prot · G70918 · 1983-12-31 00:00:00 — Jag hittade mycket få sådana synpunkter.Däremot redovisas mycket klart i lagrådsremissen inställningen hos deremissinstanser som hänvisar fill avstyrkte hela förslaget ochöver huvud taget inte ville diskutera det. Det var i själva verket så, herrtalman, att många remissinstanser, som hade denna doktrinärt givna inställningmot hela förslaget om löntagarfonder, inte vågade diskutera dess sakligainnehåll. Det har tyvärr präglat hela debatten om löntagarfonder att man frånmotståndarhåll försöker föra sakfrågorna åt sidan för i stället föra sindoktrinära debatt. 24 LARSTOBISSON (m): Jag vill sägatill finansministern att man ju inte kan försvara ett skrivsätt av detgeneraliserande slag som har använts i propositionen med att motståndarna fillfonder har låst sig vid en ståndpunkt. Trots allt har de denna sin ståndpunkt. Jagkan ge ytterligare ett exempel på ett verkligt missledande skrivsätt, där mansäger: "Remissinstanserna har genomgående varit positiva till denföreslagna placeringsinriktningen (för fondernas aktieköp)." Detta kanuppenbarligen inte vara sant, eftersom minst 16 remissinstanser har sagt nejtill att över huvud taget ge fonderna möjligheter till aktieköp. Detär inte bara jag som förundras över regeringens sätt att handlägga fondfråganoch behandla remissinstanserna. I sitt utlåtande från skriverlagrådet: "Myndigheteroch sammanslutningar har inte varit i tillfälle att yttra sig över ettförutsättningslöst utarbetat och samlat förslag till löntagarfonder --- lagrådet ställer sigkritiskt till att en fråga av så stor principiell betydelse och med så kontroversiellainslag beretts på sätt som skett." Förklaringen är förstås att hela remissbehandlingen liksomöverläggningarna fidigare med oppositionspartier och organisationerbara har varit ett spel för galleriet. Från början har det stått klart attendast en ståndpunkt skulle räknas: LO:s. Det är på order därifrån somregeringen driver igenom en övergång till ett nytt ekonomiskt system trotsmotstånd från en enad borgerlig opposition, ett enigt näringsliv och ettövervägande flertal bland medborgarna. Denna likgiltighet, närmast förakt, för människors oro komtill uttryck i behandlingen av 4-oktobermanifestationens ledning i fredags.Statsminister ville inte ta emot för . Han ställde uppför att höra motståndarnas åsikter först sedan regeringen i ett extrasammanträde fattat beslut om proposition till . Detta påminner mig om rovdjurets lek med ett byte, varsöde redan är beseglat. Håller finansministern med om att förfaringssättetriskerar att bli mönsterbildande i det Fondsverige där makten i näringslivet ärkoncentrerad i fackets händer? Om utformningen av proposition om kollektivalöntagarfonder Jag tycker faktiskt att utfall och bombastiska bildspråk bekräftar det jag sade: Ni är inteintresserade av någon debatt i själva sakfrågan. Ni är ute för att föradoktrinära synpunkter till torgs och driva er propaganda vidare. Jag finnerdärför underlaget för ett sakligt meningsutbyte oss emellan skäligen magert. Men för att till lagrådet inte skall föranleda något missförstånd kanske jag fårupplysa kammaren om att lagrådet tillstyrker förslaget om löntagarfonder, i denmeningen att man icke finner det strida mot grundlag och internationellaförpliktelser och att man i övrigt finner konstruktionen godtagbar. Det är ettlångt väsentligare resultat av lagrådets behandling än diskussionen omremisstidens längd, som ändå var , intensivt utredandeoch debatterande. Anf.26 (): Låt mig först säga att vi visst är intresserade avsakfrågan. Jag har varit med om att diskutera sakfrågan löntagarfonder . Men vad vi i denna frågedebatt skall behandla är sättet atthantera remissinstanserna. Då är det riktigt att lagrådet inte har funnitanledning att utifrån juridiska synpunkter invända. Desto mera anmärkningsvärtär att lagrådet lämnar det omdöme som jag tidigare citerade om sättet att skötaremissförfarandet. Det vi nu skall klargöra är alltså inte om remisstiden