prot · G70989 · 1983-12-31 00:00:00 — Jag vill sluta med att framhålla att hela vårt skatte-,avgifts- och bidragssystem enligt såväl som min egentillkämpade uppfattning är i behov av en drastisk förändring. Men när detgäller en sådan förändring måste större hänsyn än nu tas till skatternasfaktiska verkningar på människornas handlande. Därvid måste man också ge demtillräckligt utrymme - jag skulle kanske säga svängrum - som har förmåga attskapa nya värden åt samhället, åt övriga medborgare men också, faktiskt, - ochinte helt utan rätt - åt sig själva och de sina. I all blygsamhet kanske jag ändå får tilltromig förmågan att föra ett och annat ideologiskt resonemang med iVärmdö, även om det naturligtvis får ske på ett lägre plan än när sådana tingdiskuteras med en regeringschef. Först ett par praktiska frågor som ändå måste besvaras.Gunnar i beskriver en form av utflyttning från , sommöjligen - det framgick nämligen inte riktigt av hans framställning - har ökatunder senare tid. Han säger, såvitt jag förstår, att det nästan uteslutandeberor på våra höga skatter. Men om det nu är så att fler svenska medborgare äntidigare lämnar , då tror jag att man, om man skall delta i en seriösideologisk debatt, bör ha något bättre underlag för sina påståenden än vadGunnar har. Jag kan tillåta mig en annan hypotes, som inte heller tersig alldeles otrolig -att arbetslösheten och de dystra framtidsutsikterna iSverige, framför allt under de borgerliga regeringsåren, fick många människoratt fråga sig om inte framtiden skulle bli bättre utomlands. Det gällde i höggrad de människor som hade skaffat sig utbildning, framför allt användbar, inomindustrin, i ett läge när 40 000 industrijobb försvann . Tänk efter,- är det inte i varje fall hypotetiskt möj ligt att de ansåg sigfara illa iSverige därför att det inte fanns några jobb att få, alldeles oberoende av varskatterna låg? En annan fråga är av mera praktisk art. Jag antar attGunnar är en berest person och har kunnat besöka , ,, och andra skatteparadis. Då skall han finna att det förvissointe bara är svenska som talas där utan även engelska, amerikanska, franska ochtyska -t. o.m., tror jag, danska och norska. Skatteparadisen attraherar alltsåmänniskor från alla länder där skatterna är högre än i länder där skattenivångår ned mot noll. Det är inte konstigt. Det är alltså inte enbart som är drabbat av dethär fenomenet att människor vill dra sig undan skatt när de kan flytta -antingen därför att de är förmögna eller därför att de har uppnåttpensionsåldern och finner att det är mycket lönsamt att bo i ett land med lågskatt som man lyfter pension från det land som på grund av sina högaskatter kan ge rejäla pensionsförmåner. Särskilt solidariskt kanske det intealltid är, men det är ett mänskligt beteende som vi får acceptera. Det haralltså, tror jag, ganska vid spridning i den västliga industrivärlden. Detta sagt för att ge domedagstänkande ettnågot vidare perspektiv, ge det andra proportioner. Men sedan skall jag gärna säga att jag tror att GunnarBiörck i och för sig diskuterar ett reellt och allvarligt problem, nämligensambandet mellan skattelagstiftningen och det allmänna rättsmedvetandet - ellerskattemoralen, om vi vill förenkla diskussionen. var det inte Metallettan,, utan Elettan som hade vänt sig till mig med en skrivelseberoende på, såvitt jag förstår, att avdelningens ledning anser att ett antalav Elettans medlemmar jobbar svart och att det är marginalskatten som ärorsaken till detta. Eftersom jag under åtskilliga år har arbetat inom mittparti - och i förhandlingar med andra partier och här i - för att fåtill stånd en sänkning av marginalskatterna, så förvånar det mig inte att ävenElettan tar upp det här problemet. I,och för sig vet nog både och jag att ialla länder och har skatter inte varit särskilt populära fenomen.Inte någonstans finner man, när man ser på vår egen historia eller andraländers, att det har varit lätt att få skatteuttaget att överensstämma med vadman kallar det allmänna