prot · G70941 · 1983-12-31 00:00:00 — Men om man vill se till öppenheten måste vi faktisktsäga oss att det har blivit vissa problem i samband med att vi har flera olikahus med många ingångar osv. Det är problem som man kanske inte låtsades om förebeslutet om flyttningen, just av det skälet att det fanns olika meningar omhuruvida vi skulle flytta eller inte. 71 (): Följden av detta resonemang om säkerhetsfrågorna vid torgkontra säkerhetsfrågorna på skulle ju bli, att om man velat fåfill stånd samma säkerhetsarrangemang vid som här, så hade manfått vidta ännu mer drastiska åtgärder. Överläggningenvar härmed avslutad. 1983/84:7 Granskning avriksdagens förvaltningsstyrelses verksamhet (redog.1983/84:5) 1983/84:9 Vilande förslag till ändring i riksdagsordningen 10§ Förbättrad information om verksamhet Föredrogs betänkande1983/84:10 om vissa frågor på riksdagsområdet. Anf.72 i (m): betänkande nr 10 behandlar bl. a. två av minamotioner från det förra . Vad motion 411 beträffar vill jag här uttalaett tack för att utskottet anslutit sig till mitt förslag om en inledandesammanfattning i utskottsbetänkandena, och harpå ett föredömligt sätt redan gått från ord till handling. Detsamma ser ut attgälla arbetsmarknadsutskottet, vars betänkande också ligger på våra bänkar. Vifår vid varje ca 600 betänkanden att ta ställningtill, och en inledande sammanfattning underlättar onekligen överblicken. Min andra motion, nr 412, berör möjligheten förmedborgarna att få reda på vad diskuterat och beslutat. Massmediasrapportering från är mycket ojämn och mycket ofullständig. Jag harsagt mig att om inte medierna fullgör sina förmedlande uppgifter på etttillfredsställande sätt får väl själv aktivera sininformationsverksamhet, bl. a. genom annonsering. Utskottet säger attdetta bhrför dyrt. Jag har fått böja mig för det argumentet, men jag har i ett särskiltyttrande knutit vissa reflexioner till problemet. Jag skall inte uppta tidenmed dessa, eftersom ledamöterna är läskunniga, och det är inte därför jag harbegärt ordet. Vad som föranlett mig att ta till orda är i stället enosignerad artikel i nr 48 , som under rubriken minskar samförståndet tar upp en del väsentliga frågor som rörbl. a. informationsproblem. Eftersom den här problematiken måhändainte är utagerad med detta betänkande, och eftersom en artikel i nå 60 000 tämligen kvalificerade läsare, medan våra utskottsbetän-kandenoch snabbprotokoll väl huvudsakligen hamnar i papperskorgar ochtryckeriexpeditionens magasin, kan det kanske vara värt att orientera riksdagensledamöter om hur initierade utomstående betraktare ser på relafionen mellanstatsmakterna och massmedia. Tidskriften inleder artikeln med följande konstaterande:"Politiska beslut presenteras ofta direkt för allmänheten viamassmedierna." Sedan man påpekat att det politiska arbetet i Sverigebedrivs på flera nivåer sägs om den nivå som blivit den första -massmedia - följande: "har de direkta politiskask utspelen fått en allt mer dominerande roll. kunde ju 'utspel' skeäven inför någon av bägge kamrar eller helt försynt ipropositionstexter och förslag som lämnades in i vanlig ordning. Detta hör nutill sällsyntheterna. Samspelet mellan polifiker och massmedia har utvecklatstill en konst. Våra mest framträdande politiker tillhör numera också pressensflitigaste insändarskribenter. Det är inte alldeles säkert att den demokratiska processenvunnit på denna exponering - ett ständigt torgförande av åsikter ochkommentarer i media till allt som sker. I flera demokratier förväntas enregering och dess ledamöter i första rummet svara inför de folkvalda påkonkreta spörsmål och inför parlamentet kommentera inrikes och utrikesförvecklingar. Och det är i parlamentet som media får hämta sina kommentarer. ISverige arbetar politikerna genom media. Statsministern uttalade sig således isnabb takt om USAs landstigning på , om det minskade u-landsbiståndetoch roll i världen och om hormoslyrbesprutning pä . Mendröjde med att kommentera dåvarande justitieministern . Och själva dröjsmålet väckte uppmärksamhet." Om den andra nivån, det politiska arbetet i ,landsting och kommuner, sägs vidare följande; "Iriksdagen förekom tidigare mer av det egentliga politiska upplysnings- Förbättrad information om verksamhet Förbättrad information om verksamhet arbetet änvad som är fallet . Trots utomordentliga förbättrade kommunikafioner medmöjlighet till direktsändningar av debatter, intervjuer,utfrågningar och faktarapportering så finns det inga tecken på att svenskafolket skulle ha en klarare uppfattning av vad som sker i änlåt oss säga 1927 eller 1948. Men däremot har arbete påverkats, delsav media, dels av den nya författningen - som allt fler politiker nu tycksöverens om lämnar mycket övrigt att önska. Allmänhetens intresse riktas ensidigt till partiledarnasframträdanden och till en liten grupp välkända representanter för respektive parti. Bredden i det svenska riksdagsarbetet har prakfiskt taget helt försvunnit ur väljarkårens blickfång.---- I samtligavåra nordiska grannländer tillmätes riksdagsarbetet större betydelseän i Sverige.- I och bl a därför att det är kutym attstats- och fackministrarna först informerar berörda motparter i stortingetrespektive innan man vänder sig till media. Svenska media, och de ledande politiker som valt atthellre spela med på av media uppställda regler än på de regler som föreskrivsav den representativa demokratin, bär ett tungt ansvar för detkonfrontationsklimat som råder i landet." Med detta har jag velat hålla upp en spegelför ledamöter. Jag vill sluta med att fråga - som jag tidigare gjorti riksdagstryck, som läses kanske av 60 men inte av 60 000 svenskar - om viinte i alla fall borde försöka finna vägar att återföra medborgarnas intressetill vad som försiggår i denna sal. Finns det inga ledamöter här, som i sinkonstitutionella egenskap av "folkets främsta företrädare" uppleverdet informationsmässiga avståndet till dem vi företräder som bekymmersamt?Skall vi fortsätta att tigande och handlingsförlamade åse hur andra och tredjestatsmakterna härjar över våra huvuden? 73OLLE (): Jag tänker faktiskt främst uppehålla mig vidvad i skriver i sin reservation, som han här inte närmareberörde men som ändå lett till att vi i utskottet inte har kunnat följa honom ihans resonemang. Han skriver där: "Men i betraktande av de mycket storaanslag, som i form av presstöd utgår till ett stort antal tidningar, har jagändå tyckt att skulle kunna begära någon motprestation - av deberörda tidningarna eller av pressen som kollektiv. Jag vet att denna synpunktanses provokativ, men jag vill ändå inte släppa den." Jag är helt på linje när det gällerönskemål om en ökad rapportering från . En sådan vore värdefull, ochvi bör kanske kunna använda vår fantasi eller kreativitet för att nå fram tilldetta. Men just här kommer inte bara med en provokativsynpunkt utan också med en synpunkt som är mycket tvivelaktig frånyttrandefrihetspolitiska utgångspunkter. Vi har en förordning om statligt stödtill dagstidningar. I dess 57 § stadgas att vid prövning av en fråga om statUgtstöd hänsyn inte får tas till tidningens politiska inställning eller till dess ställningstagandeni särskilda frågor. Jag tror att det vore ytterst riskabelt om man kunde sägaatt det allmänna genom åtgärder av ekonomisk art gynnade eller missgynnadevissa slag av yttranden för att ge den offentliga debatten en viss inriktning. Ekonomiska åtgärder som har till syfte att försvåra vissaoffentliga framställningar måste under alla förhållanden betraktas som oacceptabla,även om framställningen allmänt ogillas. Ett sådant syfte får tillgodoses baragenom åtgärder i den ordning som är föreskriven för ingrepp mot missbruk avyttrandefriheten. Jag ser de olika stödformer vi har som värdefulla genom attde ökar förutsättningarna att ta del av så många åsikter och så myckeninformafion som möjligt. I den meningen är stödet en väg att geinnehåll åt informationsfriheten. Men att ställa villkor för att utge stöd tillolika massmedieorgan