prot · G70937 · 1983-12-31 00:00:00 — På s. 17 i betänkandet ställer sigutskottet positivt till en förändring av jämställdhetslagen som får till följdatt man reglerar inom ett område som är oreglerat. Resultatet av dettablir att man byråkratiserar och försvårar anställningsförfarandet. Jag trorinte vi kommer ett steg närmare jämställdhet genom att reglera mera. Deproblem som motionen tar upp bör på ett smidigare sätt kunna lösas avtalsvägenoch genom att aktivt bevaka jämställdhetsaspekterna på den enskildaarbetsplatsen. I reservation 3 behandlas en jämnare könsfördelning inomstatliga kommittéer m. m. uppmanade den dåvarande regeringen depolitiska partierna och andra organisationer att lämna två förslag vidtillsättande av personer i kommittéer och utredningar, ett manligt och ettkvinnligt. Vid den slutliga sammansättningen skulle därmed en jämnarekönsfördelning kunna uppnås. Vi reserverade oss då inte mot detta förslag, menlämnade ett särskilt yttrande, där vi uttalade tveksamhet till förslaget. Vibefarade att det skulle bli mer byråkrati och att organisationernassjälvbestämmande skulle naggas i kanten. Vad är det nu som har hänt? Utskottet skriver att någrapåtagliga förbättringar inte har skett. Uppmaningen har blivit ett slag iluften. Departementen och de organ som tillsätter utredningar och kommittéerbryr sig inte om att uppmana organisationerna att föreslå två namn. När vi häri beslutar om olika åtgärder, förutsätter vi att dessa beslut följs.Om så inte är fallet, måste vi undersöka var felet ligger. Uppfattas vårabeslut sorn onödiga och byråkratiska, eller kan det tydas så, attorganisationerna slår vakt om sin integritet och sitt självbestämmande? Vi harreserverat oss mot att denna uppmaning skall kvarstå, eftersom vi inte tror attdirektiv av det här slaget för oss närmare målet att utverka samma möjligheteroch rättigheter för båda könen. Jämställdhetsarbetet skall bedrivas i organisationer, ihemmet - framför allt - och i hela samhället. Det handlar om att män ochkvinnor måste förändra de traditionella attityderna till sig själva och tillvarandra. Detta utgör en förutsättning för att jämställdhetsarbetet skall gåframåt. Reservation 5 gäller utskottets motivering. anser i en motion att den nya organisationen avjämställdhetsarbetet är högst otillfredsställande. Vi anser att jämställdhetsarbetetskall bedrivas genom opinionsbildning, och de politiska partierna bör ges möjhghetatt direkt medverka i denna. I den nya organisationen bedrivs arbetet, som vinyss har hört, inom departementet, och de politiska partiernas representanterfinner man i ett råd som består av ungefär 30 personer. Detta råd utgör endasten referensgrupp. Det är stort, och ohanterligt och träffas ett fåtal gångerför att diskutera vissa frågor. Detta framstår ej som meningsfullt. GörelBohlin kommer senare att närmare ta upp denna fråga. Jag vill också beröra reservation 1, somhandlar om vårdarbete i hemmet som merit vid anställning. Jag vill understrykaatt även vi anser att vård i hemmet av barn skall räknas som meritvid Anledningen till att vi i denna reservationinte kan stödja förslaget beror på de faktorer som jag tidigare talade om ochsom också utskottet har berört. Förslaget har ingen reell betydelse, därför attden privata marknaden inte har ett etablerat normsystem vid tjänstetillsättningar.Vi motsätter oss nya regleringar, som medför krångel och byråkrati. Däremot kanarbetsmarknadens parter avtalsvägen bidra till att lösa problemet. Jag vill i denna senare del av mitt anförande ta upp enannan fråga, som jag tycker att vi skall diskutera: varför jämställdhet mellankönen i har blivit en sak i teorin och en annan i verkligheten. Det ärfå som har ägnat sig åt denna diskussion. Vi talar ju alla gärna om hur långtvi har nått i vårt land. Vi pekar på lagstiftning, kvinnorörelsen,jämställdhetsdelegationer, statliga och kommunala kommittéer, daghem,pappaledighet, m. m. I utskottets betänkande och i motioner talas det om enlång rad åtgärder som har vidtagits och