vartillräckligt lång, utan det sätt på vilket regeringen har tagit hänsyn tillsynpunkter som har anförts av kritiska remissinstanser. Jag upprepar det jagsade tidigare, att dessa synpunkter tydligen inte ens ansetts värda att räknas,utan man har helt bortsett från dem och säger att remissinstanserna genomgåendehar tillstyrkt olika delar av förslaget. Överläggningen var härmed avslutad. Om följderna av höjd arbetsgivaravgift 9 § Svar på fråga 1983/84:62 om följderna av höjdarbetsgivaravgift har frågat civilministern omdet förhållandet att en snabbare löne- och prisstegringstakt kan medföra färrejobb ger regeringen anledning att ompröva den genomfördahöjningen av den allmänna löneavgiften liksom den planerade höjningen avarbetsgivaravgifterna i samband med införandet av löntagarfonder. Arbetet iregeringen är så fördelat att jag skall besvara frågan. För det första vill jag klargöra att de totalaarbetsgivaravgifterna inte kommer att öka . De förändringarsom med regeringens förslag är aktuella är att den allmänna löneavgiften sänksmed en procentenhet och att ATP-avgiften höjs med fyra tiondelsprocentenheter, varav två tiondels procentenheter på grund av löntagarfonderna.Totalt kommer avgiftsuttaget således att minska med sex tiondels procent. För det andra vill jag framhålla att regeringens politikför att sanera den svenska ekonomin är inriktad på att bryta den högainflationstakt som har rått i vårt land det för att därigenomsäkra näringslivets expansion och förbättra sysselsättningsläget.Löntagarfonderna är ett viktigt led i denna politik genom de positiva effekterde får på utvecklingen av lönekostnaderna. Den mindre höjningen avarbetsgivaravgifterna i samband med införandet av löntagarfonderna kommerdärmed inte att öka inflationen utan ingår som en del i en politik för attdämpa inflationen. För det tredje vill jag framhålla att det inte finnsnågot utrymme för att sänka avgiftsuttaget ytterligare. Budgetunderskottet ärstort och innebär betydande påfrestningar för ekonomin. Att späda på det medytterligare - vilket skulle bli följden om den allmännalöneavgiften slopades - anser jag vara oansvarigt. Mot denna bakgrund finns ingen anledning att omprövaavgiftssatserna . Därmed anser jag mig även ha besvarat fråga. Löntagarfonderna kommer inte som förutsätter attöka arbetslösheten utan ingår tvärtom som ett led i regeringens politik för attöka sysselsättningen och dämpa arbetslösheten. Under detta anförande övertog förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 28GUNNAR (): Jag ställde ursprungligen min fråga tillcivilministern på grund av ett uttalande av honom om att ökning av lönesummanskulle öka antalet arbetslösa med 15 000-20 000. Vi kan konstatera att vi i har den högstaarbetslösheten sedan man började mäta den på det sätt man gör . Samtidigtkan vi konstatera att regeringen den suttit vid makten har höjtden allmänna arbetsgivaravgiften och andra avgifter med . uttalandevar anmärkningsvärt dels på grund av att vi nu har en högre arbetslöshet ännågonsin, dels på grund av att regeringen kraftigt har höjtarbetsgivaravgifterna. Civilministerns uttalande var intressant också med tankepå att det kunde ses som ett tecken på ett nytänkande inom regeringen, nämligenatt regeringen inser att arbetslösheten inte kan bekämpas särskilt bra genomständigt ökade arbetsgivaravgifter. Finansministern håller inte med mig omdenna tolkning, trots att ett motsvarande resonemang antyds i den besparingspropositionsom lades frarri . Han hävdar i stället att arbetsgivaravgiften kommeratt sänkas . Jag vill därför fråga: Är detta ett uttryck för attäven finansministern anser att höjda arbetsgivaravgifter slår undan jobb?Dessutom är det ju den tillfälliga höjningen av arbetsgivaravgiften som skalltas bort . över har regeringen faktiskt höjtarbetsgivaravgifterna med . Jag skulle mot den bakgrunden viljaställa ytterligare en fråga: Om höjning av arbetsgivaravgifter innebär att man slårundan 15 000-20 000 nya jobb, hur många jobb slår då höjning