prot · G709122 · 1983-12-31 00:00:00 — De långsiktiga åtgärderna är viktiga, sadearbetsmarknadsministern, men som vi framhållit i vår motion och också ifolkpartireservationen har regeringen på den punkten inte inför riksdagenredovisat vad man egentligen avser. När säger att 1984 kunde bli ett mycketbra år, är det riktigt. Men hon kommer själv med invändningen att avtalen ingeroro. På den punkten delar jag hennes uppfattning, men då var det naturligtvisytterst olyckligt att staten - eller om man så vill regeringen - sprang ut ochtog ledningen i kapplöpningen om höga avtal. Jag tror inte att man sålättvindigt - eller om man så vill lättsinnigt - borde ha tagit täten där. Somhär har sagts. är lönernanaturligtvis en stor och viktig bit när det gäller att hantera inflationen. säger arbetsmarknadsministern att när hon inte längrenämner siffran får det inte övertolkas, för egentligen tänker hon sig enmycket lägre siffra i det längre perspektivet. Det är ju en intressant tanke,att eftersom vi inte klarar av inflationen i det korta perspektivet, skall vibli mycket bättre på lång sikt. Det är naturligtvis en god men hisnande tanke,men jag tycker att det är att släppa de näraliggande problemen litet för snabbtifrån sig. Jag tror alltså - och det har jag försökt säga någragånger i den här debatten - att det gäller att få harmoni mellannäringspolitiken och arbetsmarknadspolitiken och att vi inte får glömma bort -låt mig sluta med det - att politiken har en social sida. På den punkten fårjag säga, herr talman, att regeringen är på tok för njugg mot de grupper,särskilt de handikappade, som behöver få samhällets stöd. 26LARS-OVE (vpk) replik: Vi skall ha starka exportföretag, sägerarbetsmarknadsministern. Men vinsterna på den här exportsatsningen då, vartskall de gå? Det oerhört stora internationella beroendet påverkar var, när ochhur jättevinsterna skall investeras. Det har vi redan erfarenhet av. Mycket avvinsterna investeras inte i dagens läge. Då upprepar jag frågan; Kan svara på,när vi inte längre har replikrätt, hur mycket löntagarna och medborgarna skallbetala för att få företagarna och kapitalägarna att investera och bygga ut sinaföretag och därmed också sysselsättningen? Hur förmögna måste kapitalägarna bli för att bete sig somgammaldags produktiva kapitalister? Ni måste ju tro att det finns en sådankoppling, eftersom ni handlar så som ni gör. Och vilken roll skallarbetarrörelsen spela när man ger den här politiken fritt fram? Först har riksbankschefen, för , och nustatsministern vädjat till arbetsgivarna i samband med lönerörelsen: Slåtillbaka arbetarna, så att de inte får högre löner. Då kan man fundera påvilken styrmekanism som regeringen tänker sig framöver. På varje plan är detkapitalägarna som skall bestämma. Att öka lönerna på vinsternas bekostnad är en väldigomfördelning i dagens, läge, en omfördelning till den offentliga sektorn somarbetsmarknadsministern inte kan bestrida. Arbetstidsfrågan är också en omfördelningsfråga. På denfinns ingen enkel lösning, men en helhetslösning i samband medsysselsättningspolitiken i övrigt kan bli en positiv och bra reform. Diskuterainte om det skall vara eller inte vara utan hur det skall vara i stället! Menjust nu håller regeringen på och försöker gömma undan hela frågan. Nej, vad det gäller , herr talman, är att omfördelaresurser från dem i vårt samhälle som har mycket till dem som har mindre. Detär alltså en fråga om räfst och reduktion. Det gäller arbete och rättvisa. Ochvarför satsa på ett samhälle som i grunden är sjukt och står i motsättning tilldet stora Varje åtgärd står i motsättning till de storabreda folklagrens intressen i dagens läge. Vad som behövs är en socialistisk arbetarpolitik. 