prot · G70947 · 1983-12-31 00:00:00 — Menviktigt är att det fanns en klarhet i utrikesministerns anförande, som jagtolkar på det sättet aft han förklarar aft frysningen inte skall verka i dettafall utan det finns möjhghet till en minskning av den penningvärdeförsämringsom är så belastande för u-hjälpsarbete. Jagdelar utrikesministerns uppfattning - det framgick av mitt anförande -att depengar som kanaliseras genom missionsorganisationer och frivilligahjälporganisationer är de mest väl använda pengarna av alla pengar somförekommer i vår u-hjälp. Därför är det viktigt att regeringen har dennaprincipiella inställning, och jag är tacksam för den. Begränsningav utgifterna för utvecklingssamarbetet 141 HANS (): En enhällig riksdag antog 1968 enprocentsmålet som en miniminivå fördet svenska u-landsbiståndet. Detta var en reform som inte minst arbetarrörelsenkämpade hårt för. Målsättningen för u-hjälpen blev en hjärtefråga för väldigtmånga människor i den internafionella solidaritetskampen. Ipropositionen sägs att åtgärden att frysa biståndet "får betecknas somtillfälligt". Men i samma proposition anges att ambitionen är att "påsikt höja anslagen i syfte att åter uppnå enprocentsnivån". Skillnaden iordval skapar osäkerhet om hur långvarig frysningen kommer att bli. Det har iandra sammanhang sagts från regeringen att det kommer att ta , innan vikan blåsa faran över beträffande budgetunderskottet. Risken för att frysnings-eller återhämtningsperioden kan bli alltför långvarig är påtaglig. Tyenprocentsmålet bör enligt propositionen uppnås först när den ekonomiskasituationen medger det. Dådet gäller u-landsbiståndet vet vi, som redan har framhållit,aft urholkningen påbörjades under den borgeriiga regeringens tid. En stor delav det svenska biståndet betalas, som sagt, i dollar. Den svenska kronansköpkraft i förhållande till dollarn har minskat med . Det betyder att köpkraften hos de medel som avsatts förden del av biståndet som skall betalas i dollar har reducerats till hälften. Dethär är inte vårt fel, säger utrikesministern, men det är en viktig realitet sommåste beaktas när vi skall bedöma värdet av våra biståndsinsatser. Enfrysning av u-landsbiståndet i kronor räknat innebär att biståndet minskar itakt med inflationen. Jag noterade emellertid att här förklaradeatt "0,är den lägsta nivå vi kan acceptera". Det vore av värde,om utrikesministern uttalade sig om detta. U-ländernasekonomiska situation har drastiskt försämrats, somutrikesministern framhålht i sitt interpellationssvar. Jag fäste mig också vidatt utrikesministern sade att försatts i en akut ekonomisk kris. Denviktigaste slutsatsen i svaret var att den bräckliga sociala och politiskasituation som råder i är grogrund för Begränsning av utgifterna för utvecklingssamarbetet militäraomvälvningar och stormaktsingripanden. Det har redanförekommit ca 150 väpnade konflikter med ca 30 miljoner dödsoffer sedan andravärldskriget. Ett starkt och generöst u-landsbistånd från och andraländer är ett viktigt led i kampen för fred. Världsbankschefen , som besökteSverige, sade enligt en tidningsartikel att det blirsvårare, om minskar sin andel av u-landsbiståndet, för det betyder attandra måste öka sina andelar. Men om lämnar sin ledande roll får andraländer träda fram och överta ledarskapet, tillade han. Det finns emellertid en påtaglig risk för att Sverigesfrysning av u-landsbiståndet leder till att andra länder i stället följerSveriges exempel, särskilt om frysningen eller minskningen skulle upprepas förytterligare ett eller flera budgetår. Visst är en ekonomisk återhämtning i i-länderna enförutsättning för att förhållandena i skall förbättras. Visst behövsen förbättring av den svenska ekonomin för förstärkta solidaritetsinsatser förbehövande . Men trots allt är våra ekonomiska resurser och vårfinansiella ställning så oändligt mycket bättre än . Det är därförinte försvarligt att i denna situation på u-landsanslaget göra en besparing somfår så pass stora negativa verkningar, inte