställningstagandena är väl kanske inteså förvånande. Vi i utskottsmajoriteten menar att det är människorna själva somi samspel med sina köpmän skall avgöra när affärerna skall ha öppet. Utskottet föreslår ju nu fortsatta fria affärstider utanreservationer. När det gäller de praktiska frågorna har lästpå dåligt, när han säger att servicebutikerna skulle slås ut. Det är tvärtom såatt de mindre, ofta privata, affärerna har kunnat klara sig tack vare att vifått fria affärstider. De har kunnat anpassa sitt öppethållande till kundernasbehov. Man har på det här sättet bromsat upp nedläggningen av butiker. Detfinns alltså en lång rad praktiska skäl som jag redan har talat om, ToreClaeson, för fria affärstider. Nedläggningstakten har minskat. De friaaffärstiderna har skapat arbetstillfällen - det kan man också mycket lätt se.Krångel och byråkrati är helt ofrånkomliga vid en reglering. Man behöver intetitta mycket i utredningsförslaget för att förstå att ett genomförande skullebli praktiskt taget ogörligt - för att inte tala om den kontrollapparat sommåste fill. Jag tror att vi behöver våra poliser till annat än till attkontrollera vilka varor som säljs i butikerna. 164 (vpk) replik: Jag tror att är mycket väl medveten om att ingen somförespråkar eller föreslår ett återinförande av en viss affärstidsreglering ärute efter att skapa de problem som han öch andra här i debatten har försöktmåla upp. Det är inte det som det handlar om. Men jag vill notera att ChristerEirefelt inte sagt ett ord om de anställdas intressen, som ju kommer i kläm,med undantag av att han påstod att en affärstidsreglering skulle innebäramycket färre arbetstillfällen, vilket f. ö. inte är riktigt. Senakvällstider och söndagsöppet innebär för de hundratusentals affärsanställdasom det gäller betydande sociala olägenheter. Inte oväntat är det deensamstående föräldrarna som är hårdast drabbade. Barnomsorgen i vårt samhälleär inte anpassad till obekväma arbetstider. I takt med att utsträcktaöppettider bUr allt vanligare hamnar allt fler av dem som jobbar inom handeln ien konflikt mellan arbetsgivarens krav och möjligheterna att ordnabarnpassning. har de sena kvällstiderna för många ökat de miljöriskersom sammanhänger med att exempelvis vara ensam i en butik på sen . Kvar står att ingen förespråkar - och inte heller har gjort det i någonmotion som behandlas i detta sammanhang - någon återgång till tidigareförhållanden eller sådana försämringar eller sådan byråkrati som det talas om.Vad det handlar om är att också ge hundratusentals affärsanställda sammamöjligheter till fritid och rekreation, samma möjligheter att delta i ettsocialt liv, i föreningsliv och annat, som andra människor har, sammamöjligheter att jobba tillsammans i arbetslag med andra anställda påordentliga, vanliga arbetstider. Jag tycker att detta kommer bort i dessadiskussioner. TiUsist än en gång; Vilka är det, , som inte har möjUghet atthandla mellan kl. 8 och kl. 8 ? Vilka är det? Anf.165 () replik; Med den argumenteringen, ,skulle vi vara tvungna att slopa en mängd servicenäringar där vi har precissamma förhållande. Och det är inte svårt för butiksägarna att få anställda attjobba under dessa tider. Tvärtom: det passar utmärkt för en mängd människor attjobba just dessa tider. 