prot · G709138 · 1983-12-31 00:00:00 — Deupplysningar som jag har fått visar att det inte finns någon anledning tilloro. Något beslut från styrelsen om den här investeringen föreligger alltsåännu inte. och företaget har gemensamt diskuterat frågan ochkommit fram till att det inte är några problem förenade med en byggstart efterbyggsemestern. sade att det inte finns några medel, men medelstilldelningen här är juförknippad med , och budgetåret har ju ännu inte börjat. Det måste idetta sammanhang röra sig om något missförstånd. Om åtgärder mot ökad arbetslöshet 36 (): Jag kontrollerade detta ärende i går hosmyndigheterna och fick då beskedet att vägbygget kommer att rymmas inomvägramen 1984/85, men att det då saknas medel. Man har ju redan nu börjat attplanera för det kommande budgetåret, och såvitt jag kan se saknas pengar.Beslut måste fattas, så att utbyggnaden kan sättas i gång. väntarfaktiskt på besked när det gäller vägbygget. Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på fråga 1983/84:512 om åtgärder mot ökadarbetslöshet har frågat mig vilka åtgärderjag ämnar vidta för att förhindra att resultatet av årets avtalsrörelse ledertill en ökad strukturell arbetslöshet. Det är riktigt att det föreligger en risk för attlönekostnadsökningen 1984 blir större än vad som är förenligt med det avregering och riksdag uppställda inflationsmålet. Avvikelsen kan dock inte sägasvara så stor att den äventyrar den fortsatta återhämtningen. Den skärpningav den ekonomiska politiken som regeringen nu har vidtagit och föreslår i åretskompletteringsproposition bör kunna medföra att inflationstakten begränsastill närheten av de uppställda målen. Risken för att de träffade avtalen skulleleda fill ökad arbetslöshet har därmed minskat väsentligt. Vad som emellerfid är bekymmersamtär inslagen av förtjänstutvecklingsgarantier, prisklausuler och rätt tillomförhandlingar i vissa lägen i de ingångna avtalen. Dessa konstruktioner kaninnebära att inflationsbekämpningen försvåras, vilket i sin tur kanpåverka ekonomins återhämtning och därmed sysselsättningen. Det är därförnödvändigt med ett samarbete mellan samhället och arbetsmarknadens parter föratt åstadkomma så låga kostnadsökningar att det går att bibehålla ochförstärka den svenska ekonomins konkurrenskraft. Härigenom kan grunden läggasför en långsiktigt hållbar expansion av sysselsättningen. Regeringens hittillsvidtagna eller föreslagna åtgärder syftar till att skapa sådanaförutsättningar att kostnadsökningarna kan begränsas till en sådannivå att prishöjningarna under loppet av 1985 inte överstiger . De högaambitioner som vi har för sysselsättningspolitiken i förutsätteremellertid gemensamma ansträngningar från alla parter. 38BENGT WITTBOM (m): Jag får tacka arbetsmarknadsministern för svaretoch börjar med att uttrycka min förhoppning, att arbetsmarknadsministern i dagär på humör att debattera även med vanliga riksdagsmän och inte bara medpartiledare. Arbetslöshetenhar fortsatt att växa också . Om åtgärder mot ökad arbetslöshet uppgick imars till eller mer än 350 000 människor, om man r 138 inräknar allasom befinner sig i AMS-sysselsättning. har arbetslösheten ökat mednära 30 000 personer. Att den öppna arbetslösheten kan begränsas genom storaAMS-insatser betyder inte, som regeringen så gärna skryter med, att våraverkliga arbetsmarknadsproblem bUr mindre. Det förhåller sig, herr talman, snararetvärtom. fanns det 26 000 färre riktiga jobb än sedan.Situationen för den regering som lovade full sysselsättning och vann valet pådetta måste betecknas som i det närmaste katastrofal. Exportrekord och hyggligtillväxt förbleknar i ljuset av socialdemokraternas arbetslöshetsrekord. Men det är inte bara arbetslöshetens negativa rekord somförmörkar framtidsutsikterna. Löneökningarna i avtalsrörelsen har också blivitrekordhöga och är enligt allas uppfattning inflations- ocharbetslöshetsskapande. Många riskerar att mista sina jobb inom handeln,transportväsendet, restaurangbranschen etc. Och jag frågar ;Hur