prot · G70998 · 1983-12-31 00:00:00 — Samspelet mellan de olika aktörerna måste ocksåutvecklas, så att högre effektivitet kan nås i exportfrämjandet. Sverigesexportråd har en central roll i detta avseende. Detär dock företagens egna ansträngningar som är avgörande för om en fortsattexportökning skall komma till stånd. De stora traditionella exportföretagenspelar här naturligtvis en mycket betydelsefull roll. Glädjande är att ävenmånga småföretag deltar i exportansträngningama, antingen direkt eller somunderleverantörer. Flera småföretag har också efter devalveringen givitsig ut på nya exportmarknader. Det är emellertid uppenbart att härfinns en stor outnyttjad potential för ökad export. Små företag möter oftastörre problem i sina exportansträngningar än vad storföretagen gör. Regeringenkommer att lämna förslag till om en rad åtgärder för atteffektivisera och stärka exportfrämjandet med betoning på små och medelstoraföretag. Förslag kommer därvid att läggas rörande såväl allmänt exportfrämjandesom enskilda sektorer som exempelvis byggande, energiteknik och kommunalatjänster. Detta är områden där har en betydande kunskapsbas och därökat exportfrämjande bör ge goda resultat. Denpågående utredningen om åtgärder för att främja export av privata tjänsterkommer att lämna sina förslag till regeringen . Regeringenberäknar att återkomma till med de förslag som utredningen kanföranleda . Inledningsvisframhölls den centrala roll som utrikeshandeln spelar i den socialdemokratiskakrispolitiken. För att vi skall kunna återvinna full sysselsättning och enfortsatt välståndsutveckling i vårt land är det nödvändigt att balansbristernapå utrikeshandelsområdet avlägsnas och att en fortsatt expansivexportutveckling kan vidmakthållas. Redovisningenav det ekonomiska och handelspolitiska läget i världen visar att problemen ochsvårigheterna är många. Men en realistisk utvärdering av situationen ger vidhanden att bör ha goda förutsättningar att med framgång fullfölja sinkrispolitik. Detta skulle väsentligt underlättas om ansträngningarna att sättastopp för och börja avveckla de protektionistiska åtgärderna fortsatt barfrukt. Såväl företagen som arbetsmarknadens organisationer måste ocksåfortsätta att ge prov på det samhällsansvar som vi fått se flerfaldiga exempelpå för att vi skall lyckas få svensk ekonomi i balans.Insikten om situationens allvar och om nödvändigheten att vi tar oss urkrisläget skapar en god grund för gemensamma ansträngningar. 2 (): När de utrikes- och handelspolitiska debatterna hållits harde handelspolitiska frågorna kommit i skymundan trots att de vanligen är avmera handfast betydelse. Det är bra att man nu tillämpar den ordning somriksdagen och dåvarande handelsminister prövade med denhandelspolitiska debatten skild från den utrikespolitiska. Dendeklaration utrikeshandelsminister avgivit gör det möjligt attkonstatera att det råder enighet om handelspolitikens grundlinjer. Detta är enstyrka när det föreligger så stora internationella problem på handelspolitikensområde. Jag vill gärna framhålla denna enighet. Det må vara mig förlåtet om jagsamtidigt beklagar det förströdda för att inte säga opportunistiska intressesom socialdemokraterna ägnade handelspolitiken när de var i opposition. HerrarLidbom och uppehöll sig då vid sådana fjärran frågor som hur Sverigeskulle kunna föras ut ur IDB och hur de svenska företagen i skulleförhindras att ersätta förslitna maskiner. I övrigt sysslade socialdemokratinstalesmän med sådana skadligheter som hur skulle kunna införahandelshindrande åtgärder i form av importde- positioner,globalkontingenter och socialklausuler. är dessa paradhästar från densocialdemokratiska oppositionstiden avsadlade. Det är bra. De kan inte hellerplockas fram utan att utmana löjet när socialdemokraterna igen hamnar iopposition. Inom handelspolitiken liksom på de flesta andra fälten kommersocialdemokratisk oppositionspolitik i nästa vända inte att kunna bedrivas medett aggressivt lättsinne som . Denförbättring i