prot · G70956 · 1983-12-31 00:00:00 — Anledningen till att vitog upp detta i vår motion är naturligtvis att vi vill hälla frågan aktuell ochlevande inför de attacker som vi nu tydligt ser från alla möjliga håll i dettasammanhang. Vihar också sagt att det inte finns någon anledning att ladda de tvä senastfärdiga reaktorerna, elvan och . talade representantLennart om den stora kostnad som detta skulle medföra. Men hur mycketsparar man inte om man inte laddar dessa två jättelika reaktorer, iform av mindre kostnader för avfallshantering, rivning och återställning och iform av alla andra oöverskådliga konsekvenser som en laddning för med sig? Vibehöver inte heller något tillskott till den elektriska kraften iSverige. Vi har svårt att placera den elektriska kraft som produceras. Avden anledningen vore det mycket lönsamt för som nation om dessa tvåreaktorer inte laddades. Jagvill med detta, fru talman, yrka bifall fill reservafionerna 1-8, 10, 11 och13. 47 LENNARTPETTERSSON (s): länge om villkorslagen. Lät mig börja med att säga att vi egentligenborde ha en tyst minut här i kammaren . Genom det beslut som skallfattas med anledning av näringsutskottets betänkande nr 17 begravs nämligen,med ett betydande mått av enighet, denna villkorslag, som kommer att inta encentral plats när den svenska politiskahistorien skall skrivas. Villkorslagenskulle enligt förhindra att några nya kärnkraftverk laddades efter 1977och möjliggjorde därmed bildandet av den borgerliga trepartiregeringen. Attövriga borgerliga partier inte såg villkorslagen på det sättet vet vi. Vadsom sedan hände vet vi också. Trots det direkta kravet enligt villkorslagen påen helt säker förvaring av det högaktiva avfallet gavs laddningstillstånd förde nya kärnkraftverken. Villkorslagenlöste måhända en stor politisk knut för de borgerliga parfierna, men ur sakligsynpunkt var den ett missfoster. Den skapade en väldig rättsosäkerhet genom skilda tolkningarna av bl. a. begreppet helt säker slutförvaring. Men denledde framför allt till att de borgerliga regeringarna tvingade kraftföretagenatt fortsätta med upparbetningsavtal utomlands. Villkorslageninnebar en låsning, som socialdemokratin redan från början motsatte sig. Viansåg att sannolikheten var stor för att direktförvaring av avfallet, utanupparbetning och framtagning av plutonium och andra farliga ämnen, var enbättre väg att gå, inte minst på grund av spridningsrisken. Detfanns enligt vår mening ingen anledning att förhastat binda sig vidupparbetningsalternativet, som ett införande av villkorslagen de facto innebar,eftersom det högaktiva avfallet kunde ligga i mellanlager i åtminstone 20-30år. skulle det fortsatta forsknings- och utvecklingsarbetet klartkunna avgöra vilken långsiktig förvaringsmetod som var den säkraste. Meddagens beslut avskaffas villkorslagen och ersätts genom den nya kärnenergilagenav den uppläggning i avfallshanteringsfrågorna som socialdemokratin hela tidenhar förespråkat. Vikan i samband med dagens utskottsbetärikande också konstatera att vårt förordför direktförvaring utan upparbetning numera så till den grad har anammats avcentern att detta parti nu reserverar sig tifl förmån för ett direkt lagfästförbud mot just upparbetning. Tala om ryckighet i energifrågan! Detär därför helt i sin ordning att en av villkorslagens arkitekter, dåvarandeenergiministern , står här och talar lika starkt fördirektförvaring och lagfäst förbud mot upparbetning som han taladeför villkorslagen. Socialdemokratinshnje när det gäller avfallshanteringen har däremot varit konsekvent. Vårskepsis mot upparbetning kvarstår, men eftersom det ännu är gott om tid innanvalet av förvaringsmetod måste träffas vill vi låta forskningen fortgåytterligare ett tag, för att kunna välja den säkraste metoden för slutförvaringav det radioaktiva avfallet. Jag har velat vara relativt utförlig när det gäller de delar av den nyakärnenergilagstiftningen som avser avfallshanteringen, eftersom den onekligenhar en politiskt mycket central