prot · G709119 · 1983-12-31 00:00:00 — De borgerligaregeringarna gjorde inte några som helst neddragningar i utbildningen, manbara konstaterade att det kunde bli för många läkare och tandläkare i enframtid. Ambitionerna på det området har inte varit alltför stora. Slutligenär det något förvånansvärt att man får höra synpunkter från ett förutvarandestatsråd om att en överenskommelse mellan en regering och Landstingsförbundetskall gå ut på remiss. Men jag förmodar att det var ett Utet misstag. KarinAhrland borde kanske låta ta till protokollet att hon förstår att det blirriksdagen som skall ta ställning i den här frågan. Anf.46 () replik: Det var många saker på en gång. När det gäller det sista tror jag attDoris vet att jag inte menade att överenskommelsen skulle gå ut på remiss.Jag menade att det hade varit lämpligt att man talat med andra om deutredningar som låg till grund för överenskommelsen. Det hade varit lämpligtatt tala med både läkarförbund och företrädare för patienter. Närdet sedan gäller detta med privatläkare och hur utredningen tog'så harjag faktiskt den promemorian här. På första sidan står exakt datum, nämligenatt det tillsattes en arbetsgrupp inom meduppgift att utreda dessa frågor. , , var inte jaghälsovårdsminister, utan det var en moderat som hade den posten. Arbetsgruppenkom inte särskilt långt i början, men den började arbeta ordentiigt någon gångpå . Då hade jag tillträtt som hälsovårdsminister någon gång i maj.Att få fram förslaget, när gruppen satt i gång att arbeta, tog - nu harförslaget legat i två. Anf.47 () replik: Vad jag fick veta nu var bara när arbetet i utredningen tog ordentligfart; det var 1981. underlät att meddela mig vilket år"" inträffade, men det kan jag ta reda på själv. Jagkonstaterar bara att jag fick stöd av , att ochde borgerliga socialministrarna inte gjorde någonting åt den angelägna fråganatt stimulera intresset för privatiäkarvård. Det var först när statsråd som det blev fart på det hela. fortsatte emellertidantalet privatläkare att minska. Det var först, , när vi fått ensocialdemokratisk regering som antalet ökade från 590 till 655. vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att hon inte ägde rätt tUlytterligare repUk. 48 (): Mitt anförande skall bU kort - debatten har ju pågått rätt . Jagförstår mig inte på och dess representant här; . Mendet kanske inte heller är meningen att man skall göra det. Förnågra år sedan fick vi ett förslag från en folkpartistisk hälsovårdsministerom att vi skulle ha husläkare. Förslaget gick inte att genomföra; det avslogsav . Anledningen härtill var att vi ansåg att läkare måste arbeta merai team och att det måste vara mera av kontinuitet i läkarvården. Det fannsemellertid en tanke bakom förslaget som var ganska intressant, nämligen attläkaren skulle följa patienten - det skulle finnas en mer personlig kontakt. Påden punkten var vi alla eniga. Det var bara så att det förslag somhälsovårdsministern då lade fram var ogenomförbart , och vi hadeandra medel för att genomföra de idéer som vi var eniga om. Hur går det nu för dem sombor i glesbygden och har olika läkare till åreller nästan från månad till månad? Ja, det blir mycket dålig personligkontakt- det är bara att konstatera. Det enda som representant dåkan komma med är det förslag som i sista stund har slängts in, nämligen attläkarna själva skulle vara beredda att åka till glesbygderna och tjänstgöradär. I första omgången sade man att en sådan tjänstgöring skulle gälla ett år.Nu har vi fått reda på att det kanske skall vara en månad i taget. Då kan manverkligen fråga sig; Vad blir det för kontinuerlig kontakt mellan patienten ochläkaren? Detär möjligt att man kan göra någonting åt det här problemet genom åtgärder i denriktning som läkarna vill, men jag är övertygad om att det måste till betydligtkraftigare tag för att vi skall komma fram till det som är lagstiftningens ochvåra intentioner, nämligen att patienterna skall ha möjlighet att få läkarvård.Det måste vara a och o i hela