som föreslås. Vi framställer oss ibland som ett mönster för omvärlden,vi kultiverar en myt. Egentligen borde vi vara mera klarsynta. Fakta ommotsatsen har publicerats i mindre uppslagna artiklar. senast hartidskriften tagit ett samlat grepp, som man rubricerat Den okändakvinnoekonomin. Den visar att ägandet domineras av män. I ohka undersökningarframkommer det att kvinnors intresse för och kunskap om ekonomi inte sträckersig utanför den egna plånboken. tillhör de industriländer som har störstkönssegregering på arbetsplatser. Kvinnor har lägre befattningar och lägre lönän män. Av alla kvinnor inom den privata sektorn finns påtoppbefattningar. Vid en internationell jämförelse i fråga om andelen kvinnligachefer på mellannivå är vårt land hopplöst efter. Sedankommer en hel rad andra länder innan visar upp . Svenska kvinnors yrkesmässiga andraplansroller har iblandförklarats dels med att de inte vill bli chefer, dels med att de hindras av mänpå mellanchefsnivå. Förmodligen kan även dessa myter snabbt avlivas såväl avmän som av kvinnor. Vi har många duktiga kvinnor i vårt land, men det är förfå kvinnor i inflytelserik ställning i förhållande till att kvinnorna ändåutgör halva befolkningen. Vi har få kvinnor i mellanchefsbefattning och därförså få kvinnliga chefer. I verkligheten är vi långt ifrån målet att kvinnor och mänskall ha samma inflytande i vårt samhälle. En oändlig rad orsaker till dettahar förfäktats: Man utgår ifrån att kvinnor är orättvist behandlade i olikasammanhang. Detta skall åtgärdas genom lagstiftning och regleringar. På mångahåll i samhället är det på samma sätt, att förändringar skall ske genom lagaroch förordningar i stället för att människors vilja, engagemang och ansvarskall åstadkomrna detta. Det är vi kvinnor själva som måste ta itu med vår brist påinflytande i samhället. Vi får inte sitta med armarna i kors och känna ossmissgynnade och bara tala om att mansrollen måste förändras. Då får vifortsätta att ha det så illaställt som det verkligen är. Denna diskussion förs sällan i jämställdhetssammanhang.Varför? Här måste en verklig förändring till, och den måste börjai hemmet. Det handlar i stor utsträckning om kvinnors syn på sig själva, sinförmåga och sitt ansvar, och om deras syn på sina medsystrar. Naturligtvispåverkar allt detta mannens attityder och framför allt barnens. Det är ju ihemmet som attityder grundläggs. Dem för man med sig i livet, vare sig man villerkänna det eller inte. Det går sakta med sådana attitydförändringar. Jag frågademin 17-åriga dotter, som går andra året i gymnasiet, om pojkars och flickorsengagemang i olika frågor. Hon sade ordagrant: "Flickor verkar accepterasin underlägsenhet när det gäller t. ex. aktuella samhällsproblem ochdiskussioner omkring dem." Vad är detta för någonting? Det är ju enfullständig uppgivenhet hos den kommande generationen. Har den traditionellakvinnorollen redan blivit för bekväm? Här har hemmet, skolan och kvinnorörelsenoch alla opinioner mycket att uträtta. Vi för ej utvecklingen ett enda stegframåt genom bortförklaringar. Detta missförhållande måste kvinnorna själva taitu med. Det finns också en annan sida av ämnet jämställdhet iteori och verklighet. Jämställdhetskravet får inte drivas så ensidigt och sålångt att det i realiteten blir samhället och de styrande som anger innehållet. Ett mått på jämställdhet är inte att både man och kvinnaarbetar utanför hemmet. Jämställdhet innebär valfrihet för man och kvinna.Familjer är olika, behov och önskemål växlar inom familjen -från småbarnsåldern att barnen flyttat hemifrån - och rnellanfamiljer. I många familjer väljer den ena föräldern att arbeta hemma någon tid.Om mannen gör det blir han uppskattad av omgivningen. Ett sådant val uppmuntrarockså samhället. Men det har nästan blivit så att en kvinna som väljer attstanna hemma numera inte röner samma uppskattning, varken av samhället eller avomgivningen, fastän hon själv prioriterar detta framför yrkesarbete. Varjefamilj måste ha möjlighet att själv bestämma över