27 (); De besvärliga förhållanden som vi f. n. harpå arbetsmarknaden oroar var och en. Vi är alla djupt upprörda över att såmånga skall behöva stå utanför den trygghet och gemenskap som tillgången tillett dagligt arbete ger. Vi är här i kammaren besjälade av en vilja att finnalösningar som skall leda till det bättre. Vi föreslår därför skilda åtgärder utifrånden ideologiska grundsyn vi representerar. Jag skall här redogöra för vissa inslag i moderatasamlingspartiets syn på arbetsmarknadspolitiken, som den presenterats i våramotioner och poängterats i de reservationer som följer med betänkandet. Att förhållandena på arbetsmarknaden är som de är berordels på internationella faktorer, dels på den politik som förts. Deinternationella > faktorerna har vi inte kunnat påverka, däremot hade vi meden annan politik kunnat påverka utvecklingen på hemmaplan. Det går inte, i det här sammanhanget, att blunda för attden offentliga sektorns snabba tillväxt bär ett stort ansvar. Företag har fåttbekymmer, företag har dukat under av bördor som lagts på dem i form av skatteroch avgifter för att finansiera ansvällningen, och därmed har arbetstillfällenförsvunnit inom den sektor som skall bära huvudansvaret för vårt landsvälstånd. Till detta skall läggas en byråkratisk och tungrodd organisation, somskall ha till uppgift att förmedla arbete och handlägga stödåtgärder. När det förflutna - våra egna misstag och deninternationella konjunkturen - haft en sådan stor betydelse försysselsättningsläget i vårt land, är vi också för framtiden i högsta gradberoende av vad som sker i omvärlden och av vår egen förmåga att hitta deriktiga åtgärderna. Den internationella konjunkturuppgången står oss bi. Nugäller det att se framåt och utnyttja uppslagsrikedom och nytänkande.Beträffande nytänkandet förefaller det som om det är moderata samlingspartietsom står för deUa. Vi skall vara medvetna om att den industriproduktion somnu ökar inte automatiskt ökar sysselsättningen. Nya metoder leder tillproduktionsökning, men inte alltid till flera arbetstillfällen. För vissaföretag krävs, om de skall ha en möjlighet att utvecklas och behålla sinkonkurrensförmåga, kraftiga rationaliseringar och betydande modernisering samti vissa fall avveckling av omoderna tillverkningsenheter. Vi måste därför räknamed att sysselsättningen på flera orter kommer att minska inom speciella företagstyper. Vi skall heller inte glömma att investeringar i ny teknik,t. ex. datorer och industrirobotar, kan leda till att vissa arbetsuppgifterförsvinner, men skapas givetvis förutsättningar för nya. Skulle viinte godta den nya tekniken, skulle självfallet arbetslösheten bli väsentligtstörre. ningen ären följd av ett konkurrenskraftigt näringsUv. Konkurrenskraften är beroende avny modern teknik, och denna teknik tillvaratas nu över hela denindustrialiserade världen. Vi måste forma en politik som gör det möjligt för våraföretag att bidra till den utveckling vi så väl behöver. Några åtgärder fårinte förekomma som minskar företagens konkurrenskraft. En ökadavgiftsfinansiering på produktionen kan inte innebära annat än ett hot mot densvenska industrin. Med detta som bakgrund inser vi vikten av att samhälletför en företagsvänlig politik och tillhandahåller utbildning inom de nyaavancerade verksamheterna. Denna utbildning kan i mycket vid utsträckningrymmas inom arbetsmarknadspolitikens ram. Attutbilda är det bästa vi kan göra. Vi vet att praktiskt taget alla som utbildarsig inom.de nya teknikområdena snabbt får ett arbete. Vårt näringsliv förändras. Vissa yrken kommer att tunnasut och försvinna, nya att växa fram. I en del branscher är vi bara i början aven utveckling. Yrkeskunnande och utbildning är den bästa tillgången i denenskildes strävan efter arbete. Investering i utbildning ger både den enskildeoch samhället framtida vinster. Arbete skapas inte genom arbetsmarknadspolitik. Arbeteskapas genom en ekonomisk politik som inriktas på tillväxt. Den politikensinnehåll är mer avgörande för sysselsättningen än vad vi kan åstadkomma i vårtutskott. Tillväxt och lönsamhet i industrin är självfallet inteheller företeelser som avskaffar de arbetsmarknadspolitiska uppgifterna. Vimåste i alla konjuriktu-rer ha en väl fungerande politik för att klaratillfälliga problem och