prot · G70911 · 1983-12-31 00:00:00 — Man får möjlighet att välja.Det är detta vi upplever. Bristfälliga bostadsmiljöer överges. Marknadenbörjar så smått att fungera. Men fortfarande saknar människorna full valfrihet på mångaområden. har den största andelen hyreslägenheter i världen. Detta ärinte ett resultat av människornas önskan utan en följd av politiska beslut.Detta betyder i sin tur att hundratusentals svenskar ej har möjlighet attskaffa sig en bostadsrätt eller en ägd bostad, för huvudparten av lägenheternaär hyresobjekt. Att erbjuda hyresgäster att köpa det hus de bebor borde vara enförsta åtgärd i ett valfrihetens samhälle. Detta skall naturligtvis gälla allahyresgäster. Att som socialdemokraterna gjort undanta allmännyttans hus är enomyndigförklaring av de miljoner människor som bebor dessa fastigheter. Påsamma sätt är det en omyndigförklaring att inte tillåta ägarlägenheter iflerbostad.shus. Vi moderater har länge arbetat för och krävt att riksdagenantar en lag som möjliggör ett direktägande av lägenheter. Fördelarna med ettsådant system är så uppenbara att motståndarna helt saknar bärande argumentemot en sådan reform. Det man äger vårdar man och bevarar. Genom egna insatserkan man hålla kostnaderna för reparationer och underhåll nere. Genombesparingar och noggrann omvårdnad går det att kraftigt sänka driftkostnadernai bostaden. Men de flesta av dessa åtgärder förutsätter att den som bebor huseteller lägenheten är ägare. Dessutom finns det ett egenvärde iägandet, Ägandet ger trygghet och tillfredsställelse, och det gör människornalyckligare. På något vis känns det absurt att behöva argumentera iSveriges riksdag 1983 för den enskildes äganderätt. Denna borde vara såsjälvklar för alla partier och ledamöter av denna kammare att sådan debattkunde undvaras. Men så är det nu inte. Socialdemokrater och kommunister naggarständigt äganderätten i kanten, och på bostadsområdet är detta mera accentueratän eljest. Statligt, kommunalt och kollektivt ägande i övrigt ges alla chanseroch favörer. Om alla de skattepengar som utbetalats till dessa bostäder ochboendemiljöer i stället satsats på att möjliggöra för vanliga människor attköpa sitt hus eller sin lägenhet, skulle vi ha haft en fungerandebostadsmarknad, där alla människor hade haft en bostad efter sitt behov ochönskemål. är det inte för sent att rätta till misstagen. Vi moderater harvisat på vägar till att svenskarna skall kunna bli ett bostadsägande folk. Låt alla som så vill köpa sitt hus eller sin lägenhet. Låtmänniskorna avgöra om de önskar ägarlägenhet eller bostadsrätt. Kvar blir då enmindre andel hyresrätter.för dem som föredrar denna boendeform. För attförverkliga bostadsköpet skall befintliga statliga lån överlåtas på de nyaägarna. Behövs ytterligare hjälp kan detta ske genom borgen. Enkraftig stimulans för bostadssparandet bör införas. Kostnaderna för såväl detallmänna som de enskilda kommer att bli mindre, Inyproduktionen samt i ombyggnadsfallen kan en rejäl prispress åstad- kommas genom borttagandet av en mängd normer, bestämmelseroch anvisningar som kraftigt fördyrar byggandet. Besparingar för bådestaten och enskilda kan bevisligen göras. Behovet av att spara i det allmännas utgifterär utomordentligt stort. Detta gäller inte minst bostadssektorn. Vi moderaterhar visat på möjligheter till stora besparingar, men övriga partier har intevågat anta våra förslag. De ökade kostnader för den enskilde som vårabesparingsförslag innebär förutsätter förändringar på en del andra områden. Deviktigaste är följande. En ny skattepolitik, som innebär att den enskilde fårbehålla mera av sin intjänade lön. Fullavdragsrätt för bostadens räntekostnader. Valfrihet attvälja upplåtelseform och bostad. Införande avägarlägenheter i flerfamiljshus. Förbättradebostadsbidrag till dem som verkligen behöver hjälp med . Ett förenklatbyggande med kraftigt minskad statlig styrning. Tvingande bestämmelser endast för husets säkerhetsamt de krav som kan påkallas av kreditgivarna. Summan av våra