den internationella konjunkturen som har sitt urspmng i ochsom spritt sig till kommer förhoppningsvis att minska detprotektionistiska trycket. Frestelsen att försöka exportera arbetslöshet genomimporthinder blir mindre om det finns mindre arbetslöshet att exportera. Påsamma sätt kan de valutakursförändringar som skett ledatill en bättre jämvikt i handeln och därmed till mindre krav påhandelspolitiska skyddsåtgärder. Vissa beräkningar har visat att dollarnvärderats högre än vad de underliggande konkurrensförhållandena inomhandeln egentligen skulle tillåta. Som en följd av detta har fått ettmycket stort handelsunderskott. har haft enorma överskott genom yenensundervärdering. Dessa förhållanden har givit upphov till starkaprotektionistiska strömningar i . Ledarskapet i handelspolitiken har underdessa år upplösts. Européerna som av olika skäl haft hög arbetslöshet och storastmkturella svårigheter - trots att valutorna varit undervärderade iförhållande till dollarn - har också varit snara att tillgripa olikahandelshinder främst mot och de nya industriländerna. Sålänge konjunktur- och valutautvecklingen rör sig mot bättre stabilitet kommertrycket att införa nya handelsrestriktioner att minska. Men det räcker inte. Dehinder som avsatt är oroande höga och skulle behöva undanröjas.Vidare vet vi att det kommer nya konjunkturnedgångar och att stagflationenskrafter i de gamla industriländerna i mycket finns kvar. De protektionistiskatendenserna har sin egen dynamik. Det är bekvämt att skylla inhemskamisslyckanden på utlandet. Det är frestande i dagspolitiken att utkvitteragmppintressenas omedelbara tack för skyddsåtgärder när kostnaderna för dessakommer först senare och i mera anonyma former. Åtgärder i ett land för atttillfredsställa den ena gmppens krav på skyddsåtgärder gör det svårare attmotstå liknande krav från andra gmpper. Åtgärder i ett land föder motåtgärder iandra länder. Detta är handelshindrens upptrappningsmekanismer. Detbehövs, herr talman, initiativkraft och ledarskap för att inge förnyad respektför det internationella regelverk på handelns område som så starkt bidragittill efterkrigstidens blomstring men som varit i upplösning. Idetta arbete måste spela en samlande roll. måste bidra till attrespekten för förstärks. Tokyomndans tullsänkningar bör tidiga-reläggas.Vi bör anstränga oss att hjälpa till att ge innehåll och verklighet åt de olikakoder som framförhandlats. Försök att få till stånd en ny randa avförhandlingar om fortsatta liberaliseringar bör uppmuntras. Deneuropeiska integrationen är ett styrkebälte. EFTA är en väl fungerandeorganisation. Ansträngningarna att aktivera EFTA och ge organisationen enroll i de små EFTA-ländernas gemensamma ansträngningar för den fria handeln äratt välkomna. Våra intressen kläms annars alltför lätt mellan de ekonomiskastormaktema. Det kommande toppmötet i måste utnyttjas för att ge EFTAdenna vidgade roll. Våraförbindelser med EG är av central betydelse. Att nu de sistahandelsrestriktionerna avskaffats i enlighet med frihandelsavtalet är glädjande.Men har nya handelshinder utanför de ursprungliga avtalen tillkommit.Detta förhållande visar på något av EG:s problematik. Europasamarbetet flyterinte så smärtfritt som man skulle önska. EG har förlorat något av sin styrkasom frigörare och inspirator i Europasamarbetet. Organisationen har fastnat ismörberg och vinhav och i alltför hög grad ägnat sig åt attorganisera industrigrenar i stället för att frigöra dem över gränserna. Kanskehar detta varit ofrånkomligt. Det är svårt för en organisation att föra någonannan politik än huvudstädemas. Likväl är det beklagligt att den ekonomiska ochpolitiska utvecklingen i viss utsträckning förvanskat EG:s mission. Detministermöte som skall hållas mellan EG- och EFTA-länderna måste görastill ett steg i det långa och mödosamma men nödvändiga arbetet att minskainåtvändheten och förena de gamla industriländema i i ett utåtriktatgemensamt arbete för förnyad vitalitet och dynamik. Föratt intemationella