finner jag vara en helt oacceptabel tanke frånyttrandefrihetsrättsliga synpunkter. Förbättrad information om verksamhet 74GUNNAR i (m): För det första måste jag tyvärr fästakonstitutionsutskottets ärade ordförandes uppmärksamhet på att det ickeföreligger någon reservation utan ett särskilt yttrande. För det andra är jag helt medveten om, vilket framgår avdetta särskilda yttrande, att ordförande, som ju avfödsel och ohejdad vana måste försvara pressens synpunkter, naturligtvis intekan vara med på någon form av styrning. Det har jag inte heller skrivitnågonting om. Jag har mera sett det ur den enkla synvinkeln att här stöderriksdagen pressen, men pressen stöder inte . Jag tycker kanske att mankunde ha vädjat till pressen att beakta det förhällandet. 75 (): Jag har mycket väl observerat att det här rörsig om ett särskilt yttrande. Vad jag sade var att vi från utskottets sida intekunde införliva dessa synpunkter i den skrivning som hela utskottet står bakom. Jag vill ändå erinra i om att hanändå säger att han vill begära en motprestafion av de berörda tidningarna föratt de skall få sitt presstöd. Det tycker jag är betänkligt frånyttrandefrihetspolitiska utgångspunkter. Även om min bakgrund ärtidningsmannens vill jag inte säga att jag talar för pressens önskemål, utanjag talar för medborgarnas önskemål när det gäller det som är garanterat i vårregeringsform, nämligen att vi skall ha yttrandefrihet i det här landet. 76 i (m); Det finns ju inte ett ord vare sig i det somjag skrivit eller i det jag sagt som på minsta sätt berör yttrandefriheten. 77OLLE (): Jo, det gör det, ty från yttrandefrihetensutgångspunkt bör det allmänna inte på något sätt bestämma om fidningarsinnehåll. Överläggningen var härmed avslutad. Utskottets hemställan bifölls. 11 § S.k. flyktingspionage Föredrogs justitieutskottetsbetänkande /84:5 om s. k. flyktingspionage. 78 (): Som framgår av justitieutskottets betänkande5 har och min motion om flyktingspionage rönt en synnerligennoggrann remissbehandling. Yttranden har inhämtats från ,riksåklagaren, invandrarverket och datainspektionen. Remissvaren ger vidhanden att en viss dold brottslighet inte kan uteslutas. kommeratt utveckla den frågan ytterligare. En huvudpunkt i betänkandet är att lagen mot flyktingspionageoch sekretesslagen är heltäckande och ändamålsenliga men inte kan hindrabrotten, därför att dessa sällan anmäls. Något konkret kan dock göras. Vi tar ivår motion upp bl. a. frågan om adressregister över grupper av utlänningar ochpekar på faran av sådana databaserade register. Det kan verkligen ifrågasättasom s. k. urvalsdragningar ur dataregister, t. ex. efter nationalitet, stämmeröverens med syftet med offentlighetsprincipen. Alla som haft med flykting- och invandrarfrågor att görahar hört om konkreta fall som tyder på att registeruppgifter systematisktanvänds för att så att säga hålla reda på misshagliga personer eller grupper avmänniskor. Det finns invandrare och flyktingar som uppfattar registren som etthot. Det förekommer att vissa regimer eller extrema politiska grupperingarutsätter sina landsmän för åtgärder som orsakar ångest. Det kan gällainfiltration i flykting- och invandrarorganisafioner eller hot mot anhöriga ihemlandet. Nuvarande lag mot flyktingspionage härrör , menvi har också datalagen till skydd för den personligaintegriteten. Skyddet för enskilda människors personliga förhållanden måste gesen så vid tolkning, att adressuppgifter också räknas dit. Sedan vi under den allmänna motionstiden lämnade vårmotion har faktiskt datainspektionen med stöd av 5, 6, och 18 §§datalagen meddelat föreskrifter för i rörande detregionala folkbokföringsregistret. Dessa föreskrifter inskränker möjligheternaatt göra bearbetningar av registret för att leta fram och sammanställasärskilda uppgifter att utlämnas fill enskilda mot ersättning. Länsstyrelsenhar överklagat datainspektionens beslut hos regeringen, och där ligger nu ärendet för prövning. Motbakgrund av remissutlåtandena finner jag