prot · G70915 · 1983-12-31 00:00:00 — Vi arbetar med och diskuterar anhörigvård för att ge en mänskligarevård och ge ökad valfrihet och på det sättet också utnyttja resurserna bättre.Den dyraste vården är inte alltid den bästa vården. 12ANN-CATHRINE (): Jag tror att det har framgått av mittanförande, av den moderata reservation som är fogad är till betänkande 1 ochäven av den motion som ligger till grund för reservafionen, nämhgen motion1982/ 83:1082, att vad vi åsyftar är att skapa valfrihet i vården, eftersom vianser att en valfri vård är mänskligare för människorna. Vi säger också att det växande behovet av vård och servicepå olika områden samt behovet av rehabilitering, det kommer samhället att hasvårt att tillgodose om man inte utnyttjar enskilda alternafiv, utnyttjarenskild vård, därför att den regelmässigt är billigare. Vi avser en motsvarandelagstiftning - inte samma lagstiftning, utan en lagstiftning som är anpassad eftervård och service, så att kommunerna åläggs att pröva om vården kan gesbilligare och bättre i enskild regi. Vi jämför inte på något sätt vård medupphandling av materiel - jag har sagt det fidigare . Kommunerna bör åläggas den här prövningen och bör utnyttjaenskild verksamhet, där det kan ske på ett bra sätt för människorna ochbilligare än i På det sättet utnyttjar vi våra samladeresurser på ett bättre saft. 13 (): Det säger nu ändraringenting, utan kvar står att om vi skall få den verkliga valfriheten, måste viha en utbyggnad av de totala vårdresurserna, så att man kan välja i allasituationer. Att kommuner och landsting skall pröva ett annat alternativ i allasituationer finns det inte någon möjlighet till. Då måste vi tillföra densamlade vårdsidan oerhört stora nya resurser. Men jag är överens med om att det äroerhört viktigt att inom ramen för de möjligheter som finns ge möjlighet tillprivat vård på alla områden. De möjligheterna kan utvecklas med de nyalagar som vi har. Anf.14 (): finns mycket litet valfrihet påvårdområdet, mycket litet av enskilda alternativ. Man kan säga att valfrihetenär mycket ringa. Vi tycker att det är viktigt att öka möjligheterna tillvalfrihet och privat resursutnyttjande. Självfallet kan man aldrig skapa en total valfrihet, menman kan sträva efter att skapa största möjliga valfrihet och använda sig av deenskilda alternativ somfinns och de som växer fram - det är först när viunderlättar för dem som de kommer att växa fram och vi kan skapa dennavalfrihet och få alla de alternativ som vi önskar. 15 (): Det är bra med denna korrigering:Ann-Cathrine sista inlägg är annorlunda än vad som sägs ireservationen, som jag har vänt mig mot - att man i alla situationer skall göraen sådan här prövning. Det är riktigt att det endast finns ett fåtal olikaalternativ när det gäller sjukhem. Men det jag har sagt är att möjligheternafinns för dem som vill starta och utveckla sådana, och sådana initiativ menarjag att man inte skall förhindra. Men om man på sjukvårdssidan skall satsa påen dyrbar specialitet med dyrbar utrustning, tror jag inte att det finns såmånga privata som är benägna att ställa upp för att medverka i den valfriheten.Och det skulle bli kostsamt för samhället. 16 (): Det är självklart att man skall prövaalternativen när alternativen finns. Använder man sig av det sättet kommer alternativenatt växa fram. Om man finansierar sjukvården på ett annat sätt, genom att ändrasocialförsäkringssystemet så att sjukförsäkringen utgår även till en enskildvårdgivare - vilket vi har utvecklat i annat sammanhang - kan det även bliaktuellt med en dyrare vård. Men strävan måste ju finnas där. åläggandenatt pröva andra alternativ tycker vi är väldigt viktigt då det gäller attunderlätta för de här alternativen att växa fram. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslutet redovisas efter debatten om socialutskottetsbetänkande 3.) 17 TREDJE VICE TALMANNEN: Till socialutskottets betänkande 2 finns ingen talareanmäld. Kammaren övergår därför nu till att debattera socialutskottetsbetänkande 3, som gäller vissa abortfrågor. 