föreslagna åtgärder innebär minskadbelastning på statens budget som den enskildes kostnader blir mindreoch han får möjlighet att bygga upp ett privat ägande av inte oväsentligstorlek. Det är denna politik som vi moderater förespråkar och som vi vetomfattas av allt större grupper människor i vårt land. Under gårdagen kom uppgifter om att ännu en ny skatt påsmåhus skall införas. Regeringens uppslagsrikedom när det gäller att hitta pänya skatter är tydligen oändlig. Förslaget är förvånande och obegripligt urflera synpunkter. sade bostadsministern i en interpellationsdebattmed mig att frågan om ytterligare skatter eller avgifter på småhusägarna fåranstå tills bostadskommittén lägger fram sina förslag . Eftersom jag ärledamot av denna kommitté, tyckte bostadsministern vid det tillfället att jaginte behövde ställa frågor till honom i ärenden som jag själv var med om attutreda. Min oro har dock nu besannats. Regeringen avvaktar inte resultatet avsin egen utredning, utan klipper till med en ny skatt, som belastar ennormalvilla med . av beskattade pengar. I bostadskommittén har hitfills gjorda undersökningarvisat att småhusägarna i allmänhet har en besvärligare situation än andra närdet gäller att klara sina boendekostnader. Minskade ränteavdrag, snabbareavtrappning av räntebidragen, höjda taxeringsvärden, ökade underhålls- ochuppvärmningskostnader och konvertering av äldre lån har gjort attsmåhusägarnas ekonomiska situation radikalt har förändrats. Många villaägareklarar knappt alla de utgifter de har. Hur dessa skall lyckasbetala ytterligare . till den nya skatten är en gåta. Resultatetblir förmodligen att många får lämna sina hus till försäljning. Priserna påsmåhus kommer naturligtvis då också att falla ytterligare. 6 protokoll 1983/84:11-13 konsekvenser måste avvisa regeringens förslag omännu en skatt på boendet. 71 (): Många och yviga var de löften som gavs avsocialdemokraterna i den senaste valrörelsen. Det gällde tydligen att tillvarje pris komma till regeringsmakten. Inte heller på bostadspolitikens områdeuteblev dessa yviga löften. Alla kommer vi väl ihåg programmet om byggande avfler bostäder. Vi skulle kunna se fram emot en expanderande och tryggbostadssektor. Bostadsproduktionen skulle öka, vilket i sin tur skulle gesysselsättning åt allt fler inom byggsektorn. Men inte bara det, allaorättvisor som enligt socialdemokraterna fanns inom bostadssektorn skulleutjämnas. skulle med andra ord hjulen börja rulla för högvarv. Vad somerfordrades var bara att socialdemokraterna fick regeringsansvaret. Mångaväljare föll för den här löftespolitiken. Vad har då hänt på bostadspolitikens område efter det socialdemokratiskaintåget i departementet? Ja, det har i stort sett inte hänt något annat ändiverse underligheter. Det har varit utan en bostadspolitisk linje. Årethar kännetecknats av punkterade vallöften även på detta område. Under valrörelsen kritiserade socialdemokraterna inteminst mittenregeringen för den då förda bostadspolitiken. Det skulle bli andratakter bara man fick överta regeringsansvaret, hette det. Bostäder skullebyggas som aldrig förr med fler jobb för byggnadsarbetarkåren och möbeltillverkarnasom följd. Det mångomtalade gardinföretaget användes somförebild för den sysselsättningsexplosion som den ökade aktiviteten påbostadsbyggandets område skulle leda till. Säkert känns det tryggt för att hanlitade till sin egen planering och sitt eget omdöme. Hade han följt dendåvarande oppositionsledarens råd, hade hans gardinproduktion säkertbrottats med stora avsättningsprpblem-. , efter valrörelsen, uttalar sig bostadsministernvisserligen ofta, men innehållet i uttalandena är svävande och till intetförpliktande. Ofta skapar uttalandena bara förvirring. deltog bostadsministern i . Många, inte minst bland landets småhusägare, väntade sig ett beskedom hur fördelningen av kostnaderna mellan de olika boendeformerna skulle bli.Men inte fick de något besked på den konferensen. I stället fick konferensdeltagarnaveta att alla grupper skulle