möten skall leda till något mera än fina deklarationer utannågon inverkan på verkligheten fordras en bred förståelse inom länderna för attden intemationella handeln har stora fördelar. En handelspolitisk debatt ärett tillfälle att fästa uppmärksamheten på utrikeshandelns vinster. Dessavinster är att söka på två plan: En fri handel förbättrar den ekonomiskautvecklingen. En lönsam arbetsfördelning mellan länderna möjliggörs. De långaseriemas ekonomi kan bättre tillvaratas. En livgivande konkurrens släpps loss.Företagen måste anstränga sig att tillverka varor till priser och medkvaliteter som tillfredsställer konsumenterna. Kontakter med de internationellamarknaderna ger en snabb återföring av information om ny teknik, nya metoderoch marknadens krav. Vidare befrämjas den vana vid omställningar som behövs föratt hantera dynamiken i den moderna utvecklingen. Kravet att ett landsnäringsliv är konkurrenskraftigt bidrar också till att förbättra stabiliseringspolitiken.Det är viktigt att se att handelns fördelar ingalunda inskränker sig tillspecialiseringsvinster. Den fria handeln ger en nödvändig spelregel som kanaccepteras av regeringar och företag och som har godtagits just därför atttillämpningen av den leder till att det totala ekonomiska utbytet förbättras.En sådan spelregel behövs för att ge företagen ett rimligt mått av säkerhet ibedömningar och investeringsplaner. Den behövs också för att ge en principiellgrand i umgänget mellan länder. De oklara handelspolitiska regler som råttunder senare år har minskat företagens investeringsbenägenhet. De har varitförsiktigare när regleringar och subventioner på administrativ väg kan kasta omkonkurrensföratsättningama och effektiviteten inte får ge utslag. I umgängetmellan länderna har uppluckringen av de handelspolitiska princi- perna lett till attopportunism och maktspråk alltför ofta fällt utslaget. Det är tyvärr lätt attse hur en tilltagande laglöshet på den internationella handelnsområde givit upphov till vad som förskönande kallats "friktion" ochsom i verkligheten är allvarliga ekonomiska motsättningar. Utrikeshandelnsfördelar har tydligt demonstrerats av de som lyckats få i gång enstabil industrialisering. De har alla varit marknadsekono: mier med ett stortmått av ekonomisk frihet, där också en intensiv utrikeshandel varit ettcentralt element. De som i stället inriktat sig på en centralplanering och haft en inåtriktad uppläggning med importsub-stitution i ställetför exportbefrämjande som mål har alla mött stora svårigheter. Enindustrialisering bakom höga handelshinder har bl. a. inneburit att detinhemska jordbmket missgynnats genom dyra och dåliga insatsvaror, höga skatteroch omfattande regleringar. En ineffektiv industrialiseringsprocess har påmånga håll utarmat jordbraket. Den socialistiska utvecklingsmodellensmisslyckanden på jordbruksområdet har bidragit till de försörjningsproblem ochden svält som råder i vissa delar av världen. Ländersom försökt bygga upp sin ekonomi bakom höga handelshinder har också haftsvårigheter att möta förändringar av olika slag. Om man inriktar sig på attimportera endast det mest oundgängliga och svårtillverkade får man litenflexibilitet om helt plötsligt det nödvändiga kostar mycket mera. Deutåtriktade har förhållandevis lätt kunnat bemästra konsekvensernaav t. ex. energiprishöjningarna, under det att dessa givit de centralstyr-dau-länderna allvarliga rabbningar. Många sådana har inte kunnatfinansiera sin import av insatsvaror, och de knappa kapitalresurserna nedlagdai den fysiska produktionsapparaten har inte kunnat fullt utnyttjas. Det ärparadoxalt men inte desto mindre sant att de som medvetet försöktfrigöra sig från utrikeshandelsberoendet har blivit mera beroende och sårbara.Ett marknadsekonomiskt och utrikeshandelsinriktat utvecklingsland som Sydkoreadäremot har inte haft några svårigheter att hantera vare sig höga energiprisereller höga räntor på utländska lån. Den skuldkris berörde harsom en av sina förklaringar att många länder