prot · G70970 · 1983-12-31 00:00:00 — Det är inte bara det som det är fråga om. Om man drarned utgifterna, minskas inflationstrycket och säkras näringslivets konkurrenskraft.Räntesänkningen är ytterligt viktig för att man skall kunna frigöra ett antalinvesteringar som med nuvarande penningpolitik inte är lönsamma. Det skulle geen betydande effekt. Vi har när det gäller våra besparingar också påenergisektorn kunnat visa att det ger många tusen nya jobb. När ni nu tar itu med våra alternativ, gör det då medlitet större omsorg än inlägget från finansministern visade. Jag lyssnade till statsministern, närhan med klasskampens glöd i rösten sade att borgarna kommer med samma gamlaförslag som under valrörelsen . Ja, tänk! I varje fall från sidabedriver vi politik med kontinuitet och målmedvetenhet. Socialdemokratindäremot hoppar av och byter politik efter valen. Det har vi sett många exempelpå. 28 () replik: Jag svarade på finansministerns fråga hur jagsåg på inflationen. Efter det kom finansministern igen och sade att vi hadelägre inflation 1983 än 1982. Det är klart, det hade man i hela världen! Deninflation på som vi hade är alldeles för hög. Den är myckethögre än i flertalet av våra konkurrentländer. Det faktum att vi i Sverigeförra året fick en något mindre inflation är inget att skryta med. Finansministern tog inte upp mina synpunkter påfinansieringen av budgetunderskottet. Vi är ense om att man inte skallfinansiera så mycket i bankerna. Vi har förhoppningar om att företagen inte iså hög grad skall använda sina medel för att låna ut till staten, eftersom denya investeringar som skall till måste få finansieras genom att man i företagenanvänder likvida medel. Då återstår hushållssektorn som tänkbar finansieringskällaför budgetunderskottet. Hushållssektorn är utsatt. har påpekat atthushållens skuldsättning ökade rätt påtagligt första år. Detkanske är en följd av att hushållen har velat kompensera sig förreallöneminskningarna genom att dra ned på sparandet och i större utsträckninglåna till konsumtion. Då kan man fråga sig hur det skall vara möjligt att ändrahushållens beteende, så att de sparar i stället för att låna. Strategin bakom den s. k. tredje vägen - att vänta och seoch låta olika åtgärder verka - kan till viss del ha fog för sig. Svagheten äratt om konjunkturuppsvinget blir kort, har man inte utnyttjat den tid som ståtttill buds för att åtgärda obalanserna i svensk ekonomi och minskabudgetunderskottet. Då riskerar vi att gå in i en lågkonjunktur med ett sämreutgångsläge i form av ett högre budgetunderskott. Låt mig bara bestrida en uppgift som Kjell-OlofFeldt lämnade. Jag tror att i ett avseende har det lättare äntidigare finansministrar. Han möter en opposition som målmedvetet ställersig bakom besparingar i statsbudgeten - till skillnad mot vad ni gjorde iopposifion, då ni röstade emot alla våra förslag till besparingar. Vi är i dagberedda att delta i ett konstruktivt besparingsarbete för att minskabudgetunderskottet. Jag tycker att finansministern skall ta vara på dennaoppositionens beredvillighet att medverka till besparingar. 29JÖRN (vpk) replik; Detta är en litet originell situation förmig. När jag förespråkar en förmögenhetsomflyttning, en beskattning av de storaorättvist uppsamlade förmögenheterna som har skett här i landet,möts jag av samma argument som mötte när han diskuterade dessasaker med borgerliga politiker när han utformade sin progressivaskattepolitik, riktad just mot stora förmögenheter. Jag medger för all del att Kjell-OlofFeldt inte har den vulgära framtoning som de borgerliga kritikerna då hade. Men framträder som något slags försvarareav tesen att denna väldiga förmögenhetsansamling, som enbart när det gäller börsvärdena har uppgått till 100 miljoner sedanregeringsskiftet, på något sätt skulle vara oåtkomlig, tekniskt sett, eller attden skulle vara ett absolut villkor för att det kapitalistiska näringslivet,det stora finanskapitalet, tolererar en socialdemokratisk regering. Det kan välinte