vara med om att nedbringa vårt storabudgetunderskott. Det visste småhusägarna . Vad de ville veta var om de skulle drabbas av någonsärskild pålaga eller någon ny skatt. Bostadsministern kunde inte ge besked omdet på konferensen, trots att som bäst håller på attavsluta arbetet med att fastlägga detaljerna till en ny småhusskatt. Den kommeratt ekonomiskt drabba småhusägarna mycket hårt. En redan tidigare drabbadboendegrupp kommer att få ytterligare bekymmer. Hyrorna kommer i många fall atthöjas kraftigt. Det blir alltså ytterligare en ny skatt, en i raden bland allaskatter och skattehöjningarsom den socialdemokratiska regeringen producerar mer eller mindre pä löpandeband. Från sida avvisar vi nya skatter. Det är integenom höjda skatter vi skall lösa våra problem i det svenska samhället. Denaviserade småhusavgiften på av taxeringsvärdet blir redan den ett hårtslag för stora grupper småhusägare. Det innebär i praktiken en hyreshöjning påmellan 1 500 och . för en vanlig småhusägare. Jag vill klartdeklarera att vi från sida kommer att säga ett bestämt nej tilldenna nya skatt för småhusägarna. I den här frågan som i många andra frågor räknarsocialdemokraterna med röststöd från kommunisterna när det gäller avgörandet.Det måste klart deklareras från liberalt håll att vi finner denna utvecklingdjupt olycklig och olusfig. Stora och viktiga frågor avgörs genom deninställning som det lilla intar. Det som har kommit attdominera debatten på det bostadspolitiska området är det s. k. ROT-programmet,det program som socialdemokraterna har presenterat som en lösning på de flestaproblem som finns på det bostadspolitiska området. När vi i tog del av detta program, kunde visnart konstatera att det egentligen var ett dåligt förslag. Till sammauppfattning har de flesta remissinstanser kommit. Som folkpartist vill jagpåpeka vad som är bristfälligt i det s. k. ROT-förslaget. Det gäller frågan omstadsförnyelse. Förslaget visar stor brist på insikt om vad stadsförnyelseegentligen är för någonting. Däremot ger förslaget en klar bild av den vägsocialdemokraterna väljer när det gäller att lösa problemen i fråga omförnyelse och underhåll. Den socialdemokratiska lösningen innebär planering.Men av erfarenhet vet vi att med bara planering löser man inga problem, sä inteheller på det här området. i regeringen blev begreppetstadsförnyelse en realitet i svensk bostadspolitik. Bostadspolitiken, som avtradition betraktats som krånglig och tråkig och mycket byråkratisk med sinanormer, låneregler m. m., fick plötsligt en ny dimension. Människor tyckte detvar bra att vi på allvar skulle ta itu med dåliga bostäder, dåligaboendemiljöer och andra problem, icke minst i våra större tätorter. I begreppet stadsförnyelse ligger vida mer änombyggnadsnormer och ombyggnadsfinansiering. Att förnya en stad eller enstadsdel är något helt annat än att öka kommunens maktmedel i form av ännustarkare planeringsinstrument. Sammanfattningsvis, herr talman: Den socialdemokratiskabostadspolifi-ken har blivit ett i raden av många svikna vallöften. Detkonstaterandet kan man göra utan några som helst överdrifter. Det kraftigtökade bostadsbyggandet har uteblivit. Obalansen inom bostadssektorn har ökat.Storstadsregionerna brottas med stora problem med bostadsbrist, medan andraregioner i många fall besväras av problem med ett stort antal tomma lägenheter.Antalet sysselsatta inom bostadssektorn utvecklas tvärtemot de löften som gavsav socialdemokraterna i valrörelsen. Knappast på något annat område har löften och verklighet så kommit på kollisionskurs somjust inom bostadssektorn. behöver en verklighetsförankradbostadspolitik. Att få tillfälle att fullfölja det liberala bostadsprogrammetpå detta område känns mer angeläget nu än . Jag får meddela att anslag nu har uppsatts omkvällsplenum, vilket tar sin början . 