många räknar arbetsmarknadsministern med kommer att bli arbetslösa som ettresultat av regeringens fumliga och valhänta handläggning av avtalsrörelsen?Enligt partikollegan och ekonomiprofessorn är det i stort sett 50000 enskilda människor som mister sina jobb. Har han rätt eller fel? Och om hanhar rätt, vilket vi har anledning att tro, vad kommer då att hända med dessanya arbetslösa människor? Blir det AMS-jobb, öppen arbetslöshet, ungdomslag,skyddad sysselsättning i Samhällsföretag eller vad blir det för någonting? Inomvilken sektor av arbetsmarknaden kan de här människorna räkna med att nya jobbväxer fram, och hur snabbt? Slutgiltigt måste arbetsmarknadsministern förklara förriksdagen och naturligtvis också för väljarna på vilket sätt regeringenshandläggning av avtalsrörelsen, samt de 50 000 ytterligare arbetslösa somriskerar att bli resultatet, kommer att bidra till socialdemokraternasmöjligheter att uppfylla löftet om full sysselsättning. Allra sist, herr talman, vill jag notera attarbetsmarknadsministerns svar innehåller en formulering som utan tvivel kan tolkas så, att regeringen är beredd att tillgripa tvångsåtgärder när det gäller parternas möjligheter att fritt förhandla i framfiden. Arbetsmarknadsministern säger: "Det är därför nödvändigt med ett samarbete mellan samhället och arbetsmarknadens parter för att åstadkomma så låga kostnadsökningar ." Jag frågar : Kommer regeringen atttillgripa tvångslagstiftning för att rädda sig undan den rekordarbetslöshetsom man i valrörelsen lovade att man skulle klara ut? 39 Arbetsmarknadsminister : Herr talman! Jag tycker det är synd att , som ju ändå så länge har sysslat med arbetsmarknadspolitik, använder statistik på ett sätt som också han vet är felakfigt. Han säger att vi har en total arbetslöshet på i det här landet. Det är fel. Vi har inte den arbetslösheten. För att fåfram en sådan siffra räknar som arbetslösa exempelvis också de personer som är anställda med lönebidrag - i vanliga svenska företag på den 'j Omåtgärder mot ökad arbetslöshet öppna arbetsmarknaden medvanliga löner, med samma anställningstrygghet som andra anställda. De är intearbetslösa. Arbetslösa är inte heller de som arbetar med vägbyggen - som BörjeNilsson och jag diskuterade alldeles - bara därför att vägbygget ärbekostat med beredskapsmedel och inte över ordinarie budget. Detär synd, tycker jag, med hänsyn till debatten att använderstatistik som han vet är felaktig. Fårjag också säga att den statistik och de beräkningar som har gjortoch som jag har läst om i artiklar i tidningarna betraktar jag som knappastvärda att diskutera. har själv använt ordet "grovuppskattning". Jag skulle vilja säga att det är en grovt felaktiguppskattning' som han har gjort sig skyldig till. Iövrigt när det gäller frågan om samarbete mellan riksdag och regering ocharbetsmarknadens parter skall man faktiskt läsa vad som står i svaret. Vi trorpå den svenska modellen, som innebär att vi tillsammans - arbetsmarknadensparter, regeringen och olika samhällsintressenter - kan diskutera frågor ochlösa dem. Det skall vi göra i fortsättningen också. 40 (): Vem är arbetslös, och vem är inte arbetslös? Det är en utomordentligtviktig fråga för de politiker som har att försöka ingjuta litet förtroende ochförhoppningar hos människorna i det här landet när det gäller våraansträngningar att skapa förutsättningar för riktiga jobb. Jag antar attAnna-Greta håller med mig om att ambitionen är att vi skall försökaordna riktiga jobb åt människoma. Då är det riktigt att tala om människor som stårutanför riktiga jobb som arbetslösa. Svenska folket har tyvärt under många årfått uppleva att fler och fler ställs utanför riktiga jobb och i stället ingåri konstlade åtgärder. Detta måste vi erkänna, för först då inser vi storlekenav problemet. svarar inte på särskilt många av frågorna. Låt mig taupp yttrande. Det är inte bara som säger att avtalenär arbetslöshetsdrivande. Det tycker de flesta ekonomer också. Det går inte attavfärda uttalande genom att säga