utskottets utlåtande över mofionenrätt snävt. I det speciella fallet med dataregistren finns det dock en öppning.Vi har att avvakta regeringens beslut i överklagandeärendet. Det är väl intealltför djärvt ätt anta att vad som kan komma att gälla ocksåskall fillämpas i hela landet. I den mån datainspektionen får bakläxa har vimöjlighet att återkomma rhed en ny motion i frågan. Anf.79 (): Det kan synas märkligt att ett enhälligt utskottsbetänkande tas upptill diskussion på det sätt som vi båda motionärer gör, men det ämnesområde mofionenhandlar om är viktigt. Vår motion har fått en både seriös och positivbehandling i justitieutskottet. Alla är eniga om att den brottslighet - s. k.flyktingspionage - motionen handlar om inte får tolereras i vårt land och skallbekämpas med kraft. Enighet råder också om att en förutsättning för detta äratt det skapas en förtroendefull samverkan mellan polisen, flyktingar ochinvandrare. Det ligger emellertid i sakens natur att detta förtroende inte ärhelt okomplicerat, eftersom polisen också har viktiga uppgifter när dét gälleratt förhindra illegal invandring och därtill verkställer avvisnings- ellerutvisningsbeslut. Jag vill utöver detta också understryka det som flera remissinstanserfill utskottet framhållit, nämligen att bedömningsunderlaget vad gällerflyktingspionage är begränsat och att det ligger i sakens natur att sådantspionage är synnerligen svårupptäckt. Man kan alltså enligt min fneningförutsätta en brottslighet av större omfattning än vad den officiellapolisstafistiken visar och förutsätta att denna dolda brottslighet orsakar demsom utsätts för den mycken oro, ängslan och ångest. Polisenoch andra som har anledning att befatta sig med det här problemet bör alltsåvisa stor vaksamhet och medvetenhet om att flyktingspionäge förekommer, medkraft iiigripa för att skydda dé utsatta samt också visa att det land som deflytt eller utvandrat till är den rättsstat de har satt sitt hopp till. Jag yrkar bifall tilljustitieutskottets hemställan i dess betänkande 5. Överläggningenvar härmed avslutad. Utskottets hemställan bifölls. 12§ Rätten till offentlig försvarare betänkande 1983/84:7 om rätten till offentlig försvarare(prop. 1983/84:23). 80 MARIE-ANNJOHANSSON (vpk): betänkande 7 innebär ett totalt instämmande iregeringens förslag om en försämring av rättssäkerheten, som ju blir 9Riksdagens protokoll 1983/84:40-41 följden av ett bifallandeav proposifion 23 om rätten fill offentlig försvarare. Skälenför denna försämring är statsfinansiella. Besparingen anges till minst 5 milj.kr. Det är inget stort belopp. Man skulle kunna få in mycket mera, omman tog itu med den omfattande skatteplaneringen och såg fill att allamänniskor betalade skatt efter bärkraft. Det skäl som man angivit är alltsåinget argument för avslag. Destounderligare tycker jag att utskottets deklarafion med anledning av vår motionär. Man säger så här: "Utskottet delar således inte motionärernasuppfattning att statsfinansiella skäl inte skall få inverka på omfattningen avstatens stöd genom offentlig försvarare och att rådande praxis i fråga omförordnande av sådan.bör bestå eller t. o. m. Vii vpk gör'vår bedömning utifrån rättssäkerhetsaspekter. Människor måste enligtvår mening ha rätt till erforderhg juridisk hjälp när de inställs tillrättegång. Detär enhjälp som man f. ö. får bekosta utifrån rättshjälpstaxan, omman döms som skyldig. Utskottet gör tydligen sin bedömning utifrån statensfinanser. Medutgångspunkt i vad jag citerade vill jag fråga utskottet, om saken kommer i ettannat läge i en statsfinansiellt god situation. Kan också utskottet då tänkasig en annan, generösare lagstiftning vad gäller rätten till offentligförsvarare? Ettannat uttalande från utskottet som också kan vara värt att belysa ytterligareär: "Utskottet vill emellertid framhålla att regleringeris syftesjälvfallet måste vara att deri som har ett verkligt behov av en offentiigförsvarare också skall få denna förmån." , Jag måste frågautskottet också här: Har