denna debatt. Då måste man ta till åtgärder föratt styra läkarvården, så att målsättningen uppnås. Det är möjligt att man inteheller genom den överenskommelse som har träffats når det här målet. Men viär säkra på att man når en bit på väg. Detär kanske på sätt och vis oegentiigt, herr talman, att just nu föra en längredebatt i den här frågan, eftersom det kommer att framläggas en proposition ochsocialutskottet kommer att pröva det avtal som är träffat. Vi återkommeralltså på den här punkten. Såvill jag, herr talman, till slut avge ett personligt vittnesbörd. Jag har heltnyligen praktiskt fått erfara läkarvård i inland. I och för sighar jag inte mycket att klaga på, men jag transporterades i alla fall åtta milpå natten, därför att det inte fanns läkare på läkarcentralen i närheten,nämUgen i . Det fälldes ett yttrande där uppe som löd ungefär så här:Man måste egentligen vara ganska frisk för att överleva eller för att klarasig. - Så får det naturUgtvis inte vara. Vi vill ha läkarvård tillgänglig överhela landet. Vi måste ha de intentionerna, och de åtgärder vi vidtar måste gå iden riktningen. Ärendet återkommer, och vi får då anledning att ta upp bådepropositionen och motioner i frågan. 49 (): Jag börjar känna mig som en av karoliner, när en mot tioställdes, dvs. mot andra krigare. Mendet är inte så farligt att vara en mot tio, för jag är precis som ;skaroliner övertygad om det befogade i det som jag strider för, nämligen en frietableringsrätt. sade att det är som har föreslagitett system med husläkare och kontinuitet i vården. Och det står föräven . Det är oerhört viktigt, och det tycker jag inte alls att vibehöver ha någon debatt om, för det anser vi faktiskt allihop. Meni dag handlar det väldigt mycket om ifall det är viktigt att ha någon läkareöver huvud taget. Vi har hört från vissa socialdemokrater att de inte ens villha de frivilliga vikarier som skulle kunna ställa upp till dess attläkarutbildningen har kommit så långt - och det är fallet mycket snart - attdet finns läkare över hela landet. 8Riksdagens protokoll 1983/84:118-121 Omåtgärder mot segregation i skolan Närdet gäller den saken vill jag - eftersom jag inte fick replik förut - peka pårena fakta. Vi gjorde då andre vice talmannen och jag satt iregeringen ett försök att skära ned läkarutbildningen. Förslaget föll iriksdagen. Precis som den nuvarande regeringen hade vi inte egen majoritet, ochdet parti som sitter i regeringsställning röstade faktiskt ned förslaget.-Det aktuella årtalet var 1980. Anf.50 (): Vi har ett problem som vi alla känner till. Läkartätheten är olikafördelad över landet. Det finns patienter i delar av vårt land som har svårtatt få den läkarvård de behöver. Det är vi överens om. Dåfår man inte, herr talman, bara ta till något slags kosmetika för att försökaklara detta, utan det måste till kraftigare åtgärder. Det föreslagna avtalet ärett försök i den riktningen. Att några läkare skall åka upp och tjänstgöra enmånad i är naturligtvis inte en lösning på problemet. Överläggningenvar härmed avslutad. 7 § Svar påinterpellation 1983/84:136 om åtgärder mot segregation i skolan har frågat mig om vilka åtgärder regeringen tänker vidta föratt tillvarata det ökade resursutrymme som prognoserna angående elevantaletförutspår, så att det kallar de negativt segregerade skolorna fårstöd och kompensation för att väsentligt bidra till att förverkliga en rättvisoch jämlik skola för alla barn. Jagvill först beröra frågan om förändringar av elevunderlaget i skolan. Från olikahåll har redovisats beräkningar av minskningen av antalet lärartjänster ifrämst framöver. De beräkningar som presenterats synes bygga påantagandet att antalet skolenheter och antalet lärartjänster kommer att minskaproportionellt mot minskningen i elevunderlag. Men sannolikt är det så att, mednuvarande regelsystem, skolorganisationen och därmed antalet lärartjänsterminskar i lägre grad än vad som motsvaras av minskat antal elever. () gör f.n. beräkningar som kan utgöra ett säkrare underlag