har bakom handelshinder enbristande omställningsförmåga när justeringar fordras till följd av höjdaräntor och en sämre konjunktur. Avdessa erfarenheter av olika utvecklingsstrategier kan vi dra vissa slutsatserutöver att utrikeshandelns vinster på nytt demonstrerats och inte får falla ursikte i vår egen handelspolitik. Fördet första är den bästa hjälpen till inte sådant som inryms i en s. k.ny ekonomisk världsordning utan består i att ge utrymme för export.Vi själva tjänar på att engagera dem i den internationella arbetsfördelningen,och de får möjlighet att förlita sig till den enda utvecklingsstrategi somvisat sig framgångsrik. De nya industriländema i kommer att kunna klarade gamla industrinationernas protektionism men de , som överväger attomorientera sin utvecklingsstrategi och göra den mera utåtriktad, tvekar ochlåses fast i en förlamande exportpessimism. Regeringsdeklarationens ord omUNCTAD tillhör traditionell svensk u-landspohtikoch kan kanske vara bra så länge man inser att de inte hjälper. U-ländernasverkliga intressen ligger, som erfarenheten visar, inom handeln. Fördet andra: U-hjälp till länder med en socialistisk och inåtvändutvecklingsstrategi innebär att man ger pengar till något som sannoliktinte blir mycket mer än en sorts omfattande katastrofbistånd. Genom dennau-hjälp försenar man också omställningen i dessa länder till en merautvecklingsbefrämjande tillväxtstrategi. Fördet tredje kan vi här få ledning i vår bedömning av var de framtida marknadernakommer att finnas. Det är intressant att se att för andra året irad - och med rätta - lägger särskild tonvikt vid att vi skall utveckla våraexportansträngningar till länder i . Det är i dessa marknadsekonomieroch inte i de socialistiskt inriktade som utvecklingen sker. Fördet fjärde kan vi med viss realism anta att , som till skillnad från Sovjetär omgivet av länder befolkade av landsmän, vilka under ett kapitalistisktsystem har stor ekonomisk framgång, kommer att med större energi satsa påekonomiska reformer av marknadsekonomiskt slag. I den utsträckning som dennaprocess fortgår får detta betydande världspolitiska återverkningar men kommerockså att göra till en mera intressant marknad än detta enorma land i dagär. utrikeshandel är nu mindre än . Vårthöga välstånd i har vi uppnått genom att med framgång delta påvärldsmarknaderna. Det är endast på den vägen vi kan behålla och vidareutvecklavår standard. Men det ställer också krav på oss. För att uppnå fördelama måstevi föra en ekonomisk politik som ger ekonomisk stabilitet och som ger företagenresurser och tilltro till framtiden. Löntagarfondshotet kommer att innebära attvinstnivåema måste vara högre än annars för att en viss investeringsnivå skallkunna komma till stånd. De höga budgetunderskotten är liktydiga med attalltför stor del av resurserna måste avdelas till den offentliga sektorn. Omföretagen skulle sätta i gång och investera i en omfattning som vore önskvärdmed hänsyn till vår framtida konkurrenskraft, skulle det bli omfattande problempå kreditmarknaderna, eftersom företagens vinstmedel i så hög grad f.n.finansierar budgetunderskottet. I den finanspolitiska debatten beklagadefinansministern att företagen inte investerar tillräckligt, men i finansplanenräknar han själv med att företagen skall täcka en stor del av budgetunderskottetför att få de finansiella ekvationerna att gå ihop. Mendet är inte bara nödvändigt med ekonomisk balans och resurser för utbyggnad.Vad som är lika viktigt är en omställningsförmåga och en dynamik som innebäratt vi inte bara behöver anpassa oss till förändringar i omvärlden, utan självai viss utsträckning kan leda utvecklingen. Mångakompetenta bedömare anser att den snabba tekniska utvecklingen under senare årär första ledet i en accelererande fas. En anledning till detta är att nunått en nivå då utvecklingsresurserna där inte längre inriktas mest på attraffinera importerad teknik. befinner sig i stället på den tekniskafrontlinjen. Inom civil forskning har lika många