av arbetsgivaravgiftenut? Jag frågar bl. a. med tanke på att antalet unga som är arbetslösa ärca 70 000, ungefär motsvarande det antal jobb som jag vill påstå att höjningenav arbetsgivaravgiften har slagit ut. Dessutom vill jag ställa frågan: Har den avräkning somfinansministern åberopat någonsin gett till resultat att man fått lägrelönehöjningar? Om följderna av höjd arbetsgivaravgift För det första: Rätt skall vara rätt - denhöjning av arbetsgivaravgiften som nurefererar till beslöts av , då fortfarande hadeborgerlig majoritet. Beslutet fattades av den socialdemokratiskariksdagsgruppen och av och centerparfiets riksdagsgrupper. Slarvainte för mycket med orden, , och säg inte att det var densocialdemokratiska regeringen som höjde arbetsgivaravgiften! Höjningen ingicksom ett led i uppgörelsen om skattereformen. För det andra: När civilministern berördekostnadsutvecklingen på lönesidan hänförde han sig uttryckligen till läget förkommuner och landsting. Regeringens linje är nu att hålla nere allakostnadsökningar i ekonomin. Det är alldeles riktigt att om kostnaderna stigermer än produktiviteten så riskerar vi att få inflafion; vi riskerar att få ettförsämrat konkurrensläge och att därmed skapa ökad arbetslöshet. Detta enklasamband har aldrig förnekats av någon. Men om det är så att man genom att sänkaarbetsgivaravgiften, om det nu är de n moderata linjen, ökar budgetunderskottetmed 6 miljarder ovanpå alla de miljarder som era borgerliga regeringar totatihop , kommer det antagligen att skapa ännu mer inflationoch ännu större problem för sysselsättningen än om vi bibehåller avgiftsuttagetpå nuvarande nivå. 3 protokoll 1983/84:18-19 skattelindringar fördelägare i Vänerskog 30 (): Det är ju så att det är regeringen som har ökat budgetunderskottet,bl. a. genom att med massiva miljardsatsningar strö ut pengar tillarbetsmarknadsstyrelsen, och det har man finansierat genom att höjaarbetsgivaravgiften. Det som finansministern påpekar och som gäller för statoch kommun gäller ju rimligen också för näringslivet. Tror inte finansministernatt ökade lönekostnader är ett dåligt sätt att bekämpa arbetslösheten? Vore detinte bättre att bekämpa arbetslösheten genom att satsa på lägre lönekostnader istället för att genomföra åtskilliga mångmiljardprojekt, som skapar konstladejobb och beredskapsarbeten med en högst begränsad varaktighet? Detskulle vara välgörande om regeringen inte bara erkände att höjda lönekostnaderskapar arbetslöshet utan att man också gjorde någonting åt dem. Det vore ettuttryck för ett rejält nytänkande, som skulle kunna bekämpa arbetslösheten. Somdet nu är verkar det som om regeringen kommer att gå på, fortsätta att höjaskatter, fortsätta att höja arbetsgivaravgifter. Det är ju detta man gör ocksåfr. o. m. . Man tar visserligen bort den fillfälliga arbetsgivaravgiften,men totalt sett höjer man arbetsgivaravgifterna, bl. a. för att finansieramångmiljardsatsningar på AMS. Överläggningenvar härmed avslutad. 10 § Svar påinterpellation 1983/84:18 och fråga 1983/84:32 om vissa skattelindringar fördelägare i Vänerskog har frågat jordbruksministern om han - mot bakgrund av attskogsägare blivit skyldiga att betala både mervärdeskatt och inkomstskatt förlikvider som de i realiteten aldrig disponerat - är beredd att vidta åtgärderså att drabbade skogsägare gottgörs och att inte en liknande situationupprepas. Frågan har överlämnats till mig för besvarande. har frågat mig om regeringen avser att genomföra sådana ändringar iskattelagstiftningen att de drabbade i "Vänerskogskonkursen" gesmöjlighet fill skatteavdrag för förlusterna. Jag besvarar frågan ochinterpellationen i ett sammanhang. Genomen dom har regeringsrätten förklarat att förluster, sommedlemmar i åsamkats på s. k. likvidlån, inte är avdragsgilla vidinkomsttaxeringen. Förlusterna har sålunda ansetts utgöra kapitalförluster.Domen innebär, som och framhållit, att berördaskogsägare träffas av inkomstskatt och mervärdeskatt för virkesleveranser somde i realiteten inte fått