prot · G709116 · 1983-12-31 00:00:00 — Samhällstjänst har givit dokumenterat godaresultat i andra länder som en billig och samhällsnyttig staffpaföljd, även omdet kan förekomma praktiska problem att lösa före genomförandet. Det är viktigtatt lösa dessa frågeställningar och undersöka förutsättningarna attpröva ett system med samhällstjänst i som ett alternativ i dagenskriminalvård. Frivårdskommitténhar i uppdrag att finna alternativ till fängelsestraffet, bl. Kommittén kommer att avsluta sitt arbete under detta år. Därföravvaktar vi kommitténs förslag. Förett år sedan beslutade om en generell villkorlig halvtidsfri-givningför dem som dömts till en strafftid understigande . Från sidaframhöll vi då att vi såg det som en temporär lösning. Vi ansåg att detfortsatta kriminalpolitiska reformarbetet bör inriktas på en snabb översyn avstraffskalorna, så att vi får en bättre överensstämmelse mellan utmättstraffoch det straff som i realiteten avtjänas. Vi föreslog att skulleuttala att effekten av reformen noga skall följas upp vad gäller domstolarnasstraffmätning och behandlingsresultatet inom kriminalvården. Vi vann interiksdagens gehör för detta vårt yrkande. Därför återkommer vi till åretsriksdag och begär att en översyn görs av effekterna av reformen vad gällertillämpningen, domstolamas staffmätning och behandlingsresultaten inomkriminalvården. I centerreservation nr 2, som jag här yrkar bifall till, har vinärmare utvecklat vår inställning. Vi framhåller bl. a. att uppgifter om defrigivningsärenden som handlagts hos kriminalvårdsnämnden tyder på attvillkorlig frigivning enligt de nya reglerna skett i större utsträckning än somvarit avsett. Fråncenterhåll har genom motioner tidigt påtalats det oacceptabla förhållande sområder inom kriminalvårdsanstalterna när det gäller narkotikamissbruk. Mångaintagna kan fortsätta sitt narkotikamissbruk ochäven handeln med narkotika till andra intagna. Detta är ett oacceptabeltförhållande, eftersom det innebär att tidigare narkotikafria intagna riskeraratt bli narkotikamissbrakare . Vidare innebär ett fortsattnarkotikamissbruk ofta en rundgång i kriminalvården genomatt en intagen efter frigivningen begår nya brott för att finansiera sittmissbruk. a. med anledning av centermotionerna slagit fast vikten av '. 'attintagna utan narkotikaproblem inte skall behöva komma i kontakt med narkotika,att missbrukare avskärs från tillförsel av droger och att intagna förhindrasatt bedriva narkotikahandel inom anstalterna och ute i samhället". Avtidigare regeringar har åtgärder vidtagits för att förverkliga utskottetsuttalande. De ansträngningar spm görs för att bemästra narkotikasituationenvid anstalterna får emellertid inte motverkas av brist på resurser. Vi anserdärför att kriminalvården bör tillföras de resurser som kriminalvårdsstyrelsenhar begärt för insatser mot narkotika. Jag yrkar därför bifall tiUcenterreservation nr 1. Jag vill slutiigenunderstryka vikten av att medelsanvisning sker under det Anslagtill kriminalvården, m. m. Anslag till kriminalvården, m. m. anslag där medlen skall användas. Det sätt sompraktiserats i detta fall, nämligen att medel för olika narkotikabekämpandeprojekt beräknats under anslaget till , försvårar vårtarbete i hög grad. 46 (): Det är väl naturligt, ja, rent av självklart,att ett utskottsbetänkande som behandlar förslag till anslag tillkriminalvården föranleder de mycket engagerade som sitter i justitieutskottetoch som har deltagit i den kriminalpolitiska debatten att lägga fram sinasynpunkter på allvaret bakom den nuvarande situationen när det gällerbrottsutveckling och svår kriminalitet. För den som i egenskap av representant för densocialdemokratiska majoriteten i utskottet skall så att säga klargöra för dennakammare vad det är vi skall ta ställning till bUr emellertid situationen någotannorlunda. Jag vill redan nu förutskicka att vi har delat upp majoritetenssynpunkter på betänkandet och de reservationer som är fogade till det mellanmig och . Han kommer att beröra den