18GÖTE (): Senast vi diskuterade abortfrågan här ikammaren var , och då hänvisade utskottsmajoriteten till de tvåutredningar som arbetade med bl. a. abortfrågan men även med fostretsoch barnets rättsskydd. Jag syftar på abortkommittén och utredningen . Man hävdade då från utskottsmajoritetens sida att vi inte skulle fattabeslut som innebar ett utredningsuppdrag om ökat rättsskydd för fostret, därföratt vi först skulle avvakta bl. a. abortkommitténs förslag. Jag hävdade i det sammanhanget, i den reservation som dåvar aktuell, att abortkommittén inte utifrån sina direktiv hade i uppdrag attbehandla ett utvidgat rättsskydd för fostret. har kommittén lagt fram sittbetänkande, och precis som vi visste har man inte haft möjlighet att ta upp dehär frågorna. Frågan är således fortfarande outredd, och jag tycker att det ärbeklagligt att man från utskottsmajoritetens sida, och fidigare från riksdagenssida, inte har varit beredd att noggrant se över den här frågan. Vi är alla överens om att frågan om ett ökat rättsskydd förfoster är en svår fråga. Vi möter den med stor ödmjukhet. Vi har ingenanledning att gå in och fördöma varandras olika uppfattningar. Jag tycker att det är intressant att se den här frågan iett större sammanhang. Jag tycker att vi lever i ett samhälle där vi egentligenhar lagt för liten vikt vid just familjen, familjegemenskapen och makarnasansvar i olika lägen. Jag skall inte utvidga den debatten och den diskussionen;jag har talat om den saken tidigare, bl. a. i samband med den allmänpolitiskadebatten, då jag betonade att barnfamiljernas situation måste stärkas. Detmåste vara på det sättet att två makar skall ha reella ekonomiska möjligheteratt ta hand om det barn som väntas. Jag tror att vi här från politisk sida harmöjlighet att i betydande omfattning förbättra och underlätta situationen förmakar. Jag beklagar att vi från moderata samlingspartiets sida inte har fåttgehör för de här frågorna tidigare. har lagt konkreta och bra förslag, somsäkerligen verkar positivt när det gäller abortförebyggande åtgärder ochverksamhet. Men jag vill också ställa en fråga: Ger vi barnen det utrymme, denställning, som barnenskall ha i vårt svenska samhälle? Vi vet genom jämförande undersökningar attbarnen i känner sig älskade i mindre omfattning än barnen i mångautvecklingsländer. Har det blivit på det sättet, ärade kammarledamöter, attvi inte behöver barn, eftersom vi har ett socialförsäkringssystem? Har detblivit så, att vi därför inte heller tillräckligt värderar barnen och ser demsom den absoluta tillgång de måste vara i ett samhälle? Vi arbetar, som jag ser det, inom ramen för vissamotsatsförhållanden. som vi har en mycket hög abortfrekvens har dettillsatts en särskild utredning som skall belysa problemen med sjunkandenativitet i vårt samhälle. Vi arbetar generellt - inom sjukvård och i andrasammanhang - för att rädda liv. Det är den övergripande målsättningen. Men manär inte, eller har inte varit, beredd att ge fostret ett övergripanderättsskydd. Jag vill peka på några punkter i det nya läget.Abortlagstiftningen är en viktig faktor, men inte den enda. Ävenprovrörstekniken och fosterdiagnostiken, experiment med , cellforskning,genmanipulation och genteknik är stora och vittomfattande områden som berörs isamband med frågan om ett rättsskydd för fostret. Jag har sagt det tidigare i talarstol, och jagsäger det igen: Vi skall verkligen vara tacksamma för vad vetenskapsmän ochforskare pä olika områden uträttar i livets tjänst. De är en tillgång som skallbackas upp. Jag vill också bestämt hävda att det inte råder någotmotsatsförhållande mellan ett ökat rättsskydd för fostret och en fortsattvetenskaplig utveckling i livets och människans tjänst. Tvärtom menar jag attden rädsla som många svenska medborgare känner inför vetenskap ochutveckling - och jag är övertygad om att detta även gäller många i dennakammare - ofta beror på det faktum att vi inte har förmågan att sätta sambandmellan denna utveckling och efiska värderingar och principer. Det är därför jagmenar att det, även när det gäller forskning och utveckling i livets tjänst, ärviktigt att vi får en utredning som klarare kan slå fast fostrets rättsskydd iolika sammanhang. Jag vill fill sist bestämt hävda att detmänskliga livet behöver ett ökat rättsskydd. är en produkt av mänskligtliv. Jag ber,herr talman, att utifrån detta få yrka bifall till reservationen. Idetta anförande instämde (). 