betalning för. Jagkan medge att den lagstiftning, som regeringsrätten tillämpat, fått olyckligakonsekvenser i Vänerskogsfallen. Att från statsmakternas sida i efterhand -genom retroaktiv lagstiftning eller på annat sätt - kompensera skogsägarnaför förlusterna bör dock enligt min mening inte komma i fråga. En sådan åtgärdinnebär i realiteten att regering och riksdag korrigerar ett domslut somtillkommit i laga ordning. Den uppdelning mellan lagstiftande och dömandeverksamhet som regeringsformen bygger på skulle därigenom luckras upp medsvåröverskådliga följder. Jag vill också nämna att något ingripande av det slagsom och efterlyser mig veterligt inte förekommittidigare. Vad gäller risken för ett upprepande av Vänerskogsfallenvill jag erinra om att den skattemässiga behandlingen av kapitalförlusterändrats genom lagstiftning (SFS 1981:295). Genom de nya reglerna, somfillämpas fr. o. m. taxering, har kapitalförlustbegreppetstillämpningsområde inskränkts. Min bedömning är att förluster av de slag somdrabbat medlemmarna i Vänerskog är avdragsgilla enligt de regler som gäller . Något ingripande med sikte synes därför inte behövHgt. skattelindringarför delägare i Vänerskog 32BERTIL (): Jag ber att få tacka för svaret på mininterpellation. Men svaret gör mig djupt upprörd. Jag har vid flera tillfällentagit upp det här spörsmålet för att få en rättvis lösning av en fråga som ärmycket svår för många människor. Uppriktigt sagt känner jag en mycket starkvrede över det besked som vi har fått, och jag vet att denna vrede delasav ett mycket stort antal människor i , , ochNärke. Det är människor som drabbas mycket orättfärdigt av följderna avVänerskogskonkursen. Denna konkurs har inneburit att man inte bara har settsina innestående leveransfordringar gå förlorade utan också att man tvingasbetala inkomstskatt, sociala avgifter och mervärdeskatt på pengar som man överhuvud taget aldrig har hållit i sin hand. Själva det grundläggande faktum attbehöva betala skatt för en inkomst som man inte har erhållit är något heltorimligt. Jag delar alltså dessa människors ilska, och den blir intemindre av det man kunnat läsa i fidningarna och höra i radio och TV . Där har man redovisat att del finns personer med miljoninkomster ochmiljonförmö-genheter som inte har betalat av sina inkomster iskatt. Förhållandet är alltså att den som inga pengar fått och som har ingeneller liten förmögenhet skall betala höga skatter, medan den som har både högainkomster och stor förmögenhet klarar sig undan med ingen eller mycket litenskattebelastning. Jag har full förståelse för om människor tycker att detta ärdjupt orättfärdigt. Finansministern anför i sitt svar att han inte villtillgripa retroaktiv lagstiftning och att en korrigering av ett domslut somtillkommit i laga ordning skulle kunna få svåröverskådliga följder. Jag kaninte dela denna bedömning. Retroaktiv lagstiftning är förbjuden när det gälleren förändring som är betungande för medborgarna. Men när det gäller enretroaktiv lagstiftning som skulle minska skattebelastningen är det annorlunda.Och det är just det som det här gäller. Jag skulle vilja dra en parallell. Enligt vad jag erfaritstadgas det i lagen om införande av att om, när dom skall meddelasi ett mål, ett skattelindringarför delägare i Vänerskog lindrigarestraff är stadgat än när brottet begicks, skall det lindrigare straffetåsättas. Om man överför detta på Vänerskogskonkursen, kommer man fram tillföljande: En ny lag gäller nu beträffande bedömningen av kapitalförluster somhar anknytning till rörelsedrift. Enligt finansministerns bedömning skulleförluster av det slag som medlemmarna i Vänerskog drabbats av vara avdragsgillaenligt de regler som gäller . Enligt min uppfattning borde det då vara självklartatt också fillämpa de nya reglerna för ett gammalt fall som ligger så nära itiden. Alla lagar som vi sfiftar här i är inte av allrahögsta kvalitet - det visar sig när de skall tillämpas i praktiken. Ett exempelutgörs av reglerna om bilavdrag för resor