vara riktigt. Visserligen är det sant, att när man mäter litet grovt ochenkelt hur mycket börsvärdena har stegrats så uttryckerdet bara en viss sida avsanningen. Men det handlar ändå om dimensioner uppe i 100 miljarder. Huruvidaman då har en omsättningsskatt som är några miljarder eller enomsättningsskatt, som , som ger 700 miljoner, kan i det avseendet inte varaavgörande så länge beskattningen inte blir så härd att den på ett mycketdrastiskt sätt bryter denna utveckling. Då inträder naturligtvis en annansituation. Men jag upprepar att det tekniskt sett måste vara möjligtatt göra vissa differentieringar mellan förmögenhetsslag, att utformaskatteregler så att vissa typer av avskrivningar och avdrag för underskott iförvärvskälla osv. inte får göras hur som helst och att kunna rikta en sådanteknik på det sättet att man kommeråt det man primärt vill komma åt. Jag tror ivarje fall inte att det är realistiskt att tänka sig att kunna vidmakthålla desociala reformer som arbetarrörelsen har tillkämpat sig. Man skall kunnabehälla hela det sociala trygghetssystemet, bygga ut barnomsorg och annatväsentligt som man vill bygga ut fortsättningsvis, förhindra ett stopp fördessa viktiga aktiviteter, utan att också kunna söka sig nya väsentligainkomstkällor. Det är trots allt så att den samlade förmögenheten i landet ärtio gånger så stor som den samlade inkomsten . Jag vill börja med att ge enliten eloge. 1 sin första replik medgav han faktiskt att man möjligen inte nuborde helt utdöma devalveringen, utan han ville dröja med att utvärderaeffekterna av den. Det är nog klokt av . Men det hade varit ännuklokare om han hade gjort på samma sätt , för då, fyra månaderefter devalveringen, var han redo att döma ut den som misslyckad. är hanförsiktigare, och det är bra. Sedan frågade mig om arbetslöshet är enkatastrof. Vad vi 1982 såg framför oss var en arbetslöshet, som hadefördubblats från 1,5 fill och befann sig i snabbt stigande ochsommaren 1982. Det var skillnaden jämfört med dagens situation, där vi harbromsat upp denna kraftiga ökning. Vi hade en ökning av arbetslösheten 1982 med30 000 personer. Vi har bromsat upp den, och vi är på väg ner. Det var utvecklingstaktenoch riktningen som gjorde att vi faktiskt talade i alarmerande ordalag om denpolitik som fördes beträffande sysselsättningen under den dåvarandemittenpartiregeringen. Det var intressant att höra att hade knyckt idénom förtidsinlösen av bostadslån från ett inlägg som bostadsministern gjort häri kammaren. Det är nog riktigt att man på det sättet skulle kunna ta in 5miljarder, men problemet är - och det har varken jag eller bostadsministernnågon lösning på - hur detta skall gå till. Hur skall man få fastighetsägareatt förtidsinlösa sina Vilka konsekvenser får detta för fastighetsägare ochför hyresgäster? Det här problemet gör att bostadsministern tyvärr inte harkunnat komma till mig och presentera någon besparing på 5 miljarder - det ärhan klok nog att icke göra förrän han vet om det är genomförbart. Här hoppadealltså i galen tunna - visserligen var det en tunna som var utställd åtdem, men särskilt rätt hamnade de inte. Jag vill sedan säga till att problemet medfolkpartiets besparingar är att de uttryckligen är räknade brutto, dvs. utanatt man tagit hänsyn till de effekter på statsinkomsterna som de olikaförslagen ger. Vi lärde oss - och jag tror också att vitillsammans i finansutskottet konstaterade detta - att det integår att räkna brutto på vare sig skattehöjningar eller utgiftsnedskärningarförrän man tagit reda på vilka effekter de får på andra delar avstatsfinanserna. räknar vi aldrig på det sättet. När vi gör ennettoberäkning kommer vi fram fill helt andra siffror. har inte räknat om de förslag om sänktaskatter som förts fram, vare sig förslaget om återgången till en lägrehyreshusavgift, om slopandet av omsättningsskatten på aktier eller om att höjabasenheten ända , vilket man beräknat till 1 miljard men somkostar närmare 2 miljarder. Jag gör mig inte ett dugg lustig över att