prot · G709101 · 1983-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1983/84:101 Omreglerna om återkallelse av utskänkningstillstånd 1 § Justerades protokollet förden 9 innevarande månad. 2 § Talmannen meddelade att tillkammaren inkommit läkarintyg för , som var sjukskriven ytterligareunder tiden . Talmannen anmälde att () även underdenna tid skulle tjänstgöra som ersättare för . 3§ Meddelande om svar på interpellation 1983/84:120 har den 6 mars 1984framställt en interpellation till mig om etableringen av privatläkarpraktik.Jag viU meddela att interpellationen på grund av min arbetsbelastning intekommer att besvaras inom stipulerad tid. Jag har kommit överens med KarinAhrland om att vi gemensamt skall se ut för besvarande avinterpellationen. 4 § Svar påinterpellation 1983/84:113 om reglerna om återkallelse av utskänkningstillstånd har frågat socialministern om han är beredd attförelägga förslag till förändringar i lagen (1977:293) om handel meddrycker för att undanröja vissa angivna problem som rör återkallelse avtillstånd att servera alkoholdrycker. Arbetetinom regeringen är så fördelat att det är jag som skall svara påinterpellationen. hänvisartill ett antal fall från där 6Riksdagens protokoll 1983/84:99-102 Omreglerna om återkallelse av utskänkningstillstånd taxeringsrevisioner avrestauranger har lett till såväl beslut om höjda taxeringar som återkallelse avserveringstillstånd. Hon anser att det i princip är fel att ekonomiskaförhållanden skall påverka ett näringsställes rätt att servera alkoholdrycker.Endast när själva serveringen av alkoholdrycker inte sköts på ett korrekt sättbör tillståndet dras in. Hon pekar också på att tillstånd har återkallats innanskattefrågan slutgiltigt avgjorts. MargitGennser ifrågasätter inte tillämpning avåterkallelse-bestämmelserna i 64 § i lagen. Om jag förstår henne rätt, är detbestämmelsernas innehåll som hon vänder sig mot. Denuvarande reglerna om tillståndsprövning utformades för att undanröjariskerna för alkoholpolitiska olägenheter vid alkoholservering. Vid en ansökanom tillstånd skall sökandens personliga lämplighet prövas. Denna prövninginnefattar ett krav på att sökanden skall ha ekonomiska förutsättningar attsköta rörelsen, så att denna inte ges en inriktning som medför alkoholpolitiskaolägenheter. Länsstyrelsernaär alltså tillståndsmyndigheter och utövar tillsyn över att bestämmelserna omservering av alkoholdrycker efterlevs. Enligt 64 § i lagen skall de i vissafall ingripa mot redan meddelade tillstånd genom att återkalla tillståndeteller begränsa det eller meddela varning eller särskilda föreskrifter. Enligtparagrafens första stycke skall ingripa vid brister i fråga omordning, nykterhet och trevnad eller när bestämmelser i lagen eller med stöd avlagen meddelade föreskrifter inte iakttas. Enligtandra stycket i nämnda paragraf skall också ingripa dåtillståndshavaren kan anses lämplig att bedriva serveringen ellerom annars förutsättningarna för tillståndet inte längre föreligger. Detta andrastycke fick sin nuvarande lydelse genom en lagändring . I lagtexteninfördes då uttryckligen som en grund för ingripande det förhållandet att entiUståndshavare inte längre bedöms vara lämplig att driva serveringsrörelse.Lagändringen tog sikte på bristande lämplighet på grund av ekonomiskmisskötsamhet. Av propositionen med förslaget till ändring (prop. 1981/82:143)framgår att kravet på en fortgående ekonomisk skötsamhet ansågs vara enförutsättning för att seriösa företagare skall kunna hävda sig irestaurangbranschen. 1 annat fall skulle snedvridna konkurrensförhållandenmedföra stora risker för att alkoholserveringsreglerna åsidosattes inom helabranschen. Avpropositionen framgår emellertid också att uppgifter om ekonomisk misskötsamhetinte automatiskt får diskvalificera en tiUståndshavare eller utgöra grund föringripande. 