bara för utan också förvår egen del. Det är min övertygelse att det inte bara kan skada vårt politiskaanseende utan också våra ekonomiska relationer med den tredje världen,åtminstone på . I motion 139 anges att det är nödvändigt att finnafinansieringsvägar för att biståndsvolymen skall motsvara avbruttonationalinkomsten. Det sägs också att dessa finansieringsvägar skallverka utjämnande i ekonomiskt avseende här i vårt land. Det har i motionenhänvisats till att förhållandevis måttliga ökningar i den permanentaförmögenhetsskatten, i arvskatten och/eller i lyxskatten, framför allt på s. k.kemisk-tekniska preparat, skulle kunna ge de behövliga förstärkningarna påinkomstsidan. Reservanterna avstyrker mofionen utan att själva anvisa någrafinansieringsvägar. Utskottsmajoriteten säger att de negativa verkningarna förmottagarländerna bör kunna dämpas genom att biståndets kvalitet ocheffektivitet förbättras. Av intresse är att de negativa verkningarna intebestrids. Det är också att märka att de enligt utskottet endast skulle dämpasmen inte undanröjas. Detta kan inte heller ske genom en hänvisning till ettöverskott, som finns, av outnyttjade anslag. har sagt att dettaoutnyttjade anslag uppgår till 1,5 miljarder. Det torde vara en för hög uppskattning.Huvuddelen av det outnyttjade anslaget, som inte avser katastrofhjälp, är redanintecknat i SIDA:s planering. Det har gjorts utfästelser om det fill olikamottagarländer. Det är av betydelse att dessa varningssignaler kommer filluttryck från socialdemokratiska ledamöter i kammaren. Vi representerar en starkopinion i arbetarrörelsen och inom den internationella . Vigör det i det goda uppsåtet att vara pådrivande i denna fråga. Oavsett utgångenvid behandlingen av detta ärende är en frisk och öppen debatt av stortvärde för att uppnå den målsättning som alla inom vårt parti innerst inneeftersträvar och vill slå vakt om, nämligen enprocentsmålet för biståndet. Detär inte nödvändigt att först spara på utgiftssidan för att därefter nåenprocentsmålet vid en obestämt senare tidpunkt, utan det är i stället möjligtatt redan nu uppnå enprocentsnivån genom att förstärka statens inkomster. Detkan, som jag tidigare framhållit, ske genom skattehöjningar på arv, förmögenhetoch/eller lyxvaror, främst kemisk-tekniska preparat. Små länder som och har redan överskriditenprocentsmålet. Vi har inte sämre möjligheter och resurser än dessa länder.Sverige måste återta sin tätplats som ett föregångsland för en progressivu-landspolitik. Jag yrkar bifall till mofion 139. Begränsning av utgifterna för utvecklingssamarbetet 142ELVER (): Svenskt bistånd till fattiga länder är bådenytt och gammalt. Det kan sägas vara nytt därför att svensk statligbiståndspolitik inte har haft etablerade former . 1962inrättades som sedermera avlöstes . Men svenskt biståndsarbete har också traditioner och anorsedan förra seklet. Det var då svensk mission gick ut i praktiskt och konkretu-landsarbete, en tradition som kanske är mer aktiv ännågonsin. beslöt debatt ochaktiv opinionsbildning, inte minst från politiskt liberala krafter, att enlångtidsplan för det statliga utvecklingsbiståndet skulle upprättas, innebärandeatt man skulle nå upp till en biståndsvolym motsvarande av BNP. Bakgrunden var att 1962 hade fattat ettprincipbeslut att skulle lämna ett växande bistånd till de s. k.underutvecklade länderna. I ett brev utfäste sig till FNatt stegvis kraftigt höja det svenska biståndet, och 1971 gjordesen ny utfästelse gentemot'FN. uppnådde somförsta industriland FN:s biståndsmål. Från sida har vi medverkat i detta delvistunga arbete. Biståndspolitiken har aldrig backats upp vare sig av egensinnigapersoner eller de politiska lycksökarna. Det fanns ändå i riksdag etttillräckligt starkt intresse för att frågan skulle drivas vidare. Vid u-hjälpsdebatt sade dåvarandeutrikesministern att "ställer sig - därom är jag förvissad - enhälligt bakom en politik som syftar att visa vårt folks känsla ochsolidaritet med de fattiga folken. Den