i tjänsten. Den lag som gällde närVänerskogskonkursen inträffade var uppenbarligen inte heller särskilt bra. Detvar förmodligen därför som den ändrades. Jag anser därför att det inte ärorimligt att vi här i skall kunna erkänna detta förhållande och dåförsöka rätta till detta misstag i efterhand. Jag är helt övertygad om attmedborgarna delar denna min uppfattning. frågar jag finansministern: det vara rimligt att enskogsägare som odlat och vårdat sin skog och avverkar den skall 1. lägga ut pengarför avverkningen, 2. fullständigtbli av med skogen utan ersättning, 3. behöva betalaskatt och sociala avgifter på pengar han aldrig fått, 4. betalaomsättningsskatt på någonting som han aldrig fått och 5. ha stora utgifterför återplantering till ny skog enligt skogsvårdslagen? Kan man egentligen tänka sig något mera orimligt än attsom finansministern säga nej fill en rättelse då omständigheterna är såsjälvklara? Här måste regeringen enligt min mening göra någonting. Det skulle inte förvåna mig om den här frågan kommer attdrivas till i , med hänvisning fill de mänskligarättigheterna. Jag är inte övertygad om att man där kommer fram till sammaresultat som regeringen. Nej, herr finansminister, pröva om den här frågan och läggfram ett förslag som ger en rättvis behandling av människor i ett svårt läge!Det är väl det minsta man kan begära. 33OVE (): Jag ber att få tacka finansministern försvaret på min fråga, som i mycket överensstämmer med . Jag ställde frågan mot bakgrund av finansministerns svarpå en liknande interpellafion . Finansministern avslutade dåsitt inlägg med orden: Vi får hoppas att det går att lösa detta problem på ettsätt som för alla berörda parter är tillfredsställande. Dessutom fick LRF viden uppvaktning hos finansministern så sent som i årförhoppningar om en positiv lösning trots regeringsrättens utslag. Dessaförhoppningar är nu grusade i och med finansministerns kategoriska svar. Det ärkanske inte så lätt att argumentera emot detta hans ställningstagande.Grundlagarna måste ju gälla, och principiellt är alla emot en retroaktiv lagstiftning.Men håller man ju påatt luckra upp den lag som gällde om bilavdrag, och då borde man kanske kunnafundera också här. Svaret måste i alla händelser utlösa en stark bitterhethos alla berörda som förlorat tusentals, tiotusentals och i några fall t. o. . Regeringsrätten har alltså beslutat att likvidlånekontonaär att betrakta som en kapitalförlust som därmed inte är avdragsgilla.Regeringsrätten var dock inte enig, utan en ledamot hade avvikande mening ochansåg att förlusten gällde fordringar som tillkommit som ett led iverksamheten. Enligt reservantens mening skulle man betrakta detta som endriftsförlust, vilken som sådan var avdragsgill. Med regeringsrättens dom har juridisk rättvisa skipats,men hur är det med den moraliska rättvisan? Det är en klen tröst för alladrabbade att finansministern nu medger att lagsfiftningen fått olyckligakonsekvenser i Vänerskogsfallet och att lagsfiftningen ändrats 1981, så att dedrabbade skulle ha undgått straffskatter om konkursen fördröjts något. Vems är då skulden till den uppkomna situafionen? Liggerden hos de drabbade skogsägarna? De har varit lojala som skogsägare ochavverkat sin skog. De har stött sin organisation genom att leverera fill den,och de har stött organisationen också ekonomiskt genom att låta likvidernaligga kvar i föreningen - och jag tror att det är den transaktionen som ärknuten i den här frågan. Många har varit oinformerade om vad som har skett, ochmånga har varit helt ovetande om förlustriskerna. Gemensamt för alla dessa äratt det inte krävdes någon aktiv handling av dem för att pengarna skulle förasöver till konton. De drabbade har aldrig haft pengarna i sin hand - det var frågaom automatiska överföringar. Ligger skulden på den andra parten, Vänerskogsföretagsledning och styrelse? Konkursförvaltaren har lagt fram sin syn påsaken. Han säger att inga olagligheter eller fel har begåtts - trots att pengaröverförts till