1 stället skall göra en utredning som läggs tillgrund för en samlad bedömning. a. av rättssäkerhetsskäl sades enförutsättning för ingripande vara att misskötsamheten varit betydande. Detframhölls att skatteskulder kunde bero på affärsmässiga betingelser.Ingripanden skulle ske mot dem som systematiskt missköter skatte- ochavgiftsbetalningar eller allvarligt åsidosätter bokförings- elleruppgiftsskyldighet. förordadeen viss försiktighet vid bestämmelsernas till- Utskottetförutsatte att skulle lämna anvisningar om den nyalagstiftningens tillämpning (SkU 1981/82:50). har ocksåmeddelat sådana anvisningar. Avuppgifter som jag har inhämtat från framgår att ärenden omåterkallelse, som angivit i sina exempel, kan bli aktuella efteren företagen taxeringsrevision. Den vanligaste grunden för ett ingripande avtillståndsmyndigheten till följd av revisionen är då emellertid inte att detuppdagats att tillståndshavaren kan misstänkas för att ha fuskat med skatteroch avgifter. 1 stället är det väsentligaste i sådana fall oftast att det genomrevisionen har upptäckts att tillståndshavaren haft en bristfällig bokföringöver sin alkoholservering och lämnat felaktiga eller direkt missvisandeuppgifter till om omfattningen av dryckesförsälj-ningen. Deskattemässiga konsekvenserna av taxeringsrevisionen är då av underordnadbetydelse från alkoholpolitisk synpunkt. Närdet gäller de enskilda fallen från vill jag inte närmare diskuteradem. Återkallelsebesluten har i vissa fall överklagats och skaU prövas avsocialstyrelsen. Men så mycket kan sägas som att i flera beslutbl. a. åberopat just bestämmelserna i 70 § om skyldigheten att ha en bokföringså utformad att kontroll av alkoholförsäljningen är möjlig. typ av fall där det blir aktuellt att ingripa mot en tiUståndshavare därföratt denne häftar i skuld till statsverket för skatter och avgifter, vill jaghänvisa till vad som uttalades om ekonomisk misskötsamhet vid lagändringen år1982. Som jag har redogjort för, förordades försiktighet i sådana fall. Motbakgrund av det jag har sagt är jag inte nu beredd att förorda någonlagändring. Omreglerna om återkallelse av utskänkningstillstånd 3 (): Jag tackar för svaret. konstaterar att jag i mininterpellation inte i första hand ifrågasätter handläggning avutskänkningsärenden utan själva lagstiftningen. Detta är riktigt, och orsakenär att jag anser att lagstiftarna i alltför liten utsträckning har kunnatföreställa sig vilka förvecklingar och vilka komplikationer tillämpningen avreglerna i 64 § i lagen om handel med drycker kan leda till. Verklighetenär inte antingen vit eller svart. I praktiken är det många gångerutomordentligt svårt att avgöra vad som är rätt eller fel och vad som är misskötseleller inte misskötsel. Detta gäller både företagares och tjänstemänshandlande. FruSigurdsen påpekar att uppgifter om ekonomisk vanskötsel inte automatiskt fårdiskvalificera en tiUståndshavare eller utgöra grund för ingripande. Ipropositionen framhölls, som så riktigt påpekar, attskatteskulder kunde bero på dåliga affärer. Om skatteskulder har uppkommit tillföljd av sådana dåliga affärer, skall överse med bristerna. Menom tillståndshavaren haft en bristfällig bokföring över sin alkoholförsäljningoch lämnat felaktiga eller direkt missvisande uppgifter till omomfattningen av dryckesserveringen, då kan ingen ges. Omreglerna om återkallelse av utskänkningstillstånd Det är här problemen börjar, även om tillämpningenav denna sista regel kan synas lätt, riktig och rättssaker. Även i fall där detsynes föreligga brister i bokföringen av försäljning av öl, vin och spritbehöver det inte alls föreligga några sådana. Detta gäller inte minst ombrister påtalas vid taxeringsnämndsrevisioner. Härvill jag faktiskt påpeka att det är en skillnad mellan taxeringsnämndsrevisioneroch taxeringsrevisioner. Taxeringsnämndsrevisioner föregår taxeringsnämndensavgörande, och man arbetar under en . Taxeringsrevisionergenomförs efter det att taxeringen är fastställd. Det är tidspressen som göratt man skall vara mycket försiktig då man studerar resultaten från taxeringsnämndsrevisioner. Enrad restauranger i har genomgåtttaxérings-nämndsrevisioner. Riktigheten i företagens redovisning prövades