oppositionen isina motioner har svårt att komma rätt i beräkningarna. Naturiigtvis kan ocksåvi ha räknat fel vid de hastiga genomgångar vi har gjort. Men jag tror att jagkan stå för att de siffror ni har presenterat i era motioner inte kommer atthålla. Detta spelar kanske inte någon roll för vår debatt, för det viktiga ärde ambitioner ni har och de föreställningar ni har om vad som behöver görasinom finanspolitiken, och det var därför jag ansåg det berättigat att resoneraom vad som händer om vi drar bort ytterligare 15 miljarder i efterfrågan frånden svenska ekonomin. säger - och här måste han uppenbarligen talamot bättre vetande - att detta inte innebär att man kommer att driva fram någonökad arbetslöshet. Det resonemanget är helt omöjligt. Jag tror inte det går attgöra någon modell för ekonomi där inte en så kraftig åtstramning fårdenna effekt. Det hjälper inte med den stimulans vi har från devalveringen iform av ökad export och eventuellt ökade investeringar i det privatanäringslivet-risken är naturligtvis att investeringsuppgången slås ut med ettså kraftigt efterfrågebortfall för industrin, handeln och näringslivet somdetta kommer att innebära. Det är märkligt att denna enkla sanning inte ensberörs i någon borgerlig motion. Sedan måste jag protestera mot påståendeatt regeringen inte har gjort någonting för att skapa goda förutsättningar föravtalsrörelsen, medan nu bäddar för en lugn avtalsrörelse genom attutlova sänkta skatter. Men som vi har visat får ju inte merparten av landetslöntagare sänkta skatter eller högre realinkomster genom politik.Moderaterna vill - för att nämna några av de förslag där detta är mestuppenbart- ta bort rätten till avdrag för fackföreningsavgift. Det betyder förvarje fackligt ansluten medborgare att skatten kommer att höjas med . Intebäddar väl det för en lugn avtalsrörelse! Det blir inte någon lugnare avtalsrörelseom maten blir dyrare och hyrorna stiger. Jag har då aldrig upplevt att mangenom att driva en sådan ekonomisk politik skulle kunna bädda för en lugnavtalsrörelse. Inte heller tror jag att löntagarna uppskattar attarbetslöshetsersättningen från staten sänks. Det betyder antingen lägreersättning åt de arbetslösa eller högre avgifter, som man får betala till sina kassor. Jag tror inte att det bäddar för en lugn avtalsrörelse, om nigör detta. Förslagen tyder på att i stort sett struntar i hur detgår med avtalsrörelsen. Om inbillar sig att de därmed gynrtarsvenskt näringsliv tar de fel. Men de kan möjligen tro att de på detta sättskadar socialdemokratin. Mitt och samtal om vad vi kan göra påförmögenhetssidan kanske vore förtjänt av litet längre debattid än vi nu hartill förfogande, för det är rätt krångliga frågor. Men låt mig säga att tankenatt vi skulle vilja dela upp förmögenheterna, så att de som är hopsamlade påett orättvist sätt beskattas på ett sätt och de som är hopsamlade på etträttvist sätt beskattas på ett annat sätt, tror jag inte på. Jag har stortförtroende för våra möjligheter att hitta på skatter, men där tar det slut. Sedan är det bra att ändå erkänner attnågonstans finns en nivå på både förmögenhetsskatt och omsättningsskatt därbeskattningen börjar slå åt andra hållet och ger så att säga perversa effekter.Det är ju så med t. ex. en förmögenhet i aktier att så länge man har den iaktier går den varken att äta för eller betala skatter med. Skall man betalaskatt med den, så måste man sälja aktierna, och är det för många som tvingassälja ut sina aktier rasar kurserna och förmögenhetsskatten sjunker - vi fåringenting tillbaka. ville visa för mig vilket lyckligt liv jagegentligen lever. Med den duktiga och konstruktiva opposition vi har borde detinte vara några problem att hitta ytterligare möjligheter att förbättrastatsfinanserna. Jag sade i mitt anförande att jag hoppas att den fortsattabehandlingen av motionerna och av propositioner kommer att ge vid handen att vikan hitta ytterligare vägar att förbättra både statsfinanserna och Sverigesekonomi. Vi måste nå båda effekterna