likvidlånekonton så sent som veckorna före konkursen och trotsatt åtminstone någon i ansvarig ställning rimligtvis måste ha varit medveten omden ekonomiska situationen och därmed också medveten om den uppenbaraförlustrisk som den innebar för skogsägarna. Mot slutet måste medvetandet omatt det innebar en direkt förlust för medlemmarna, om pengarna inte utbetaladesdirekt, ha varit uppenbar. I andra sammanhang talas det om otrohet mot huvudman- men inte här. Ledningen har inte begått några olagligheter och inte hellernågra fel, påstår man. Är det då lagstiftaren som är boven i dramat? Enligtfinansministern har det inte varit lagstiftarens mening att någon skulledrabbas dubbelt, både förlora sina likvider och tvingas betala skatt ochavgifter på förlusterna. Men då borde de drabbade också ha fått någon hjälp. Omvi är överens om aft inte tillgripa retroaktiv lagstiftning borde det ha varitmöjligt med någon form av nåd, med tanke på alla de speciella omständighetersom rått i det här fallet. Vilka lärdomar kan man dra av Vänerskogs konkurs? Systemetmed Hkvidlånekonton är enligt uppgift vanligt inom lantbrukskooperationen.Förmodligen kommer systemet att tillämpas också . skattelindringarför delägare i Vänerskog skattelindringarför delägare i Vänerskog terna harsin konsumentombudsman som skydd. Vänerskogsfallet tyder på att det iblandockså finns behov av en producentombudsman. Det är viktigt att föreningar kantrygga sina behov av riskkapital och likvida medel, men så här får det inte gåfill. Det är verkligen att hoppas att finansministernsbedömning- att förluster av det slag som drabbat medlemmarna i Vänerskog iframtiden skall vara avdragsgilla- kommer att visa sig vid eneventuell framfida juridisk prövning. Det säkraste är nog att se till att ingaöverföringar av likvider får förekomma utan en akfiv medverkan av den enskildemedlemmen. Jag har som verksam i olikaregeringar lämnat ett stort antal interpellationssvar och frågesvar här iriksdagen. Men jag vill berätta för Berfil att jag nog inte någon gångtidigare lämnat ett svar med sådan känsla av sorg i hjärtat som . Jagkan försäkra och att vi i departementet under etthalvt år försökt leta oss fram till någon lösning, eftersom vi från berördamänniskor på ganska uppenbara grunder mötts av en reaktion, som vi väl förstod. När vi nu inte har lyckats är det alltså med stortbeklagande som jag måste konstatera detta. Men jag vill försökaförklara att det inte är retroaktiviteten som princip som är problemet. Det äralltså inte ovilja mot att retroaktivt genomföra en skattelättnad som gjort attvi har hamnat i den här situafionen. Problemet är i stället att vi genom enlagsfiftning skall undanröja det materiella innehållet i en viss dom av vårhögsta skattedomstol, dvs. Vi har letat i arkiven, frutalman, för att se om har ingripit i högsta domstoleneller regeringsrätten för att konkret upphäva en dom eller ändra dessmateriella resultat. Vi har inte hittat något sådant fall. Jag tror också att lagsfiftaren - dvs. -när hanavstått från sådana ingripanden har haft goda skäl. Det är ju faktiskt så attmånga av de domar som fälls av våra domstolar av dem som drabbas av dem upplevssom orättvisa. Skulle man öppna en kanal för lagstiftning som innebär attdomslut i konkreta fall undanröjs, har man också allvarligt försvagatgrundlagens principiella uppdelning mellan den lagstiftande och den dömandeinstansen i vårt rättssystem. Vi står också inför ett annat problem. Vilka är detegentligen som har drabbats? Är det bara de värmlänningar som var delägare iVänerskog? Skulle man genom en lex Vänerskog undanröja orättvisorna? Har intemöjligen liknande saker hänt för de skogsägare som var delägare i ,ett företag som genomgått ett öde liknande Vänerskogs? Eller hur många andraliknande fall - för det här är ett mycket trassligt och svårbearbetatlagstiftningsområde - kan det finnas? Skapar vi nya orättvisor genom att i detaktuella fallet kvälja dom? Att lagstiftningen har lett till ett olyckligt resultat ärvi ense om.