sin tillvaro utan attsamhället uttrycker sitt ogillande. Det är inte något tecken på bristandejämlikhet i en familj om kvinnan prioriterar att stanna hemma . Andra kvinnor prioriterar yrkesarbete. Där väljer familjenen annan lösning. Jag har valt att ta upp jämförelsen mellan teori ochpraktik när det gäller jämställdhet därför att debatten ibland tenderar att bliganska ensidig. Debattörerna använder de rätta "inneargumenten". Desom försöker att införa något annat i debatten betraktas som motståndare tillallt vad jämställdhet heter. Dessa modeargument innefattar också ofta enövertro på lagstiftning för att nå det mål som vi egentligen är överens om.Däremot är vi kanske inte alltid överens om medlen. ; Jämställdhet kan aldrig administreras fram.Administrativa åtgärder kan i stället leda till att negativa attityderförstärks. Människor fnyser åt mera regleringar. De tror inte på att de gerresultat. t. o. m,slå tillbaka mot kvinnor på ett sätt som ökar polariseringen och misstronmellan könen. För många centrala direktiv kväver den nödvändiga debatten ommänniskors attityder till varandra. Vi förleds att tro att allting blir bra,bara vi här i och på central nivå sätter i gång med att styra ochställa och utfärda olika bestämmelser. En attitydförändring hos alla människorär nödvändig för att vi skall nå målet som vi här är överens om: sammarättigheter, skyldigheter och möjligheter för alla människor oberoende av kön.Fru talman! Jag yrkar härmed bifall till reservationerna 2, 3 och 5. 36KARIN (): Det skulle vara frestande att göra ensummering och analys av var vi står i fråga om jämställdhet mellankvinnor och män. Men jag skall avstå från det och ägna mina åt dekonkreta och nog så viktiga frågor som behandlas i arbetsmarknadsutskottetsbetänkande. Jag tror emellertid att jag förstmåste göra ett par reflexioner med anledning av det som nyligensade i sin översikt över vad som är aktuellt och vad som är på gång idepartementet. uttryckte sig ungefär så här: Jag är gladöver att jämställdhetsutvecklingen inte har hämmats av det ekonomiskaklimatet. Jag vet inte vad jämställdhetsarbetet har hämmats av om det inte ärav det ekonomiska klimatet, för nog har utvecklingen hämmats. I varje fall hardebatten tystnat, och det är mycket oroande. Jag är bekymrad över att jämställdhetsministern tycks varaså nöjd med den utveckling som vi f. n. har på området. Jag tror att det ärfarligt att nu vara nöjd. Vi måste försöka hjälpas åt att sätta i gång debattenigen. Vi har långt kvar tills vi har nått jämställdhet. Jag är helt överens med om att det är rättentill arbete som är utgångspunkten för jämställdhet. Jag konstaterar också attdet inte bara är som antalet sysselsatta kvinnor har ökat, utanantalet har ökat , vilket är viktigt att notera. Jag uttrycktemånga gånger glädje över detta som jag hade ansvar förjämställdhetsfrågorna. Ökningen går i långsammare takt, vilket ärnaturligt, eftersom så många kvinnor redan finns ute på arbetsmarknaden. Jagtycker som sagt att det är glädjande att antalet sysselsatta kvinnor har ökat,och vi är överens på denna punkt. Jag går så tillbaka till att behandla utskottsbetänkandet.Jag vill inledningsvis säga att vi kan konstatera att vi har ganska långt kvartill målet jämställdhet - som det en gång uttrycktes av en tidigare regering -men att vi har tagit det ena steget efter det andra mot målet, som det uttrycksi en senare skrift av en annan regering. Fast upplever jag attstegen har blivit ganska långsamma. Och det är synd, för vi har inte råd atttappa takten. På detta område - där det framför allt är traditionellavärderingar och fördomar som hindrar en utveckling åt rätt håll - är detviktigaste av allt att hålla debatten levande, att med fakta ochargument försöka påverka och förändra. Opinionsbildningen är ett mycketviktigt led i jämställdhetsarbetet.Detta underströks kraftigt i de direktiv som regeringen på mitt förslag gavjämställdhetskommittén . Det hette i direktiven att det viktigaste opinionsarbetetutförs av organisationer - fackföreningar, kvinnoorganisationer ochstudieförbund - och att kommitténs arbete i första hand skall gå ut på attinitiera, stimulera och utbilda. Kommitténs sekretariat fungerade också som enfaktabank och samordningscentral för alla de många organisationer och enskildasom deltog i opinionsarbetet senare hälft och 1980-taletsbörjan. Alla visste vart de skulle vända sig för att få de uppgifter, de faktaoch det underlag som behövdes för kurser, föredrag och artiklar. vet maninte längre vart man skall vända sig när man behöver uppgifter. Jag har talat medmånga som saknar denna möjlighet. Den omorganisation av det statliga jämställdhetsarbetetsom genomfördes tog jag själv initiativ till, genom att tillsättaen utredning om hur tillgängliga resurser skulle kunna användas bäst ocheffektivast i den nya organisation som hade växt fram jag hadeansvar för jämställdhetsfrågorna i regeringen. Det hade nämligen hänt ganskamycket. För det första, i samband med att lagen om j ämställdhet iarbetslivet trädde i kraft , inrättades en statlig myndighet,JämO, och en av olika intressenter, bl. a. arbetsmarknadens parter, sammansattjämställdhetsnämnd, som skulle se till att lagen följdes. För det andra inrättades enjämställdhetsberedning, med representanter för samtliga departement. Detta blevett organ med uppgift att driva på och samordna inom . För det tredje förstärktes departementet med särskildahandläggare för jämställdhetsfrågorna. För det fjärde inrättades ett jämställdhetsråd, medrepresentanter för kvinnoorganisationerna. Jag hade i detta råd öppna ochkonstruktiva diskussioner i aktuella frågor. Det är ju kvinnoorganisationernasom varit pådrivande i järnställdhetsarbetet, och det var en viktigjämställdhetsreform när detta deras viktiga arbete erkändes, genom att de påförslag av regeringen tillerkändes statligt stöd på samma sätt somandra samhällsviktiga organisationer. Det har gjort det möjligt för dem attytterligare öka sina insatser på detta område. talar om en effektivisering av arbetet, genomatt rådet nu har omorganiserats och innehåller representanter för flerintressenter. Jag vill gärna säga att jag är tveksam till om detta innebär eneffektivisering av arbetet eller inte. Det är inte alltid säkert att arbetetblir effektivare genom att antalet ledamöter ökar. Jag har dess värreerfarenhet av att det ofta brukar vara tvärtom. Jag har också fått rapporterfrån många som deltar i jämställdhetsrådets arbete om att det verkar vara så idetta fall. En fast organisation för jämställdhetsarbetet hade alltsåväxt fram som gjorde att den parlamentariska jämställdhetskommitténs uppgifterredan hade tagits över eller med fördel kunde tas över av mer permanenta organ.Jag ansåg också i det läget att en förstärkning av departementets resurser varnödvändig. Likaså visade ju kommitténs eget utredningsarbete om jämställdhets- och kvinnoforskning på behov av samordningpå detta område. Genom regeringens forskningsproposition blevjämställdhetsforskning s. k. prioriterat område, och i den propositionenförutskickades också den forskningsdelegation som sedermera har inrättats. Jag har alltså inte mycket att invända mot de förändringari organisationen som skett sedan regeringsskiftet. De har byggt på förslagen iden av mig tillsatta utredningen. Jag hade antagligen inte genomfört förslagetpå exakt samma sätt, och alldeles säkert är att jag inte låtit ansvaret föropinionsbildningen falla helt utanför den nya organisationen. En av deviktigaste förutsättningarna när vi började beredningsarbetet var att alla deuppgifter som kommittén och dess sekretariat hade ansvar för ocksåfortsättningsvis skulle komma att fullföljas. Så har det tyvärr inte blivit närdet gäller information och opinionsbildning. Vem vänder man sig till, när man vill få objektiva fakta iolika frågor? Utskottsmajoriteten säger att det är naturligt att den uppgiftenövertas av departementet tillsammans med forskningsdelegationen och JämO - jämställdhetsministernsade ungefär detsamma. Man kan också