prot · G709133 · 1983-12-31 00:00:00 — 54KARL () replik: Fru talman: Jag är medveten om att vi inte kandecentralisera och slå sönder de stora kulturinstitutionerna, men jag är likabestämd i min uppfattning om att vi skall kunna föra ut deras produktion tillde många människorna, var de än är till finnandes i landet. I anslutning till ett annat utskottsbetänkande hade vitidigare tillfälle att något diskutera de frågorna, och jag vill bara såhär i efterhand säga att utbudet från de stora kulturinstitutionerna i måste kunna förmedlas mer än . Detmå vara hinder, men dem får vi försöka övervinna. vill jag gärna sägaatt det ändå är en skön upplevelse i den kulturpolitiska debatten att tadel av de många uttrycken för att den lokala miljön och den lokala debatten är värdefullaockså för att utveckla den framtida kulturdebatten i. Jag tror att det är så viskall se framtiden an. Kultur är för alla och bör också vara angelägen föralla. Anf.55 () replik: När det gäller och posten sade jag bara att jag anseratt de affärsdrivande verken har en större anknytning till staten än t. ex.bygdegårdarna. Då är väl att märka att om man jämför t. ex. postkontor ochjärnvägsstationer i med många av deras motsvarigheter utomlands, finnerman att det är väldigt dåligt beställt med den konstnärliga utsmyckningen här.Det är egentligen bara turistaffischer och reklam som förekommer. Där kanskestaten ändå har ett ett visst ansvar, trots att det är självständiga,affärsdrivande verk det gäller. Den senare uppfattningen delar jag. Jag tycker emellerfid -och det ärväldigt viktigt, om man vill tillämpa något av en kultursyn - att man inteskall definiera bort ansvaret hos ledningen för postverket och statensjärnvägar för den miljö som de erbjuder kunderna genom att säga, attutbildningsdepartementets kulturenhet får svara för de konstverk som skallfinnas i den miljön. Menar man allvar med att söka integrera konsten och skapafungerande miljöer, då måste ledningen för de verken också åläggas dettaansvar. Så långt vill jag helt instämma. Beträffandedecentralisering vill jag mera för ordningens skull påminna om att vijust håller på att föra mycket nära diskussioner om en mycket storoch betydande decentralisering - det gäller rikskonserter och regionmusiken -till glädje för de många medborgarna runt om i landet. 57 (): Årets budgetproposition inleds på sedvanligt sätt med ett avsnitt omvissa övergripande frågor. Kulturdelen är inte lång, och den inleds med någratillbakablickande reflexioner med anledning av att det nu gått sedanriksdagen beslöt om 1974 års kulturpolitiska riktlinjer. Så följerkulturministerns och regeringens syn på näringslivets engagemang i kulturlivet. LarsAhlmark och har under den föregående debatten redogjort för depunkter i kulturutskottets betänkande där vi moderater haft synpunkter somskilt sig från majoritetens i utskottet. Jag skall därför begränsa mig tillnågra allmänna kommentarer med anledning av avsnittet om de allmännariktlinjerna. Kulturministernsskrivning i budgetpropositionen präglas inte av någon större optimism inför ennära framtid. Det är säkert förklarligt. Vi är alla medvetna om konsekvensernaav det ansträngda budgetläget, och vi Kulturverksamhet m. m. moderater kan instämma i propositionens ord om att denutveckling som kan ske i största utsträckning måste åstadkommas genomomprioriteringar. Några nya pengar i större mängd lär det inte bli fråga om. Kulturministern betonar så att strävan skall vara attskapa sådana basresurser att människor oberoende av bostadsort, uppväxtmiljöoch erfarenhetsgrund får goda möjligheter att ta del av kulturUvet. Som vanligtnär det gäller socialdemokraternas förslag om omprioriteringar tiger man med påvilka områden man kan tänkas behöva skära ned för att uppfylla denna i och försig goda målsättning. Men åter till tillbakablicken. I propositionen sägs - ochdet har sagts här både av och, inte minst, av BengtGöransson - att mycket har utträttats inom kulturområdet . Nya teatrar, orkestrar och museer har startats på olika platser. Detta är något som vi alla har kunnat konstatera och ocksåglädja oss åt. Jag är helt och visst medveten om att vi under större delen avden tid som här beskrevs hade borgerliga regeringar, och