obligatoriskavillkoriiga frigivningen, eftersom han sitter i kriminalvårdsnämnden och har enförstahandsinformation med synpunkter som han kan lägga till. Jag själv kan bara inledningsvis be att få yrka bifalltill utskottets hemställan i betänkande nr 20 och peka på att det som GunillaAndré slutade med, nämligen ett yrkande om bifall till reservation 1, skulleinnebära att vi för nästa budgetår skulle anvisa ytterligare 11 milj. kr. När vi tagit ställning till detta i utskottet har vikonstaterat att det inte lagts fram något förslag av regeringen underifrågavarande anslagspunkt. Saken kommer nämligen att behandlas under en heltannan anslagspunkt. Det är en metod som tillämpades även under föregåendebudgetår. Mot den bakgrunden och med tanke på att resurser förnarkotikabekämpning kan behöva tillföras även andra myndigheter än de som finnsinom kriminalvården, t. ex. polisväsendet och åklagarmyndigheter som inteheller har fått några medel för ändamålet, så anser vi i utskottet att vi intenu bör ta ställning till frågan om vilka resurser som vi skall anvisa underifrågavarande anslag. Jag ber därför att få yrka avslag på reservation 1. 1 övrigt tror jag att det finns skäl att understryka attdet är ett ganska enigt utskott som står bakom det här betänkandet. Det finnsdock ett par särskilda yttranden, men dessa behöver vi knappast diskutera meringående, eftersom frivårdskommittén har slutfört sitt arbete och så småningomkommer att lägga fram sina förslag. Då kan vi verkligen på sakliga grunder taupp frågan om huruvida vi skaU ha samhällstjänst eUer inte. I reservation 4 har de borgerliga partierna begärt enutredning om intagnas sociala bakgrund. är alla överens om att detsäkerligen är så att det är socialt utslagna och människor från svåra miljöeroch svåra förhållanden som kommer till anstalterna. Men vi menar frånmajoritetens sida att det inte finns någon anledning att direkt kräva enutredning, eftersom BRÅ;s forsknings- och utredningsenheter sysslar med dessaoch närliggande frågor. Inom kriminalvårdsverket sker ett kontinuerligtforsknings- och utvecklings- arbete.Varje år undersöks t. ex. arbets- och bostadsförhållandena bland villkorligtfrigivna och övriga klienter inom frivården. När det gäller de intagnas socialabakgrund har man gjort vissa punktundersökningar. Man har under en viss dagundersökt förhållandena för samtliga intagna i . Om jag ärrätt underrättad kommer man att genomföra sådana undersökningar även i Växjö-och Hallområdena. Vi tror alltså att det bör räcka med denna mera kontinuerligautredningsverksamhet som och bedriver. Närdet gäller enigheten så kan det vara värt att till protokollet notera attutskottet enhälligt beslutat att icke följa hemställan från revisorer,att skall ge regeringen till känna vad revisorerna uttalat i fråga omkostnaderna för driften av kriminalvårdsanstalterna, målet för arbetsdriftenoch samarbetet mellan kriminalvårdsverket och Samhällsföretag. Att vi stannatför att inta denna ståndpunkt beror på att revisorer i huvudsakgjort sina undersökningar från rent ekonomiska utgångspunkter, där man inteannat än i mycket begränsad omfattning tagit med de kriminalpolitiskaaspekterna. Vimenar från vårt håll att den naturliga tungroddheten när det gällerförändringar av det äldre anstaltsbeståndet, brottsutvecklingen och det hårdabeläggningstrycket måste vägas in i de spörsmål som revisorerna haraktualiserat. Vi påpekar också att det är med mycket stor återhållsamhet somriksdagen har beviljat medel till . Vimenar alltså att man inte enbart kan beräkna dygnskostnaderna på olikaanstalter. Vi säger att riksdagsrevisorerna har givit oss material som utgör envärdefull genomgång från ekonomiska utgångspunkter av vissa verksamheter vidkriminalvårdens anstalter. I viss utsträckning - det gäller samarbetet medSamhällsföretag och arbetsdriftens inriktning - har det redan tagits initiativfrån . Där har riksdagsrevisorernas påpekanden hafteffekt. I övrigt tycker vi att det är värdefulla tabeller och rapporter de hargivit