inteenbart genom siffergranskning. Revisorerna försökte också genom"baklängesbe-räkningar" kontrollera om all försäljning redovisatseller inte. Revisorernahar helt enkelt försökt använda sig av rimlighetskontroller. Att sådana kanleda fel och faktiskt ge orimliga resultat har de tyvärr bortsett ifrån. Enepisod från det fall som jag tog upp i min interpellation belyser vad jag nusagt. Vid en lunch under brådaste affärstid 1983 blev ägaren tillfrågad vilkaölglas som användes. Han pekade på ett ölglas som stod i närheten och skyndadebort. Från fakturorna kunde revisorerna faststäUa hurmånga liter fatöl som inköpts. Genom en enkel division ansåg de sig kunna visaatt försäljningssiffrorna var för låga. Men vad ingen, vare sig krögaren ellerrevisorn, direkt tänkte på var att restaurangen i mycketstörre utsträckning var inriktad på pubverksamhet, och då används sejdlar, somrymmer betydligt mer, i stället för ölglas. TUldetta kom ännu en komplikation. Det kan verka litet lustigt , men det var detinte för krögaren. Ölsejdlar i pubar har ett litet märke. Märket anger hurfullt glaset skall fyllas. Ovanför märket skall det endast finnas skum.Gästerna kan naturligtvis vara mer eller mindre känsliga för hur mycket skumoch hur litet öl som de får. Revisorerna ansåg att glas aldrig skall fyllasöver märket. Företagaren, som kanske var närmare verkligheten, konstaterade atthan och hans personal var frikostigare. Omdet rörde sig om brister i bokföringen av ölförsäljningen eller endast om visadgenerositet får nu länsskatterätten ta ställning tUl. Sannolikt kommer svaretförst . Vore det inte förfärligt om en person först blev fråntagensitt utskänkningstillstånd för att anses vara skötsam? Sådant kanhända i verkligheten. Detjag nu berättat är inget enstaka exempel. Jag skulle kunna ge många fler. Hållerinte med mig om att det vore väsentligt att det ansvarigastatsrådet - dvs. själv - klart sade ifrån attåterkallelsebestämmelserna i 64 § lagen om handel med drycker måste tillämpasrestriktivt, när brister i redovisningen av dryckesförsäljningen påtalas vidtaxeringsnämndsrevisioner? Säkerligen har den ofta osakliga diskussionen omekonomisk brottsUghet omedvetet påverkat revisorerna i deras arbete. Man utgårså lätt från att företagare är ohederliga. Här har vi politiker ett stortansvar. I politiska debatter har, framför allt från socialdemokratiskt håll,talet om ekonomisk brottslighet utnyttjats för att avvända kritiken mot vårthavererade skattesystem. Därför hoppas jag att fra tillstår attåterkallande av tillstånd måste ske med yttersta försiktighet i sådana fall somnu diskuteras. Att inte kan tänka sig att ändra lagstiftningen såsom jag föreslår i interpellationen är sorgligt. Men större restriktivitet ianvändandet av dessa olyckliga regler kan väl i alla fall statsrådet gå med på?Jag vet att länsstyrelserna skulle välkomna ett uttalande av sommanar till betydande försiktighet vid återkallande av tillstånd på grund avbrister- eller kanske förmenta brister - vid redovisning av försäljning avdrycker. Får vi höra ett sådant uttalande ? Svenskaavdelningen av arrangerade en stor debatt ihelgen. Deltagare var högt uppsatta jurister. Riksåklagaren att den allmänna karaktären på lagarna gör det svårt att få fram enenhetlig praxis. Den stora makt som lagarna ger handläggarna motsvaras inte avnågot rättsligt ansvar för tjänstemännen, eftersom ämbetsmannaansvaret togsbort , konstaterade riksåklagaren. Dettabör lagstiftarna - regering och riksdag - beakta. Tillämpningen av lagar ochförordningar blir i praktiken oenhetligare och sannolikt också felaktigare, näringet ansvar utkrävs. Detta är naturligt och mänskligt. Utan tjänstemannaansvarkrävs klarare och precisare lagstiftning, inte allmänna lagar och ramlagar. Vikan väl vara överens om att rättssäkerheten lätt kommer på undantag näråterkallelseärenden grundas på taxeringsnämndsrevisioner. Taxeringsnämndsrevisionerrättas ofta till i högre rättsinstanser. Detta visar inte minst riksdagensrevisorers undersökningar