19EVERT (): Man kan instämma i mycket av det som GöteJonsson här har anfört, och jag tror att vi som sitter i socialutskottetalldeles speciellt känner att dessa frågor kryper allt närmare oss. De kryperinnanför skinnet på oss så att säga. Det som räknade upp - fosterdiagnostik, DNA-teknik och mycket annat - gör att vi måste vara mycket varsamma i vårt arbete.Vi måste vara varsamma med den medicinska teknik som kommer och med den som Vi kan också vara överens om hur viktig frågan om familjensmöjligheter att fungera i det moderna industrisamhället är. Däremot är vi inteöverens i sakfrågorna, om hur man i det moderna samhället ger familjen bättremöjligheter att fungera. har alltså vidgat den fråga vi i dagbehandlar, där han har avgivit en reservation. Jag ville bara göra dessa enklakommentarer. Jag vill sedan slå fast att utskottet, bortsett från GöteJonssons reservation, är så gott som enigt. Jag vill gärna understryka att deti denna mycket svåra fråga, som har föranlett så mycket diskussion och debattute i det svenska samhället och även här i , nu finns en grundläggandeenighet i en mycket stor majoritet i , om jag fattar saken rätt, ochdet gör jag väl med tanke på behandlingen av ärendet i utskottet. Abortlagens gränser har fastställts med hänsyn tilllivsdugligheten hos fostret. I abortlagen går gränsen vid i förstaomgången, och sedan kommer 18-veckorsgränsen. Därefter skall socialstyrelsenavgöra frågan; det är då fråga om att göra bedömningar i olika frågor som är avbetydelse. Men huvudfrågan gäller livsdugligheten. Det pågår en hel del forskning på det här området, och dethar där visat sig att är livsdugliga efter ett mindre antal veckor änman tidigare ansett, men man kommer ändå inte ned till de somabortlagen fastställer. Abortlagens område berörs därför egentligen inte i detavseendet. Men det är alldeles klart att man i och i debedömningar som görs av läkarna på den här punkten måste vara mycket varsam ochta hänsyn till den vetenskap och den medicinska teknik som utvecklas. På en punkt vill jag kraftigt gå i polemik med GöteJonsson. Han talar om den minskade nativiteten. Han talar om att vi vill vidtaåtgärder för att öka nativiteten i vårt land, och så sätter han det i sambandmed abortlagsfiftning-en och fostrets rätt. Om vi skulle befinna oss isituationen att det föddes för många barn i vårt land, skulle dåufifrån sina värderingar kräva att vi skulle luckra upp abortlagstiftningen ochuppmuntra till fler aborter i vårt samhälle? På den punkten måste man vara klar och bestämd. Dessafrågor hör.inte ihop. Aborflagstiftningen måste bestämmas från sina egnautgångspunkter och helt oberoende av om det föds få eller många barn i vårtsamhälle. Det är helt andra värderingar som skall vara avgörande i den frågan. Det görs nu en analys och värdering av de här frågorna avutredningen om barnens rätt. Vi har att avvakta också vad den har att säga.Dessutom är abortkommitténs betänkande nu också föremål för överväganden. Jag ber med dessa ord, herr talman, att få yrka bifalltill socialutskottets hemställan i betänkande nr 3 och avslag på denreservation av som är fogad fill detta betänkande. 