oss, men vi föreslår att lägga deras rapport till handlingarna,och det har vi föreslagit enhälligt. Jagvill trycka på att enigheten är lika stor när det gäller två motionersom har väckts rörande behandling av män som har dömts för våldtäkt. Viuppskattar mycket och är glada över att vi har fått uttryck för vikten av attutveckla metoder för särskilda insatser för grupper av män som dömts för olikavåldsbrott mot kvinnor. Vi välkomnar de insatser som bl. a. regeringen hargjort inom området kvinnomisshandel, i vilka också inbegrips behandling avgärningsmännen. Vi tycker att det är bra att vi har börjat få en diskussion omdessa förhållanden, som väl kommer att fullföljas när vi om någon tid får taställning till sexualbrottskommitténs betänkande och propositionen i anledningdärav samt de slutsatser som utskottet kommer att dra och lägga fram förriksdagen. ena motionen, 2177, förespråkas ett projekt vid Kumlaanstalten. ärförhållandet det, att regeringen har anvisat medel till för attstarta en försöksverksamhet och få till stånd en projektplan i samråd medrikspolisstyrelsen och för kartläggning och övervä- Anslagtill kriminalvården, m. m. Anslag till kriminalvården, m. m. ganden när det gäller kvinnomisshandel. Socialstyrelsenhar ju föreslagit att . skall anslås till ett planerat projekt inomGöteborgsregionen, en region där redan nu en del framstående forskare sysslarjust med relationerna män-kvinnor och inte minst med männens syn på mans- ochkvinnorollen. Med hänsyn till detta vill vi icke bifalla den motionen. Vitycker det är bra att försöksverksamheten startar i , och detfinns alla möjligheter att denna skall fortsätta. I motion 486, slutiigen, är yrkandet att män som harfällts för våldtäkt skall dömas till vård. Vi tror inte att det är rättametoden. I den motion där tanken förs fram skildras mycket realistisktreaktionerna hos denna typ av män bland de intagna på våra anstalter. Deförtränger och förtiger inför sig själv och andra vad de har gjort. Vi tror inteatt dessa män är motiverade för att genomgå ett vårdprogram. Vi trycker speciellt på de principer som finns för densvenska strafflagstiftningen, nämligen att man icke kan dömas till vård.Vården skall ges inom sjukhusvårdens ram eller på annat sätt - eller inomanstaltsvården, där man också bör försöka bearbeta och ta hand om hithörandeproblem. Jag ber, herr talman, att få yrka bifall till hemställan ijustitieutskottets betänkande nr 20. 47 ALLANEKSTRÖM (m); Som framgått av de tidigare anförandena råderi dag den tingens ordning att alla av domstol utdömda fängelsestraff avkortasmed hälften, bortsett från ett undantagsfall. är detsamma som ,och är i praktiken detsamma som . Jag kan inte underlåta att för kammarensledamöter bringa i erinran skildringen av "den brunskäggyvige Ontrus"i Älgskyttarne, där följande numera så kända rader förekommer: "Ej köpslagades länge och ej avprutades mycket.Hälften dock prutades strax." Samhället tiUämpar med andra ord ett system med dubbelbokföring - ett straff utåt och ett hälften så långt straff inåt, dvs. Orden får alltså olika mening och betydelse beroende på vem som äradressaten, ett förhållande som leder tanken till nyspråk. Det är förvisso lätt att gissla en dylik tingens ordningoch låta sig nöja med det. Men saken är, som också påpekat, dessvärre långt allvarligare. Min rädsla gäller att den enskilde medborgaren kan börjaifrågasätta domstolamas trovärdighet. Det ankommer enligt grundlagen på våradomstolar att i domen utsätta den brottsliga gärningens straffvärde utifrånrådande värderingar och normer. Men domen respekteras ju inte av det allmänna eftersin ordalydelse. Jag behöver väl inte närmare utveckla vilka följderna skullekunna bU för vårt rättssamhälle, om menige mans tilltro och tillit tiUrättskipningen vid våra allmänna domstolar skulle börja undergrävas. Tillförsvar för nuvarande ordning kan inte åberopas de ledande tankarna bakom institutet villkorlig frigivning, eftersomavkortningen till hälften är obligatorisk - med ett undantag, till