strukturförändringar. Det är den verksamheten vi villförändra och effektivisera. Det är möjligt att många jublar över de nyalöneavtalen. För dem som har arbete är ju avtalen bra, men inte för dem somstår utanför arbetsmarknaden och kanske inte heller för dem som har sinsysselsättning förlagd till företag där lönsamheten är dålig. Alla har alltsåinte anledning att vara glada. Kostnaderna kan leda till friställningar. Allaföretag har inte den utveckling som boksluten hos de stora företagen skvallrarom. Eftersom lönekostnaderna utgör den dominerande delen av företagenskostnader räknar man lätt ut vilka följdverkningarna kan bli. Hur många arbetslösa har vi ? I detsocialdemokratiska skulle det som bekant, enligt en valaffisch, intefinnas 140 000 arbetslösa. Vi är nu där - och har varit det . Vi har denstörsta arbetslösheten sedan , beroende givetvis på hur manräknar. Jag kommer från , med en länschef som har en speciellförmåga att tolka siffror. Jag nödgas hålla med honom om att antalet människorutan reguljärt arbete närmar sig . Så allvarligt är läget. Jag antydde tidigare att vi har en byråkrati som tungrottsvarar för verkställandet av de arbetsmarknadspolitiska besluten och handläggerverksamheten på fältet. Jag syftar som ni kanske förstår på AMS. I stället för att säga att det är en tungrodd ochbyråkratisk organisation förefaller det som om det snart borde finnas anledningatt säga att det var en byråkratisk och tungrodd organisation. En första anledningtill att få göra detta skulle ges om ställde sig bakom våraförslag om en ny inriktning av verksamheten. En andra anledning till ändrattempus är det faktiska förhållandet att AMS-ledningen börjat tala vårt språkoch på ett uppfriskande och hoppingivande sätt verkar i effektivitetshöjanderiktning. Vårt stora bekymmer f. n. är den växandeungdomsarbetslösheten. Insatser för ungdomar kräver en stor del av dearbetsmarknadspolitiska resurserna. Vad jag sagt om värdet avutbildning äger i högsta grad sin giltighet beträffande denna kategorismöjlighet på arbetsmarknaden. Vi menar att det finns brister i yrkesutbildningssystemet.Vi anser kontakten mellan skola och arbetsliv viktig. Vi hävdar attarbetsmarknadslagstiftningen har en hindrande effekt och att höga ingångslöneri förhållande till lönerna för vuxen och erfaren arbetskraft försvåraranställning. Vi deltar verkligen i kampen mot ungdomsarbetslösheten. Vihar en idé till lärlingsutbildning som utgör ett element i en strategi somsyftar till att öka ungdomars möjlighet att hävda sig på arbetsmarknaden. Vi pekar på behovet av effektivare förmedlingsinsatser förungdomarna. Vi talar om nya grepp, som kan kräva ändring i lagen omarbetsförmedling. Vi stöder idéer om ökat egenföretagande bland ungdomarna.Intresset för egenföretagande har vuxit i takt med svårigheterna att finnaarbetstillfällen. Vi anser att stödet till dylik verksamhet bör utvecklas ocheffektiviseras och att man bör överväga att decentralisera handläggningen tillexempelvis utvecklingsfonderna. Inom vårt parti ställde vi stora förhoppningar på detbeslut som fattades om verksamheten i ungdomslag hos enskildaarbetsgivare. Vi ansåg att man därigenom skulle kunna ge ungdomarna bättremöjligheter att erhålla arbetsuppgifter som skulle upplevas som meningsfulla. Den information som gick ut var bristfällig i dettaavseende, vilket var tråkigt, då just arbete hos enskilda arbetsgivare kunde geen bra inblick i verksamheter som naturligt borde vara mest intressanta medtanke . Vi beklagar att överenskommelsen inte fullföljdes i dettaavseende. Redovisade 74 platser i förhållande till den totala volymen 28 000 ärett generande blygsamt antal. Utskottsmajoriteten är generös när det gäller att ställamedel till förfogande för att nå, som man säger, förstärkta förmedlingsinsatser.Vi tror nog inte att det alltid behöver vara fråga om mer pengar. Internaomfördelningar synes oss vara lämpligare åtgärder i flera avseenden. Vi har ireservationer formulerat våra synpunkter härvidlag. Vi