förhistoria. Avfallshanteringen är också enviktig säkerhetsfråga. Mennu är ju detta trots allt historia. Landet har återgått till en stabil socialdemokratiskregering. Det finns all anledning att stryka under allt det sompartierna förenar sig om i den nya kärnenergilagstiftningen. Det är betydligtmer än vad som splittrar. Till grund för detta ligger inte enbart ett fillstora delar enigt kommittéarbete. Energiministern har också - innan honförelade regeringsförslaget till ny lagstiftning - i godsocialdemokratisk samarbetsanda inbjudit samtliga oppositionsparfier att deltai departementets beredningsarbete i frågan. Ävenom vi nu är eniga på många områden, kvarstår dock självfallet vissadebattpunkter. Främst och vpk har skiljt ut sig genom ett antalreservafioner. Det gäller dels att man vill föra in vissa saker i själva lagstiftningensom utskottsmajoriteten inte tycker hör hemma där, dels sådant där vi har ohkameningar. Tillden förra kategorin hör kravet i reservation 6 att man i kärnenergilagen skallföra in själva det övergripande avvecklingsbeslutet. Men har ju redanfattat beslut i den frågan, och i detta läge skulle ett införande av en sådantext i lagstiftningen bara innebära att man slog in öppna dörrar. En paragraf ien lag har ju inte större dignitet än ett riksdagsbeslut i annan form.Utskottsmajoriteten anser i likhet med den kommitté som har prövat ärendet atterforderliga lagstiftningsåtgärder inför kärnkraftens avveckling börvidtas när aUa frågor som behöver regleras finns klarlagda. Sammasak gäller reservafion nr 9, enligt vilken vill ha in ett fillägg iersättningsparagrafen, § 15. Man kräver att det i klartext skall stå att enreaktorinnehavare skall ha rätt till ersättning av staten för den förlust somhan lider om han får sitt tillstånd återkallat eller väsentligt ändrat utan atthan har åsidosatt föreskrift eller villkor i koncessionen. Utskottsmajoritetenanser att detta fall i princip redan är täckt. Skulle frågan uppkomma, får deni vanlig ordning prövas av domstol och avgöras efter allmänna rättsprinciper. Iövrigt, fru talman, är flera av reservationerna gamla bekanta för oss. Vi flera tillfällen diskuterat dem. Det gäller det totalförbud mot,export avkärnkraftsutrustning och teknologi som förordas i reservation 4. Det gällerockså reservation 8 om totalförbud mot uranprospektering och uranbrytning. Jagyrkar avslag också på dessa reservationer och hänvisar i vad gällermotiveringar inte bara till dagens utskottsbetänkande utan även tiU tidigareutskottsbetänkanden i energifrågan. Låt mig sluta med att understryka att den nya lagstiftningen innebärytterligare en nivåhöjning när det gäller säkerheten på kärnkraftsomrädet.Exemplen på detta är många i lagen. Ansvar för omhändertagande av radioaktivaavfallsprodukter åläggs sålunda inte bara innehavare av kärnkraftsreaktorerutan alla som bedriver verksamhet på kärnenergiområdet. Ansvaret skall inteheller - som - gälla enbart använt kärnbränsle utan allt radioaktivt avfallsom uppkommer i verksamheten. Ocksåkontrollagstiftningen vid utförsel förstärks. För export kommer att krävastillstånd inte bara när det gäller utrustning och material utan också vidteknologiöverföring och licensgivning- För att få utnyttja erhålletdriftstillstånd måste reaktorinnehavare också uppfylla angivna krav när det gällerforskning och utveckling på bl. a. avfallshanteringsområdet. Slutligen kan nämnas attlokala säkerhetsnämnder skall inrättas för anläggning,hantering, lagring eller sluflig förvaring av kärnavfall. Dessa exempel visarhur säkerhetsarbetet steg för steg ytterligare förbättras med den nyalagstiftningen. Meddetta, fm talman, ber jag att fä yrka bifall till näringsutskottets hemstäUan idess betänkande nr 17 och avslag på samtliga reservationer. Anf.48 () replik: Jag hade tänkt vänta med min replik tills vi fått en annan debattnivåoch tills den ton anslagits som brukar använda, men LennartPettersson adresserade sig direkt till mig, och jag vill därför ta upp en frågasom han berörde. gjorde sig återigen