73BIRGITTA (): Bostadsminister har haften presskonferens där han presenterade förslaget till ny plan- och bygglag,som skall gå fill lagrådet. Det är ett arbete som har pågått som haravslutats. Propositionen är färdig så till vida att den skickas till lagrådet. I detta förslag till proposition har det kommunala vetottagits bort. Regeringen hänvisar till att en naturresurslag som så småningomkommer skall ta upp denna fråga, men det finns ingen garanti för att detkommunala vetot kommer att finnas kvar. I den nuvarande byggnadslagens 136 a § står det attregeringen skall pröva tillkomsten och lokaliseringen av industriell ellerliknande verksamhet som är av väsentlig betydelse för hushållningen med bl. a.energi, mark- och vattentillgångar. Eftersom man när denna lag skrevs toghänsyn till den ingripande påverkan som sådana anläggningar kan medföra förkommunen bestäms också i lagen att regeringen inte får lämna sådant tillståndom inte kommunen tillstyrkt. Det innebär alltså att kommunfullmäktige har rättatt säga veto till miljöstörande anläggningar inom sitt område. Det är av stor betydelse att vi slår vakt om och utvidgardenna rätt. Ingen skall kunna tvinga på en kommun något som förstör miljön. I det nu pågående arbetet på en ny plan- och bygglag ochen lag om naturresursanvändning har olika förslag förts fram som hotar dettaveto. Man har sagt att om en anläggning är av stor betydelse för hela landetskall inte en kommun kunna stoppa den. Jag anser att de som drabbas måste fåbehålla sin möjlighet till veto. Tekniken kan ju följa många olika utvecklingsvägar,och man måste välja en annan väg än den som ingen kommun vill ta konsekvensernaav. Det är viktigt att kommuner kan säga nej till kraftutbyggnadoch uranbrytning. I kämpar man just nu för att räddaLilljuthatten från uranbrytning. I lyckades kommunen förhindra brytninggenom vetot. Uppförandet av kolkraftverk kräver nu tillstånd enligt 136a §. Det finns dock utredare som vill förenkla tillståndsprövningen därför attden tar . Jag anser att det är oerhört vikfigt att det kommunala vetotfinns kvar. Det finns ingen anledning alls att forcera fram kolanvändning ilandet, allra minst mot kommunernas vilja. Låt mig nubehandla en fråga som egentligen inte hör hemma i något utskott men som är en oerhört stor fråga. Jag tänker pädatoriseringen. Det pågår en intensiv marknadsföring av olika datasystem iSverige. Fantastiska helsidesannonser med suggestiva bilder och suggestiv texttalar om det som kommer, liksom en oemotståndlig naturkraft. får man iannonserna veta vilka metoder som skall ersättas med datorer och vilka nyamöjligheter som dessa erbjuder - de bara kommer! Man ser människans finger moten stjärnhimmel ge livsgnistan till maskinen, precis som åt iMichelangelos målning. Man ser regnbågar och apparater som svävar fram på småmoln. Vidare får vi veta att det här är något som den yngre generationenbegriper mer eller mindre av sig själv, medan vi äldre har stora svårigheter.Det är tydligt att denna nya teknik skall säljas med en stor mängd mystik. Ärdet för att vi inte skulle acceptera den annars? Mitt utgångsläge är nyfiket positivt. Den nya elektronikenhar lovande möjligheter att hjälpa människan leva lättare på jorden och närmarevarandra. Men det är också risk för att samhället bara "hänger med"och skrotar värdefull infrastruktur och satsar miljarder på ny för att betjänaett system som vi inte skulle vilja ha om vi hade tänkt över konsekvenserna iförväg. Sist vi bytte kommunikationssystem - det är vad det nu ärfråga om - var när bilismen infördes i stor skala. Samhället ställde upp för attbygga bort "Tegelbackseländet" och för att öka snabbheten. Men ingentänkte, vad jag vet, på konsekvenserna för helheten. när vi är fast ibilsamhället, med alla olyckor och all miljöförstöring, kan vi säga att dethade varit bättre om bilåkandet hade begränsats till landsbygden, där det ärett oöverträffat elegant sätt att ta sig fram. Men där många människorsamtidigt färdas åt samma håll borde bekväma och effektiva kollektivtransporterha byggts upp, i stället för enorma motorvägar och trafikapparater, som förstöråkermark och stadskärnor. Med datoriseringen följer antagligen mycket störreförändringar