har också framhållitmöjligheten att effektivisera arbetet på förmedlingarna genom att helt enkeltta bort vissa inslag. Lagen om allmän platsanmälan kan t. ex. avskaffas. Det finns en reservation till detta betänkande som ärmycket intressant -en innovation på arbetsmarknadsutbildningens område -nämligen vårt förslag om att i högre grad samordna tillgängliga resurser hosolika utbildningsanordnare i ett mer decentraliserat arrangemang. Vårt förslaggår ut på att arbetsmarknadsutbildningen överförs till regionala bolag och attAMS där köper sitt behov av arbetsmarknadsutbildning. Vi beklagar att vi inte fått stöd för ettnärmare studium av denna tanke. Beträffandeden utbildning som bedrivs ser vi det som en nödvändighet att titta på deresursprobleni som uppstår med den utbyggnad som parallellt sker hos skildautbildningsorganisationer. En samyerkan måste noga prövas. Somvi uppfattar det måste regeringen och utskottsmajoriteten bedöma framtidenmycket dystert med tanke på de medelsbehov som beräknasi Med utnyttjande avfinansfullmakten planerar regeringen för 16,5 miljoner dagsverken under nästaår - något av ett rekord, som vi framhåller i reservation nr 29. Nog måste välregeringen sätta någon tiUtro till sin egen ekonomiska poUtik. Vimoderater kan inte godta denna satsning på konstlade arbeten och föreslårreducering av antalet dagsverken. Insatserna måste göras för att placeraarbetslösa på den ordinarie arbetsmarknaden. Vad som föreslås för kommunalaberedskapsarbeten kan vi inte följa. Vi säger nej tiU återinförandet av detstatliga projekteringsbidraget. Reserven av projekt inom den kommunala sektornbehöver inte byggas ut. Det går inte att genom beredskapsarbeten hålla enalltför stor byggarbetskår i gång med arbetsmarknadspolitiska medel. Det stora antalet moderata reservationer till detta betänkande vittnarom vårt ringa förtroende för den arbetsmarknadspolitik regeringen vill föra.Antalet reservationer vittnar också om att vår poUtik utgör alternativet. Vikan med beklagande konstatera att regeringen är oförmögen att avvika från eninslagen politisk väg som bevisligen i siffror visar sig inteframkomlig. Vi vill effektivisera, omfördela medel och pröva nya idéer. Jag yrkar bifall till samtUga reservationer som moderata ledamöteravgivit. Underdetta anförande övertog förste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 28 ERIKJOHANSSON (s): I mitt anförandekommer jag att uppehålla mig främst vid de två viktigaste inslagen i vårarbetsmarknadspolitik, nämligen arbetsförmedlingen ocharbetsmarknadsutbildningen. Arbetsförmedlingenär det grundläggande instrumentet inom arbetsmarknadspolitiken. Det är genomförmedlingens insatser som arbetssökande och lediga platser kan möta varandra.Arbetsförmedlingen har ställts inför starkt ökade krav. Antaletarbetssökande har ökat mycket kraftigt under det att tillgången på ledigaplatser har varit otillräcklig. har det skett en viss minskning avpersonalen vid förmedlingarna, och detta har lett till att det på många hållhar blivit problem med att svara upp med den service som förmedlingens kunderhar rätt att kräva. Detär mot den bakgrunden som man inom arbetsmarknadsverket självt har tagitinitiativ till en intern utredningsverksamhet, som syftar till att ta 4Riksdagens protokoll 1983/84:122-123 vara på alla möjligheter att effektivisera verksamheten.Ett serviceprogram har antagits av verkets styrelse efter samråd medpersonalen. Målsättningen är att ge en bättre service. Lediga platser skalltillsättas snabbare, och arbetssökande skall snabbare få jobb. Detta skall skegenom att de resurser som går till arbetsmarknadsverket så långt möjligt skallomfördelas till förmedlingsverksamheten. Parallellt med detta förtjänstfulla interna arbete hållerAMS-kommittén på med att klarlägga verkets ansvarsområde och preciserahuvuduppgifterna för detta. Även här är syftet att ge verket ökade möjligheteratt koncentrera sina resurser på platsförmedlingen. De resurstillskott som skall korrima arbetsförmedlingentill