prot · G709168 · 1983-12-31 00:00:00 — Påsikt betyder det socialisering, en enorm maktkoncentration. Det kan också ledatill byte av ekonomiskt system. Socialdemokraterna påstod att löntagarfondernaskulle medverka till att dämpa lönestegringstakten. Den effekten har precis somvänfat uteblivit. Påfolkpartiets initiativ har de borgerliga parfierna bildat en avvecklings-grupp somskall lägga fram förslag tiH hur fonderna skall avvecklas så fortriksdagsmajoriteten ändras, vilket vi hoppas blir efter valet . Fondernakommer då att försvinna . Ettpar andra anmärkningsvärda beslut om minskad frihet har också tagits avriksdagens socialistiska majoritet. En särskild förbudsproposifion avlämnadesi stor hast på barnomsorgens område för att förhindra att några driver dagis påaffärsmässiga villkor. röstade mot - vi menar, aft man inte börförbjuda någon att försöka skapa god barnomsorg. Ochfrågan är vilka konsekvenser regeringen nu skall dra av detta sitt beslut. Fårleksaker och annan pedagogisk materiel som används på dagis producerasaffärsmässigt? Och hur bHr det med för barnen livsnödvärtdiga ting som mat ochläkemedel? Får det i fortsättningen produceras i enskilda företag, eller vargår gränsen? Privatläkarevill socialdemokraterna också förbjuda - i sällskap med , somtyvärr har låtit förleda sig av sin regionala omsorg, som vi i hög grad delar.Även detta har röstat emot - vi vill tvärtom ha fler privafläkare,inte minst i glesbygd och har föreslagit särskilda sfimulansåtgärder för detta.Vi tror inte att det blir fler privatläkare i bara för att sådana förbjudsatt etablera sig t. ex. i . Etttredje exempel på minskad frihet kan tas från socialdemokraternas njugghet motfristående skolor. Regeringen ville dra in statsbidragen till ett flertalsådana. Med sedvanlig hjälp från kommunisterna lyckades de nästan. även om det blev delvisbakläxa i , som räddade . Tre stora fristående skolorblir dock tyvärr av med sina statsbidrag. Denstora ofrihet som ligger i 3/4 miljon människors kollektivanslutning tillsocialdemokratiska partiet finns som alla vet kvar, trots upprepade krifiskariksdagsuttalandert. Folkparfiet kräver nu en lag mot kollekfivanslutning. Ettparfi som har kollektivanslutning på sitt program borde skämmas över atf faordet frihet i sin mun. Iopposition lovade socialdemokraterna aft om bara de kom tillbaka tillregeringsmakten, skulle sysselsättningen öka och arbetslösheten minska. Somalla vet har man inte klarat att uppfylla det löftet. Arbetslösheten hartvärtom fortsatt atf stiga. Trots de snabba och kraffiga förbättringarna i deninternationella konjunkturen har arbetslösheten stigit. var 15 000fler människor arbetslösa än . hararbetslösheten sfigit med 25 000. Det är den sanna bilden av densocialdemokratiska sysselsäftningspoHfiken. Den har kapsejsaf. Finns mot dennabakgrund någon som helst beredskap för atf motverka en kraftig ökning av denöppna arbetslösheten, när så många redan är utan jobb och så många redan ärföremål för arbetsmarknadspolitiska åtgärder? Denpolifik förordar innebär att vi med all kraft måste undvika enmassarbetslöshet av den storlek som råder på kontinenten. Denförsta svenska regering som medvetet föreslog en sänkning av detinternationella biståndet till av bruttonafionalinkomsten blevden socialdemokratiska regeringen. Ursprungligen föreslogs en sänkning med 450milj. - det fick man senare fa fillbaka så aft minskningen "bara"blev 150 milj. kr. Men det är futfigt atf låta ekonomiska problem gåut över svältande och fattiga. Socialdemokraterna fick stöd avmoderaterna trots motstånd från bl. a. , och många kyrkligaorganisationer. Ettviktigt vallöfte var värdesäkringen av pensionerna. Det sades vara etf av de"heliga" löftena, tydligen i motsats fill andra löften som inte varHka allvarligt menade. Men det höll man ändå inte. Avräkningen avdévalve-ringseffekten innebär att pensionärerna får ca 3 miljarder kronormindre i pensioner än vad de skulle fått enligt löftet. Pensionärerna vill noghellre ha raka besked om