det inte gått upp för utskottet att proposifionens förslag faktiskt innebär det motsatta? Från att vi har haft en lagstiftning som gav domstolarna en viss frihet att göra sådana bedömningar, stramas nii lagstiftningen upp, och domstolarna får strikta regler att följa, som gör att man i många fall inte har möjlighet att förordna om offentlig försvarare, trots att det kan noteras att den,åtalade är i verkligt behov av en sådan.. , , ; . Istället förordas det ju i propositionen att det s. k. rådgivningsinstitutetskall användas i ökad utsträckning. Det innebär konkret att framför allt desvaga i samhället från att ha haft stöd vid själva rättegången nu lämnas heltutan stöd och själva får klara exempelvis vittnesförhör. Detta ersätts med enviss juridisk hjälp före rättegången. Dessa förhållanden gäller då man inteuppfyller de krav propositionen ställer för rätt fill offentlig försvarare. Desom har pengar har alltid möjligheter att anlita privat juridisk hjälp, men desom lever på marginalen har faktiskt inte råd med den utgiften. Det är alltsåinte för inte som i sitt remissvar har gått emot helaförslaget. Rättshjälpskommitténhar, som nämns i propositionen och i utskottets betänkande, gjort enundersökning och konstaterat att det finns en klar tendens hos domstolarna atti ökande utsträckning förordna om offentliga försvarare. Detta stod i och försig redan i direktiven för utredningen, så det är klart att man har arbetat föratt uppfylla den profetian. Nuhar regeringen i sin proposifion hängt upp mycket av styrkan i sinai-gumentering på just utredningens undersökning, och det finns därför skäl attsäga några ord om den. Utredningen anmanar faktiskt fillviss försiktighet itolkningen av siffrorna. Man har nämligen jämfört 1974/75 med 1980/81, ochunder den mellanhggande tiden har det hänt en del på området. Möjligheter föråklagare att meddela strafföreläggande har ökat. Likaså har vissa brottavkriminaliserats. Det gör att situafionen 1974/75 inte är direkt jämförbar medsituationen 1980/81. Detta har också påpekats från flera remissinstanser, somunderkänner slutsatserna av utredningens material på denna punkt. kommentar till den SCB-undersökning som utredningen också har gjortkonstateras att statistiken brister i fakta. Man vet inte om de åtalade harfällts till ansvar för annat än det de åtalats för. Utredningens kommentar tilldetta är värd att citera; "Att den tilltalade biträds av en offentligförsvarare kan ju i det eriskilda fallet medföra att sådana särskildaomständigheter kommer fram som den tilltalade själv inte inser har betydelse.Detta kan i sin tur resultera i en mildare brottsrubriceririg eller ett lägrestraff t. ex. pä gruud av någon strafflindringsgrund än' som eljest skulle hablivit fallet.'' Dettaom något talar för att frågan om rätten till offentlig försvarare är enrättssäkerhetsfråga och inte en budgetfråga. Det talar verkligen för vpk:sförslag om en lagstiftning där rätten till offentlig försvarare garanteras ochdär det är undantagen som blir föremål för reglering. Utskottetlämnar ett enhälligt betänkande. Det är förvånande, eftersom undertecknare. Han har nämligen ganska uttalat sig om rättsstatensförfall i /. Han gjorde då följande uttalande: "Rättentill ett försvar och biträde för alla rättssökande av en ansvarskännande ochengagerad advokatkår är av omistligt värde i en rättsstat. Ett väl fungerandeoch generöst rättshjälpssystem måste vi slå vakt om." OmHans Göran menar detta bör han rösta på vpk-motioneri 35, som jag härmedyrkar bifall till. 81 HANS (): : Som redan har framförts tillstyrker justitieutskottet enhälligtförslaget om att de nuvarande reglerna om rätt till offentlig försvarare skärpsnågot, som de ges en mer preciserad lydelse. I vpk-motionen anges attvi f. n. har en föråldrad och dessutom oprecis lagstiftning.