att det inte är värt att lyssnapå honom. Det är en risk som arbetsmarknadsministern tydligen är mycketbekymrad över. Annars skulle inte formuleringen om ett samarbete mellanparterna och statsmakterna finnas med i svaret. Om arbetsmarknadsministern inteär beredd att tala om att det, som det sägs i vissa tidningar, ligger ettfärdigskrivet förslag om tvångslag i skrivbordslådorna på ,kom då upp i talarstolen och säg; Det blir under inga omständigheter fråga omnågon tvångslagstiftning. Det blir inga onaturliga och enligt svensk traditionovanliga ingrepp i avtalsrörelsen. Tillslut: Handels och Transports företrädare på både arbetsgivar- ocharbetstagarsidan har öppet talat om att "vi måste lägga ner, vi måsteavskeda folk". Facket säger; Våra människor ställs ut i arbetslöshet. Det är den verkligheten som vi måste försöka tackla. 41Arbetsmarknadsminister : Herr talman! När sägeratt det är riktiga jobb som vi skall ha, då vill jag instämma i det. Men fråganär: Vad är riktiga jobb? stämplar som arbetslösa människor medarbetshandikapp som tyvärr har det svårt på arbetsmarknaden och som de vanligaarbetsgivarna tyvärr inte ställer upp för och vill anställa. Men samhället hargått in och med hjälp av lönebidrag underlättat en anställning och därmed gjortdet möjligt för dessa människor med arbetshandikapp att få ett precis vanligtriktigt jobb med precis vanliga riktiga löner och med precis sammaanställningstrygghet som andra arbetstagare har. Då säger ändåatt dessa människor skall ha stämpeln "arbetslös" på sig. Det är ettorimligt sätt att tolka och hantera vår arbetsmarknadspolitik och arbetslöshetsstatistiken. Om åtgärder mot ökad arbetslöshet 42BENGT WITTBOM (m): Vi är alldeles överens om att människor somlider av olika sorters handikapp skall skyddas och att de skall hastatsmakternas hjälp för att fä jobb. Det är av det skälet som vi t. ex. harvarit utomordentligt försiktiga när det gäller anslagen. Det är klart attarbetsmarknadsministern gärna vill få det att se ut som om det är dessamänniskor som skall skickas ut i arbetslöshet, stämplas, etc. Men det handlarju inte alls om det, utan det handlar om en växande mängd människor som gårrunt i arbetslöshetsapparaten och vilkas chanser att få riktiga jobb minskar. En expanderande marknadsekonomi, där man skaparkommersiellt bärkraftiga jobb, kan producera riktiga jobb. Går den tillräckligtbra, , kan den också producera bättre fömtsättningar för dehandikappade att få jobb ute på den reguljära arbetsmarknaden. Det är viberedda att satsa pengar på, så försök inte påskina någonting annat fråntalarstolen! Visst är vi angelägna om att det skall gå brapå den vanliga arbetsmarknaden. Vi kan ju nu också glädja oss åt att antaletnyanmälda lediga platser till arbetsförmedlingarna ständigt ökar. Det är ettklart tecken på att arbetsmarknaden håller på att bli bättre. Sedan säger - för han vill inte längre prataom sitt sätt att tidigare räkna in de arbetshandikappade iarbetslöshetsstatistiken - att det handlar om de människor som går runt i olikaarbetsmarknadspolitiska åtgärder. Av de människor som är föremål för olikaarbetsmarknadspolitiska åtgärder är det som har varit med om fli;r än enåtgärd, och det är i första hand just människor med arbetshandikapp. Den där"mndgången" finns inte. Arbetsmarknadspolitiken fungerar fortfarande, tack ochlov, kan vi säga, som en bra ny start för väldigt många människor här i landet.Vi skall vara rädda om den goda arbetsmarknadspolitik vi har. Omde fackliga organisationernas inflytande över enmans- och småföretagsverksamhet 44 (): Faktum är att vi har 26 000 färre riktiga jobb än för ett årsedan, så det skall till en sjusärdeles ökning av industrisysselsättningen föratt kompensera detta. är det de facto så - det säger ju både Handelsoch Transports folk - att avtalen kommer att skapa ny'arbetslöshet. Företagkommer att tvingas slå igen. Facket säger; Vi kommer att tvingas se våramedlemmar skickas ut i arbetslöshet. Motden bakgrunden är det nog så att uttalande - oavsett den siffrahan nämnde - motsvarar en påtaglig verklighet för många människor. Det är fördem vi måste driva politiken, så att de återigen kan få riktiga jobb. Arbetsmarknadspolitikenär effektiv, säger . om hur illaavpassade beredskapsarbetena egentligen är för att ge riktiga jobb! små vita rapporter, som finns i mängd, som talar om rakamotsatsen: att arbetsmarknadspolitiken inte är särskilt bra och inte. Överläggningenvar härmed avslutad. 