166 (); meddelade regeringen att man inte tänkte lägga framnågot förslag till ny affärstidslag. Regeringens beslut var inte bara ettnederlag för de anställda inom handeln utan också ett bakslag för konsumenternaoch de många affärsidkarna - de förväntade sig att en socialdemokratiskregering skulle stå fast i affärstidsfrågan och införa en reglering på handelnsområde. valseger hade skapat underlag för detta. Regeringenskovändning i affärstidsfrågan kom därför som en kalldusch och ter sig mycketmärklig också mot bakgmnd av att mycket starka sakskäl talar för en reglering. Tyvärr, herr talman, saknas i kammaren den man vars andesvävar över debatten. Jag syftar på finansminister , somförberett regeringens negativa beslut i affärstidsfrågan. Han borde ha'varit häroch förklarat regeringens ställningstagande att inte lägga fram någonproposition i ärendet. Men det som kanske förvånar mer än finansministernsfrånvaro här i kammaren är hans starka inflytande över de socialdemokratiskaledamöterna i näringsutskottet. Så sent som reserverade sig desocialdemorkatiska ledamöterna i näringsutskottet till förmån för en nyaffärsfidslag. Det föranleder mig att ställa en konkret fråga till ;Vad är det för sakskäl som tillkommit efter och som numotiverar socialdemokraterna till ett direkt motsatt ställningstagande? Enligtmin mening talar de senaste årens utveckling på handelns område snarare för enaffärstidsreglering än för motsatsen. Jag skall här försöka redovisa några av skälentill detta. I utskottsbetänkandet på s. 18 skriver man attöppethållande inte är så spritt som motionärerna räknar med. Somstöd för påståendet hänvisar man till långtidsutredningen - utan att närmare hakontrollerat förhållandet. Utskottet har f. ö. ytterUgare felaktigheter i sittbetänkande i fråga om vissa sakupplysningar. Dessa lämnar jag emellertid därhäneftersom de är av mindre betydelse. Men jag vill, herr talman, slå fast;Söndagsöppethållande är precis så frekvent som motionärerna framhållit. Blandvaruhusen är det t. o. m. fråga om en mycket kraftig ökning av den andel somhar söndagsöppet. var av varuhusen kontinuerligtsöndagsöppna. 1974 var siffran och 1981 så hög som . Motsvarande siffrorför vanliga livsmedelsbutiker, servicebutikerna borträknade, var 3 resp. 5 och27 %. Är denna utveckling ett uttryck för ett realt behov, somhar påståtts här, och är verksamheten över huvud taget lönsam? Det kan utifrånsakliga utgångspunkter starkt ifrågasättas. Utvecklingen mot söndagsöppna butiker är snarare ettuttryck för ett skapat behov. De fria öppettiderna bidrar i väsentlig grad tUlatt förvrida konkurrenssituationen inom handeln. Butikstiderna har blivitett slagträ i kampen om marknadsandelarna. Det är i högsta grad en ojämn kampsom förs, eftersom det är de kapitalstarka större företagen som bäst kananvända öppettiderna som vapen. De små har ingenting att sätta emot. Söndagshandeln har framför allt ökat via s. k.spridningseffekter. När ett företag på en ort har börjat med söndagsöppet iförhoppning om att vinna marknadsandelar har andra företag känt sig tvingadeatt följa efter. Det har också visat sig att detaljhandelsföretag med mycketstark marknadstäckning på en ort helt enkelt har struntat i söndagshandeln utannämnvärda nackdelar. De s. k. servicebutikernas frammarsch är ytterligare ettexempel på hur de fria affärstiderna missgynnar vissa utsatta konsumentgrupper.Vem blir vinnare när den vanliga närbutiken tvingas ge upp och avlöses avservicebutiken? Ja, inte är det de köpsvagare konsumenterna och inte heller de konsumenter som av olikaskäl inte kan nå större köpcentra. De blir hänvisade till servicebutik medhögre prisnivå och ett mer begränsat varusortiment. Söndagshandelnhar redan nu nått en omfattning som tenderar att sprida sig även till ledenbakom detaljhandeln. Redan nu kör man ut mejerivaror . Vilkagrupper, kan man fråga, kommer härnäst? Blir det bageriarbetare som skalltvingas att arbeta eller lagerarbetarna i grossisthandeln som skallarbeta såväl som ? Någon analys av dessa problem finns intemed i regeringens uttalande om att inte lägga fram något förslag fill nyaffärsfidslag. tycks inte heller på något ingående sätt hadiskuterat dessa problem. Utskottets betänkande är därför i detta avseendemycket illa underbyggt. 