på ett sätt som vi kan samsas om. Vi kanju ha anledning att diskutera den frågan. Men saken är den att det som har hänt med den borgerligafinanspolitiken är att nu accepterar man den höjda momsen. I fjolbestred man att momsen skulle få höjas. återkommer man inte med någotförslag om momssänkning. Det betyder att när ni nu vill ta tillbaka deförbättringar som vi har gjort inom sjukförsäkringen,arbetslöshetsersättningen, barnomsorgen osv. är det rena nedskärningar både avutgifterna och av budgetsaldot. Den ena delen av era besparingar ligger precis på deområden där vi gick ut till väljarna och sade att detta tänker vi genomföra. Vifick väljarnas mandat. Då är det svårt att förstå hur ni kan inbilla er att vinu skall komma till er och säga: All right, vi river upp de beslut vi harfattat och de åtaganden vi gjorde gentemot väljarna. Den andra stora delen av de borgerliga sparförslagenriktas mot kommunerna - 7 miljarder för , 5 miljarder förfolkpartiet, och jag tror att det är 3,5 miljarder för . Där liggeralltså den andra stora delen. Men vad händer om vi , helt överraskande,skulle rycka av kommunerna ? Man säger juuttryckligen att' man inte tror att kommunerna har stora överskott av inkomsteri förhållande till utgifter. Tvärtom - kommunerna kommer att ha underskottnästa år. Man säger att kommunerna skall ta ur sina fonder. Jag tror att det skulle få en enda effekt, nämligen denatt alla kommunalmän med någon självbevarelsedrift skulle säga; Vi måste höjakommunalskatten så kvickt det går, för vi kan ju aldrig veta när staten kommeroch rycker av oss de pengar som vi sparat ihop. Alla ni som vill hålla nereskattetrycket borde därför akta er för att så att säga ur bakhåll på nyttöverraska kommunerna med stora indragningar. Det gör kommunalmännen direktmisstänksamma och kommer för framtiden att ständigt vara ett skäl för dem atthellre höja skatten och skapa fonder i avvaktan på att staten skall komma ochta dem. Vad ni vill göra är bara att den vägen driva upp skattetrycket. Detta gör, som jag sade i mitt huvudanförande,att jag tror att de borgerliga motionerna icke går att använda som någon grundför en sammangjuten regeringspolitik. Men vi kan säkert diskutera vidare påenskilda punkter. Jag tycker att det var upplysande att Kassandrorna från1983 nu var framme igen. Den gången hade de fel på praktiskt taget allapunkter. upprepar de samma saker igen. Jag undrarvilken trovärdighet ni har efter den bravaden. vice talmannen anmälde att , , och anhållit att till protokollet fåantecknat att de inte ägde rätt till ytterligare repliker. 31STEN (); Statens uppgift på lång sikt är att föra enallmänt näringsvänlig politik, som skapar bättre förutsättningar förnäringslivet i dess helhet. En politik som genererar utvecklingen kännetecknas av attenskilda medborgare, som konsumenter, som producenter och som anställda harmöjlighet att samverka i så fria former som möjligt. Detta föder dynamik inäringslivet. Det innebär att politiska drömmar om en enda allomfattandelösning - dvs. en fullt utbyggd fondsocialism - ersätts av ett allmänterkännande av mångfaldens betydelse. Ett utvecklingssamhälle har inte rum baraför olika uppfattningar utan också för olika jämsides praktiserade lösningar. Stat och kommun skall svara för åtgärder som ger deenskilda människorna en grundtrygghet. Med grundtrygghet menas en höglevnadsstandard och en stor personlig frihet. Detta kan dock inte innebära attstat och kommun till varje pris kan garantera alla människor sysselsättning ide företag där man arbetar eller ens på den egna orten. Förutsättningarnaför att kunna ge alla en grundtrygghet värd namnet är att vårt land satsarsina knappa resurser på de områden som ger sådan avkastning att dennagrundtrygghet kan finansieras. Risken med den fördanäringspolitiken - det gäller varven, teko m.fl. branscher, är ju att "samhället"i sin omtanke om just dessa branscher tillför dessa så mycket pengar att viinte får råd att satsa i de företag som bedöms ha ljusare framtidsutsikter.Därmed