än när bilismen infördes. Det är väsentligt att lagstiftarnabekantar sig med och skaffar sig en bred och saklig information omdatatekniken, så att vi har en chans att bedöma konsekvenser och skapa ramardär det behövs. Hotet mot den personliga intregriteten uppmärksammadestidigt, och vi har en väl fungerande datainspektion, som får alltmer attgöra ju mer 1984 närmar sig. Men datoriseringen påverkar hela vårt sätt att produceraoch leva med varandra. Första numret av tar upp frågan iett brett perspektiv, och det ger mycket att tänka på. Det är önskvärt att människan får datorstöd i sitt arbete,så att hennes skapande förmåga, intuition och medmänsklighet kommer till sinrätt. Däremot bör vi undvika datorstyrd produktion, där människan förlorardirektkontakt med produkfionsprocessen och där alltså kunskap oåterkalle-ligengår förlorad. Vi skapar ett sårbart samhälle och tråkigare arbeten, sedanförtjusningen över de nya apparaterna gått över. Vi behöver system som gör detlättare med direktkontakt mellan människor, inte indirekt kommunikation via enmaskin. Den utbildning som tar fartockså inom det allmänna skolväsendet måste ge kunskap om teknik och dataspråk,men lika viktigt är: den inåste skapa ett självförtroende hos eleverna attifrågasätta och själva komma med konstruktiva idéer om hur systemen kan byggasupp så att de passar skapande människor. Högskolorna måste särskilt betona de humanistiskatankesättens betydelse inför datautvecklingen. Vad händer med vårt språk ochvåra möjligheter att uttrycka känslor och nyanser? Vad händer när makten hosprogrammerare växer och när vi blir beroende av några få multinationellaföretags övertag när det gäller reservdelar? Vad händer ur sårbarhetssynpunkt,med ny brottslighet? Med nuvarande trend får allt fler människor arbete vidbildskärm. har uppmärksammat larm omhälsorisker med dessa skärmar. En undersökning om magnetfältens medicinskaeffekter har startats. Institutet följer undersökningar i och . Det är alltså en mängd problem och en mängd möjligheter vistår inför. Jag anser att bör inrätta ett särskilt teknikutskott föratt få ett helhetsgrepp om vad ny teknik, och då särskilt datatekniken, har förkonsekvenser för samhället. Senast datafrågan var uppe i , 1982, fickpropositionen behandlas i minst fem olika utskott. Det är också viktigt attOlof intentioner fned datadelegationen följs upp. Den bredarepresentationen från partier och andra organisationer är värdefull när riksdagoch regering skall besluta om ramar för datoriseringen. Det får inte vara systemtänkarna i de storamultinationella dataföretagen som bestämmer vilken framtid vi skall ha när detgäller informations-, styr-och kommunikationssystem. De måste åtminstone fåsamtalspartner som har kunskap för en dialog på samma nivå och som har tilluppgift att lägga ett helhetsperspektiv på utvecklingen. 74KJELL (): I takt med att den offentliga konsumtionenhar ökat och skattetrycket därmed stigit har svagheterna i det svenskaskattesystemet blivit allt tydligare. När skattetrycket nu totalt är blandvärldens högsta blir effekterna av en progressivitet i systemet ett hot motarbetsvilja och skattemoral. Skattetrycket har i vårt land tillåtits att öka utan i nödvändig grad analyserat de krav som detta ställer och de problem somdet skapar. Egentligen är det märkligt att så få bärande tankarpresenterats om lösningar på hur man skall förändra karaktären av de skattersom staten måste ta in för att upprätthålla en rimlig och nödvändig servicetill medborgarna. Ett av de få förslag till en sådan lösning som kommit framordentligt i debatten är professor förslag till utgiftsskatt. Utan attpå något sätt ta ställning till förslaget kan jag konstatera att det bygger påen av de principer som kan vara tillämpbara i ett land med relativt högtskattetryck, nämligen att man styr över beskattningen från inkomstsidan tillutgiftssidan. förslaget som ett försök att skapa en beskattning som intemedför alla de negativa konsekvenser för dynamiken i samhället som dagens