det är alldelesriktigt att vi under större delen av förde en expansivkulturpolitik, med bl. a. sådana här nämnda insatser. Det är därför, fru talman, som riksrevisionsverketsrapport om "utbud av teater och dans" kom som något av en kalldusch.Det är på ett sätt en något annorlunda revisionsrapport. Den avses inte vara enrapport som har undersökt och redovisat i vilken grad kulturpolitiskabeslut har genomförts. Den har begränsat undersökningen till att avse engranskning av hur berörda statliga organ har påverkat den kvantitativafördelningen av utbudet av teater och dans i relation till beslut omutbudets spridning geografiskt och fill s. k. eftersatta grupper-dvs. precisdet som kulturministern prioriterar i årets budgetproposition, och det är inteförsta gången. De till ytterlighet negafiva siffror somrevisionsrapporten redovisar kan inte vara något som jag primärt skulle viljage de tio årens kulturministrar skulden för. Tvärtom framgår det att det inteär intentionerna eller anslagsgivningen som det varit fel på.Riksrevisionsverket fördelar skulden mellan . Operan, ,regionteatrarna och andra institufioner. Däremot ger en genomläsning av rapporten i högsta gradskäl att till kulturministern ställa frågan; Vilka åtgärder ämnar regeringenvidta med anledning av rapporten och den målsättning som är redovisad i åretsbudgetproposition? talade före mig, och han sade att vi nogaskall läsa och begrunda. Och man skall noga läsa och begrunda bedömningar, ord,tyckanden och förslag. Men det finns något som talar direkt och som intefordrar så värst mycket begrundan, och det är kalla siffror. Vad visar då rapporten? Antalet teater- ochdansföreställningar är i stort seft oförändrat och 1980-1981.Antalet besök vid teater-och dansföreställningar har minskat med nära en halvmiljon eller av den publik man hade 1975-1976. Samtidigthar bidragen från stat, landsting och primärkommuner ökat med 96 milj. kr. eller ifast penningvärde. Dessa siffror fordrar ingen långvarig begrundan. Dereella offentliga kostnaderna har per föreställning ökat och på grundav svikande publikunderlag per besök med i genomsnitt . Någotsom jag särskilt vill betona mot bakgrund av den debatt som just har förts häri kammaren är att den geografiska fördelningen har förblivit sned. Stockholmskommun, som har av statsanslagen, har fått av anslagsökningen. Detkan förklaras av vad sade om Operan, och andrainstitutioner, som skall finnas här. Men värre är att turnéföreställningarnahar minskat . En påtaglig minskning konstateras när det gäller barnsbesök på teater- och dansföreställningar. Av 640 000 barns besök på barn- ochungdomsföreställningar 1975-1976 har minskningen blivit 200 000 fram fill vårfid. Detfinns också, mot bakgrund av vad som sades här tidigare, orsak att referera vadsom står i rapporten: "'produktivitet' har försämratspåtagligt och man har trots den kraftiga utbyggnaden av regionala teatrar"- dit har alltså mycket av de medel gått som här ville fillgodogörasig äran av och som jag uttryckte min glädje över - "inte förmått utökasitt utbud i de teaterlösa länen. Också de lokala teatrarna har en bekymmersamsituation - allt lägre 'produktivitet' och allt färre föreställningar gesutanför den egna hemkommunen och för barn och ungdomar." Siffrornai tabellerna utgör bakgrunden till redovisningarna i fråga. De visar klart attdet inte gått att genomföra allt det som vi här i kammaren, ofta i storenighet, kämpat för. Vad jag här nämnt är ett kort sammandrag. Några av desiffror som redovisats står i skarp kontrast till de målsättningar i fråga omspridning och ökad aktivitet bland eftersatta grupper som enhälligtbeslutat om. Det har föranlett mig att fråga kulturministern vilka åtgärder hanskall vidta med anledning av rapporten. Denhårdaste kritiken drabbar . anser attkulturrådets uppföljning av verksamheten varit otillräcklig och att man intefäst tillräckligt stor vikt vid den dokumenterade kunskap som funnits tillhands inom myndigheten. Detta är uppfattning.Jag står inte här för att i detalj redovisa RRV:s kritik mot olika myndigheter.Det finns säkert de som kan ge uttryck för andra bedömningar och värderingar. Ihuvudsak står jag här för att redovisa siffror. Jag kan konstatera att