skyldig till en betydande historieförvanskning.Naturligtvis kan vi mycket väl vidga debatten, . Jag harnämligen allt material som behövs om det som hände före regeringsskiftet ,exempelvis i upparbetningsfrägan. Jag för gärna en diskussion om detta - omOKG-avtalet, om de avfallsmängder söm därefter skickades i väg till Windscale.Birgitta har ju kallat till möte just för att diskutera hurman skall hantera de problem som tydligare än någonsin har visat sig påstränderna kring Windscale. Visst kan vi föra den debatten! Men jag tycker inteatt den egentligen tillför dagens huvudärende någonting nytt, utan det är engammal debatt. Detär litet magstarkt att som gör använda taktiken att angripadem som mest av alla i det svenska samhället har velat begränsa kämkraftensanvändning och påstå att de inte velat hantera de problem som uppstått genomvårt överdimensionerade kämkraftsprogram. Jag tror att det vore bra om vi kundevara något mera aktsamma om orden i dessa sammanhang. Jagvill gäma passa på och instämma i det som sade om deninformation som givits. Jag tycker det var bra att energiministern kallade tillinformation angående den här mycket komplicerade materian. Det var ett utmärktinitiativ, och det har naturligtvis gjort att den här debatten kan föras i enbetydligt mer avspänd atmosfär. Däremot är det kanske att "ta i" attsäga att vi deltog i beredningsarbetet. 49 (vpk) replik: Fm talman! Jag vill bara göra några korta kommentarer. Om det ärså som och andra socialdemokrater säger, att regeringenhyser skepsis i fråga om upparbetning, är det svårt att förstå logiken i ertförslag om att vi fortsättningsvis skall föra ut kärnkraftsavfall från Sverige.Det gör också att man måste känna en viss misstänksamhet. Ingenting talar juför att vi skall upparbeta. Om vi inte skall ha andra typer av reaktorer, om viinte skall använda blandformer av klyvningsbara ämnen i s. k. MOX-bränsle, omvi inte skall ha bridreaktorer och om vi absolut inte skall ha egna atomvapen -det låg ju bakom det första atomkraftsprogrammet i med Ågestareaktorn,och plutoniet som var tänkt för den svenska atombomben ligger fortfarandekvariStudsvik- varför kan vi då inte direkt skriva in i lagenatt vi inte skall upparbeta? Det är någonting som inte riktigt stämmer. Vi harinte fått svar på den här frågan under debatten , och detta har inteheller tidigare förklarats tillfredsställande. Det är därför dessa frågor måsteresas gäng på gång. Såtill frågan om att skriva in också kravet på avveckling i lagen. Det är ingenskillnad mellan ett riksdagsbeslut och en lagbestämmelse, säger , och det har vi hört förut. Men jag anser att det är en vissskillnad. Med tanke pä de attacker vi ser nu från dem som vill fortsätta attbygga ut kärnkraften vore det värdefullt om man markerade detta genom attinföra i lagen det som beslutats om avvecklingsår och antal reaktorer. En lagär en lag, och det innebär trots allt en skärpning av ståndpunkten om dettaskrivs in i lagen. Dessutom har ju näringsutskottet, som , sagt att just detta mycket väl skulle kunna tas in i ettlagförslag. Slutligenvill jag ta upp en fråga som inte berörde och som har medvår reservation om slutförvaring under havsbotten att göra. Jag vill fråga:Varför skall vi spränga oss ned under havet, med metoder som bl. a. är dyrbara,för att lägga delar av värt avfall där? Varför är det bättre att man går nedunder Öregmndsgrepen än att man flyttar sig in i Norduppland ochspränger sig ned i berggmnden där? Jag skulle vilja höra vilka argument somfinns för att man skall gräva sig ned under havsbotten. 