20GÖTE () replik: Herr talman! Bara en helt kort replik. om min inställning i å ena sidan nativitetsfrå- gan och åandra sidan abortfrågan. Han frågade om jag skulle inta den motsattaståndpunkten, om vi hade en för hög nativitet. Hela det tänkandet är absurt. Ivilket läge har ett välfärdssamhälle en för hög nativitet? Jag vill också understryka att jag inte gjorde någondirekt koppling mellan nativiteten och abortlagstiftningen. Jag gjorde enindirekt, koppling, i samband med att jag pekade på olika problem för familjoch samhälle som vi faktiskt har. Jag tyckte mig skönja motsättningar iövergripande målsättningar när det gäller de här frågorna. Jag har alltså integjort en direkt kopphng, utan pekat på övriga svårigheter när det gällerfamiljepolitiken och framför allt när det gäller frågor som rör barnen isamhället i stort. 21 () replik: tog ett halvt steg tillbaka idenna principiellt mycket viktiga fråga. Jag anser att man varken direkt ellerindirekt får göra sådana kopplingar som han gjorde, därför att det är andra,etiska, värderingar än hänsyn till nativiteten, dvs. om det föds många eller fåbarn i samhället, som måste avgöra hur vi skall utforma abortlagstiftningen. 22 () replik: Jag anser mig inte ha tagit ett halvt stegtillbaka, . Snarare försöker på ett märkligt sättmisstolka vad jag har sagt. Det finns enligt min uppfattning ett klart samband mellannativitetsutveckling och familjepolitik samt de frågor som berör förutsättningarnaför barnfamiljerna i samhället. Det var i samband med den övergripanderedovisningen som jag pekade på detta samband. 23 () replik: I fråga om den senarekopplingen är vi helt överens. Då är det bara fråga om hur denna familjepolitikskall utformas, men det är en annan sak som vi får återkomma till. Anf.24 (): när höstlöven faller kommer frågan om de oföddasrätt upp i . föreligger ett nytt betänkande därom. Till följd avriksdagens resa i går har jag inte anmält mig , men jag hoppas ändå fåtillfälle att säga några ord med anledning av den motion som ochjag har väckt i denna fråga. sade att det i utskottet var engrundläggande enighet om betänkandet. Så här skriver utskottet: "Utskottet anser nu liksom inte att denförändring som ägt rum sedan abortlagens ikraftträdande i fråga om antaletlegala aborter eller någon annan omständighet motiverar en omprövning av denhuvudprincip på vilken abortlagen bygger, nämligen att om kvinnan efter mogetövervägande finner att abort är den lämpligaste lösningen på de problem som enväntad graviditet medför, hon också skall få abort." I dettabetänkande avvisar utskottet tanken på en lag om rätt till liv. har tidigare avvisat tanken på att införaövergripande lagregler om oföddas ställning. Jag är medveten om att det integår att yrka på det i samband med behandlingen av detta betänkande. Men detförundrar mig att vi måste ha det så här. Den kommitté som har avlämnat sitt slutbetänkandekonstaterar att en stor del av intentionerna bakom aborfiag haruppfyllts. Jag frågar, herr talman, än en gång: Var befinner vi oss egentligen? Jag har framför mig den siste talarens anförande i denallmänpolitiska debatten, ett mycket bra tal på blankvers. Jag har strukit undermänga saker i det. a. talar han om det som sker i världen och säger:"Vi ser en värld i krig. Förbi på TV flyr människor i skräck. Vi ser demdödas. Sånt händer utomlands. Men inte här." Jag frågar: Är det då skillnad på liv och liv? 32 500foster aborterades 1982. Vad säger vårt samhälles grundval. , om det? Ärmänniskan herre över liv och död? Har någon av oss rätt att utsläcka liv? Vihar talat om de sjukas och garrilas rätt, den är självklar. Allt liv skallvärnas. Jag upprördes när jag gick i folkskolan och läste om vårafäder som satte ut flickebarn därför att de var svaga. Många av dem som intefår födas är förvisso toppenbarn - jag räknar med att det är de bästa utsikterför deras liv i vårt s. k. välfärdssamhälle. Har någon av oss rätt att utsläcka liv? Hur kan det varamöjligt att fostret betraktas som en del av kvinnans kropp som hon kanavlägsna? Jag angriper här inte de människor som tänker så, men vi måste väl hakommit alldeles vilse i vår syn på livet. Kyrkans svar har i årtusenden varittydligt. Den har hävdat livets helgd. Jag har här en liten bok som en god vän skickade mig utanatt veta att jag skulle delta i någon debatt. Den är av norrmannen och heter Dommen i Malangen herredsrett. Jag rekommenderar den tillläsning. Att jag tar fram den beror på att där hävdas på nytt just från kyrkanssida det som är självklart enligt . Jag kan inte bedöma den norskeprästens handlingar i samband med att han har velat rikta uppmärksamheten påprinciperna om livets helgd och de oföddas rätt, men jag vill anföra vad andra kristna hävdat. 