vilket jagåterkommer. Alla dömda skall nämligen behandlas lika, oberoende av skötsamhetoch gott uppförande och oberoende av hur behandUngen och resocialiseringenframskrider. Det är t. o. m. klart utsagt i proposition 1982/83:85, s. 39, attskötsamhet inte får påverka tidpunkten för villkorlig frigivning. Det finnssåledes inte längre något som helst samband kvar med den individualpreventivaläran, som utgör själva rättsgrunden för institutet villkorlig frigivning. Attmärka är också att det nu är som brottsförebyggande rådet utkommed sin rapport, kallad Nytt straffsystem, som rekommenderade bl. a.avskaffande av institutet villkorlig frigivning' just med hänvisning till attsambandet med den individualpreventiva läran avklippts. Ett ytterligare skäl för avskaffande av systemet ärutformningen i 26 kap. 7 § av undantaget från hälftenavkortningen.Är det fråga om allvarlig brottslighet och har denna riktat sig mot liv ellerhälsa, får avkortning inte ske med mer än en tredjedel under det ytterligarevillkoret att påtaglig återfallsrisk bedöms föreligga. Vid prövning av återfallsrisken - som, också att märka,inte görs av domstol utan av ett administrativt organ - skall enligtpropositionen, 1982/83:85 s. 124, beaktas att om "den dömde kommit in iordinarie permissionsgång eller överförts till öppen anstalt och saknasuppgifter om permissionsmissbruk eller misskötsamhet under anstaltsvistelsentorde det som regel inte finnas skäl att anse att återfallsrisken ärpåtaglig". Motiveringen förtjänar verkligen att räddas undan glömskan.Den grova brottsling som inte missköter sig presumeras inteåterfalla i brott, med påföljd att även han blir utsläppt efter halva tiden.Det gäller med andra ord att följa skalden uppmaning att "Införden höga dåren buga, men djupt, så djupt, min son, att han ej ser dig le". Det är den nu påtalade undantagsregeln som tilldragit sigså stort intresse . Mot bakgrund av dessapropositionsuttalanden kan det förvisso vara svårt att inte släppa"välartade" narkotikabrottslingar redan efter halva tiden. Har inte hela systemet råkat i olag? Ordenmåste återfå sin sanna mening och betydelse. Institutet villkorlig frigivningmed det innehåll institutet har bör avskaffas. Vilka stötande konsekvenser som dagens system kan ledatill framgår av lagstiftarens behov av att ge domstolarna möjlighet att utdöma16 års fängelse, för att få garanti för att den dömde verkligen sitter bakomlås och bom - prop. 1980/81:76 s. 48. Denna hänvisning tillverkligheten åberopades av departementschefen som grund för det formellastraffskärp-ningsstadgandet. Hur förhåller sig f. ö. strafftiden tilllivstids fängelse? Vilket straffar längst i praktiken? Det är ej omöjligt att16 år rent faktiskt är längst - en i så fall onekligen överraskande matematisknyskapelse. Ett annat exempel kan hämtas ur en färsk dom från högstadomstolen; domen gavs . Det gällde en man som för andragången vägrade att göra sin värnplikt. Han hade av tingsrätten dömts till fyra Anslag till kriminalvården, m. m. Anslag till kriminalvården, m. m. månaders fängelse i enlighet med den ordning som hadeinförts , då värnpliktslagen ändrades. Åklagaren överklagade till Sveahovrätt med yrkande om straffskärpning. Hovrätten slog fast attallmänpreventionen innebar i detta fall, att straffet skulle vägas motsamhällets intresse av att de som inkallas till militärtjänst också fullgördenna, dvs. är lojala mot sitt land. Hovrätten anmärkte därefter att ett straffpå efter den genomförda lagändringen medförde frigivandeefter och att justitieutskottet uttalat att avsikten inte var attlagändringen skulle påverka domstolarnas straffmätningspfaxis. Härefter gjorde hovrätten följande uttalande som förtjänaratt understrykas; "När det gäller ett sådant brott som totalvägran attfullgöra värnplikt anser hovrätten emellertid att ändringen i reglerna omvillkorlig frigivning innebär en så kraftig rubbning av förhållandet mellanpåföljden för den som vägrar och den börda som värnpliktstjänstgöringen utgör,att den i