50 LENNARTPETTERSSON (s) replik: Jag vill först vända mig till . Oavsett om vi skriverin i den aktuella lagtexten att kärnkraften skall avskaffas eller inte,tror jag att man kommer att fullt ut ta hänsyn till detta - alltså oavsett omriksdagen föreskriver detta i lag eller genom ett beslut av annat slag. Det ärverkligen att bara se till det formella, om man finner någon skillnad häremellan. Tidsnog kommer vi att få ta ställning till dessa frågor mera i detalj, bl. a. när1981 års energikommitté redovisar sina synpunkter, och då får vi kanskediskutera det i andra termer. OswaldSöderqvists fråga om anledningen till att lagret för låg- och medelaktivtavfall under Öregmndsgrepen byggdes bör i första hand riktas till de säkerhets-och strälskyddsmyndigheter som har att utifrån lagens generella bestämmelserbehandla den frågan. Såvitt jag förstår har det en viss betydelse att det iförsta hand är fråga om låg- och medelaktivt avfall. Jag tror också att desäkerhetslösningar som valts är utomordentligt tillfredsställande. Mankan vidare, , diskutera detaljer i historieskrivningen när detgäller villkorslagen och dess innebörd, men i helhetsbedömningen tror jag attinte ens kan förneka att villkorslagen i mycket stor utsträckningbidrog till att kraftbolagen tvingades vara kvar alltför länge päupparbetningsvägen. Det är i alla fall min bestämda uppfattning. Jag villnotera framför allt detta, men också det förhållandet att indirekt harerkänt detta genom att den nu gått från den ena ytterligheten till den andra då denkräver ett direkt förbud i lagstiftningsform mot upparbetning. Vår linje ärkonsekvent. Vi tycker att det mesta talar för att man inte skall väljaupparbetning som metod för att ta hand om avfallet. Men vi har tid på oss -låtoss se vad forskningen slutgiltigt kommer fram till! Vad vi nu vet talar till90 % eller kanske i ännu högre grad för att direktförvar är den metod som viskall använda här i . Anf.51 () replik: Jag konstaterar bara att den lag som från socialdemokratisk sida ansågsvara inte behövlig eller meningslös har lett till att KBS 1, 2 och 3 tagitsfram. Vi vet naturligtvis inte om detta arbete ändå hade kommit till stånd, mendet fanns inga tecken som tydde på att så skulle komma att ske. Det tycker jagär viktigt att nämna i detta sammanhang. Minandra synpunkt är den som jag förut nämnde: att i den relevanta delen ärvillkorslagen, som inte skulle behövas, inkorporerad i den nya lagstiftningen -låt vara, som jag också sade förut, i uttunnad form. Detär väl vidare bra med konsekvent skepsis, men denna har lett till att vi blivitmer bundna vid upparbetning än vad jag anser att villkorslagen medförde. Dengav enligt atomenergilagen, som också har inkorporerats i den nyalagstiftningen, möjlighet att stoppa utförsel av bränsle till dess att vi hadebestämt oss i det långsiktiga perspektivet. Det var också tanken bakom denkombination av överslagsbedömning och atomenergilagbedömning som regeringengjorde och som 1977 ledde tiU en deklaration som innebar att inget bränsleskulle skeppas ut ur landet . Jagtror alltså att det är viktigt att vi försöker se verkligheten sådan den är ochsom den utvecklats och 1977. Det är klart att det är bra om vi dåförsöker undvika för mycket försurning i debatten - ville dra indet . 52 (vpk) rephk: Jag anser naturligtvis fortfarande att när det gäller upparbetning hardet inte framkommit några bärande argument för att vi över huvud taget skallupparbeta det svenska avfallet. Det har inte framkommit några bärande argument.Om vi inte skall ha de här upparbetningsprodukterna till någonting, varförskall vi dä upparbeta? Om vi inte tänker använda det till någonting, varför skallvi då forska? Låt oss i stället komma fram till krav på bergskyddsrum ochförvaringar av olika slag i . Vi skall ta hand om vår eget avfall - detär vi alla överens om. Dethar inte framförts några hållbara argument för att vi skall vänta på forskninginnan vi kan bestämma oss definitivt för att inte upparbeta. Vi bör alltså säganej till upparbetning, och det bör införas i lag. Jag tycker att det är ganskaenkelt. Om det är en sådan konsekvens i socialdemokratins linje i denna frågasom velat framställa det - vilket jag i likhet med OlofJohansson inte håller med om med tanke på vad som hände -borde man alltså gå med på att i lagen föra in ett förbud mot upparbetning. Viskall inte frigöra något plutonium av något slag från svenskt kärnkraftsavfall.Vi skall inte medverka till det. Det