av kronofogdemyndigheternas arbete. Jagkan för min del inte acceptera dålig rättssäkerhet, inte en gång när det gällerså tabubelagda områden som servering av alkohol och restaurangbranschensförhållanden. Kan acceptera administrativt utformadenäringsförbud på så osäker grund som mitt exempel från visar? Vad avserfru att vidta för åtgärder? Att inte göra någonting innebär att vitar ännu ett litet steg bort från rättssamhället. Omreglerna om återkallelse av utskänkningstillstånd säger att verkligheten inte är "antingen vit ellersvart", och jag tror att det är någonting som vi får erfara i mångasammanhang. Låt mig med en gång säga att jag naturligtvis inte tycker att viskall ha en dålig rättssäkerhet. Men jag har i mitt interpellationssvar betonat- jag tror att det har upprepats - att man förordadestor försiktighet när man antog denna lags formulering. Jag vill till MargitGennser säga att jag naturligtvis inte kan gå in och Om reglerna om återkallelse av utskänkningstillstånd diskuterade enskilda fall som refererar när det gäller . Detfinns möjligheter att överklaga till , och det ligger ocksåflera sådana ärenden hos för handläggning och bedömning. Jagreagerar litet mot att i sin interpellation säger: "I princip är det fel att ekonomiska förhållandenskall påverka ett näringsställes rätt att servera vin och sprit." Jag har närmare motiverat detta i mittinterpellationssvar. Jag vill ändå erinra om att har tagit uppvissa förslag när det gäller restaurangbranschen. har lagtfram en hel del förslag till åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten, vilkenjag utgår från att är lika angelägen som jag om att vi skallkunna komma till rätta med. Enligt förslag, som nuremissbehandlas, skall den prövande instansen vara en särskild enhet inomlänsstyrelsen. Enligt kommissionen innebär den nuvarande lämplighetsprövningenen blandning av alkoholpolitiska överväganden och åtgärder mot ekonomiskbrottslighet. När vi får ta ställning till förslag kandet alltså vara skäl att göra någon form av förändring. Men man säger också attden prövning som skall företas från alkoholpolitisk synpunkt även ifortsättningen bör ske enligt LHD, lagen om handel med drycker. Jag kan hållamed om att det finns anledning att se över denna lagstiftning,men kanske inte i det syfte som här varit inne på. Jag kan idetta sammanhang tala om att det pågår en sådan översyn av lagen om handel meddrycker, för att se om det är möjligt att göra vissa förändringar - det finnsen hel del snårighet i denna lagstiftning. När det sedan gäller de speciella ändringar som MargitGennser tar upp och som jag säger att jag inte är beredd att föreslå, så är deockså aktualiserade - om jag minns rätt - i ett par riksdagsmotioner. Riksdagenfår alltså anledning att ta ställning till dessa förslag vid ett senaretillfälle. 5MARGIT (): Jag noterade med tacksamhet att GertrudSigurdsen också vill värna om vår rättssäkerhet. Jag uppfattade även saken så,att sade att länsstyrelserna skall behandla sådana här ärendenmed mycket stor omsorg och försiktighet. Jag hoppas att dåinnefattade den typ av "bokföringsbrister" som egentligen inteinnebär att något fel har begåtts även om granskningen vid taxeringsnämndsrevisionernagett detta vid handen. Det är, som jag ser det, väldigt viktigt att det härmeddelandet går fram till länsstyrelserna. Frågan om ekonomisk brottsUghet kom som vanligt upp i dethär sammanhanget. Jag skulle därför vilja säga följande till : Om jag svarar för en vägsträcka och vet att folk alltförofta åker ner i diket där, då gör jag naturligtvis inte ytteriigare en kurvaeller doserar vägen så att den blir ännu sämre och att ännu fler människor åkerner i diket. Jag skulle faktiskt se efter om det var något fel på vägen. Jagtycker att vi på samma sätt borde se efter om det inte är något fel på vårskattelagstiftning. nämligen att de flesta människorfaktiskt vill vara hederliga. Lagstiftningen har blivit så besvärlig att detofta insmyger sig fel vid tillämpningen. Så talar vi om denna storabrottslighet, och