11 § Svar påfrågorna 1983/84:517 och 523 om de fackliga organisationernas inflytande överenmans- och småföretags verksamhet har frågat mig vilka åtgärder jag ämnar vidta för attförhindra ett fortsatt missbmk av reglerna om facklig vetorätt imedbestämmandelagen. Bakgrunden är bl. a. att NO i en skrivelse till regeringenhar uttalat betänkligheter mot El-ettans vägran att godkänna enmansföretag utankollektivavtal som underentreprenörer. BengtWittbom har frågat vilka åtgärder jag avser att vidta för att förhindra attfackliga organisationer vid sidan av MBL;s vetorättsregler skapar faktiskavetosituationer som utestänger framför allt enmansföretag från fortsattverksamhet. NO:sskrivelse inkom till regeringen strax före påsk och bereds f. n. inomarbetsmarknadsdepartementet. Låt mig emellertid ge några allmänna synpunkterpå frågan om missbruk av den fackliga vetorätten. Enligtmin mening bör man skilja mellan vad som är en intresseståndpunkt i en fackligförhandling och vad som är rättsliga maktmedel. När en facklig avdelningförhandlar med en arbetsgivare om anlitande av underentreprenörer, driver denen intresseståndpunkt. Däremot har avdelningen enligt lagen inga rättsligamaktmedel att tillgripa för det fall parterna blir oense. Den fackligavetorätten kan nämligen bara utövas på förbundsnivå. Anser arbetsgivaren att enviss underentreprenör bör anUtas, trots att avdelningen har motsatt sig detta,står det arbetsgivaren fritt att fatta ett sådant beslut. Motden bakgmnden är det inte korrekt att påstå att El-ettan missbrukarvetorättsreglerna i medbestämmandelagen. Jag vill påpeka att sedan med- bestämmandelagenstillkomst 1977 har endast utnyttjatvetorätten. Inte, vid något av dessa tillfällen har det framskymtat att någraovidkommande syften skulle ha styrt de fackliga övervägandena. Detnu sagda betyder inte att jag inte betraktar det som ett problem om seriösaenmansföretag har svårt att få tillträde till marknaden. Jag anser attEl-ettans agerande i skilda sammanhang - i vart fall tidigare - har gettberättigad anledning till anmärkningar från den synpunkten. Jag har anledningatt tro att man delar denna uppfattning inom . Iövrigt anser jag att det inte är riktigt att, som gör, fäUa svepandeomdömen om missbruk av vetorättsreglerna. De gånger den här frågan har blivitföremål för utredning efter tillkomsten av MBL har det inte visats belägg förnågot missbruk. Jag vill betona att något stöd inte kan hämtas i denarbetsrättsliga lagstiftningen för att utestänga seriösa enmansföretag frånmarknaden. Omde fackliga organisationernas inflytandeöver enmans- och småföretags verksamhet Underdetta anförande övertog talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 46 (); Jag ber att få tacka arbetsmarknadsministern för svaret. Jag tyckerinte det är tillräckligt att, som statsrådet nu gör, konstatera att denfackliga vetorätten bara kan utövas på förbundsnivå. Bakgrundentill min fråga är synnerligen allvarlig. Det gäller ytterst möjligheten förenskilda individer att här i landet driva rörelse som enmansföretag. Viden debatt här i kammaren som jag hade med arbetsmarknadsministern den 7november angående just vissa fackliga organisationers agerande gentemotenmansföretag med hjälp av medbestämmandelagens vetoregler vid entreprenadhävdade jag att dessa regler missbmkas. Med hjälp av lagen utestängsenmansföretag från att vid upphandling konkurrera på likvärdiga villkor. Arbetsmarknadsministernmenade då att de fall av fackligt missbruk som jag nämnde -kontinuerliga förföljelse av enmansföretag iupphandlingssammanhang