pensionernas storlek än löften som inte hålls. Etffjärde svek är det mot barnfamiljerna. Trots att regeringen rimligen måste ha vetatatt barnfamiljerna befinner sig i en mycket utsatt ekonomisk situation lade mani budgetpropositionen infe fram något förslag om förbättringar. Folkpartietdäremot föreslog en rejäl förbättring med höjt barnbidrag och höjtflerbarnstillägg redan från och därfill en skattesänkning frånnästa år med . Men regeringen kunde tydligen inte accepteraatt någon annan tog inifiafivet, så det blir inga förbättringar förbarnfamiljerna , och blir det för de flesta en mindre förbättringän med vårt förslag. Socialdemokraternaverkar inte riktigt ha förstått att de faktiskt inte har egen majoritet ikammaren. I de flesta fall får de naturligtvis stöd av kommunisterna, men omalla opposifionsparfierna går emot faller regering- Denekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. För aft undvika den nesan har regeringenibland dragit fillbaka sina förslag. Det gäller t. ex. förslaget atf avskaffaänkepensionerna. kunde naturligtvis infe acceptera ett sådantraserande av den sociala välfärden för en liten grupp kvinnor, och när inteheller något annat parti gjorde det drogs förslaget tillbaka. En annan fråga där regeringen fått många bakläxor avriksdagen är högskolorna. Först lade socialdemokraterna - utan några som helstdiskussioner med de berörda skolorna - fram förslag om att lägga ner bl.a.läkarutbildningen i och tandläkarutbildningen i . Reakfio-nenblev våldsam, och utbildningsutskott fick ta saken i egna händer.Slutresultatet blev att socialdemokraterna som ville lägga nedtandläkarutbildningen i och som ville lägga nedutbildningen i drev igenom en nedläggning av tandläkarutbildningen i Malmöoch därtill barnomsorgsutbildningarna i och . En annan fråga, där regeringen fick se sitt förslagförändrat - i detta fall dock till det bättre -var ungdomslagen. Ursprungligenskulle ungdomarna bara kunna jobba inom offentHg sektor. Detta ändrades iriksdagen genom bl. a. folkparfiets medverkan fill aft även omfatta jobb inomden privata sektorn. Chansen aft ungdomarnas jobb blir perrnanenta är större där. Regeringens agerande i avtalsförhandlingarna äruppseendeväckande dåligt. Först skriver finansministern i finansplanen aftföljsamhetsklausuler och liknande inte är bra och aft nivån för avtalen fårhamna på högst löneökning. Sedan reser han fill . Då passar deoffentliga löneförhandlarna på atf sluta avtal för de kommunalanställda på nivå och med följsamhetsklausuler! Det blir sedan i viss mån normerande förresten av löneförhandlingarna. Detta följdes sedan av ett elefanfinhopp i form av pris-och hyresstopp -dvs. när regeringens polifik hade misslyckats kunde man intehitta något annat att göra än atf införa en mängd regleringar. Som alla vetleder prisstopp i längden inte tiH lägre priser, möjligen skjuts fidpunkfen fören höjning upp etf antal månader. En framsynt socialdemokratisk ekonom, , har sagt att regleringarnas enda syfte är atf vilseleda allmänheten;och det är inte illa formulerat. Regeringens agerande i avtalsrörelsen och brist påagerande i andra fall, framför allt i fråga om de offenfliga utgifternasutvecklings får som första märkbara resultat att inflafionsmålen och1985 infe kommer aft kunna nås. Inflafionen kommer infe atf hålla sig fill 4 %i år, och den kommer än mindre att hålla sig fill . Då hjälper detinfe aft exporten går bra . Med högre inflation i än i våravikfigaste konkurrentländer försämras vår konkurrenskraft snabbt, ochproduktion och sysselsättning hotas igen. Resultatet av för höga prisstegringarblir med andra ord ökad arbetslöshet - och det vill infe folkparfiet medverkafill. Det gångna har präglats av ett antalriktigt dåliga beslut. har fidigare ingående kritiserat vissadelar av regeringens ekonomiska politik och också beskrivit den alternativauppläggning som folkparfiet förordar. Regeringens företrädare har i dagutan atf genera sig beskrivit den ekonomiska utvecklingen på två helt olika säff.Enligt det ena budskapet går det bra för . Besparingar eller andrasvåra polifiska beslut behövs inte. Enligt det andra budskapet finns dethotfulla orosmoln, och en mängd regleringar och liknande är nödvändiga. Sanningen är den att läget är mycket oroande. 