- Motionärernaansluter sig därför till tanken att en närmare precisering av lagstiftningengörs. På denna punkt finns det alltså i och för sig inte delade meningar mellanutskottet och motionärerna. Men i motionen sägs att misstänkta skall ha rätttill offentlig försvarare och att eventuella undantag sedan kan definieras ilagtexten. Men varken i motionen eller i anförande angesvilka undantag som motionärerna anser vara motiverade. Detfinns ett stort antal mål av enkel beskaffenhet där de åtalade endast döms tillböter eller till villkorlig dom och som är av den karaktären att något verkligtbehov av offentlig försvarare inte föreligger. Det gäller därför att ta Rätten till offeritlig försvarare ställningtill vilka begränsningar söm man är beredd att göra i rätten till offentligförsvarare, för misstänkt. I likhet med vad som redan gäller skall också ifortsättningen en anhållen eller häktad person alltid få en offentligförsvarare om han begär det. På begäran skall vidare enligt förslaget offentligförsvarare förordnas för den som är misstänkt för brott för vilket inte ärstadgat lindrigare straff än fängelse . att straffgränsen för rätten till offentlig försvarareskulle sättas vid fängelse . Det var just på denna punkt som, denskarpaste remisskritiken förekom. Med all rätt framfördes, att om kommitténsförslag accepterades, skulle den som misstänks för t. ex. grovt vållande tillannans död, grov stöld, grovt bedrägeri, grov förskringring, grov oredlighetmot borgenärer och grov urkundsförfalskning kunna vägras offentlig försvarare.Som departementschefen framhållit, är dessa brott generellt sett av såallvarlig art att behov av offentlig försvarare, föreligger, och en sådan skallsålunda enligt den föreslagna regeln, alltid utses om den misstänkte begär det. Härutöver föreslås att en rnisstänkt skall ha rätt tilloffentlig försvarare, om det behövs med hänsyn till utredningen om brotteteller med hänsyn till att det är tveksamt vilken påföljd som bör väljas och detkan bli aktuellt att döma till annan påföljd än böter eller villkorlig dom.Förslaget innebär ytterligare att offentlig försvarare skall förordnas, om detannars finns särskilda skäl till det med hänsyn till den misstänktes personligaförhållanden eller till vad målet rör. Vid bedömningen måste hänsyn givetvistas till den misstänktes personliga förutsättningar att klara försvaret på egenhand. Vad gäller förslaget att offentlig försvarare skallförordnas om det finns särskilda skäl med hänsyn till de personligaförhållandena, uttalar departementschefen i proposifionen som exempel att denmisstänkte har svårt att klara sitt försvar på grund av mycket höglevnadsålder, psykisk eller allvarlig fysisk sjukdom, nedsatt syn eller hörseleller annat allvarligt handikapp. Här har utskottet gjort två uttalanden som förtjänar attomnämnas. Med anledning av en motion av i uttalarutskottet förståelse för motionärens syn på utlänningars behov av offentligförsvarare och tillägger att det onekligen oftare torde finnas skäl att förordnaoffentlig försvarare för den person som-står främmande inför svenskaförhållanden. Utskottet fäster också uppmärksamheten på den grupp avsocialt gravt handikappade personer, exempelvis med svåra missbruksskador ellerandra sjukdomsliknande tillstånd, som många gånger.har sådana personligaförhållanden att det kan vara motiverat att förordna offentlig försvarareenligt den nu berörda regeln. Även andra fall kan givetvis komma i fråga. Det rör sig,som departementschefen angett, endast om exempel. Någon uttömmande uppräkningär inte önskvärd eller ens lämplig att eftersträva. I propositionen föreslås vidare att lagen med särskildabestämmelser om unga lagöverträdare ändras på så sätt att den åldersgräns undervilken det gäller speciellt generösa bestämmelser för förordnande av offentligförsvarare sänks från 21 till , dvs. den nuvarande myndighetsåldern. av den kritik som framförts på denna punkt finns det skälatt erinra om vad departementschefen anfört i propositionen. Han påpekar att despeciella påföljdsfrågor som gäller för unga lagöverträdare ofta i det enskildafallet kan vara sådana att det finns skäl att förordna offentlig försvarare omden tilltalade är .