18 i betänkandet skriver utskottsmajoriteten att konsumenternas intressenbör tillmätas stor betydelse vid bedömningen av affärstidsfrågan. Denuppfattningen delar också vi motionärer. Men det förvånansvärda är attutskottsmajoriteten i detta sammanhang inte med ett enda ord berör dehandelsanställdas situation och intressen. Att socialdemokraterna i utskottethar kunnat acceptera en sådan skrivning är för mig närmast en gåta. Deanställda inom handeln bör väl också fillmätas viss betydelse vid en bedömningav affärstidsfrågan. Egendomligt nog tycks inte utskottsmajoriteten anse dettanödvändigt. Med den ensidighet som näringsutskottet behandlat denna del avfrågan, är det inte så konstigt att majoritetsskrivningen ser ut som den gör. Lyddärför ett gott råd när ni förordar fria affärstider! Göm er inte bakomkonsumenternas intresse! Konsumenterna har inte krävt fria affärstider. Tvärtomhar konsumenterna i undersökningar som gjorts visat sig ha stor förståelse förde handelsanställdas arbetsvillkor. Majoriteten av konsumenterna har i dessaundersökningar uttalat att man mycket väl kan göra sina inköp på tider som rymsinom ramen för vårt förslag till ny affärstidslag. För de handelsanställdainnebär de sena kvällstiderna och söndagsarbetet avsevärda sociala olägenheter.Inte oväntat är det, såsom här sagts från vpk, ensamstående föräldrar som ärhårdast drabbade. Barnomsorgen är, för att ta ett exempel, inte anpassad tillobekväma arbetstider. I takt med att utsträckta arbetsfider bUr vanligare,hamnar allt fler handelsanställda i en omöjlig konflikt mellan arbetsgivarenskrav och möjligheterna att ordna barnpassning. har de allt senarekvällstiderna inom handeln ökat miljöriskerna för många av dess anställda. Utskottets majoritetsskrivning innehåller ytterligare påståenden, sominte bör få stå oemotsagda. På s. 18 i betänkandet kan man bl. a. läsaföljande: "Detsynes exempelvis svårt att mofivera att de servicebufiker som hålls öppnaföre kl. 8 på morgnarna skulle tvingas att avstå därifrån, trots att en mycketstor del av svenska folket börjar sitt dagliga förvärvsarbete fidigare änså." Manhar tydligen i näringsutskottet helt glömt bort att vi i mellan 1909och 1971 hade reglerade affärstider. Även under dessa drygt 60 år Nr 134 började den övervägande delen av svenska folket att arbeta före kl. 8på Onsdagenden morgonen.Vi får inte heller glömma bort att man i de flesta civiliserade länderfaktiskt har reglerade affärstider. Man har det i , , ,, och , för att nämna Affärstidsreglering några länder i . Detoreglerade förhållande som vi har i är historiskt settovanligt också utifrån våra egna förhållanden. Utskottetskriver vidare i sitt betänkande att de föreslagna restriktionerna i fråga omaffärstid knappast har starkt stöd i den allmänna rättsuppfattningen och attdärför efterlevnaden skulle kunna sättas i fråga. Det är ett påstående som ärgripet direkt ur luften. Självfallet skulle en affärstidslag av den typ sommotionärerna föreslagit komma att efterlevas. majoritetvisar här faktiskt prov på skrämmande dåliga kunskaper om det allmännarättsmedvetandet i . Såsom framgått av mitt anförande är jag mycket missnöjd med vadnäringsutskottets majoritet har åstadkommit med sitt betänkande angåendeaffärstiderna. Jag känner därför ett behov av att avsluta med att säga någotpositivt om utskottets skrivningar. Det uttalande i affärstidsfrågan somregeringen gjorde , genom finansminister , varmycket långtgående. Han lade, som man brukar säga, locket på för obegränsad tidframöver.