hittillsvarande praxis tillämpade strafftiden för andragångsvägraninte längre har tillräcklig allmänpreventiv effekt. Fängelsestraffet bör därförbestämmas ." VärnpUktsvägraren överklagade som framgått till högstadomstolen och uppgav där, att hans vägran att fullgöra värnplikten uteslutandeföranletts av ekonomiska skäl. HD förklarade att påföljden borde bestämmas medbortseende från de nya frigivningsreglerna och underkände därmed hovrättensbedömning. Straffet sänktes således . Slutsatsen blir att mannen kunde köpa sig fri från sinvärnplikt genom ett reellt frihetsstraff . Kan inte detta framståsom rent stötande? Så uppfattar i varje fall jag för egen del saken. Hur skaU, slutiigen, vår kriminalpolitik kunna hindra attutiänningar i stort antal - och även i organiserade former - söker sig tillvårt land för att begå allvarliga brott? Av dem som satt 1981 medutdömda straff eller mera var en tredjedel utlänningar. Av dem somdömts till eller mera var varannan utlänning. Stämmer inte siffrornatill eftertanke? Varannan grov brottsling var alltså utlänning. Höganstaltsstandard och nedsatta strafftider är vad den kriminelle riskerar. En ny konvention om att utlänning skall kunna avtjänastraff i sitt hemland är under förberedande. Hur många utlänningar kan antasvilja byta ut vistelse i svensk i sitt hemland? Om jagförstått saken rätt, skall det krävas samtycke av brottslingen för bytet avfängelsemiljö. Vi får se hur det blir med den saken, men jag har mina bestämdaaningar. Förtroendet för vår kriminalpolitik måstesnarast återställas. Den obligatoriska avkortningen av straffen med hälftenmåste upphävas. .Dagens ordning är oefterrättlig och har inte stöd i detallmänna rättsmedvetandet. Jag yrkar i likhet med bifall till reservationnr 3, som innebär bifall till min motion i ärendet. 48KARL-GUSTAF MATHSSON (s): Som redan aviserat kommer jag imitt anförande att uppehålla mig vid frågan om villkorlig frigivning. Två reservationer avseende den villkorliga frigivningenhar fogats till betänkandet. I reservation nr 2 hemställer om enöversyn beträffande effekterna av de ändradebestämmelserna för villkorlig frigivning, och i reservation nr 3 hemställermoderaterna om att den nuvarande lagstiftningen om villkorlig frigivningavskaffas. efter det att de nya bestämmelserna trätti kraft är och beredda att lägga fram dessa yrkanden.Från sida gör man detta trots att exakt samma yrkande avvisades avriksdagen med en mycket bred majoritet under förra vårsessionen. Yrkandetframställs nu utan krav på att en utredning eller undersökning skall företasinnan man avskaffar den obligatoriska frigivningen. Inte heller fårmoderaterna något stöd för sitt yrkande från övriga borgerliga partier. Dettafår betraktas som något mycket anmärkningsvärt i vårt parlamentariska arbete.Det moderata ställningstagandet får ses mera som en form avdemonstrationspolitik än som ett seriöst förslag. Från sida föreslår man en snabb översyn avstraffskalorna, som man måste vara väl medveten om attfängelsestraffkommittén efter ingående utredningsarbete kommeratt framlägga förslag just i detta ärende. önskar vidare att en översyn skall kommatill stånd beträffande ändringarna av reglerna om villkoriig frigivning. Som justitieministern framhålUt i eninterpellationsdebatt pågår en uppföljning av hur reglerna om villkorligfrigivning fungerar för det aktuella klientelet. Dessutom har regeringen gettbrottsförebyggande rådet i uppdrag att göra en närmare utredning om reglernastillämpning och effekt. önskemål i dessa avseenden är därförtillgodosedda. . I reservation sägs vidare att de frigivningsärendensom handlagts inom kriminalvårdsnämnden tyder på att villkorlig frigivningskett i större utsträckning än som varit avsett. Det är givetvis inte möjligt att på den korta tid av niomånader som gått framlägga ett tillförlitligt underlag för att kunna bedöma omkriminalvårdsnämndens praxis förändrats på något mera betydelsefullt sätt.Eftersom jäg själv deltar i kriminalvårdsnämndens arbete kan jag försäkra