del Ugger i det väsentliga på den tekniska sidan. Sedan slutet av1970-talet pågår försök med att introducera ett dataterminalsystem inomarbetsförmedlingen. Särskilda modellförsök har pågått i Södermanland.Förmedlingen skall nu tilldelas 400 terminaler, vilket är gott och väl enfördubbling av nuvarande bestånd. Tanken är att varje arbetsförmedlareframdeles skall ha tillgång till en egen terminal. Däremot kan man inte tala om att arbetsmarknadsverkettilldelas några förstärkningar på personalsidan. Regeringen föreslår ettbeloppsmässigt påslag med ca 23 milj. kr. till särskilda förmedlingsinsatser.Moderaterna motsätter sig att detta belopp anvisas. De anser, som det anförs ireservation 14, att verket inte behöver ytterligare förstärkningar, men atteffektiviteten bör förbättras. Därigenom blir det möjligt, fortsätterreservanterna, att föra över 100 tjänster från AMS och från länsarbetsnämndernatill förmedlingarna. Vad reservanterna förbiser är att de 23 milj. kr. somregeringen föreslår ungefär motsvarar den anslagsminskning som skergenom att det s. k. huvudförslaget skall tillämpas även påarbetsmarknadsverket. Netto blir det alltså ingen förstärkning. kommunisterna har en annan uppfattning ochvill ha en anslagsförstärkning med 27 milj. kr. utöver regeringens förslag, såatt varje distriktskontor kan tillföras två förmedlare, som särskilt skall ägnasig åt handikappade arbetssökande. Behovet av sådana insatser prövas f. n. avhandikappkommittén, och utskottet tillstyrker därför inte detta krav. anvisar en väg av ett helt annat slag för attminska trycket på arbetsförmedlingarna. De vill avskaffa vad de kallar arbetsförmedlingsmonopolet.I detta uttryck ligger ett långt gående krav på att det skall bli tillåtet medprivata arbetsförmedlingar. En sådan åtgärd står i strid med ILO-konventioneroch vår egen lagstiftnings förbud mot arbetsförmedling i förvärvssyfte. Riskenär också uppenbar att en sådan åtgärd skulle gå ut över servicen till de svagagrupperna på arbetsmarknaden och minska förutsättningarna för samordnadearbetsmarknadspolitiska insatser. När det kommer till den gemensamma borgerligareservationen har kravet tonats ned. Man nöjer sig med en begäran om utredninggenom med syfte . att se på alternativa förmedlingsformer enbartinom vissa specialområden, som kultursektorn och kontorsvikariatssektorn. Mendetta är frågor som , enligt sitt uppdrag, redan har att pröva. Eftersom det nu inte är aktuellt att vidga den privataarbetsförmedlingen i den utsträckning som ville i kommittémotionen,finns det heller inte anledning för utskottet att biträda förslagom att flytta tillsynen över enskilda förmedlingar från AMS tillarbetsmarknadsdepartementet. Det är f. ö. en ganska unik tanke att flytta enså typisk myndighetsuppgift som tillsyn över en viss verksamhet tilldepartementsnivå. Strävandena har ju i stället varit attdelegera uppgifter från ned i administrationen. Självfalletkan utskottet inte heller tillmötesgå förslag om att öppnamöjligheten att införa en avgiftskrä-vande förmedlingsverksamhet för arbetslösaungdomar, vilket är innebörden i reservation nr 17. Motionsledes har det framställts krav på att man skallavskaffa de till arbetsförmedlingen knutna distriktsarbetsnämnderna ochbyggarbetsnämnderna. Man har följt upp detta i en gemensam borgerligreservation, nr 5, där man hänvisar till den pågående utredningsverksamheten.Utskottsmajoriteten har avstyrkt motionerna, och mot den bakgrunden yrkar jagavslag på reservationen. föreslår att lagstiftningen om platsanmälanskall avskaffas, och de vidhåller därmed konsekvent en linje som de har drivitgenom åren. Utskottet vidhåller emellertid uppfattningen att åläggandet förarbetsgivarna att tiU arbetsförmedlingen anmäla i princip alla lediga platserhar gett förmedlingen bättre möjligheter att med samordning av utbud ochefterfrågan bedriva ett effektivt arbete och ge bättre service. Därföravstyrker utskottet med samma konsekvens förslag på denna punkt. tog i sitt inlägg