1 storutsträckning är detta resultatet av regeringens egna åtgärder - både defelaktiga åtgärder som har vidtagits och det förhållandet atf riktiga åtgärderinte har vidtagits. Till de felaktiga åtgärder som vidtagits måste man försträkna s.k. justeringar av skaftereformen. Den marginalskattereform somursprungligen överenskoms mellan , folkparfiet och socialdemokraternahar ändrats på etf flertal punkter och vid en rad tillfällen. Resultatet bliratf marginalskatten inte alls kommer atf sänkas, som avsikten var. Folkpartietanser atf detta kommer atf allvarligt försämra den svenska ekonomins sätt atffungera. I själva verket menar vi aft det är nödvändigt att gå vidare medytterligare marginalskaftesänkningar, för atf sfimulera enskilda människor tillökade arbetsinsatser och ökat sparande. En annan felakfig åtgärd är,naturligtvis införandet av de kollektiva löntagarfonderna. En tredje felaktig åtgärd är införandet av alla deregleringar som regeringen beslöt om . Prisregleringar har aldrigtidigare i världshistorien visat sig ha någon återhållande effekt påinflationstakten. Genom återinförandet av regleringarna har regeringen visatvilken liten tilltro till marknadsmekanismer den i praktiken har. Det hjälperdå inte att finansministern i ord säger sig vara anhängare av marknadsekonomi,när de konkreta åtgärderna är regleringar som stör och förstör marknaderna. Den vikfigaste åtgärden, som vore riktig men som infe harvidtagits, är begränsningar av de offentliga utgifterna. I själva verket harregeringens företrädare vid flera fillfällen sagt aft det inte behövs flerbesparingar. Det är tyvärr infe sant. Vad regeringen har levt högt påär att industripoHtiska och arbetsmarknadspolifiska stödåtgärder inte behövs isamina omfattning när den internafionella konjunkturen är bra. Dessutom har mangjort en del engångsförändringar i betalningsrutiner o. d., som tillfälligt harstora förstärkande effekter på statsbudgeten. Det vore i själva verket mycketanmärkningsvärt om inte budgetunderskottet skulle minska någof, när konjunkturenvänder uppåt. Men minskningen är alldeles ofillräcklig. Hur tänker dåregeringen bära sig åt när konjunkturen vänder nedåt igen, arbetslösheten ökaroch produktionen och sysselsättningen sjunker? Med den nuvarande politikenfinns det inget finansiellt utrymme för större insatser mot arbetslösheten.Det är en ansvarslös politik som bedrivs, och det kommer att visa sig i enkraftig ökning av arbetslösheten i nästa lågkonjunktur. geografiska närområde har kommit atf få alltmerökad betydelse i stormakternas strategiska planering. Vårt land- ochsjöterritorium har kommit att hamna i blickpunkten för östs och västs militäraintressen. Detta har på ett skrämmande sätt framgått genom de kränkningar avfrämmande ubåtar som vi har upplevt . En följdav vår förändrade SäkerhetspoHfiska sifuafion är att vi har fått en Den ekonomiska politiken, m. m. Denekonombka politiken, m. m. intensivdebatt om vår utrikes- och säkerhetspolitik. I en demokrati är en sådan debattsjälvklar. En konstruktiv debatt visar omvärlden aft vår linje infe är vald avslentrian eller i brist på alternativ. Samfidigt måste vi erinra oss atf denökade spänningen mellan stormakfsblocken gör att dessa studerar och analyserarvår utrikes- och säkerhetspolifik mera ingående . Vi måste ocksåvara beredda på att det finns ett större intresse än fidigare från omvärldenatt påverka våra ställningstaganden. Detär mot denna bakgrund allvarligt för våra nationella intressen aft debattenkring vår utrikes- och säkerhetspolitik så ofta har kommit aft urarta tillinrikespolifiskt gräl och okvädanden mellan politiker. Inomfolkpartiet är vi oroade över den utveckling som har lett fram fill nuvarartdeSäkerhetspoHfiska debattklimat i . Ansvaret för den uppkomna situafionenmåste till inte ringa del falla på statsministern. Alltsedan regeringsskiftet1982 har figurerat i ett antal "affärer" med anknytningtil vår utrikes- och säkerhetspolifik. Vi har med stigande förvåningkonstaterat, att statsministern i stället för att agera med det ansvar somåligger en regeringschef stundom har utnyttjat sin ställning fill politiskretorik. Av en statsminister måste man kunna kräva självkontroll och kanskeockså förmåga till självkrifik. I stället har ofta handlat på ettmycket impulsivt sätt. Han har använt regeringsmakfen till atf göra ett uniktfördömande av en enskild riksdagsman, han har blixfinkallaf utrikesnämn-den föraft få fillfälle att fördöma ett helt politiskt parti, han har begärt TV-tidför att kunna läsa hemliga handlingar och därefter fördöma en dagstidning, hanhar kallat motståndarnas agerande för fähunderi och deras analyser fördjävulsbilder. Frånfolkpartiefs sida har vi ingen anledninjg att alltid försvara den inställning isakfrågor som meningsmofståndare har intagit. Det är inte alltidden ståndpunkt som har intagit i sakfrågor som vi krifiserar. Det ärhans sätt att föra debatten och handlägga frågorna som ibland får olyckligakonsekvenser. OlofPalme har på ett kraftfullt sätt markerat vilja att hävda sinsuveränitet mot varje inkräktare. I detta sammanhang har han inte fört någotdubbelt budskap. Men har nästan helt undvikit aftkommentera utvecklingen i , att Helsingfors-dokumentet inteefterlevs och andra övergrepp, som begås av . Det finns all anledning atf hoppas, aft debatten om den svenskautrikes- och säkerhetspolifiken i framfiden kommer att föras med större omsorgän vad som har varit fallet. 32 (vpk): Regeringen tycker att det går bra för ,mycket bättre än man har vågat hoppas på. Nusäger det kanske inte mer om regeringens ambitioner och förhoppningar än omden verkliga utvecklingen i . För samfidigt upptäcker allt fler attregeringens paroller inte överensstämmer med regeringens politik. Det heter atfvi måste både spara och arbeta oss ut ur krisen. Men hitfills har det mindrevarit fråga om aft arbeta och desto mer om att spara. Arbetslösheten har inteminskat, utan den har ökat, och det har inte skapats några nya varaktiga jobb.1 stället har kommunerna blivit av med nya miljarder i statsbidrag ochskatteinkomster. Värdesäkringen av pensionerna har slopats. Det var inte rikfigt så regeringen presenterade sinpolifik i valrörelsen . Nej, då lovade man atf prioriterakampen mot arbetslösheten, sätta fart på produktionen och sysselsättningen. Densociala nedrustningen i kommunerna skulle upphöra, i stället skullebarnomsorgen och äldrevården byggas ut. Stora energiinvesferingar skulle göras,och det skulle byggas bosfäder. Ungdomarna lovades arbete och utbildning.Kvinnoarbetslösheten skulle minskas. Hur har det blivit? Jo, i stället för att prioriterakampen mot arbetslösheten, låter man nu kampen mot budgetunderskottet gå föreallting annat. Den sociala nedrustningen i kommunerna har fortsatt. Utbyggnadenav barnomsorgen och äldrevården står sfill. Bostadsbyggandet är rekordlågt. Över 100 000 människor är öppet arbetslösa. 10 000-talsungdomar går fortfarande utan arbete och utbildning. Arbetslöshetsperiodernablir längre och allt fler. Allt fler blir t. o. m. utförsäkrade ur A-kassorna.Uppemot en halv miljon människor står vid sidan av den ordinariearbetsmarknaden. Kvinnorna tvingas - i den mån de får arbete - arbeta halv-eller delfid. Jag säger allt detta i medvetande om att med borgerligaregeringar skulle situationen ha varit ännu sämre. Men vi menar att detta intepå någof sätt ursäktar den nuvarande regeringens politik. I opposifion och under valrörelsen lovade regeringen attbedriva en rättvis fördelningspolitik. Den borgerliga fördelningspolitikenskulle upphöra och den sociala grundtryggheten skulle återställas. Deekonomiska orättvisorna, avdragsekonomin, de snabba klippen och spekulationenskulle brytas. Men hur har det blivit? Jo, en halv miljon människorbehöver