rättsmedvetandet - och viljan att betala skatt. Men jag vill ändå hävda att skattemoralen inte är sämre iSverige än i de flesta andra länder. Om man gör jämförelser i vad gällerskattefuskets nivå eller skatteflyktens omfattning så finner man att det är enganska internationell företeelse. Jag vill också hävda - och det gäller ettförhållande som jag tror är ännu enklare att konstatera - att Sverigedefinitivt inte har fler skatterevolter, s. k. uppror mot skattesystemet, änandra länder har, tvärtom. Jag vill peka på en sak som är intressant. Iinterpellationssvaret anför jag att trots allt kan många svenskar säga sig attden skatt de betalar går till ganska vettiga ändamål. De får en god utbildningför sina barn, de har en god Om omprövning av grunderna för lagstiftning som föranlederpersoner att bosätta sig-utomlands Om omprövning av grunderna för lagstiftning som föranlederpersoner att bosätta sig utomlands sjukvårdom de blir sjuka och de kan räkna med en ganska hygglig trygghet på ålderdomen. är ett land som har skatter som jag tror att GunnarBiörck skulle betrakta som nästan idealiska, dvs. Men USAär det land som faktiskt haft de flesta öppna skatterevolterna under1970-talet. Det är medelklassen som gör uppror mot skattesystemet. Trots att enamerikansk medelinkomstfamilj betalar klart lägre skatt än en svensk familj medmotsvarande inkomst, så anser sig den amerikanska medelklassfamiljen mycketsämre behandlad, av det enkla skälet att det är så litet av skatterna som gårtillbaka till den familjen. Den största delen av skatterna går till att betalaförsvar, polis och byråkrati, medan familjerna själva får bekosta sin sjukvård,sin utbildning, sin sjukförsäkring och sin ålderspension. Ur detta har detvuxit ett starkt motstånd inot skatter. Det gör att jag tror att man i Sverigekan föra resonemanget med medborgarna på ett annat sätt. Trots allt detta, som jag anser talar för att vi med vissfrimodighet kan diskutera ett relativt högt skattetryck med våra väljare ochmedborgare, vill jag hävda att pekar på någonting som även förmig ter sig som en orimlighet. Det gäller detta att vi skulle ha ett starktprogressivt inkomstskattesystem med en rad negativa verkningar - om det integer de fördelningspolitiska effekter vi vill uppnå, om det så att säga ärstarkt progressivt och inkomstutjämnande bara på papperet men inte fungerardärför att alltför många har möjlighet att dra sig undan den progressivaskattens verkningar. Dessutom ger jag rätt i att man kandiskutera beskattningens utformning ur familjepolitisk synpunkt, även om detinte är riktigt samma bärkraftsprincip vi då diskuterar. Därför har jag längehävdat att inkomstbeskattningen som den fungerar i inte är ett riktigtuttryck för en beskattning efter bärkraft. En bidragande orsak till detta - därtror jag att uppfattning och min uppfattning definitivt skiljersig åt -är att vi har ett väl utvecklat avdragssystem som kan brukas av vissaoch missbrukas av andra. Därmed blir beskattningens innebörd en helt annan änden som står på papperet. Inte ens för mig som socialdemokrat är det någonglädje att ha en vacker progressiv skatteskala som ser rättvis ochinkomstutjämnande ut, när jag vet att den i många fall inte fungerar ochdessutom bidrar till ett starkt dominerande skattetänkande och en"avdragsbesatthet" bland medborgarna. Det är därför som jag menar att det fortsatta arbetet medatt sänka inkomstskatterna skall bedrivas med största möjliga kraft och att idetta också måste ingå att sänka marginalskatterna. Men när vi går vidare medreformarbetet vill jag, eftersom svagheten med vårt inkomstskattesystem delvisär att vi har en ganska smal skattebas men ett mycket högt skattetak, attinnebörden skall vara att vi sänker skattesatserna men breddar skattebasengenom att minska avdragens omfattning och möjligheterna att göra skatteavdrag.Det tror jag kommer att leda till ett rättvisare skattesystem och framför allttill ett enklare skattesystem med lägre skattesatser samt mindre utrymme förskattestyrning, skattetänkande och skatteplanering.Det är för mig ett mycket bättre skattesystem än det vi har . 