bl. a. upp den rapport somriksrevisionsverket publicerade . Denna rapport har väckt en vissundran, men jag vill påpeka att den gäller endast fem kommuner och attriksrevisionsverket självt varnar för att se rapporten som representativ förverksamheten på arbetsförmedlingarna, där man nu med det nya serviceprogrammetsatsar starkt på just förmedlingen av arbete. Jag går härefter över tillarbetsmarknadsutbildningen. Låt mig erinra om att den från en blygsam början på1950-talet har vuxit ut till ett av de viktigaste inslagen iarbetsmarknadspolitiken. Det är en utbildning som tjänar flera mål. Man brukartala om utbildningens stabiliseringspolitiska, tillväxtpolitiska ochfördelningspolitiska mål. Det stabiliseringspolitiska målet uppfylls genom attutbildningen under en lågkonjunktur bidrar till att hålla arbetslösheten nereoch göra det möjligt att utnyttja en lågkonjunktur till utbildning. Det tillväxtpolitiska syftet är att tillgodose företagensbehov av utbildad arbetskraft. Det fördelningspolitiska målet är att medutbildningsinsatser förbättra positionen på arbetsmarknaden för personer somdär har en svag ställning på grund av otillräcklig utbildning. Men utbildningen skall också ge bättre beredskap förstrukturförändringar på grund av den tekniska utvecklingen på olika områden.Samtidigt skall man behålla det gamla kravet att vid behov även kunna gegrundläggande yrkeskunskaper åt dem som inte har någon yrkesutbildning alls.Det hindrar i sin tur inte att arbetsmarknadsutbildningen även skallkunna göra insatser för långtidsutbildade och för friställda tjänstemän. Arbetsmarknadsutbildningen skall alltså kunna tillgodoseen rad olika intressen och behov. Dessa kan vid en ytlig anblick förefallamotstridiga. Klart är därför att utbildningen måste kunna anpassas snabbt efterde skiftande behoven, både till omfattning och till innehåll. Grundläggande riktlinjer för arbetsmarknadsutbildningendrogs upp vid riksdag. Därefter har gjorts en kartläggning avföretagens utbildning, och den utredningsverksamheten följdes i sin tur av enny utredning genom kommittén för arbetsmarknadsutbildning ochföretagsutbildning, KAFU. Kommitténs förslag presenteras i sina huvuddrag ibudgetpropositionen. Det är inte fråga om några större förändringar i dettaskede. Framför allt gäller det ändringar i reglerna om utbildning i företag.Skälet till att det ganska omfattande betänkandet från KAFU inte i störreomfattning tagits upp i propositionen är att den viktigaste frågan har lämnatsöppen, nämligen arbetsmarknadsutbildningens framtida organisation. Regeringen har ansett att KAFU;s arbete i denna del börkompletteras, och den har uppdragit åt AMS att göra detta kompletterandeutredningsarbete. Detta har överlämnats till regeringen, som avser att senareåterkomma till med förslag i frågorna om huvudmannaskap ochorganisatoriska former för arbetsmarknadsutbildningens fortsatta bedrivande.I,detta senare skede kommer alltså att föreligga ett betydligt bredare underlagför att ta ställning till dessa mer grundläggande frågor än vad det gör i dag.Utskottets majoritet anser därför att inte nu bör binda sig för vissaorganisationsmodeller, såsom föreslås i reservationerna 21 och 22 frånmoderaterna resp. kommunisterna. När man senare skall ta upp den framtida organisationenför arbetsmarknadsutbildningen blir självfallet samordningen av resursernainom arbetsmarknadsutbildningen med andra utbildningsresurser en av debetydelsefulla frågorna. Det gäller alltså en samordning med de resurser somfinns inom gymnasieskolan, Komvux, folkhögskolor och folkbildningsförbundensamt med de resurser som kan erbjudas av särskilt de större företagen. Somframgår av de direktiv som regeringen gav till AMS, men också av dennyligen avlämnade propositionen om gymnasieskola i utveckling, är detta frågorsom i hög grad uppmärksammats inom regeringen. Därför anser utskottsmajoritetenatt det inte behövs ytterligare påminnelser om detta samordningsbehov frånriksdagens sida, vilket har begärts av bl.