fortfarande socialbidrag för att klara sin ekonomi. Lågavlönade,barnfamiljer och arbetslösa men också heltidsarbetande behöver socialbidrag föratf klara maten, hyran och det allra nödvändigaste. som vi har ensituation där de stora bolagen redovisar rekordvinster, samfidigt somnäringslivet har ett likviditetsöverskott ,som bankerna aldrig har haft så stora vinster som , samtidigtsom man på omsätter miljarder, som de snabbaklippen och skatteaffärerna fortsätter som förut har antalet miljonärer på tvåår tredubblats! Det är mot denna bakgrund svårt att förstå regeringenssjälvberöm och förnöjsamhet. Hur kan man tycka atf det går bra för -det beror naturligtvis på vad man menar med - när uppemot en halvmiljon människor är utestängda från den ordinarie arbetsmarknaden? Hur kan mantycka att den egna politiken varit framgångsrik när en halv miljon människorbehöver socialbidrag för aft klara sin ekonomi? Detta innebär inte bara ett allvarligt avsteg från löftenai valrörelsen, utan också etf avsteg från arbetarrörelsens traditionellafördelningspolitik. Vad händernär löntagarna efter sex till reallönesänkningar under Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. borgerliga regeringar kanske lyckas ingå avtal som i bästafall försvarar köpkraften? Jo, då angrips de av regeringen och hotas med ingripanden,samfidigt som samma regering är i full färd med att själv bevilja siglöneökningar på . , som samma regering går ut ochuppmanar låg- och medelinkomsttagare aft visa återhållsamhet i sina lönekrav.Det är orimligt, stötande och oacceptabelt! Nog är det ganska märkligt att en socialdemokrafiskregering blandar sig i avtalsrörelsen på det sätt som regeringen nu har gjortoch kallar arbetsmarknadens parter till för atf diskutera hur avtalenmöjligen kan rivas upp för atf ytterligare hålla fillbaka lönerna. Jag har hären fråga fill regeringen; Vore det infe angelägnare att diskutera näringslivetsrekordvins-. ter och ovilja att investera och skapa nya arbetsfillfällen? Regeringens nya, märkliga fördelningspolifiska synsättmärks också i inställningen till barnfamiljerna. Till aft börja med haderegeringen inte råd att höja barnbidragen - det var först när regeringen insågatt de andra parfierna i föreslog höjda bidrag som regeringen överhuvud taget var beredd att diskutera den frågan. Det var ingen överdriven iversom regeringen då visade. gjorde vårt parti upp med regeringen om en rejälhöjning av barnbidraget med . , därför att vi var angelägna omatt förbättra barnfamiljernas ekonomiska villkor - trots atf vi hellre sett enannan finansiering. Vi döljer infe att vi är glada över att vi blockerade dedåliga borgerliga förslagen; de var dåliga för barnfamiljerna, de var dyra ochde var fördelningspolitiskt orikfiga. Över det här har det för ett par dagarsedan fällts vad jag menar är krokodiltårar, när man från borgerligt håll gickupp och gnolade över den uppgörelse vi har träffat med regeringen. Men detorkar vi leva med - vi vet aft uppgörelsen och barnbidragshöjningen välkomnasav barnfamiljerna, och det betyder mer än det dåliga humöret hos de borgerligaföreträdarna här i kammaren. Det är rikfigt atf vi ville höja barnbidraget ; vi menar att barnfamiljerna behöver extra pengar redan fillsemestern. Men det fick vi inte igenom. Vi inbillar oss inte på någof sätt atf uppgörelsen löserbarnfamiljernas alla problem. Nej, för det behövs långt större insatser - detvet vi. Men det är ett första steg, och vi är till freds med att vi har kunnatmedverka fill det. Vi kan alltså inte instämma i regeringensuppfattning aft det går bra för . Det är riktigt atf det går bra förflertalet kapitalägare, storbolag, banker och spekulanter. Men det går sämreför löntagarna, för barnfamiljerna och för dem som går utan jobb. Vi menar atf det går dåligt därför att regeringen inte harnågon strategi för att skapa nya varakfiga arbeten och minska arbetslösheten. Istället för att bedriva en självständig, aktiv och framåtsyftande politik föratt skapa nya arbeten lägger