17 i (m): Först och främst vill jag naturligtvis beMetallettan om ursäkt för att jag råkade säga fel. Men i övrigt har väl denupplysning som jag lämnade och som är korrigerad av finansministern ändåsitt intresse i sammanhanget. Finansministerns förmodan att jag hade varit på Solkustenoch i är tyvärr oriktig. Jag har aldrig någonsin varit där. Jag föredraratt vara hemma när jag skall ha semester. Därför vet jag inte mycket omförhållandena på de här platserna. Men jag vill påpeka att de människor somfinansministern talade om, och de som jag egentligen inte har talat om, äräldre personer som har dragit sig tillbaka. Det som bekymrar mig, och som jaghade hoppats även skulle bekymra finansministern litet mer än vad som framgårav hans inlägg här, är förhållandena för den unga generationen. Det är dessamänniskor som man kan läsa om i redogörelse - de somär och som är högutbildade och allmänt värdefulla personer.Jag upplever det som ganska ledsamt att de ger sig av. Jag hade hoppats att denuppfattningen skulle delas, åtminstone i princip, av finansministern. Jag hade inte tänkt att den här interpellationsdebattenskulle bli någon förnyad stor skattedebatt. Vi får ju en finansdebatt rättsnart. Jag tar fasta på vad finansministern har sagt - och sagt, enligt minmening, på ett mjukare och mer pedagogiskt sätt än vad som ibland blir falletnär det gäller de stora dramatiska partiledardebatterna och motsvarande. Det ärmöjligt att man kan komma ned till en diskussionsnivå där man försöker attsakligt penetrera de faktiska effekterna av vad man gör. Dessa effekter är irätt stor utsträckning psykologiskt bestämda. Jag nöjer mig med det nu anförda men vill ändå befinansministern att han - inte minst när han skall ge sig på inkomstskatten -sätter sig ned och räknar litet på vad en övergång från den mer eller mindresvindlande progressivitet som vi har till en mer balanserad proportionalitetskulle medföra, både för statsfinanserna och för det skattepolitiska klimatet ilandet. Om omprövning av grunderna för lagstiftning som föranlederpersoner att bosätta sig utomlands För att inte bli missförstådd vill jag baraslutligen tillägga att jag naturligtvis också tycker att det är tråkigt ochbeklagligt om svenska medborgare skulle lämna vårt land därför att de, medGunnar formulering, skulle känna att de far illa. Det är naturligtvis en mycket allvarlig fråga för oss allaom detta skulle vara sant. Men det jag ville säga med mitt svar till att det kan tänkas att människor far illa i av andra skäl än attmarginalskatterna är höga. Det är i så fall också en allvarlig fråga - om detär de dystra framtidsutsikterna på arbetsmarknaden, arbetslösheten och denallmänna bristen påframtidstro i vad gäller som gör att ett antal av våra medmänniskoremigrerar i den känslostämning som beskriver. vet vi ingentingom detta. Vi kan bara ha hypoteser. Men för att inte bli missförstådd vill jagframhålla att jag naturligtvis delar uppfattningen att det är allvarligt omfolk av dessa skäl - oberoende av om ninsen för kvinnor ' gällerskatterna eller rädslan för arbetslöshet eller någonting annat lämnar vårtland. 19 i (m): Jag är mycket glad att det har varit möjligtför finansministern och mig att närma oss varandra under det här tankeutbytet.Jag hoppas att finansministern, som är den som har möjlighet att verkställasaker och ting, också går från ord till handling. Överläggningen var härmed avslutad. 