för bedömningarför perioden . Jag räknar med att SÖ kommer attpresentera ett underlag . Iavvaktan på underlag från SÖ är jag inte beredd att göra några närmareuttalanden om konsekvenserna av det minskande elevunderlaget. Självfalletkommer jag emellertid att ägna dessa frågor stor uppmärksamhet. Avgrundläggande betydelse för regeringens politik på skolområdet är att skolanskaU bidra till att kompensera de olikheter i sociala och ekonomiskaförutsättningar som finns mellan olika elever, så att skolan kan ge alla barrioch ungdomar goda kunskaper och färdigheter . sammanhanget starkt betonade lokala skolmyndigheternas ansvar för att uppnå detta mål, inte minst isamband med fördelningen av skolans resurser. Utgångspunkten förresursfördelningen inom skolan är att den skall grundas på elevernas behov. Attskolstyrelsen skall fördela resurser efter behov till skolor och rektorsområdenär emellertid inte tiUräckligt. Samma medvetna strävan att de störstaresurserna skall nå de klasser och elever som har de största behoven måsteockså prägla användningen av resurserna inom varje skola. Jagvill också understryka att vi inte kan ställa alltför höga krav på skolan,eller i varje fall iiite ställa andra krav än skolan har möjlighet attmotsvara. Skolan speglar i stor utsträckning det omgivande samhället. När vifunderar över vilka barn eller vilka kategorier av barn som misslyckas i skolanfinner vi ofta att de barnen kommer från miljöer som präglas av socialastörningar eller ekonomiska problem. Av det kan vi dra slutsatsen att ettsocialt bättre samhälle, och ett ekonomiskt rättvisare samhälle, kan undanröjaen del av svårigheterna. Men det är farligt om man tror att deträcker med sociala eller ekonomiska insatser utanför skolans ram. Skolan måsterimUgen också själv genom pedagogiska åtgärder på allt sätt underlättasituationen för barn från socialt och ekonomiskt svaga mUjöer. Detta är enviktig utgångspunkt för den fortsatta utveckUngen av ungdomsskolan. Behovav insatser för de svaga eleverna kommer i hög grad att prägla det politiskaarbetet inom skolans område . F. n. remissbehandlasbetänkandet Utslagningen i . Helt nyUgen har skolöverstyrelsenredovisat sitt uppdrag angående insatser inom skolväsendet för elever sombehöver särskilt stöd. skall SÖ också redovisa försig till ett nyttstatsbidragssystem för . I uppdraget till SÖ har bl. a. angetts attsärskild hänsyn skall tas till kommuner och skolor som har de största problemenpå skolområdet eller som har de sämsta ekonomiska förutsättningarna. Låtmig avslutningsvis säga att skolän i vårt land har stora resursertill sitt förfogande, sannolikt större äri i något annat land i förhållandetill elevantalet. Det mest angelägna är att få till stånd en diskussion om hurdessa resurser skall användas så att de kommer de elever till godo som har destörsta behoven, inte en diskussion om ytterligare resurser per elev. Omåtgärder mot segregation i skolan 52 INGA (vpk): Jag vill tacka för svaret på min interpellation. Jaghåller med när han säger att skolan har stora resurser. Skolanhar egentligen fantastiska resurser; pedagogiska, ekonomiska, psykologiska ochsociala. Skolan borde kunna vara en fantastisk bas för barn och ungdomar, förkultur, idéer, kunskap och arbete. Det finns i alla fall organisatoriskt ochresursmässigt möjligheter till detta. Men skolan fungerar inte som den bordekunna göra. Den ojämlika skolan finns kvar, trots alla vackra målformuleringari läroplanen och i debatter om att skolan skall vara Om åtgärder mot segregation i skolan Uka föralla barn, oavsett var de bor eller vilka föräldrar de har. Redan i årskurs 1börjar gruppindelningen som avgör om ett barn skall tillhöra socialgrupp 1, 2eller 3. Skolan ger oUka utbildningar åt de olika sociala grupperna. Dettaförhållande är både elever och lärare mycket medvetna om. Många utredningar har visat på segregeringen i skolan. senast publicerade utredningen, som heter Segregation och svensk skola avAmman och , visas hur klasskillnaderna frodas som