systemmed hög marginalbeskattning gör. Den överenskommelse om marginalskatterna som träffadesmellan , och socialdemokratin tillkom i samma syfte. Medden marginalskattesituation som vi hade då uppgörelsen träffades hade detaldrig gått att ta landet ur de svåra ekonomiska obalanserna. Marginalskatteöverenskommelsen har en mycket storbetydelse för det fortsatta ekonomiska tillfrisknandet i vårt land. Frånfolkpartiets sida står vi därför fast inte bara vid uppgörelsens bokstavligainnehåll, utan också vid dess moraliska innehåll. Detta innebär naturligtvisockså att vi är beredda att till sista kronan finansiera varje steg igenomförandet. I dagens nummer av Stockholms-Tidningen säger man attfolkpartiledaren givit regeringen rådet att gå till vpk om denvill ha hjälp med finansieringen. Detta, herr talman, är helt fel. Det rådBengt gav var att regeringen skulle gå till vpk om den ville hahjälp med finansieringen av avdragsrätten för fackföreningsavgifter. Det vardet råd som regeringen fick. Att regeringen skulle begära hjälp av vpk för attfinansiera en marginalskattesänkning som vpk röstat emot är lika tokigt somatt regeringen skulle komma till oss i och begära att vi skallfinansiera avdragsrätten för fackföreningsavgifter, som vi ju har varit emothela tiden. Vi har förvisso ingen skyldighet att finansiera ett förslag somregeringen har drivit igenom tillsammans med vpk. Som sagt: Vi är beredda att finansiera första och andrasteget i marginal-skattereformen intill sista kronan. Under valrörelsen förutsade jag att om det blev ettregimskifte skulle landet få tillbaka den gamla socialdemokratiskaskattehöjarpolitiken. Jag behöver inte upprepa den ganska mastiga lista på nyaskatter och höjda skatter som redovisade i ett av sinadebattinlägg i går. Den förteckningen visar med all önskvärd tydlighet att jaghade rätt då jag talade om risken för en socialdemokratisk skattehöjarpolitik. ger besked om att det långt ifrån är slutän. Inte utan nya skattehöjningar, tycks vara regeringens paroll. Att regeringen skulle gå så långt som till att hota medatt undanröja det inflationsskydd som skatteuppgörelsen innebär hade jag dockinte väntat mig. Vore det inte att visa något äv den utsträcktahandens politik som regeringen talar så vitt och brett om i stället för atthota? Det är bara för oss folkpartister att konstatera att omsocialdemokraterna väljer denna lösning, då har de inte bara brutitskatteuppgörelsen utan också omöjliggjort allt konstruktivt samarbete. Det är etttungt ansvar som regeringen därmed tar på sig. 75KNUT (): , efter socialdemokraternasmaktövertagande, har man anledning att fråga sig inte bara hur styrsutan också vem som styr landet. Den proposition om kollektiva fackföreningsfonder somsnart kommer att läggas på bord visar med all önskvärd tydlighet attregeringsförklaringens påstående, att det är som skallbestämma och inte påtryckningsgrupper utifrån, skorrar falskt. Att fonderna ären eftergift åt LO råder det alltså inget tvivel om, men även flera andraskatteförslag har lagts fram efter starka fackliga påtryckningar. Vi kan lämpligen börja med de förändringar i skatteskalanför statlig inkomstskatt som genomdrevs . beslöt sombekant hur skattereformen skulle genomföras för inkomståren 1983,1984och 1985. Hösten sprang sedan socialdemokraterna från uppgörelsen medmittenpartierna och sänkte inkomstskatten med en procentenhet i skikten 8-12basenheter - där de stora LO-grupperna befann sig. Saken blev förvisso intebättre av att de i pressen först publicerade skalorna fick tas tillbaka medmotivet att de var feltryckta, när det i själva verket var LO som tyckt till. I samma proposition följdes en annan order från LO -skattereduktion för fackföreningsavgifter för alla de närmare 4 miljoner som ärfackanslutna. Att statens finanser i ett utomordentligt pressat ekonomiskt lägeförsämrades med 1 200 milj. kr. tycktes uppenbarligen vara av mindre betydelse. Sedan blev det av bara farten också skattefrihetför stipendier -också det ett gammalt LO-krav.