attvarje frigivningsärende som nämnden har att behandla blir föremål för en mycketseriös prövning. Det skulle förvåna mig mycket om , som också deltari nämndens arbete, skulle ha någon annan uppfattning i den frågan. Såväl som har isina reservationer ifrågasatt om domstolarnas straffmätningspraxis harpåverkats av de nya bestämmelserna. Under den tidigare behandlingen av dettaärende har från såväl justitieministerns som utskottets sida framhållits attstraffmätningen inte får påverkas av de nya frigivningsreglerna. Våra domstolar följer regelmässigt och lojalt denlagstiftning som genomförs i vårt land. Givetvis kan man tänka sig attundantag förekommer. Anslag till kriminalvården, m. m. Anslag till kriminalvården, m. m. dessa rättas i allmänhet till genom möjligheterna tillöverklagning. Det är givetvis mycket svårt att kunna fastställa om detomedvetet skulle ha kunnat ske någon påverkan i den ena eller den andrariktningen. Om det förekommit något större antal fall som inte blivit rättade ihögre instans, bör man från moderathåll och från centerhåll kunna ange exempelpå att lagstiftarens intentioner inte efterföljs. Men även denna fråga kommer att granskas avjustitiedepartementet och av brottsförebyggande rådet. En sådan granskning blirgivetvis av betydligt större intresse efter det att ytterligare harförflutit. I den mån det finns de som tror att påföljden helt harupphört i och med den villkorliga frigivningen, vill jag understryka att detverkligen är fråga om en villkorlig frigivning, innebärande att den villkorligtfrigivne fortfarande står under samhällets kontroll. Om den frigivne begår nyabrott eller missköter sig på annat sätt kan en del eller hela den villkorligtmedgivna friheten förklaras förverkad. Jag tror det kan finnas behov av att framhålla just detta,eftersom vissa missförstånd om innebörden av villkorlig frigivning kanförekomma. Med det anförda ber jag att få yrka bifalltill justitieutskottets hemställan i dess betänkande nr 20 och avslag på detill betänkandet fogade reservationerna. 49SVEN MUNKE (m) replik; Jag kan hålla med K.-G. om attarbetet inom kriminalvårdsnämnden är mycket seriöst och att det är fråga om enmycket grundlig prövning. Men vi får inte glömma bort de direktiv som nämndenhar fått för sitt arbete. Jag redogjorde i mitt inledningsanförande för devillkor man ansåg skulle uppfyllas för att en intern skulle friges efter halvastrafftiden. Det var inte så märkvärdiga villkor - ett gott uppförandenaturligtvis, ingen misskötsamhet i anstalt och väl skötta permissioner. Jaggav också exempel på att den typen av brottslingar - det kan gälla ekonomiskbrottslighet eller narkotikabrottslighet - är socialt anpassade och inte harnågon närmare anknytning till den vanliga kriminaliteten utan normalt lever somlaglydiga människor men har begått de här brotten. För dem är det mycket lättatt uppfylla de villkor som är uppsatta, och då får de friges efter halvatiden. Jag tycker att K.-G. skall gå ut och fråga allmänheten och sinaväljare vad de tycker om att t. ex. en knarklangare, som fått fängelseoch som ödelagt kanske tusentals svenska ungdomars sociala liv, skall släppasefter halva tiden. Det är ingen som ställer upp på sådant - det kan jagförsäkra. Det har sagts mycket om den villkorliga frigivningen, ochsom sade strider den mot aUt sunt förnuft. Det är en dubbelbokföring, där en domstol helt enligt lagen dömer ut straff men där sedan de dömda,om det gäller ett straff , släpps efter halva tiden. Visst ärdet riktigt som K.-G. säger att de dömda inte är fria med det; deställs under övervakning och samhällets kontroll. Skulle de begå nya brott,skall samhället ingripa. Men det sker bara under förutsättning att de brotten uppdagas och vederbörande blir gripen. Men det finnsexempel på inte minst Nr 116 knarklangare som redan på anstalten har satt i gång med ny kriminalitetoch den sedan kunnat gå . 50GUNILLA () replik: var förvånad över att vi fråncentern begär en översyn av denna lagstiftning. Men detär ju på det sättet, K.-G.