är bäst att det är låst i avfallet. Slutligenett par ord om förvaring under havsbottnen utanför och senarekanske också på andra platser. Man kan inte bara hänvisa tillstrålskyddsmyndigheterna. Regeringen har väl något ansvar. lika väl som jag att när vi hade strälskyddsinspektionens chef inäringsutskottet sade han att brunnsborrning var ett argument. Det kommer inteatt borras några brunnar under Öregrundsgrepen. Sedan hade man vissa diffusaresonemang om grundvattenströmmarna, och det är inte fullt klarlagt om det ärett bärande argument för att ta den stora merkostnad som blir följden av enförvaring under havsbottnen med tätningar och förstärkningar och allt vad somdärtill hör. Det finns fortfarande ingenting som talar för det. Man kan intebara säga att det är strålskyddssynpunkter. Det kunde intestrålskyddsinspektionens chef svara på, och han är den främst ansvarige förstrålskyddet här i landet. Jag ställde precis samma fråga till honom när hanvar i näringsutskottet. Han kunde inte svara, och då kan inte LennartPettersson hänvisa till honom - han kunde ju inte ge något tillfredsställandesvar. 53 LENNARTPETTERSSON (s) replik: frågar: Varför skall vi forska, när man ändå kanbestämma sig för ett förbud mot upparbetning. Somjag ser det kommer den svenska forskningen i första hand och till alldelesövervägande del att inriktas mot att fä fram en bra och säkerdirektförvaringsmetod. Det blir i så faU utiandet som fär ägna sig ätupparbetningsforskning. Vad vi har anledning att göra, om vi sätter säkerhetenfrämst, är att i viss utsträckning följa den utländska forskningen. Vi vetaldrig vad forskningen tar för vägar. I många fall kommer man fram tillhäpnadsväckande resultat. När vi nu ändå av praktiska skäl - på grund avmeUanlagring och annat - inte behöver fatta ett beslut, skulle det varaansvarslöst att inte vänta och se vilket som är den bästa metoden. Men detfinns utomordentligt många skäl som talar för att direktförvaring är den bästametoden, så där är vi i stor utsträckning överens. Vi tycker dock att det ärfel att inte avvakta. säger att utan villkorslagen hade vi inte haft KBS 1, 2 och 3; jagantar att han menar de olika forskningsprojekt beträffande avfallshantering somsattes i gång av kraftföretagen. Jag vill nog hävda: Med vårt alternativ tillvillkorslagen hade vi ställt krav på forskning hos kraftföretagen i minst likastor utsträckning. Det var ju uppbyggt just kring att man skulle satsa påforskning, medan villkorslagen innebar att man skulle gå direkt till beslutbeträffande hanteringsmetod, innan man fick ladda kärnkraftverken. Detvar sannerligen i det socialdemokratiska alternativet som tyngdpunkten påforskning fanns. Vår linje innebar ju att man kunde forska utan attkraftföretagen tvingades binda sig ännu hårdare genom Ny lagstiftning på kärnenergiområdet upparbetningsavtal och annat. Därför hade villkorslagenden negativa effekt som jag försökte beskriva i mitt inledande anförande. Utgångspunkterna för vårt arbete med den nyalagstiftningen på kärnenergiomrädet har varit 1. att skapahögsta möjliga, ständigt bättre säkerhet i den kärntekniska verksamheten, 2. att driva påarbetet med att nå en ansvarsfull hantering och förvaring av kämavfall, 3. att åstadkommaen sådan fullödig kontroll och offentlig insyn i all kämteknisk verksamhet ochavfallshantering som krävs och som medborgarna kan känna förtroende för samt 4. att uppfyllavåra internationella åtaganden och intensifiera våra internationella insatserpå kärnenergiområdet, framför allt i fråga om att förhindra kärnvapenspridning. Den proposition som kammaren nu har att behandla, i vilkenflera lagar på kämenergiområdet sammanförs i en enda lag, präglas just av dessautgångspunkter. Regeringens förslag bygger i allt väsentligt päatomlagstiftningskommitténs betänkande. Jag tycker att det är viktigt attpoängtera detta, liksom utskottet gör det i sitt betänkande.Atomlagstiftningskommitténs arbete visade ju att de mycket starka motsättningarpå det här området som har funnits meUan