få information av SÖ, AMS ochsocialstyrelsen, heter det i betänkandet. Var och en som vet hur tidsödande det är att från mångahåll skaffa sig behövliga uppgifter förstår att detta är en försämring för allasom ute i samhället arbetar med jämställdhetsfrågorna. Vi behöver bara tänka påhur vi riksdagsledamöter skulle klara oss utan utredningstjänsten. Det är nödvändigt att information och opinionsbildningblir ett fastlagt ansvarsområde för något eller eventuellt några organ. AnitaGradin sade att det blir jämställdhetsombudsmannen som får det övergripandeansvaret. Jag hoppas att detta i så fall blir helt klarlagt. Jag är glad att den av så många uppskattade tidningenJämsides, som började ges ut som ordförande ijämställdhetskommittén, nu kommer att återuppstå. Den fyllde ett behov. Men jaghoppas verkligen att den kommer att innehålla också annan information , somdet står i utskottsbetänkandet, den från ,jämställdhetsombudsmannen och forskningsdelegationen. Det händer intressantasaker också på andra håll som är värda att informera om. Jag har uppehållit mig mycket vid information ochopinionsbildning, men detta är en mycket viktig fråga och faktiskt enförutsättning för att vi skall kunna gå vidare mot jämställdhet. hade en stabil parlamentariskförankring. Det visade sig vara bra i många sammanhang. Det gav styrka ochstabilitet åt arbetet och innebar att alla de många förslag som lades fram avkommittén var väl förankrade i de olika partierna. Men även omjämställdhetskommittén har upphört som ett mer eller mindre permanent organ,så har ju behovet av att utreda olika frågor inte upphört. En avutgångspunkterna för det beredningsarbete jag tidigare redovisat var att vidbehov i stället tillsätta parlamentariskt sammansatta arbetsgrupper ellerutredningar, som skulle kunna lägga fram förslag i olika frågor. Deninställningen har uppenbarligen inte den socialdemokratiska regeringen. AnitaGradin har nämnt två olika arbetsgrupper som hon har tillsatt: den ena skallarbeta med frågan om åtgärder för att förbättra kvinnornas situation påarbetsmarknaden, och den andra med männens roll i jämställdhetsarbetet. Såvittjag vet är ingen av dessa parlamentariskt sammansatt. Det är synd attregeringen och jämställdhetsministern inte vill ta vara på det intresse och dekunskaper som finns i de oUka partierna, inte minst inom ochfolkpartiet. Så någraord om vård av barn i hemmet som merit vid anställning. Det är ganska fantastiskt att socialdemokraternakonsekvent vägrar att erkänna värdet av vård av barn i hemmet - i allasammanhang. Här gäller det inte pengar, utan helt enkelt att erkänna att dentid som ägnas åt omsorgen om barn kan vara meriterande, även om omsorgen sker ihemmet. Rätten att tillgodoräkna sig barnavårdande år i hemmet sompensionsgrundande tid genomfördes av den icke-socialistiska regeringen motsocialdemokraternas önskan. Det var också under den tiden som bestämmelserna omatt vård av egna barn får räknas som merit vid statlig anställning infördes. Nuhar såväl meritutredningen som jämställdhetskommittén i betänkanden föreslagiten utvidgning av denna rätt, och vi väntar otåligt på förslag från regeringenmed anledning av dessa betänkanden. Jag är medveten om att det är lättare att genomföra ensådan här reform på den offentliga arbetsmarknaden. Men att med den uppgivenhetsom utskottsmajoriteten visar avstyrka partimotion vittnar om att maninte är särskilt intresserad av att få en lösning till stånd. I betänkandet sägs: "Det saknas enhetliga regler förhur olika kvalifikationer skall värderas eller vilken betydelse som skalltillmätas åberopade meriter för ett visst arbete." Utsköttsmajoritetenanser att det därmed saknas förutsättningar för att få till stånd denförändring som vi föreslår. Också socialdemokraterna borde inse att dennaskulle leda till större rättvisa. Bara därför att en fråga är svår att lösa kanman ju inte nöja sig med att enbart konstatera detta och sedan sitta medarmarna i kors utan att göra något. Här saknas tydligen den politiska