folk tror att det är en riktig beskrivning. Enligt minuppfattning har vi gått fel väg i fråga om de här problemen, och det har jagsagt tidigare här i kammaren. Detär bra att lagstiftningen skall ses över. Det vore värdefullt ifall man då sågpå de fall i som jag refererade. Det är faktiskt så att verkligheten geross små överraskningar. Jag märkte ju att inte riktigt hade följtutvecklingen och insåg skillnaden mellan taxeringsrevisioner ochtaxeringsnämndsrevisioner. De som arbetar med de senare gör detta under mycketstörre tidspress. Det är också fråga om yngre och kanske mer ovan personal. Jaghoppas verkligen att översynen leder till reformer vad gäller dennalagstiftning. Den ställer faktiskt till med stora problem ute i våra kommuneroch i länsstyrelserna. Överläggningenvar härmed avslutad. 5 § Svar påinterpellation 1983/84:115 om sjukhuskosten Margö har frågat mig om det finns belägg för att patienterinom den svenska sjukvården svälter samt, om så är fallet, vad som är orsakentill sjukhussvälten och vilka åtgärder regeringen tänker föreslå för attpatienterna skall garanteras tillräckUg näringstillförsel. Jagvill till att börja med erinra om att enligt hälso- och sjukvårdslagen harlandstingen ansvaret för att en god hälso- och sjukvård erbjuds dem som ärbosatta inom landstingskommunen. Ansvaret för att patienterna får tillräckUgnäringstillförsel åvilar således i första hand sjukvårdshuvudmännen. Enligtvad jag har inhämtat har det gjorts ett antal undersökningar på det härområdet. Dessa och andra erfarenheter tyder på att det faktiskt finns patientersom får otillräcklig näringstillförsel. Det gäller framför allt inom långvården. Detfinns säkert flera orsaker till att patienter kan av näringsbrist.Måltiderna kan t. ex. ligga för nära varandra . Det påverkar aptiten.Det är angeläget att måltidstiderna anpassas efter patienternas normalamatvanor. Man bör sträva efter att sprida måltiderna så mycket som möjligt överdagen. Även miljömässiga faktorer kan spela en viktig roll i sammanhanget.Trevliga lokaler bidrar säkert också till att öka aptiten och minska problemetmed näringsbrist. Tilldetta kan läggas att det är väsentligt att personalen har tillräckligakunskaper om kost och näring och att kostens betydelse för hälsan i störreutsträckning än tidigare uppmärksammas av huvudmännen. Problemethar också alltmer uppmärksammats av såväl huvudmän somansvariga myndigheter. Inom flera landsting är man nu engagerad i projekt föratt förbättra kostsituationen, och på många håll har förbättringar genomförts.Flera studier visar att det går att förändra måltidstiderna med positivtresultat för näringstillförseln. Allt talar för att den utvecklingen kommer attfortsätta. Sjukhuskosten har säkerligen också bidragit till den pågående positivautvecklingen. Där tas bl. a. frågan om måltidsordning och kostenssammansättning upp. Sjukvårdensoch socialvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut (Spri) kommer attinom publicera en studie, där ett tiotal landstings ambitioneratt förändra måltidstiderna redovisas. Socialstyrelsenutarbetar f. n. Allmänna råd för sjukhuskost. De beräknas vara klara undersommaren 1984. De allmänna råden i kombination med livsmedelsverketsrekommendationer kommer att bli ett värdefullt underlag för huvudmännen i derasarbete att lösa dessa angelägna problem. Anf.7 (vpk): Jag tackar sjukvårdsministern för svaret på min interpellation. Förstadelen av min fråga, om det finns belägg för att patienter inom sjukvårdensvälter, ställdes mot bakgrunden av att ett forskarlag vid institutionen förkUnisk näringslära vid i slog larm omsjukhussvälten. Jag tycker det är bra att sjukvårdsministern erkänner att detfaktiskt förhåller sig så att många patienter inte får tillräckUg näring ochatt problemen är störst inom långvården. Orsakenär inte att det serveras dålig mat, dvs. att maten näringsmässigt är felsammansatt. Tvärtom, svälten uppstår trots att kosten oftast är fullgod. Jaginstämmer i sjukvårdsministerns uppfattning att det