denmoderata uppfattningen, att är en orimlig konstruktion som böravskaffas, fått ökad styrka. Det väsentliga för mig är, som sagt, siffrornasamt att få reda på vad regeringen tänker göra med anledning av dessa. Ellertänker regeringen - det är inte helt ovanligt - bara lägga rapporten fillhandlingarna? Jag skrev ned detta innan jag hört tal. Men nuhar jäg fått klart för mig att så inte skall ske. Från har jag fått några uppgifter om utgifter förkulturändamål i vårt land, totalt sett. Man har räknat fram att alla /82 skulle uppgå till ca . Det är englädjande hög siffra. Man räknar med att det allmänna svarar för ungefär 25 %av kulturutgifterna. Det allmänna är stat, landsting och primärkommu- 5Riksdagens protokoll 1983/84:133-134 ner.Om man sedan när det gäller de som är allmänna medel räknar ut hur storandelen är som beslutas av , kommer man fram till att det är avde , dvs. i genomsnitt tillkulturaktiviteter. Om man delar upp det beloppet på 8 miljoner invånare,spädbarn och orkeslösa gamlingar inräknade, blir det . Det ärverkligen inte särskilt mycket. Det beklämmande är emellertid att det aldrigblir några . Det blir en våldsam slagsida. Redan aktiva påkulturområdet tar huvuddelen av medlen i anspråk. kulturpolitik med enrakt motsatt ideologisk inriktning visar i kalla siffror att utvecklingen ickegått i den riktning som uttalat sig om. Det ligger i riksdagensintresse att veta, tro eller åtminstone hoppas att de medel som anvisas skallbidra till att de mål som anslagsgivningen grundar sig på verkligen uppfylls. Meddet sagda har jag inte velat rikta något klagomål mot , Jan-ErikWikström eller någon annan. Det är helt enkelt så, att vi alla har velat mer änvad institutionerna kunnat åstadkomma. Då är frågan om inte vi, och i förstakulturminister , bör ingripa. Teater-och dansverksamheten utgör en omistlig del av kulturlivet. Tillsammans medbiblioteken och museerna kan man fånga in nya grupper och låta allt fler fåuppleva glädjen av fantasi, konstskapande och professio-nalism i tolkandet avförfattares eller koreografers verk. Vi får då svart på vitt: Egentligen harinte någonting skett. Någon reaktion förväntarjag mig från regeringen. frågar mycket bestämt vad jag tänker göra. Hon kräveromedelbara åtgärder. Låt mig då framhålla två saker. För det första komrapporten för kännedom till departementet för - . Förvårt vidkommande är den alltså ganska färsk. Redan av det skälet skulle jagalltså knappast ha hunnit vidta några åtgärder. Låtmig emellertid också göra ett andra påpekande, eftersom det verkar som omIngrid inte hade fått del av rapporten, i varje fall inte helarapporten. Den är nämligen inte ställd till regeringen eller utbildningsdepartementet- den är ställd till följande sex adressater: ,, . Operan och begär att de adressaterna före skallinformera om de åtgärder de vill vidta med anledning av revisionsrapporten. Detär mot den bakgrunden jag har konstaterat att det för regeringens del är mycketangeläget att studera den här frågan och ta del av och dra slutsatser av vadsom kommer att sägas av dem som faktiskt är rapportens mottagare -och det äralltså inte regeringen. Det finns ändå anledning att iaktta en vissåterhållsamhet och inte störta ut och dra slutsatser av rapporten, eftersomsiffror emellanåt låter sig tolkas i den ena eller den andra riktningen. Närdet gäller klandret för bristande turnéverksamhet vill jag säga att dennaturligtvis kan ha med det att göra att man i en åtstramningssituation konstaterar attturnerandet kostar mycket mera än att spela på den fasta scenen. Detresonemanget kan man acceptera; man kan inte allfid klandra den som drarkonsekvenser av att man arbetar med ofillräckliga resurser. Närdet gäller publiksiffrorna för barnteaterföreställningar vill jag säga att vivet att barnteater spelas för mindre publikgrupper. Man kan alltså inte bara hakvantitativa ambitioner och förorda att man samlar 2 000-3 000 barn i enfolkpark för att se clownen uppträda på en estrad långt där framme. Ensådan barnteaterföreställning skulle inte fylla den funktion som man önskar attbarnteaterföreställningar skall fylla. Dessutomvill jag gärna innan jag skriver under på rapportens slutsatser veta hur mångabarn i barnteaterålder vi hade vid den första tidpunkten och vid den andra.Också det kan vara intressant att veta. Är det så att barnantalet i vårt landhar ökat mycket kraftigt, så att vi därför har fått en försämring, eUer harbarnantalet möjligen på ett och annat ställe där det finns teatrar minskat? Hurbarnpubliken ser ut och var någonstans de 100 000 barnen finns kan också varaintressant att veta när man gör värderingar. Dessutomvill jag upprepa att synar två av de åttakulturpolitiska målen. 