8§ Svar på interpellation 1983/84:94 om militärutbildningen för kvinnor i har frågat migföljande: tycks försvaret ha anordnat såväl soldat- somofficersutbildning för kvinnor. Har försvarsministern möjlighet att förriksdagen redovisa dessa utbildningars omfattning och utformning samt deerfarenheter som vunnits av denna verksamhet. Jag vill till en början erinra om att 1978 och1982 beslutat att kvinnor får antas för utbildning till yrkesofficerare inomsamtliga försvarsgrenar. Intresset hos kvinnorna är relativt sett stort för attgenomgå den militära grundutbildning som erfordas för att de senare skall kunnakonkurrera på lika villkor med manliga sökande om platserna vidofficershögskolorna. Utrymmet för nyrekrytering av yrkesofficerare under denärmaste åren är dock begränsat till följd av beslutade ändringar ifredsorganisationen och därav följande personalminskningar. beslut innebar bl. a. att kvinnor i en förstaetapp fick tillträde till ett antal militära yrkesområden inom flygvapnet.Under åren 1981-1983 har sålunda sammanlagt 90 kvinnor genomgått militärgrundutbildning inom flygvapnet. Av dem har sammanlagt 63 påbörjat sinutbildning vid officershögskolan. Av dem som började sin utbildning har 19genomfört utbildning vid officershögskolan. beräknas 14 avsluta sinastudier vid officershögskolan. Utbildningen för kvinnorna till yrkesofficer inomflygvapnet har främst omfattat utbildning i stridsledning, sambandstjänst,markförsvar, teknisk tjänst samt utbildning till meteorolog. Chefen för flygvapnet har i en rapport redovisat sinaerfarenheter från antagning och utbildning av kvinnor inom flygvapnet. a. att de samlade erfarenheterna från de tre gångnaåren är övervägande positiva. Kvinnorna har anpassat sig bra i miljön och tillutbildningen. Mottagandet vid förbanden har varit smidigt och positivt. Frivillig grundutbildning för kvinnor inom armén ochmarinen påbörjades . Antalet kvinnliga sökande inom armén har varit ca200, varav 52 antagits. 1983 sökte 448 kvinnor utbildning inom flygvapnet. Avdessa har 48 antagits. Inom marinen har 465 kvinnor sökt ifrågavarandeutbildning. Av dessa har 50 antagits. Någon samlad utvärdering av utbildningenför denna utbildningsomgång har av naturliga skäl ännu inte kunnat göras. Överbefälhavaren pekar i sitt personalpolitiska program påvikten av aktiva åtgärder för ökade möjligheter till jämställdhet mellan köneni avsikt att främja effektiviteten inom försvarsmakten. Detta bör ske genom attuppdelningen av kvinnor och män på olika tjänste- och yrkeskategorier brytsgenom stegvisa och långsiktiga åtgärder. Överbefälhavaren anger därvid attinformation, utbildning och diskussioner i jämställdhetsfrågor skall .genomföras, bl. a. för att underlätta mottagandet av kvinnor som yrkesbefälsamt att planer för jämställdhetsarbetet skall upprättas vid myndigheterna ochinordnas i den övriga planeringen. I detta sammanhang vill jag nämna att det numera finnsmöjlighet för kvinnor att utbildas och antas också i driftvärnet. Jag vill särskilt understryka vikten av att mottagandet avkvinnor som yrkesbefäl också fortsättningsvis förbereds på alla nivåer. Om militärutbdd-ningen för kvinnor 21GUNNAR i (m): Tillåt mig att framföra mitt tack tillförsvarsministern för denna koncisa och klargörande redogörelse för detaktuella läget i en angelägenhet som intresserar många alldeles oberoende avpolitisk färg. Om jag förstått försvarsministern rätt rör det siguteslutande om officersutbildning, varvid vederbörande dock initialt genomgårnågon form av vanlig soldatutbildning. Vilken status i krigsplaceringshänseendehar då de som genomgått den militära grundutbildningen men inte antagits tillofficersutbildning? Av försvarsministerns redogörelse framgår vidare attutbildningen till flygofficer bl. a, omfattar "markförsvar". Det germig anledning att fråga om dessa kvinnliga officerare och blivande officerareavses delta i direkta eldstrider som stridande förband. Av massmedierna har man fått det intrycket att kvinnligasoldater finns i både och arméer. Om så är fallet -har försvarsministern någon kännedom om, huruvida man där satt in dem i direktastridshandlingar? Av försvarsministerns redogörelse framgår också att av de sökande till armén har blivit antagna, medan man i marinen ochflygvapnet antagit av de sökande. Beror detta på ojämn tillgång påutbildningsplatser? - Det är kanske för tidigt att säga någonting om framtideni detta hänseende, men jag vill ändå fråga försvarsministern om bedömningen på militärt håll är den att