aldrig förr igrundskolan. Rapporten visar att egentligen ingenting har hänt i vad gällersegregeringen, trots alla poUtiska intentioner från arbetarklassens partier närdet gäller att förverkliga en skola lika för alla. Den sociala sammansättningeni klasserna speglar det omgivande samhället och segregationen i boendet. Det är beklämmande att åter höra ropen nå nivågrupperingoch individualisering, att nivågruppera förstärker de sociala skillnaderna. Istället borde debatten handla om utbildning och fortbildning och om hur man tarvara på barns nyfikenhet, kreativitet och verksamhetslust. Det längsta och det grövsta som man komma till inivågruppering är den anpassade studiegången. De elever som allra mest behöverskolan släpper skolan ifrån sig. Det är oansvarigt. I utredningen säger en elev som förklaring till varför han eller hon har kommitin i den anpassade studiegången: "Jag började bli trött på skolan"eller "Jag orkade inte med." Dessa meningar kan tyckas tyda på skolleda ellerskoltrötthet. Men om man lyssnar på elevernas berättelser från sin skoltid ochtar del av redogörelserna för hur de upplevt sin skolsituation, så står detganska klart att det finns orsaker till skolleda och skolk, vilka direkt kanhänföras till faktorer i skolsituationen, mer än till egenskaper hos desärskilda eleverna. Det finns två huvudorsaker till de problem som har blivitanledningen till den anpassade studiegången. För det första har målet attskaffa sig kunskap, att lära sig, inte kunnat uppnås. För det andra har behovetav gemenskap med kamrater och vuxna i skolan inte kunnat tillgodoses. Detta kanman läsa i nämnda rapport. Lika väl som man kan se skolk, skoltrötthet ochanpassningssvårigheter hos eleven, medan de verkliga orsakerna är dolda, så kananpassad studiegång, skolbefrielse och annan särskild undervisning ses somsymtom i skolsystemet. Jag har tidigare debatterat högstadiets organisation medBengt , och jag har fortfarande samma synpunkter, nämligen att självaorganisationen på högstadiet försvårar en bra undervisning och en braskolsituation för många elever. Med 25 arbetsledare i stora skolorinom socialt segregerade områden ger man inte eleverna goda möjligheter tillkunskaper. I rapporten om utslagningen menar också klinikpersonalenatt orsakerna till att många elever måste ha anpassad studiegång är att sökajust i organisationen av högstadiet. Man har för många ämneslärare med skildaspecialkunskaper, eleverna har inget eget klassrum där de kan känna sig Det sägs också:"Högstadieeleverna är mer beroende av få vuxna." Vidare heter det:"Eleverna vill sUppa den stora skolan". De vill ha den gemenskap dekan få på kliniken. Såtill något annat som jag tycker är viktigt att dra in i denna debatt för att fåen totalbild av hur skolbarn har det. Vad gör skoleleverna när de inte är iskolan? Vilken påverkan utsätts de då för? Vad styr deras värderingar? Vilkadrömmar har eleverna ? Många barn har över huvud taget ingen framtidstro.Krigshot och arbetslöshet hänger över dem. Flickorna i min klass i folkskolanhade drömmar om att bU t. ex. sjuksköterskor, och killarna drömde om att blilokförare osv. Man hade en dröm om ett yrke i vuxenlivet. Men fantiserarmånga barn om att bU en ny , en eller en . Dehar helt orealistiska drömmar, och när dessa drömmar inte går i uppfyllelseblir det en stor och svår besvikelse för dem. Kommersialismen,både den kultureUa och den prylanknutna, exploaterar våra barn. Föräldrarna ochskolan har föga att sätta emot marknadskrafternas inflytande över barnen. Ochändå är det just föräldrarna och skolan som gemensamt måste göra motstånd motdenna exploatering. Jagläste i en tidning att det säljs över en miljon serietidningar - enfantastiskt hög siffra. Man räknar vidare med att vart tionde barn i åldrarna9-14 år tittar på TV . Det är nästan lika mycket somdet samlade antalet timmar under skoldagen. JonasWall på pedagogiska institutionen vid har undersöktvideotittandet och även gjort djupintervjuer i samband därmed. Mer än vartfjärde