partierna, nu påtagligt hartonats ner och ersatts med en vilja att nå breda, konstruktiva och ansvarsfullalösningar. Detta har också präglat de partiöverläggningar som jag under förraåret bjöd in till för att informera om och diskutera olika frågor kringkärnsäkerhet och avfallshantering. Och jag vill påstå att den andan också harpräglat dagens debatt, trots de olika synpunkter som förts fram här . Ochjag hoppas också att den skall prägla kommande års debatt och praktiska tillämpning. Jag tror att jag kan säga att en förutsättning för dennautveckling har varit att man från olika sidor velat lära sig av erfarenheterna,velat visa generositet och respekt för olika uppfattningar men också ta ettgemensamt ansvar kring säkerhetsfrågorna och för att fullföljafolkomröstningsbeslutet. Enligt min mening utgör den nya lagen en mycket god gmndför en långsiktigt hällfast och på samma gång utvecklingsbar och pådrivandepolitik när det gäller hanteringen av kärnkraftens säkerhets- och avfallshanteringsfrågor. Jag vill, fm talman, gärna använda det här tillfället föratt uttrycka min uppriktiga uppskattning av alla som pä olika sätt harmedverkat till att vi har kunnat komma så här långt i denna svära ochallvarliga fråga. vill jag understryka det ansvar som vi gemensamthar för den fortsatta ansvarsfulla hanteringen av de här viktiga och allvarligafrågorna. Den nya lagen innebär på flera punkter en skärpningjämfört med nuvarande lagstiftning. Enligt den nya lagen skall alla som hartillstånd att bedriva kärnteknisk verksamhet ansvara för att alla de åtgärdervidtas som. med hänsyn till verksamhetens art och de förhållandenunder vilka den bedrivs, krävs för att upprätthålla säkerheten. Det innebär attdet inte räcker att uppfylla de villkor som de tillståndsgivande myndigheternaen gång har ställt upp. Tillståndsinnehavaren blir skyldig att själv aktivtverka för att säkerheten hålls på en så hög nivå som det är praktiskt möjligt. Det här sättet att tänka präglar genomgående den nyalagen. Strävan är att driva på arbetet med säkerheten ochavfallshanteringen. Det är oerhört angeläget att forsknings- ochutvecklingsarbetet kring avfallsfrågorna inte mattas av och att allt görs föratt finna ständigt bättre lösningar. Det är mot bakgrund av denna grundläggandeuppfattning som varje reaktorinne-havare åläggs att upprätta ett allsidigtprogram för det forsknings- och utvecklingsarbete som krävs för att på ettsäkert sätt hantera och slutförvara kärnavfallet hksom för att avveckla ochriva anläggningarna under betryggande former. Programmet skall vara rullande och detaljerat för deförsta sex åren, och det skall granskas och utvärderas . Jag villsäga att den innebörd och den karaktär som vi ger granskningen inte är uttryckför något lättsinne eller för några minskade krav i förhållande tfll dentekniska lösning av det här förfarandet som atomlagstiftningskommitténföreslog. Det är tvärtom också ett uttryck för att man vill pröva varjemöjlighet att driva på dem som bedriver den här verksamheten, somregeringen och de ansvariga myndigheterna skall ha ett slutligt ansvar för attsäkerheten till varje pris tillgodoses. På det här sättet driver vi alltså påutvecklingen och ökar våra kunskaper om de bästa metoderna för hantering ochslutförvaring av ayfallet. I och med färdigställandet av mellanlagret för använtkärnbränsle - CLAB i - får vi 1985 möjligheter att på ettbetryggande sätt lagra det använda kärnbränslet iavvaktan på att vi finner den bästa metoden för slutförvaring. Mycket, ja detmesta, talar för att direkt slutförvaring är att föredra framför upparbetning,inte minst för att vi vill eliminera riskerna att bidra tillkärnvapenspridning. Det råder också numera stor parlamentarisk samstämmighet omdetta. Några nya beslut som innebär bindning till upparbetning torde därfördess bättre inte komma att fattas i vårt land. För socialdemokratins räkningvill jag klart deklarera att vi står fast vid den ståndpunkt vi hävdat i dennafråga , nämligen att upparbetning bör undvikas.