117 punkter har ställt upp fundamentalakristna och etiska grunder för sitt ställningstagande, och han säger: I trohetmot ord och konstitutionen, så som jag förstår den, vet jag mig varaförpliktigad till att bekämpa abortlagen så långt förmåga och krafter räcker.Han säger att han skall från predikstolen fördöma abortlagen som enhimmelsskriande synd. I boken finns vittnesmål från de tre biskoparna Utnem,Nergärd och L0nning. De säger att den norska abortlagen, som ju liknar densvenska, är i strid mot bud och varje rättssamhälles bud och att detåligger kyrkan att säga ifrån därom. Jag måste säga att jag ibland tycker att det stockar sig ihalsen. Jag kan inte tala. Var befinner vi oss? Skulle vi inte kunna i ettannat sammanhang se till att vi får en lagstiftning som verkligen skyddarlivet? I det sista talet i den allmänpolitiska debatten sades attvi skall vara Nr 15 . människor av en god vilja. Det är omöjligt att fortsätta som vi gör iSverige nnsdanen den . Det måste bli en ändring. 25 (): Vissa abortfrågor Det här betänkandet behandlar två motioner.Den ena är nr 744, där det krävs en utredning som snabbt bör arbeta framförslag till en ny abortlagstiftning som utgår från barnets rätt till liv. Närdet gäller den motionen finns det en reservation av , och den villjag varmt yrka bifall till. har utskottet och hänvisat tillabortkommittén, men den hade, som man klart utsagt, inte rätt att föreslåförändringar i lagen. säger man att med hänvisning till abortkommitténs nuframlagda betänkande bekräftas att det inte finns skäl att ifrågasätta denhuvudprincip varpå lagen vilar. Det tycker jag är mycket märkligt, när mantidigare sagt att den kommittén inte hade rätt att föreslå förändringar ilagen. sade att man väntar på vad utredningen ombarnens rätt skall komma fram till. Men den utredningen har inte fått direktivatt ta upp den här frågan. Utskottet säger direkt att det inte finns skäl förutredningen att gå in på utformningen av abortlagen. Så var det med det. säger också att vi skall vara varsamma idessa frågor. Ja, det skall vi. Men vi skall inte vara varsamma om dem som villsläcka liv. Vi skall inte vara rädda om lagen, utan vi skall vara rädda om desmå barnen. Vi är skyldiga att vara varsamma om dem. Därför yrkar jag bifalltill reservationen. I den andra motionen, 1982/83:745, begärs att läkare ochannan sjukvårdspersonal som av etiska eller religiösa skäl begär befrielsefrån att delta i abortingrepp skall medges denna rätt och att en negativinställning till aborter inte skall vara till nackdel för dem när de sökerannan tjänst. Utskottet säger om den saken att man inte känner tillnågra fall där sådana frågor har förts vidare och läkare har motarbetats pågrund av sin inställning till aborter. Jag har ändå personligen blivit uppringdav två läkare som har berättat sitt lidandes historia. De har båda direktblivit motarbetade på grund av sin inställning i abortfrågan. Så nämner utskottet att i sitt cirkulärförutsätter att den som åberopar sådana skäl för att befrias från att delta iabortverksamheten också skall slippa delta, under förutsättning att det inte ärfråga om fara för moderns liv eller hälsa. Men utskottet säger också: "Det kan slutligen tilläggas att det torde finnassituafioner när det knappast är möjligt att helt bortse från att en sökandetill en tjänst vägrar att medverka vid aborter. Detta kan t. ex. vara fallet omorganisationen är sådan att det'inte finns någon annan personal som i så fallkan svara för abortingreppen." Det är ett rätt märkligt resonemang. När det gällerallvarliga sjukdomar förekommer det ofta att den specialistvård som den sjuke behöver inte finns just vid det sjukhus där han befinner sig. Han måste då med ambulans eller på 45 annat sättflyttas till ett annat sjukhus med behöriga och kunniga läkare som kan ge denvård eller utföra det ingrepp som patienten behöver. Här gäller det ju friskamänniskor i allmänhet, men då skall det inte gå att skicka dem till ett annatsjukhus. Det är märkvärdigt, eftersom det borde gå ännu lättare när det iabortfallen inte är fråga om svårt sjuka patienter. Detta leder mig fill att yrka bifall även till motion 745i dess helhet under punkterna 1 och 2. 