politiken förestavas också äv övertygelsenatt vi lämnar ett bidrag i kampen för att uppnå och vidmakthålla fred ivärlden." Vidmakthålla fred i världen, sade den dåvarandeutrikesministern. Till hans kollega , , skulle man kunna sägaatt om utvecklingsbiståndet betecknas som en fredsinsats skulle det omväntkunna bli att freden undermineras om vi tar steg på den väg som regeringenföreslår. Vi skall stå för det vi lovat, sade utrikesministern isitt första inlägg . Nominellt gör man det, så på det viset är detriktigt, men när det gäller löftet Begränsningav utgifterna för utvecklingssamarbetet om enprocentsnivån svikerregeringen. Ettannat argument från regeringens talesman var att vi skall så snart vi kanförsöka komma tillbaka till enprocentsmålet. Han sade att ökar vår tillväxt, såökar det våra möjligheter att ge bistånd. Det är naturligtvis i sak riktigt,men det är väldigt sällan man hör socialdemokrater framföra ett sådantargument. Det kommer oftare från högerhåll. AmbassadörInga Thorsson sade i ett anförande 1970 beträffande biståndspolitiskainsatser: "Vi får inte låta det stanna vid ord. Vi måste vidta åtgärder ide enskilda länderna som garanterar resultat. Dessa åtgärder måste ständigtomprövas och förbättras." Det är, herr talman, ord som har hög aktualitetockså . Någrasocialdemokrater i denna kammare har tagit allvarligt på det här. Tyvärr ser deut att vara för få för att förhindra den koalition av socialdemokrater ochmoderater som tänker gå på en nedrustningslinje. Vårsvenske statsminister har varit ute i världen och gjortbetydelsefulla insatser, inte minst opinionsmässigt, till förmån för enutjärrining i världen. Han har hållit många eleganta och lysande tal, både häri och på annat håll, tal där han har slagit fast hur viktigt det är atti prakfisk handling visa att solidariteten bär. Politik är att vilja, har juOlof sagt. Men blåser det andra vindar. Det är tragiskt att konstateraatt den viljestyrkan inte räckte till för den här gången. Han harfallit undan för snäva och egoistiska intressen. Det svenska biståndet är f. ö.inte så stort och omfattande att det kan påstås lösa de många och svåra problemsom världens fattigdom och ojämlikhet utgör. Bekymret är att när vi minskar detsvenska biståndet kan det bli med neddragningar av just vårainsatser. sade att han hade en förhoppning om att det skulle komma en tilläggsbudget.På den punkten är jag pessimistisk efter att ha lyssnat till utrikesministernhär . Regeringens talesman har inte gett några förhoppningar om ensärskild tilläggsbudget. Men jag noterar ändå det svar som tredje vice talmanKarl fick av utrikesministern beträffande de frivilligaorganisationerna. Den noteringen måste jag uppfatta som ett klart löfte. Skulleriksdagen bifalla regeringens förslag kommer mer eller mindre reaktionärakrafter i andra industriländer att utnyttja detta för att hålla bistånden såsmå som möjligt. Att det är på detta sätt bekräftas av några uttalanden. RutherfordPoats, ordförande för DAC säger: "harlänge varit en av de främsta biståndsgivarna. När landet nu överger sin frontpositionvisar det andra att det inte längre vill försvara biståndet mot den ekonomiskakrisen. Inflytandet från föregångsländerna får starka efterverkningar." PierreBourgois, chef för , UNDP, skriver; "Det svenskabeslutet kan få kalla vindar att blåsa mot dem som funderat på att öka sinabidrag." vid Kyrkornasvärldsråds biståndsavdelning uttrycker det på dettasätt: "Om kan överge sin frontposition och sitt starka stöd förbiståndet så kan alla ändra tillåta sig att göra det också," Men det är inte bara företrädare för de internationellahjälporganisationerna som är oroade över konsekvenserna av ett eventuelltbifall till förslaget om att överge enprocentsmålet. En massiv protestkör harhörts också i värt land. fastar ärkebiskopen tillsammansmed ett tjugotal samfunds- och kyrkoledare för att visa sin solidaritet medmottagarna av biståndet och sitt avståndstagande mot förslaget. Jag vet att många av oss i