det här rör sig om en Om militärutbildningen för kvinnor engångsföreteelse, eller om man har att räkna med attinslaget av kvinnliga militärer blir en permanent eller t. o. m. en alltvanligare företeelse inom den svenska krigsmakten på både officers- ochsoldatnivå? Får detta i så fall någon inverkan på dimensioneringen avkrigsmakten framöver? Slutligen: Det här är en intressant utveckling som kantolkas på olika sätt. a. kan man fråga sig om kvinnofrigörelsen ochjämställdhetsdebatten i vissa fall lett till ett "förmanligande" avkvinnors uppfattning av sin egen roll. Historiskt sett behöver detta inte varanågonting helt nytt. Vi skall inte glömma att det var en kvinna, , som ledde försvar mot danskarna, inte långtfrån den plats där vi nu har ett fredligt tankeutbyte. Bara några kommentarer till iVärmdö frågor. När det gäller de kvinnor som har antagits tillofficersutbildning men inte genomgått den har vi ännu för liten erfarenhet. Deallra flesta har gått den väg som så att säga var utstakad från början. Inom flygvapnet, där vi har vissa erfarenheter, harkvinnorna möjlighet att i vissa fall bli reservofficerare. Erfarenhet av kvinnor i stridande befattningar, ocherfarenhet från utlandet, har vi inte i någon större utsträckning. Det finnsländer som har kvinnlig värnplikt, men kvinnorna finns inte i stridandebefattningar. Framför allt tjänstgör kvinnorna i stödjande funktioner. Rekryteringen av kvinnor till det svenska försvaret hargällt vissa speciella befattningar, och här har man sagt sig att kvinnornaskall klara strid i samband med självförsvar, på samma sätt som de manligakollegerna. Man kan ta exemplet med självförsvar vid exempelvis ensambandscentral. Härvidlag finns det i viss utsträckning förberedelse förstrid. Är då detta en modesak, om jag får förenkla frågan på detsättet? Verksamheten har pågått och många söker utbildningen.Det har visat sig att det inte är fler kvinnor än män som avbryterutbildningen. Vi får med tiden mer erfarenhet, men i våra planer ingår det härsom en permanent anordning. 23 i (m): Det återstår bara för mig att än en gångtacka försvarsministern för de kompletterande upplysningar som jag har fått. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 1983/84:105 om skydd motkränkningar av kryssningsrobotar Mot bakgrund av möjligheten att kankomma att överflygas av kryssningsrobotar har i en interpellationfrågat mig när låghöjdsradarsystemet PS 870 kommer att installeras. Vidarefrågar hur en försening av PS 870 påverkar trovärdigheten i vårutfästelse att hindra kryssningsrobotar att passera vårt luftrum. Överbefälhavaren har i sin programplan för perioden1984/85-1988/89 redovisat behov av stora omplaneringar i förhållande tillintentionerna i riksdagsbeslutet . En av orsakerna till detta ärdollarkursens kraftiga uppgång från tidpunkten försvarsbeslut.Bland annat skulle enligt överbefälhavaren uppsättningen av PS 870 kraftigtförsenas. I regeringens proposition om det militära försvarets fortsattautveckling kommer regeringen att redovisa sin syn på vilka åtgärder som ärnödvändiga för att ge försvaret den värnkraft försvarsbeslutet avsåg. Jag kommer där att redovisa min syn på utvecklingen av detstridslednings-och bassystem som är en av förutsättningarna för ett effektivtluftförsvar och därför bör ges hög prioritet. Jag villinte nu föregripa denna redovisning. Om skydd mot kränkningar av kryssningsrobotar 25PÄR (): Jag ber att få tacka för svaret på mininterpellation. Det var inte så förfärligt innehållsrikt, men jag får iärlighetens namn nämna att det hade jag blivit förvarnad om. Bristen påupplysningar i svaret ger emellertid också en viss information - jag skallstrax återkomma till det. Ett av de allra viktigaste syftena med vårt försvar är attstärka vår neutralitet och ge den trovärdighet. Vi måste visa att vi kan värnavårt territorium till sjöss, till lands och i luften. Att det kan vara svårtnog och att det ställer höga krav på den utrustning vi har har vi nogsamt fåtterfara i olika sammanhang. Inte