26 () replik: I den sistnämnda frågan tycker jag att vi hargått så långt vi kan när det gäller läkares och annan personals medverkan. Vihar tydligt och klart sagt ifrån, att är man av religiösa eller etiska skälemot aborter så bör man inte delta. Det finns klara bestämmelser frånsocialstyrelsen på den punkten. Att det sedan kan finnas undantagsfall, där manändå måste medverka, tycker jag också kan accepteras. Men det måste varaabsoluta undantagsfall. Jag hade inte tänkt närmare gå in påutvecklingen av antalet aborter visavi abortlagen. Efter abortlagensikraftträdande har antalet aborter varit ungefär . Däremot har manvunnit två saker. Aborterna görs i ett tidigare skede av graviditeten, och detmåste väl ändå vara någonting som vi hälsar med tillfredsställelse. Som enandra vinst kan man nämna att tonårsaborterna har minskat, och det måste välockså hälsas med tillfredsställelse. Detta leder mig fram till att lagsfiftningen på den härpunkten kanske inte har den stora betydelse som vi tror och framför allt inteden avgörande betydelse som och tror. I stället ärdet andra faktorer som avgör det hela. Dessutom tror jag att man kan säga att antalet aborter ärnågot högre i länder där man har förbud mot abort. Vidare är de aborter som därutförs illegala, och det är väl en situation som ingen i kammaren vill ha ivårt land, men som vi naturligtvis kan riskera att hamna i. Jag vill också tillägga att de resonemang som t. ex. ToreNilsson för innebär krav på ett absolut förbud. Det återfinns inte i hansmotion. 27 TREDJE VICE TALMANNEN: Repliken gäller anförande. 28 (): Förlåt mig - ocksåAllan Åkeriind var inne på de här frågorna. Jag vill bara säga att när ärendetskall avgöras kräver man inte ett sådant förbud. Argumentationen haltar alltsåpå den här punkten. 29GUNNAR i (m): Utan att ingå på abortproblemen som sådanavill jag gärna säga, att har rätt när han hävdar att vi till slutmåste gripa oss an med frågan om fostrets rättsliga ställning. Detta harinte bara med abortfråganatt göra utan - som så kraftfullt har framhållit -med allt annatsom nu snabbt händer inom fortplantningsbiologin och dess genomslag inommedicinen. Jag tror att medicinens företrädare skulle vara betjänta av att vetavar lagstiftarna - dvs. vi - står i de här frågorna.- I övrigt, herr talman, har det förvånat mig att utskotteti sitt eget ställningstagande, på s. 11 r. 23, talar om kvinnans övervägandehuruvida "abort är den lämpligaste lösningen på de problem som en väntadgraviditet medför". I abortsituationen är graviditeten inte väntad, utanfaktisk. Kvinnan ö/- gravid. Det är barnet som är väntat. En gammal professorkan inte avhålla sig från litet kriarättning. Jag tycker nog att man skall varakorrekt i sina formuleringar, och det vore kanske bra om utskottets talesmanville se till att detta blir korrigerat. Anf.30 (): talade om att jag i mitt anförande krävdeabsolut förbud. Jagvetlnteom jagsadeså, men jag vill ändå framhålla att detgivetvis finns situafioner där moderns liv är i fara och där man kan tänka sigen abort. Men vad jag talade om var principfrågorna, regeln om livets helighetoch spörsmålet om vi har makt över livet. Det talas i detta sammanhang om abortrådgivning ochförebyggande åtgärder, och det är bra, men jag tror att vårt samhälle måstegenomgå en omdaning ända från grunden. De förebyggande åtgärderna måste därvidomfatta en annan undervisning ända från barndomen. Jag talade tidigare omskolan, om kristendomen, om budorden och om hela den kristna etiken.