Stockholmsbarn har video i hemmet. Av eleverna på högstadiet tittadevart femte på video en vanlig dag, och den genomsnittUga tittartiden var tvåtimmar. Variationerna i videotittandet är stora mellan olika bostadsområden -även det segregerat med andra ord. Den skola som har det största antalet barnmed tillgång till video ligger i det område där medianinkomsten är lägst, därman har minst antal rum per lägenhet och där det största antaletsocialhjälpstagare finns. Detfinns ett tydligt samband mellan familjens och områdets socioekono-miska statusoch videoinnehav. Barn från splittrade hem tittar mest på TV och video. Det ären av de slutsatser som kan dras från djupintervjuerna. Debarn som tittar mycket på TV och video har också dåUg kontakt med sinaföräldrar, men skuUe vilja vara mer tillsammans med dem. De barn som tittarmycket på TV säger att de känner sig ensamma och använder videon för att fåkontakt med kamrater. De har också mindre tro på sig själva och på sinamöjligheter att påverka sin situation. Det är alltså en ganska dyster bild somkommer fram från undersökningen om videotittandet - en bild som förstärker insiktenom att dessa barn och deras föräldrar befinner sig i en svår situation. prognos över minskningarna av antalet skolelever är riktig,så kommer 800 skolor att läggas ned och 23000 lärarjobb attförsvinna. Prognosen bygger på antagandet att befolkningsutvecklingenfortsätter att se ut som den gör . Den förväntade minskningenav antalet skolelever öppnar nu möjligheter Omåtgärder mot segregation i skolan Omåtgärder mot segregation i skolan att förverkliga, menarjag, den jämlika och rättvisa skola som så länge har varit ett skolpoUtiskt målmen som inte har uppfyllts, bl. a. på grund av brist på resurser. Äntligenskulle de negativt segregerade skolorna kunna få den resurstilldelning sommåste till för att kompensera negativa förhållanden i boendemiljön, bristandestudiemotivation och otillräcklig studietradition. Skolor och klasser med ettlägre antal elever samt en ökad lärartäthet skulle betyda mycket för attförverkliga en skola som är lika för alla. Prognosenöver minskningen av elevantalet måste bli föremål för övergripande skolpoUtiskaöverväganden, då det rör sig om stora och nya resurser som måste användas påbästa sätt. Eftersom en tjänstgörande lärare inte kostar staten mer än enarbetslös öppnas nu också nya möjligheter att använda lärarresurserna. Jagvill därför veta vilka åtgärder regeringen tänker vidta för att ta till varadet ökade utrymme som prognoserna angående elevantalet ger upphov till, så attjust de negativt segregerade skolorna får stöd och kompensation för attförverkliga en rättvis och jämlik skola för alla barn. Såtill det svar som jag har fått av på min interpellation. I detsvaret sägs att det är av grundläggande betydelse för regeringens poUtik attskolan skall bidra tiU att kompensera olikheter i sociala och ekonomiskaförutsättningar. Och det låter ju vackert. Vihade en debatt här i där vi diskuterade besparingar påskolans område. Vad man gör är att man skär ner på olika skolområden, något somhela tiden försvårar för segregerade skolor att klara förverkligandet av enbra skola. Där jag bor, i kommun, diskuteras just nu att man skallinföra B-skolor och ändra delningstalet, så att det kanske blir upp till 37elever per klass - den femma som man delar för tredje gången. Detta kan alltsåbli verklighet genom de besparingsförslag som regeringen lagt fram och somsedan klubbas här i . Såser skolsituationen ut för negativt segregerade skolor. Den förvärras varje daggenom de åtgärder som regering vidtar. säger isitt svar: "Jag vill i sammanhanget starkt betona de lokala "Det är ganska cyniskt bl. a. mot bakgrund av att underdenna vecka dragit bort 161 milj. kr. från anslaget till finansieringen avsystemet med fasta vikarier. Det sägs att resursfördelningen skall grundas påelevernas behov. Den21 mars kunde man läsa i att resurspengarna används fel. Svagaelever får dåligt stöd. Svaga elever med behov av extra stöd