vetenskaps- män och tekniker som USA.Detta är ett mycket stort tillskott till världens totala utvecklingskapacitet.Dess betydelse ligger också däri att den japanska frammarschen utlöstomfattande ansträngningar i både och att försöka konkurrera bättremed japanerna. Jagtror att vi i har goda förutsättningar att bemästra en sådanutveckling. Även om vi uppenbarligen som ett litet land inte kan vara ledandepå ett brett fält av ny teknik, har vi en avancerad företagsamhet, som på ettförvånande sätt lyckats hålla i en tätposition på många områden.Internationaliseringen av svenskt näringsliv har sannolikt starkt bidragit tilldetta. Men den första förutsättningen är det stora tekniska intresse och denkompetens som finns i . Vi har en god möjlighet att hålla positionernaoch vara en tillräckligt intressant samtalspartner för att kunna få tillgångtill ny teknik utomlands och översätta denna i svensk produktionsteknologi. Detär bra att det vuxit fram en större förståelse för ett krav somvi moderater länge framfört, nämligen att det skall råda nära ochförtroendefulla kontakter mellan universitet och företag. Det är stimulerandeför båda parter och underlättar att i en period av ännu snabbare förändringarhålla kontakt med utvecklingen. Vid de ledande amerikanska universitetenbetraktas forskare utan företagskontakter t. o. m. med viss skepsis. Mensamtidigt är professorerna så välbetalda att det inte finns någon risk attkonsulterandet inkräktar på den vetenskapliga gärningen. Enselektiv närings- och forskningspolitik däremot av det slag, somsocialdemokraterna i alltför hög grad satsar på, kommer att motverka sinasyften. Det är slöseri med den bästa arbetskraften att sätta den till attselektivt fördela pengar. Och inte ens de bästa förmågorna skulle med framgångkunna fördela selektivt stöd. Det är beklagligt att regeringen tänker sig attta bort rätten till avdrag för industriforskning och ersätta den med en skur avsmärre, punktvis insatta, stödinsatser. Jagvill också begagna tillfället att understryka behovet av kvalitet iutbildningen för att bevara svensk konkurrenskraft. Det finns i politiken enövertro till vad som kan åstadkommas med snabbt inkastade anslag påforskningsnivå. Forskningspengar blir till slöseri om det inte finns kompetentaforskare. Specialdestinerade enorma anslag, hastigt insatta, som t. ex. inomenergiforskningen, har lett till lågt utbyte. I en långsiktig satsning för attbefrämja svensk konkurrenskraft i en accelererande teknisk utveckling fordrasförståelse för att det behövs kvalitet i utbildningsväsendet från början tillslut. Meden snabb teknisk utveckling i når vi den fördelen attstrukturomvandlingen sker förhållandevis smärtfritt. Vi slipper att bliutkonkurrerade i olika verksamheter och sedan endast med svårighet hittaalternativ sysselsättning, ofta genom att låta reallönerna falla. Men även dåkommer det under alla omständigheter att fordras att vi har en högomställningsförmåga och inte försvårar omställningar. Jakten på ekonomisktrygghet kan lätt komma att innebära att man skjuter sig i foten. Fördröjer manomställningar med allehanda reglerande lagstiftning, industripolitik och subventionerförslösar man morgondagens resurser. Man får då först en plågsam omställningtill lägre inkomster. Och sedan kommer det ändå att visa sig nödvändigt attställa om industristrukturen, eftersom det är ökande och ohållbarakostnader förenade med att försöka bibehålla den. Men den omställningen blir dåmera präglad av arbetslöshet och andra påfrestningar än annars. Detär beklagligt att omställningsförmågan och omställningsviljan minskat. Det ären förklaring till att arbetslösheten tenderar att stiga och att den kommer attbli mycket mera besvärlig när staten inte längre har råd att köpa, tillsammansmed konstlad sysselsättning, på det sätt som vi ägnat oss åt i . Vikommer att behöva stor omställningsförmåga inte bara på grund av den inverkansom ny teknik har utan också på grand av den konkurrens vi möter från nyaindustriländer. Har vi en