desto mindre är det oerhört viktigt att vi satsar deresurser som krävs för neutralitetsvakten. Om vi inte med egen kraft kan fredavårt territorium mot inkräktare som vill använda det t. ex. för passage vidangrepp på någon annan stat, kommer andra stater att planera för att förhindradetta. Den dag då blir ett led i andra staters offensiva planering harmycket av vår neutralitetspolitik omintetgjorts. Det vore en oerhört allvarligsituation. Kryssningsrobotarna skapar delvis nya problem för oss.Till skillnad från andra typer av missiler går kryssningsrobotar så lågt att deutan vidare passerar svenskt luftrum och svenskt territorium. Det är alltså vårklara skyldighet att bekämpa kryssningsrobotar om de tar vägen över Sverige.Och risken för att de gör det - om de skulle användas, vilket vi innerligthoppas aldrig blir fallet- är stor eftersom ligger mitt i skottlinjenvid t. ex. ett angrepp västerifrån mot eller Leningradsområdet. Om skydd mot kränkningar av kryssningsrobotar Om vår neutralitetspolitik skall vara trovärdig måste vidärför ha kapacitet att bekämpa kryssningsrobotarna. Det har också från detsvenska försvarets sida gjorts mycket klara uttalanden om att vi skall skjutaned kryssningsrohotar som passerar över . Men det räcker inte meduttalanden om än aldrig så starka, vi måste också ha den tekniska kapaciteten.Det är här som framför allt låghöjdsradar är så betydelsefull. Vi måste kunnaupptäcka kryssningsrobotarna om vi skall kunna bekämpa dem. Det var därför somdet svenska försvaret beställde PS 870. Försvarsministern svarar alltså inte på frågan när det härsystemet kan komma att installeras. Jag vill påstå att det är en tystnad som ärtalande och oroande. De överväganden som regeringen nu gör inför den nyapropositionen kan, såvitt jag förstår, komma att innebära att installeringen avdet här radarsystemet skjuts . I annat fall skulle vi ju ha kunnatfå beskedet här , att systemet skall installeras så fort som möjligt. Uppenbarligen är det en del i de överväganden somregeringen gör att det skall läggas i malpåse, och därför kan man inte gebesked förrän propositionen kommer. Det innebär alltså att regeringen, i ett ioch för sig vällovligt sparnit, är beredd att överväga mycket allvarligt attSverige inte skall installera den tekniska utrustning som vi redan har köpt ochbetalt och som behövs för att vi på ett trovärdigt sätt skall kunna hävda värtluftrum mot kränkningar av kryssningsrobotar. Här är det alltså fråga omtänkbara besparingar som direkt går ut över trovärdigheten hos vårneutralitetspolitik. Det tycker jag är ett mycket oroande perspektiv. En annan sak som förvånar mig litet grand är attförsvarsministern i sitt svar inte tar upp frågeställningen om den betydelsedet har för trovärdigheten hos vår neutralitetspolitik att vi kan hindrakryssningsrobotar att passera vårt luftrum. Att försvarsministern inte vill gå in på de ekonomisktbetingade frågorna kan jag förstå, även om det skapar bekymmer för mig. Däremotförändras inte låghöjdsradarsystemets betydelse av de budgetmässigaöverväganden som regeringen gör. Regeringen kan ju inte bestämma sig för attdet är viktigt eller att det är oviktigt. Vårt behov av det här systemet föratt kunna bekämpa kryssningsrobotar är någonting som är objektivt och somgäller oavsett hur mycket regeringen tänker spara. Därför kan jag inte se någonanledning till att försvarsministern inte besvarar den delfrågan i mininterpellation. Kanske kan jag få någon kommentar i en andra omgång. Sammanfattningsvis, herr talman, tycker jag att svaretinger allvarliga farhågor. Det är tydligen i alla fall en mycket stor risk attde ekonomiska överväganden som regeringen gör innebär att vår utfästelse attbekämpa kryssningsrobotar som passerar inte får den förankring iverkligheten och den trovärdighet som skulle behövas. säger sig vara mycket orolig.Jag tycker inte att han skall vara så orolig. Jag vill inte föregripa denkommande propositionen, men jag kan försäkra att PS 870 har enmycket hög prioritet i