viljan. Jag måste säga några ord också till ,som citerade två olika uttalanden i betänkandet och påvisade det ologiska iutskottets skrivning. Jag hoppas att vill erkänna att ivarje fall vi i i det avseendet är logiska - eftersom vi också harreserverat oss när det gäller den andra av dessa punkter. Jag vill med detta yrka bifall till reservationerna 1, 4 och 6. Låt mig ge ett par korta kommentarer till . För det första: Jämställdhetsarbetet går inte utmärkt, somKarin tydligen trodde att jag menade, men det finns mångaljusglimtar i det jobbet. Jag kan berätta för och kammaren hurentusiastiskt och engagerat olika tekniska högskolor, fackliga organisationerm. har jobbat och jobbar med den kampanj för 10 miljoner som pågår överlandet. Det har i alla fall glatt mig väldigt mycket och ger mig förhoppningarom att vi skall gå vidare steg för steg. Också jag är helt på det klara med att det återstår massor att göra innan vi nått målet, menalldeles svart och pessimistiskt behöver man inte se på tillvaron. Det finnsmånga ljusglimtar, och det finns en entusiasm på många håll inför de projektsom pågår. För det andra: Jag håller med om att opinionsbildning ärmycket viktig, men där ser jag inte bara kvinnoorganisationerna som en resursutan anser att de politiska partierna har ett lika stort ansvar för attjämställdhetsarbetet kommer vidare. Det är därför som jag tycker att bådekvinnoorganisationerna och de politiska partierna har det stora ansvaret ijämställdhetsrådet och föratt klara den nödvändiga opinionsbildningen i dettasammanhang. 38 () rephk: Jag är väl medveten om att man behöver ta varapå de, som jämställdhetsministern uttryckte det, ljusglimtar som finns i dethär arbetet. Jag har ofta sagt att även om vi ibland kan känna oss fyllda avmisströstan över att utvecklingen går sakta, så händer dock det ena efter detandra. Vi skall inte bortse från det och får inte bli alltför defaitistiskainför utvecklingen. Det var heller inte avsikten med mitt inlägg. Men det ärockså farligt om vi tror att vi har nått målet. Det har vi inte, utan vi harlångt dit, och vi behöver kämpa på. Sedan tog upp frågan om jämställdhetsrådetssammansättning och menade att det inte bara är kvinnoorganisationerna somskall jobba med opinionsbildning utan att också de politiska partierna bör göradet och därför, såvitt jag förstår, bör vara med i jämställdhetsrådet.Jämställdhetsrådet fanns ju inte till bara för opinionsbildningens skull utanför ett ömsesidigt informationsutbyte och för att framföra synpunkter tillregeringen på jämställdhetsarbetet. Genom att alla de politiskakvinnoorganisationerna var representerade fick man ju också partiernassynpunkter. Självfallet har partierna ett ansvar för jämställdhetsarbetet. Detär också därför som vi anser att de borde ha ett reellt inflytande i deutredningar som kommer att lägga fram förslag. sade självinledningsvis att hon tyckte det var glädjande att det finns ett så brettpolitiskt engagemang i jämställdhetsfrågorna, något som de många motionernavittnar om. Då tycker jag att man borde ta vara på det engagemanget i deutredningar som tillsätts. 39ELVER (): I förvärvsarbetar troligen en störredel av den kvinnliga befolkningen än i något annat land. År 1982förvärvsarbetade av alla kvinnor i åldern . Motsvarande siffraför männen var . Av de yngre kvinnorna - de som har barn under sjuår -förvärvsarbetade . var den andelen . Mot den bakgrunden kan man konstatera att kvinnorna iSverige väl har hävdat sin rätt till ett eget förvärvsarbete. De har trots denlångvariga lågkonjunktur som vi har befunnit oss i visat sig vara fast rotadepå arbetsmarknaden - dvs. de kvinnor som redan har jobb har hållit sig kvar.Men svårigheterna för de unga flickorna att komma in på arbetsmarknaden i dag har visat sig vara betydligt större än för pojkarna. Om man nöjer sig med att bara se till siffror istatistiken skulle man kunna dra slutsatsen att jämställdheten i arbetslivetpraktiskt taget är uppnådd. Nästan hälften - - av arbetskraften år 1982var kvinnor.