och stimulans fårinte den hjälp de behöver i skolan. Det har flera undersökningar visat. Barahälften av pengarna används på rätt sätt. 1 milj. kr. av 6 milj. kr. i Köpingskommun går till lärare som har problem. Det är helt andra behov än de svagaelevernas behov som styr resursfördelningen. Det är lärarnas behov av mindregrupper, lärarnas behov av tjänsteutfyllnad, behov som gäller schemat ochelevernas behov av biblioteksverksamhet som styr. Det här fungerar inte.Kommunerna måste alltså få resurser för att kunna förverkliga en skola enUgtBengt intentioner. Målformuleringarna och praktisk politik stämmerinte överens. Omvi skulle få ett resursöverskott i form av arbetslösa lärare och om vi skullefå ett mindre antal klasser så att det finns resurser tillgängliga i olikaformer, är det då inte dags att börja förverkliga läroplanens intentioner somjust säger att vi skall ha en jämlik skola, en skola lika för alla elever?Varför används inte de överblivna resurserna till att värna om de elever som hardet svårast i skolan? Jaghar nu belyst oUka aspekter på de förhållanden som skoleleverna kan leva under.Jag begär inte att statsrådet skall besvara alla frågor om videotittande ochTV-tittande, men jag skulle vilja fråga: När får vi en jämUk skola? Omåtgärder mot segregation i : skolan Jag avstår från att gå in i en diskussion på de punkter där Inga Lantztog upp mediasituationen i mycket vid bemärkelse. Vi får kanske tillfälle iandra sammanhang att föra den debatten. Låtmig inledningsvis, då det gäller frågan om när vi kan få en jämUk skola, göradet påpekandet att begår samma misstag som så många andra somdiskuterar jämlikhetsbegreppet. Hon utgår från att detta är något som en gångför alla införts. Utgångspunkten för varje jämlikhetsdiskussion och varjejämlikhetssträvan måste ju vara insikten att människor är olika - i grundenolika. Därför måste vi alltid sträva efter att undanröja de orättvisor som bUrföljden av att människor faktiskt är oUka. Vimåste för den skull alltid bemöda oss om att arbeta för jämlikhet i skolan. Vikommer aldrig att kunna säga att jämlikheten fr.o.m. nu är genomförd och sedankommer att ärvas av generation efter generation. Jag tror att ett av deavgörande misstagen när man diskuterar jämlikhetsbegreppet är att inte inseatt jämUkheten är något som man i varje läge, när manfattar beslut, måste bemöda sig om att tillgodose. Sedan kan man lyckas i högreeller lägre grad, men man kan aldrig förutsätta att man en gång för alla ochslutligt infört jämlikhet och att den därefter ärvs. Jaghar både respekt och beundran för det engagemang som lägger ned påskolfrågorna. Det ser jag som en god utgångspunkt för att vi skall kunna fålösningar av våra skolfrågor långt över partigränsema. Men jag vill ändå motbakgrand av det hon sade ta upp några punkter och anföra några avvikandesynpunkter. IngaLantz redovisar utredningar som säger att klasskillnaderna frodas som aldrigförr i skolan. Jag tror att de utredningarna leder till felaktiga slutsatser.Det som inträffar i skolan är att vi har en skola som i allt högre gradöppnar sig mot samhället, som strävar efter att vara öppen, att speglasamhället sådant det är och att inte vara ett slutet samhälle. En sådan skolamåste med nödvändighet komma att på ett annat sätt än en sluten skola röjaskillnaderna, blottlägga problem som finns i samhället. Jag tror att det ärdumt av oss att tro att det är skolan som skapar skillnaderna och skaparsvårigheterna. NärInga Lantz säger att det i årskurs 1 påbörjas en uppdelning som avgör om elevenskall tillhöra socialgrupp 1, 2 eller 3, tror jag att detta är att ge Omåtgärder mot segregation i skolan skolanalldeles för stor betydelse när det gäller att skapa klasskillnader. Inte ärdet väl skolan som gör ett urval och undervisar barnen till olikaklasstillhörigheter? Eleverna har klassbakgrund och klasstillhörigheter, ochskolan lyckas inte alltid utjämna de skillnader som finns. I långa stycken harvi anledning att vara besvikna över att vi så litet lyckas.