denna kammare dessutom har fåttdirekta reaktioner från många människor som är besvikna över vad de med rättauppfattar som regeringens svek. Det är inte bara i riksupprop och i cirkulärfrån biskopar, kyrkor, ideella organisationer, fackliga rörelser, kvinnoförbundoch ungdomar som detta kommer, utan det är också från våra hemorter. Många ärde brev som har kommit till mig från , , , ochAlingsås, för att nämna några. De har alla ett gemensamt: Slå vakt ombiståndet, slå tillbaka de krafter som tappat sinnet för proportioner. Världensfattigaste lever under så hemska umbäranden, och detta drabbar huvuddelen avu-ländernas befolkning. Det går inte att jämföra det med svenska ekonomiskabalansproblem eller den svenska vällevnaden. Jag tror att det är viktigt att biståndetutformas både långsiktigt och noga genomtänkt. Oavsett storleken är kravet påatt använda pengarna till mesta möjliga nytta alltid aktuellt. Att ett ochannat misstag görs på det biståndspolitiska området får inte tas till intäktför att vi gör mindre. Vi skall göra insatsen bättre, och vi skall göra mer.Sverige är inte längre bäst när det gäller biståndsinsatser. Föregående talarenämnde att ligger före oss, och är på väg att rejält dra ifrånoss då man ökar sitt bistånd under innevarande år. tappar tempo, ochdet kommer inte att finnas pengar för nya projekt som man så väl skulle behövaintroducera- Det senare sagt av en SIDA-tjänsteman som jag talade medhäromdagen. Det är ju inte så att fattigdomen och nöden i världen har minskatbara därför att vi i har levt över våra tillgångar. Det är inte defattiga som skall ta på sig bördan av svensk ekonomisk obalans. Det är en litenbörda vi bär, och därför är det mycket förpliktande då vi nu går tillomröstning om inriktningen av och principerna för storleken på det svenskabiståndet. Jag ber att få yrka bifall till reservation1, som ställt sig bakom och som innebär att vi håller fast videnprocentsmålet. Begränsning av utgifterna för utvecklingssamarbetet 143GUNNEL JONÄNG (c): är det - av sorgoch besvikelse i vårt land. Jag tycker också att det är en dov förstämning häri kammaren. Vi är många hundratusental människor som i det längsta väntat ochtrott att regeringen skulle komma med det förlösande ordet, att regeringenskulle lyssna på det väldiga engagemang som går ut över landet och inse folketsvilja. Begränsning av utgifterna för utvecklingssamarbetet Mitt i det svåra som äger rum här och finns en väldigglädje över det nya intresset för biståndet, över människors uppslutning kringenprocentsmålet, över olika organisationers engagemang och över svenska folketsvilja över huvud taget till solidaritet. Det finns också en väldig glädje överde kristna samfundens engagemang och över alla namnlistor som man fått från småbyar och tätorter i och . Vi är säkert många som itysthet följt ärkebiskopens och andra kyrkoledares exempel och gått in i enfasta som en symbolhandling i protest mot frysning av biståndsanslaget. Folket har på många sätt deklarerat sin solidaritet - menvar finns den socialdemokrafiska regeringens solidaritet? Det är allvarligt ochdjupt beklagligt, när ett parti på detta sätt sviker sina ideal. Hur skall vifrån svensk sida i fortsättningen kunna gå ut i världen, i internationellafora, och tala om solidaritet med de svaga och fattiga i världen, hur skall vikunna uppmana andra länder till en solidaritet som vi inte är beredda att visasjälva? kvinnor har alltid haft ett starkt engagemang försolidaritetsfrågorna. Hundratusentals kvinnor har gått in i olika verksamheterför att stödja och bistå och för att lindra nöd och svält blandutsatta barn. Kvinnoorganisationerna driver olika hjälpprojekt i ochförsöker därmed ta sin del av ansvaret för de fattiga i världen. Jag hadehoppats att kvinnor skulle kunna sluta sig samman i engemensam solidaritetshandling. Tillsammans skulle vi kunna hindra frysningen -med stöd av , och vpk och också av några frånBroderskapsrörelsen och andra socialdemokrater som visat här att destår för solidaritet. Det är kanske naivt, men jag vägrar att ge upp hoppet omen positiv utgång förrän jag ser voteringssiffrorna framför mig. Låt oss följaupp handlingslinje ! Låt oss inte i voteringen köra överfolkviljan! Låt oss visa vår solidaritet med de miljoner människor i världensom lever på en nivå som är helt ojämförbar med vår höga standard! Låt oss göravad vi kan och förmår för de fattigaste i världen! Jag yrkar bifall till reservation nr 1. 