öppen handelspolitik - och det måste vi ha av skälsom vi redan diskuterat - kommer vi att utsättas för mycken ny konkurrens.Världen blir större, inte mindre. Det blir fler aktörer på scenen, fler ländermed en ekonomisk kapacitet som spelar någon roll. Men nya konkurrenter ärsamtidigt nya kunder, men endast för det land som förmår ställa om produktionenoch tillverka de nyttigheter som de nya länderna vill använda sinaexportintäkter till att köpa. ex. förbiser lätt de gamla industriländerna i sin tekopolitik att i detnärmaste hela underskottet i tekohandeln med utvecklingsländerna motsvaras avett överskott i export av textilmaskiner, syntetiska fibrer och färger. Totaltsett har dessa länder stora importöverskott gentemot de gamla industriländema.Dessa skapar mer sysselsättning och inkomster än de förintar genom sinframgångsrika konkurrens på vissa områden. Importrestriktionerna inom teko ärt. När vi skär ned importen från något u-land innebär det inteautomatiskt, som många tycks tro, att denna import ersätts med konsumtion avhemmagjorda varor utan ofta att importen läggs om till andra länder gentemotvilka vi inte kan tillgripa några skyddsåtgärder utan att utsättas förbedövande motåtgärder. Om vi köpte hälften av den tekoimport som kommer fråni-länder till halva priset i skulle vår importnota sjunka med ett parmiljarder kronor . Kostnaderna för vår tekopolitik är långt större änvad som syns i statsbudgeten. Föratt vårt näringsliv skall utvecklas på bästa möjliga sätt är det viktigt att deinternationellt sett expansiva servicenäringarna ges goda föratsättningar. Denoffentliga sektorns monopolisering i av en stor del av serviceområdetminskar våra föratsättningar att bli effektiva exportörer inom servicenäringarna.Detta är en av anledningama till att en privatisering av offentlig verksamhetskulle vara fördelaktig. Det är också viktigt att steg för steg undanröja deolika handelshinder som finns på serviceområdet, t. ex. i form avdiskriminerande etableringsregler för banker och försäkringsbolag. Många regleringarminskar också utrymmet för svenska servicenäringar. För att ta ett ganska nyttexempel så har den nya omsättningsskatten vid aktieaffärer inneburit atthandeln med svenska aktier i utländsk ägo flyttat till , där det intefinns några sådana avgifter. Den sortens reglering ger en bakvändtjänsteexport när själva servicehanteringen som en följd försvinner tillutlandet. är en del av . Mycket av vårutveckling färgas av vad som sker i . Vi måste utforma vår ekonomiskapolitik och handelspolitik i nära samklang med de europeiska länderna. Men viskall också vara medvetna om den snabba utveckling som kännetecknar andra delarav världen. pågår en förskjutning av den ekonomiskatyngdpunkten från det nordatlantiska området till Stilla havs-regionen. sker nu i större utsträckning med Stilla havs-länderna än medVästeuropa. Den nya utvecklingen ställer oss inför nya krav, nya utmaningar.Förmår vi hantera dessa finns där också stora nya möjligheter. Tyvärr har dockdet europeiska gensvaret varit svagt. Det har skett en relativ förskjutning iekonomisk styrka, inte bara därför att andra varit dynamiska utan också därföratt vi i har stagnerat. har sjunkit tillbaka i de mest avanceradeindustrigrenarna. Några nya arbetstillfällen netto har egentligen inte skapats.Omställningsförmågan har avtagit när den i stället hade behövt öka. Denoffentliga sektorn och skattetrycket har vuxit och lagt en hämsko.Välfärdsstatens ingrepp har byggts ut tills de blivit ett hot mot välfärden.Detta måste vi kunna konstatera utan att förfalla till någon Europapessimism.Vi måste se verkligheten som den är för att kunna ändra den. Det förhållandetatt vi har EG och EFTA är fördelar, utan vilka inte skulle ha en chans.Men de räcker inte. Åren fram kommer att innebära en tävlanmellan , och . belägenhet har försvagats i denkonkurrensen. Det är också den inställningen till som sprider sig i USAoch Nordostasien. Inom finns förvisso stora olikheter som genomsnittendöljer.