samt krav på total bestämmanderätt överenmansföretagen genom begränsningar i kollektivavtalen -kunde "avinom ramen för nu gällande regler och under medverkan av arbetsmarknadensparter" och att någon lagändring därför inte behövdes. Jagförsökte vid det tillfället förklara för statsrådet att det inte finns någotdirekt lagligt skydd i medbestämmandelagens vetoregler, 38 och 39§§, mot ettfackligt missbmk som utestänger enmansföretag från att konkurrera omupphandling på likvärdiga villkor. Genom MBL:s konstruktion åläggs detupphandlande företaget eller myndigheten att ta strid med den fackligaorganisationen för att få utnyttja enmansföretag i exempelviselektriker-branschen. Enmansföretaget har ingen laglig möjlighet att påverkasin egen situation. Om arbetsmarknadsministem inte ville eller inte vågadeförstå Omde fackliga organisationernas inflytande över enmans- och småföretagsverksamhet denna situation viU jaginte uttala mig om. Nuhar ett av regeringen utsett organ med uppgift att tillse att den friakonkurrensen upprätthålls, NO, kommit till samma slutsats som många andraopartiska bedömare när det gäller enmansföretagens svåra belägenhet. bereds f. n. NO;s skrivelse i - detbeskedet fick jag . Det fackliga missbruk av MBL som jag här redogjort förkan inte lösas av arbetsmarknadens parter, utan det krävs en lagändring -precis som NO har påpekat. Vi är f. ö. många, herr talman, som harsagt detta till regeringen, men utan resultat. Jagvill därför avsluta detta inlägg med att fråga arbetsmarknadsministern:Instämmer statsrådet i den lägesbeskrivning av enmansföretagens situationenligt 38 och 39 §§ i MBL som NO ger i sin skrivelse till departementet dateradden - och som ytterst syftar till en lagändring? Anf.47 (): Grunden för den fråga jag har ställt tiU arbetsmarknadsministern och somjag får tacka för svaret på är samma skrivelse från NO som har refererats härtidigare i debatten. Jag instämmer naturligtvis i fråga tillarbetsmarknadsministern vad gäller möjligheterna att få en lagändring tiU ståndsom löser dessa problem. Jag vill göra någrakommentarer tiU arbetsmarknadsministerns svar. Arbetsmarknadsministernanser att man skall skilja på vad som är en intresseståndpunkt i en fackligförhandling och vad som är rättsliga maktmedel. Det är tydligtvis på detsättet att gränsdragningen i lagstiftningen inte är till fyllest. Framför alltEl-ettan men även andra fack har nämligen hittat ett sätt att drivaenmansföretag ut från marknaden utan att försöka tillämpa vetorättsreglernaenligt MBL, som man numera har klart för sig inte är möjlig att använda i dettasyfte. Det kan inte vara en acceptabel situation i ett land med en ekonomi somkräver expansion i näringslivet. Och skall det bU någon långsiktig expansion inäringslivet räcker det inte med , SKF och de andra, utan det måstetillkomma litet nya företag också. Det borde därför, herr talman, ligga i allasvårt intresse att klara ut denna situation. NO:sskrivelse är glasklar. Han rekommenderar lagändringar för att klara ut dettaproblem. Han menar att El-ettans agerande strider mot förarbetena tiUmedbestämmandelagstiftningen. Han menar att det krävs lagändringar. Frågan är:Instämmer arbetsmarknadsministem i det? Arbetsmarknadsministernsäger att hon tror att är medvetet om detta, och svaret andasen allmän förhoppning om att det inte skall bU så här . Men detkommer det att bli, därför att NO konstaterar i sin skrivelse tillarbetsmarknadsdepartementet att El-ettan säger att man kommer att köra så härtills det genomförs en lagändring som hindrar dem. Det är klara besked. Vivet alltså att denna typ av förföljelse av enmansföretag kommer att fortsättatill dess att stiftar lag för att se till att skydda i andra fallvedertagna rättstrygghetsprinciper för enmansföretagare. Det räcker tyvärr intemed att arbetsmarknadsministern står i och säger att detta inte är en riktig handläggning,för El-ettan struntar i det också. Det är då bara lagstiftning som kvarstår förarbetsmarknadsministern och för för att klara ut