finns flera orsaker tillatt patienter får näringsbrist. Enligt min mening finns det anledning attmisstänka att betydelsefulla skäl till dessa svåra missförhållanden ligger ipersonalsituationen. Måltiderna på sjukhusen måste anpassas till personalensarbetsschema, och det blir därför ett långt uppehåll mellan kvällsmålet ochfrukosten . Vid frukosten är de flesta patienter hungriga och äter såmycket att de inte orkar hela lunchen. har kanske aptitenåtervänt när det är dags för kaffe och bullar, men eftersom middagen straxdärefter serveras hinner inte aptiten i kapp. Måltiderna kommer för tätt medhänsyn till att patienterna, på grund av att de i många fall är sängliggandeeller av sjukdomsorsaker, inte är aktiva . Patienternainom långvården måste också i många fall matas. Ofta skall ett vårdbiträde mataflera patienter. Hur man än bär sig åt blir det några som kommer att matassist. Då är maten kanske inte längre så aptitlig. Personalenhinner inte ägna varje patient som skall matas den tid och omsorg som matningenegentligen kräver. per patient och måltid anger personalen som enrimlig tid för att mata patienter utan att behöva jäkta på dem, men så lång tidkan de inte avsätta per patient. Underlördagar och är förhållandena ännu mer besvärande. Då skall som regelhalva personalstyrkan klara arbetet. Föratt måltiderna skall bli vad vi önskar och vad patienterna, som tillbringar årpå långvården, har rätt att kräva behövs en förstärkning på personalsidan med igenomsnitt ett biträde per avdelning. Sjukhussvälten är inte något nytt fenomen. slog sammaforskarlag som arbetar larm. redovisades också iLäkartidningen motsvarande erfarenheter om svält på sjukhus, bl. a. från enundersökning som hade gjorts i . Jag tog då upp frågan i vårt landsting.Jag ville veta om uppgifterna om svält var korrekta och vad vi kunde göra åtproblemen. Jag fick besked om att sjukhussvält var ett redan tidigare käntproblem. Man sade att kostfrågor hade ägnats stor uppmärksamhet och att defortiöpande beaktades. Dessutom försökte man konstruera ett måltidsschema, sombättre skulle svara mot patienternas behov. 1982kom återigen larm om sjukhussvälten. Det landsting som jag verkade i svarade pånytt att problemen var väl kända och att ett omfattande arbete bedrevs när detgällde kostfrågorna inom sjukvården. Sammanfattningsvis: Problemet att patienter - inom främst långvården -svälter har sjukvårdshuvudmännen känt till . De har arbetat medfrågan, som det heter. När det nu står klart att inget hänt, som i grundenförändrat situationen, anser jag att sjukvårdsministern måste ta itu med detta.Jag är givetvis medveten om att det är landstingen som har det direkta ansvaretför att patienterna får god vård och omvårdnad i enlighet med hälso- och sjukvårdslagen.Men om de av oUka orsaker misslyckats, är det en fråga för regeringen. Detkan också finnas ett samband med den ekonomiska politik som förts och sominnebär att landstingen ej får öka sin volym. Därmed kan man ej heller anställaså många som behövs för att kvaliteten på vården skall bli riktigt bra. Omlandstingen i sin sparsamhetsiver dessutom försöker spara när det gällermatkostnaderna, kan det få förödande konsekvenser. Såvitt vi vet finnsdet ett direkt samband meUan för lågt näringsintag och långa vårdtider.Svältande patienter bidrar således till en ökning av vårdkostnaderna -bortsett från det mänskliga lidandet. Jagär inte nöjd med svaret på min andra fråga, om vad ministern tänker föreslå föratt patienterna skall garanteras tiUräckUg näringstillförsel. Jag har hörtungefär samma svar . Bevisligen har desvaren inte förändrat situationen för patienterna. Margö och jag är tydligen överens om att det här är ettproblem. Margö är emellertid inte nöjd med mitt svar på hennesandra fråga. Jag har erfarenhet av Margö bara sedan en kort tidtillbaka, men jag har aldrig upplevt att hon varit nöjd med något svar. Imitt interpellationssvar säger jag ändå att en hel del görs ute i landstingen.Margö har tagit upp den här frågan i olikasammanhang.