regeringen fram det ena akutprogrammet efter detandra -samfidigt som man har som huvudtro att det är storfinansensexportindustri som skall behaga ordna flera arbeten. Det är i så fall den endastrategi regeringen har på det här området. Vårkritik är hård - det är riktigt. Men den är hård därför att vi jämförregeringens politik framför allt med de löften som ställdes ut i valrörelsen.Den är hård därför att vi tycker atf man har rätt att begära mer av den härregeringen än av de närmast föregående. Det är rätt poänglöst att kräva avborgerliga regeringar att de skall föra en rättvis fördelningspolitik. Mångamänniskor känner oro inför framfiden, och jag tror inte aft den Oron har blivitmindre efter publiceringen av den redan beryktade . Man skulle kunna avfärda vad som sägs i den intervjuboken medatt den är en av många socialdemokrafiska debattböcker. Men ju inte vem som helst. Han är finansminister i en socialdemokratiskregering, och han är socialdemokraternas främste företrädare i ekonomiskafrågor. Iboken gör en rad märkliga uttalanden, som inte bara strider motarbetarrörelsens socialisfiska värderingar och mot många socialdemokratiskapartimedlemmars uppfattningar utan som egentligen också går på tvärs mot dennuvarande regeringspolifiken. Feldtuttalar sig t. ex. för en privatisering inom barnomsorgen och sjukvårdensamtidigt som på regeringens förslag fatfat beslut i rakt motsattriktning! Flyttlasspolifiken vill återuppta. De högavlönadesmarginalskatter vill han fortsätta sänka. Promsen vill han lägga åt sidan. Menför oss kommunister är kanske ändå det mest uppseendeväckande hans Hndrigt sagtprovokativa uttalanden om socialdemokrafins inställning till kapitalismen ochsocialismen. Socialismen är för bara en nödvändig -men till intetförpliktande eftergift för de fackligt aktiva och medvetna medlemmarna. Måletär i stället "en stark och dynamisk kapitalism". Denantikapitalistiska agitafionen är för honom främst etf sätt atf mobiliseramedlemmarna till första maj och vid valen . Detär självklart att sådana uttalanden från en ledande socialdemokrat applåderasfrån borgerligt håll. Det förvånar naturligtvis inte någon. Det förvånarnaturligtvis infe heller någon att det socialdemokratiska kvinnoförbundet, detsocialdemokrafiska ungdomsförbundet, medlemmar av den socialdemokratiskariksdagsgruppen och andra riktar krifik mot sådana synpunkter. Ärdet inte i stället en debatt om hur den kapifaHstiska maktkoncentrationen ochfåtalsväldet kan brytas och ersättas av demokrati och socialism somarbetarrörelsen behöver? Är det inte också en debatt om hur arbetarrörelsenssocialistiska målsättningar och värderingar skall komma fill uttryck även i detvardagliga politiska arbetet som behövs? Är det inte debattböcker om sådant somarbetarrörelsen är betjänt av? närmar vi oss halvtid inför nästa val. Det är naturligt att setillbaka på det som varit, men kanske är det ännu vikfigare att se framåt - och' bortom nästa val. Vianser aft svensk arbetarrörelse befinner sig i en brytningstid. Det ärsamma arbetarrörelse som har kämpat för och genomdrivit stora och vikfigareformer för att förbättra människors livsvillkor och för att skapa jämlikaförutsättningar för ett meningsfullt och bra liv. Denekonomiska politiken, m. m. Denekonomiska politiken, m. m. inneburitatt många människor har fått det bättre. vet vi dock att de mångakriserna, högeroffensiven och inte minst de sex årens borgerligaregeringspolitik har medfört att förbättringarna har urholkats med oönskadesamhällsförändringar som följd. Nya problem och sociala missförhåHanden haruppstått, något som ställer hela arbetarrörelsen inför nya uppgifter ochutmaningar. Jagtror att många människor hoppades att valet skulle resultera i en poHtiskförnyelse. Förväntningarna inför och efter valet var mycket stora, någof sominte minst den nuvarande regeringens företrädare bidrog till att frammana underåren i opposifion. Men den socialisfiska förnyelsen har infe kommit, och mångaär därför med all rätt besvikna .