hotas tryggheten såväl i de expansiva företagen som i företag som harsämre utvecklingsmöjligheter. Om vi skall få marknadsekonomin att fungera bättre, måstevi avveckla den näringspolitik som i allt högre grad kommit att bygga påbidrag.s- och subvenfionstänkande. Vi måste i stället föra en näringspolitiksom bygger på generellt verkande åtgärder. Stat och kommun skall, bildligttalat, se till att jordmånen blir så bra som möjligt, men plantorna ochskötseln av dem skall näringslivet självt svara för. Bidrags- och subventionspolitiken har i många styckenblivit ett enda stort misslyckande. Den har inte gett oss fler företagare ochinte fler fasta arbetsplatser inom industrin. Däremot har den förhindrat ennaturlig övergång från svaga fill expansiva företag, med risk för atttryggheten blir sämre för oss alla. skall inte hållas uppehur länge som helst. Företagens uppgift i en fungerande marknadsekonomi är atttillgodose den efterfrågan på varor och tjänster som existerar i verkligheten.Företagsamhetens mål är att uppnå avkastning på det riskbärande kapitalet ochdärigenom möjliggöra fortsatt tillväxt. Allt tal om "övervinster"måste utmönstras ur det polifiska språkbruket. Vinstbegreppet är en naturligdel av allt företagande och får inte misstänkliggöras genom värdeladdadeuttryck som "profit" och "övervinster". industri är beroende av export. Deltagande iinternationellt ekonomiskt samarbete är en självklarhet. En väsentlig del avSveriges internationella samarbete är det som bedrivs inom den nordiskagemenskapen. som hemmamarknad för industrier måste vara ett målsom skall eftersträvas, inte bara med ord och paroller utan med verkligapolitiska initiativ. Former skall utvecklas för att institutionalisera nordisksamverkan, så att denna kan existera vid sidan av åtaganden inom ramenför . Ett exempel är en institutionaliserad nordisk aktiemarknad. Iett medlemsförslag till har vi från moderat håll hemställt omåtgärder som syftar till en friare nordisk aktiemarknad. Denna fråga kommer upptill behandling på sessionen här i . De små och medelstora företagen spelar en avgörande roll idet svenska näringslivet. Näringspolitiken skall särskilt inriktas på attfrämja utvecklingen av dessa företag, där personligt engagemang och risktagandeständigt tillför det svenska samhället nya resurser. Socialdemokraterna harvisat, bl. a. genom höjningen av förmögenhetsskatten och de ändrade reglernaför lagernedskrivning, att de inte värnar särskilt mycket om den svenskasmåföretagsamheten. Höjningen av förmögenhetsskatten visar dessutom hurplanlöst socialdemokraterna bedriver sin näringspolitik. Den höjda förmögenhetsskattenleder till enorma påfrestningar för många småföretag och jordbruk, främstexpansiva familjeföretag. Försörjningen med riskkapital och utrymmet förinvesteringar försämras drastiskt. Soliditeten kommer att påverkas dramatiskt -framför allt i de mindre företagen. I dessa företag finns det inte tillräckligtmed likvida medel för att betala företagsägarens ökade förmögenhetsskatt! Varskall då pengarna tas ifrån? En kapitalbeskattning som allvarligt försvårar för företagatt utvecklas och fortleva står i uppenbar konflikt med de allmänna strävandenaatt trygga och öka sysselsättningen. Förmögenhetsbeskattningen av arbetandekapital i mindre och medelstora företag bör avvecklas i sin helhet. Sammanlagt finns det ca 30 myndigheter, organisationer ochföretag som centralt och regionalt fördelar mer än 80 olika slags stöd tillföretagen. har utbetalningar gjorts i tresiffrigamiljardbelopp. Stödkatalogen har blivit så omfattande att det blivit alltviktigare för företagen att känna till och utnyttja stöden än att vara duktigatillverkare och marknadsförare. En studie av bidragen till näringslivet under de senastebudgetåren visar att det s. k. icke permanenta industristödet har ökat kraftigtefter regeringsskiftet . Detta avslöjar ihåligheten i ledandesocialdemokraters löften att trappa ned industristödet. Den största delen harockså gått till statliga