detta. Vi väntar medspänning på arbetsmarknadsministerns andra svar. BUr det lagstiftning ellerinte? Det är inte första gången vi diskuterar dessa frågor här i kammaren,och jag har tidigare haft anledning att erinra om varför vi över huvud tagethar dessa regler om att ge de fackliga förbunden möjlighet att säga nej till enunderentreprenör. Det beror tyvärr på att det på marknaden finns företagare sominte är seriösa, företagare som inte betalar in yare sig skatter ellerarbetsgivaravgifter, företagare som inte följer den lagstiftning som vi harbeslutat i denna kammare. Tyvärr är detta en verklighet på den svenskaarbetsmarknaden, och i en sådan omfattning att fann det nödvändigtatt lagstifta om ett skydd för arbetstagarna och för de seriösa företagen påmarknaden från att bli utkonkurrerade av dem som inte vill betala skatt ocharbetsgivaravgifter - och också för att skapa respekt för andralagar och bestämmelser. Den bakgrunden gäller tyvärr i lika storutsträckning som den gjorde när MBL kom till och när reglerna infördes 1977.Därför behövs de här lagarna fortfarande. Detär faktiskt så att man måste göra skillnad mellan rättsliga maktmedel -som vi iriksdagen har gett de fackliga organisationerna - och den vanligamotsatsställning som finns mellan arbetsmarknadens parter. Vi har i det härlandet tillåtit stridsåtgärder av olika slag för arbetsmarknadens parter. Beträffandesynpunkter på NO:s skrivelse har jag sagt att vi bereder ärendet idepartementet. Vi återkommer till NO när vi är färdiga med det. Jagtycker att det finns stor anledning att påpeka att vid tvåtillfällen och vid icke något tillfälle har utnyttjatvetorättsreglerna. Omde fackliga organisationernas inflytandeöver . 49 (); Statsrådet har i en tidigare debatt här i konstaterat att detgenerellt inte finns någon rätt för fackliga organ att med stöd i . Vid det tillfället slog hon också fast att enmansfö-retagarnakan vara seriösa även om de inte tecknar kollektivavtal. Jag vill gärnaåterkomma fill det uttalandet, som gjordes . Jagtycker inte att svaret var särskilt uppmuntrande för enmansföretagen. Faktumkvarstår i alla fall; Enmansföretagaren har inget skydd vid ett fackligtmissbmk av MBL;s vetoregler. Det är endast om den upphandlande arbetsgivarengår till en central förhandling med arbetstagarorganisationen samt därefter, omvederbörande inte godkänns, går vidare tiU arbetsdomstolen, somenmansföretagaren har en rimlig chans. Men som NO mycket riktigt påpekar i sinskrivelse vill oftast det upphandlande företaget inte riskera en dyrbar processsamt försämrade relationer med facket. Det är därför för mig oförståeligt attregeringen kan acceptera förhållanden som i andra sammanhang - och om de utövasav andra organisationer än fackliga - Omde fackliga organisationernas inflytande över enmans- och småföretagsverksamhet skulle betraktas somnästan utpressningslika. Aktionerna mot enmansföretagen i syfte att hindradessa att utöva yrken får i praktiken samma verkan som ett näringsförbud. Menskillnaden är att facket blir domstol. Jagtycker att man kan ställa följande fråga; Skall rätten att driva näring iSverige vara beroende av om man följer lagen eller skall det vara ideellaorganisationer - i det här fallet fackliga sådana - som skall avgöra vilkaföretag som skall finnas och vilka som skall förbjudas? Den frågan ställermånga av landets småföretagare . Anf.50 (): Det är alldeles riktigt som arbetsmarknadsministern säger, attMålarförbundet och inte har agerat särskilt anmärkningsvärtnär det gäller vetorättsreglerna. Men faktum kvarstår: Enmansföretagareutestängs från arbeten därför att de inte har kollekfivavtal. När de villteckna kollektivavtal får de inte göra det. På så sätt är de utestängda, ochdet uppstår en faktisk vetosituation. Det är den situationen som vi skallförsöka hantera. och tycks ha för uppfattning sägerEl-ettan och Målar-ettan att de kör vidare tills det bUr lagändring. Vi stmntari och vi struntar i arbetsmarknadsministern, och alla auktoriteterpå området, säger de.