144OLLE (): Det är ganska länge sedan jag slutade räknabreven, telefonsamtalen och alla direkta påstötningar om u-landsbiståndet. Mendet är ingen tvekan om att vi nu skall besluta om en fråga som engagerarväldigt många. Det första brevet kom , och det gällde fråganom u-landskrediterna. Jag citerar ur brevet: "Vi som skriver brevet arbetar med frågor omJämställdhet och Internationell Förståelse som lärare och fortbildare. Vi anser det vara vikfigt att bibehåller sintrovärdighet och sitt engagemang för solidaritet med de fattigaste människornai de fattigaste länderna i världen. har fattat beslut om att skall avsätta av BNP, senare BNI fill U-landsbistånd. ser vi i betänkande 1983:2 UD 'U-krediter, en del avvårt u-Landssamarbete' att förslag kommer att läggas om att räkna in både bankernaskommersiella lån och statens U-krediter i 1 %-målet. Det är ett svek mot oss enskilda ochfolkrörelseorganisationerna i , eftersom vi har ställt oss bakominnehållet i och utformningen av 1 %-målet i dess ursprung. Detta har redan urholkats genom omräkningen från BNP tillBNI, genom att man räknar in föregående års reserverade medel, genomdevalvering m. m. Vad värre är. Det vore ett svek mot dem, som på grund avsin fattigdom får bistånd som gåva av folk. Fattigdomen blir värre eftersom anslaget minskar. Dessutomfinns det risk att katastrofhjälpsanslaget minskar. Skall de fattigaste 15 länderna i världen vara med och'fixa' det svenska budgetunderskottet?" Sedan följer några frågor som brevskrivarna ville ha svarpå. Jag har citerat brevet för att kammarens ledamöter skall få ta del av detengagemang som bl. a. en grupp lärare i givit uttryck för. anordnade en liten stiftelse, som jag harförmånen att vara ordförande i, en konsert till förmån för ideellt hjälparbetepå Sri Länka. Publiken i den fullsatta salongen, som fick lyssna till modernmusik av en grupp unga kristna musiker som kallar sig "SALT" och somf. ö. ställde upp helt utan ersättning, bestod till av ungdomar. Den ungapubliken bidrog med entréavgifter och kollekt till en ansenlig summa att sändatill hjälp för dem som saknar både mat, arbete och medicin för att klaralivsuppehället. I vårt uppdrag ingår att lyssna till demvi företräder. I den här frågan måste vi lyssna till våra uppdragsgivare ochfatta beslut med både hjärta och hjärna. En verkligt allvarlig sida av problemet med det realtminskade biståndet är att just de enskilda organisationerna kan bli drabbade.Av de 6,6 miljarder som biståndet utgör går 215 miljoner till enskildaorganisationer. Vi vet alla, och det är omvittnat av beskickningar ochSIDA-folk, att den hjälp -inte minst katastrofhjälp - som förmedlas den vägenär det mest effektiva biståndet. Det är ett hån mot idealiteten om dessa nuskulle drabbas av reala nedskärningar i stället för befogade bidragsökningar.Om nu beslutar som regeringen föreslagit och som utskottettillstyrkt, kommer många ideellt arbetande organisationer och enskilda attuppleva riksdagsbeslutet som slag på redan liggande. Jag känner många ideellt arbetande människor, framför alltmissionens folk. Jag vet att många av dem - inte minst de unga - kommer attfortsätta den kamp för rättvisa i världen som kännetecknat unga idealister ialla tider. Jag hoppas att rättvisan skall segra även i denna fråga, för det ären fråga om rättvisa i världen. Jag yrkar bifall till reservation nr 1 iutrikesutskottets betänkande nr 8. Begränsning av utgifterna för utvecklingssamarbetet 12 protokoll 1983/84:46-47 Begränsning av utgifterna för utvecklingssamarbetet 145BÖRJE (): Inte tidigare under mina - snartsj u och ett halvt -är i har jag fått så många brev, telefonsamtaloch personliga uppvaktningar som när det gäller regeringsförslaget att dra nerbiståndet fill de fattiga folken. Det är en tragik att inte majoriteten av riksdagförmår uppfatta och uppskatta detta stora engagemang från en bred folkopinion.Det klagas och klankas på att svenskarna är egoister och värnar om sitt egettill varje pris. Det sägs ibland att organisationer och stora intressegrupperdriver regeringen framför sig, till förmån för egna ståndpunkter ochställningstaganden, till förmån för egna medlemsgrupper. I den här frågan trorjag att majoriteten svenskar är engagerade för andra - och det är glädjande. När regeringen nu föreslår nerdragning av biståndet frånden fidigare överenskomna nivån på av bruttonationalinkomsten, kommerprotester från alla tänkbara håll. Kyrkor och samfund protesterar, och enskilda kristnaförsamlingar och ungdomsgrupper instämmer. I många fall ligger det hundraårigatraditioner av missions- och u-landsinsatser organiskt invävda i kristnaförsamlingar och enskildas engagemang för ett bibehållet och även utökatstatligt bidrag till den med insamlade medel bedrivna verksamheteni länder i tredje världen. Protesternaoch deklarationerna grupperar sig ofta kring ett antal punkter. Alla partier har varit överens om enprocentsnivån. Detär ett stort svek att överge det uppsatta målet i ett läge då skillnaderna i levnadsstandard i-land kontra u-land ständigt växer. Sänkningen avbiståndet förstärker valutaförluster i biståndet. hartidigare gått i spetsen för biståndsgivning till de fattiga folken. oroasman inom andra givarländer över att börjar tappa taget. Det försvårarför dessa länder att upprätthålla en opinion för ökad hjälp. Sänkningenskall vara tillfällig, enligt regeringens anmälan till . Men dettorde bli ytterligt svårt att på nytt erövra enprocentsmålet. Sänkningen kanberäknas spara 400-500 milj. kr. i statens budget. För att i nästa omgångåtergå till enprocentsmålet kommer det kanske att krävas en ökning på bortemoten miljard. Den gången kommer det att behöva skapas en ny opinion för ökadinternationell solidaritet. Det är förödande att regeringen inte förstår att del av svenska folket är beredd att hålla fast vid enprocentsmålet ibiståndsgivningen. Jag känner det angeläget att till riksdagensprotokoll läsa in några satser ur några av de skrivelser som kommit till migoch till alla andra riksdagsledamöter, förmodar jag. Över 250 ordförande för lokalaförsamlingar var samlade . Jag deltog själv iden konferensen. I ett uttalande står det bl. a.: "När enprocentmålet försvenskt bistånd fastställdes betraktade de svenska kyrkorna detta som ettviktigt förstasteg mot ökad solidaritet med . Detta synsätt var naturligt dåkyrkorna genom sitt eget arbete hade många kontakter med tredje världen. Dethängde också samman med tron på den Herre som förklarat sig sänd med glädjebudtill de fattiga, befrielse för de fångna och syn för de blinda." Vidare skriver man; "Vi stöder försöken attåstadkomma balans i den svenska ekonomin men vänder oss emot att detta kommeratt drabba dem i världen som redan är fattigast. Dessutom utgör detta steg ettallvarligt hot mot trovärdigheten i den svenska politiken och minskar våramöjligheter att påverka andra länder till ökade biståndsinsatser." I dessa formuleringar instämmer många andra kyrkor,samfund, församlingar och organisationer liksom enskilda. Samtliga biskopar i . Svenska ekumeniskanämnden, samtliga missionsledare i samfunden inom Frikyrkoråd ochpingströrelsens predikantvecka i början pä samt svenska sektion instämmer i följande avslutande satser i enskrivelse: "Vi vet att det finns en mycket stark opinion tillförmän för biståndet. Stödet för biståndet går över samfundsgränser,partigränser och blockbildningar. Vi vädjar därför till varje ledamot av densvenska att besinna sitt personliga ansvar och slå vakt ombibehållandet av en procent för det svenska biståndet."