företag. Det icke permanenta industristödet har ökat mycket kraftigtunder , från 5 miljarder till 11,8 miljarder. Detpreliminära utfallet för det totala industristödet under /83 harberäknats till 16,5 miljarder exkl. energistödet. Under det gångna årets riksdagsdebatter har socialdemokraternaförklarat att de senaste mångmiljardnotorna skall vara de sista. Så kommer inteatt bli fallet så länge som statligt engagemang är ett mål i sig för densocialdemokratiska näringspolitiken. Kompletterad med ett fondsocialistisktsystem kan det snarare bli fråga om ytterligare offentlig förlusttäckning. granskning av olika former avstatliga företagsstöd har avslöjat allvarliga brister i handläggningen avärendena och direkt negativa konsekvenser av vissa av stödformerna. RRVkonstaterar också att ansökningar om stöd sällan avslås på grund av bristanderesurser. Lägre totala anslag skulle medföra en från samhällsekonomiskautgångspunkter bättre planering och prioritering och skulle kunna innebära enbesparing i storleksordningen upp till 200 milj. kr. I princip bör, säger ,kvarvarande investeringsstöd ges som lån eller garantier, inte som bidrag. RRVföreslår därför åtgärder för att effektivisera stödhanteringen, såsomtillförlitligare företagsbedömningar, mer aktiv uppföljning samt bättreinformation och utbildning. Enligt vår mening bör synpunkter ochförslag omsättas i politisk handling. Dessa åtgärder bör lämpligen varaett första steg i en successiv avveckling av stödpolitiken. Regeringen bör, somvi framhåller i denmoderata partimotionen om näringspolitik, i samband med beredningen av denaviserade industripolitiska "förnyelsepropositionen" redovisa förslagtill av denna innebörd. Det svenska kostnadsläget måste ständigt anpassas så attnäringslivet fortlöpande kan hävda sig i konkurrensen med utlandet. Ettfelavvägt kostnadsläge äventyrar marknadsekonomins förmåga till smidigstrukturanpassning och aktualiserar krav på selektivt stöd. Den stora devalveringen åstadkommer ingen varaktigförbättring av vårt relativa kostnadsläge, utan här måste andrakostnadssänkande åtgärder sättas in - framför allt på skatteområdet. Näringslivets försörjning med kapital måste säkerställasgenom i första hand etablerandet av en tillfredsställande lönsamhet somväsentligt överstiger 1970-talets nivåer och genom stimulans av det produktivasparandet. Näringslivets förnyelse förutsätter etablering av nya företag.Nyetableringen skall därför främjas genom smidigare regler för kapitaltillförsel,förenklad lagstiftning och avveckling av diskriminerande stödformer. har socialdemokraterna med stöd avkommunisterna försämrat näringslivets konkurrenskraft genom en serie skattehöjningar.Förmögenhets-, arvs- gåvoskatterna har höjts. Skattelättnaderna föraktieutdelningar har slopats, och särskild utdelningsskatt har införts.Avdragsrätten för underskottsräntor har begränsats, och inkomstskatteskalanhar ändrats. Sedan är avsikten uppenbarligen att en del av de negativaverkningarna som följer av detta skall kompenseras i den aviseradeförnyelsepropositionen. Men, herr talman, varför inte redan i utgångslägetstimulera företagen genom att acceptera att företagen skall gå med vinst? Dethar alltid varit utsikten till vinst som har inspirerat kreativa människor attkonstruera de produkter som inte minst banat väg för landets tidigareframgångar på exportmarknaderna och som därigenom grundlagt många svenskastorföretag. Ett "samhälle" med framtidstro bygger påinsikten att uppfinningsförmåga och idérikedom i vidaste mening är vårt landsviktigaste tillgång. Men var idérikedomen finns vet ingen påförhand. Det vetinte staten, inte facket eller organisationerna heller. Först i efterhand kanman konstatera vilka uppslag som har varit de bästa. Därför måste idéernakonkurrera med varandra och konsumenterna säga sin mening genom att utöva sinvalfrihet. Nyföretagandet är en förutsättning för framsteg. Vi måste belönaprestationer. Vi kan inte fortsätta att "rädda jobb". Pengarna räckerinte heller till för detta.