59 () replik: Jag vill säga fill kulturministern att jag har rapporten - också jaghar relafivt fått del av den. Jagförsökte med vilje att avstå från att göra bedömningar av de värderingar somman gör i rapporten. Det är alldeles riktigt att väntarsig synpunkter och svar från de nämnda sex insfitutionerna. Men vad jag tyckerär märkvärdigt är att kulturminister från talarstolhåller ett vackert anförande om socialdemokraternas kulturpolitik, vad som harhänt och vad man väntar sig av den, utan att omnämna de kalla siffror som harpresenterats. Jagförsökte att på intet sätt klandra för vad som har hänt. Menjag hade från honom väntat mig ett mera kraftigt uttryck för beklagande överatt situationen är som den är, där den redovisas i siffror. Jag gick inte in pådet faktum att t. ex. klandrar för att när detgäller bidraget till inte ha gjort några undersökningar avmåluppfyllelsen för statsbidrag. Det är inte det det rör sig om. Det är detenkla faktum att det inte är flera människor i våra glesbygder som får seteater och att färre barn går på barnteaterföreställningar - det var méd viljejag inte räknade med de fria gruppernas föreställningar i de siffror jag angav.Detta är fakta. Jagmenar inte att kulturminister skall gå till ellertill de olika insfitufionerna och tala om vad de skall göra - riksrevisionsverketär ju regeringens revisionsorgan, och det är självklart att de skall få inkommamed bemötanden av rapporten - men jag tycker att skulle kunnasäga att det här visar att det inte är bara anslag det hänger på; det är precisdet som vi moderater sagt år . Man får inte mer kultur och bättrekultur i direkt relation fill anslagsökningarna. Kiilturverksamhet m. m. föreligger nu siffror som visar att vi får sämre kultur,trots att anslagsökningarna har varit så stora som de varit. Det tycker jagatt jag har anledning att säga. Jag väntar mig inte att få några konkretaförslag från , att så och så skall vi göra, men åtminstone ge uttryck för bekymmer. Är det här vad det blev av det hela?Har färre personer i de teaterlösa länen än någonsin fått se teater? Har därvarit turnéer? Man kan konstatera att Operans turnéverksamhet har minskat. Denvar ändå ganska stor . Sådan är verkligheten. Sedan sitter socialdemokraterna häroch berömmer sig själva för duktighet och säger att detta är vår målsättning,här skall vi öka anslagen. Man säger också att är förfärliga somvill skära ned på anslagen. Men vi gör bara ett påpekande. Vad skall regeringenföreslå förutom att ytterligare höja anslagen? Tänk, jag tror inte att det blirvare sig teater åt eftersatta grupper eller bättre turnéverksamhet eller någotannat, om det inte finns en viljeinriktning bakom det hela! En sådan saknarjag, fru talman. förstår jag bättre vad på. Hon vill alltså driva tesen att kulturens institutioner mår bättreoch når en större publik ju sämre anslag de får. Den uppfattningen har intejag. Jag tillhör å andra sidan inte heller dem som utgår från att kulturenautomatiskt utvecklas med hjälp av anslag. Tvärtom krävs det mycket ambitiöstoch medvetet arbete bland många kulturintresserade och kulturaktiva. Jag harhaft möjlighet att på många områden på många platser i landet se resultat avdet arbetet. Jag vet exempelvis vad som har gjorts i när det gällerbarnteaterverksamhet. Därför är jag litet avvaktande inför rapporter som ärmycket svepande och generella. Jag väntar att göra kommentaren till dess attjag har hunnit analysera dem och höra vad de som är berörda av kritiken säger.Jag väntar också med att uttrycka min sorg alternativt att sprudla av glädje.Jag tycker att det finns all anledning att vara uppmärksam på denna punkt. I ett avseende tar jag inte alls åtmig när det gäller kritik, och det är när hon talar omkulturrådets bristande funktioner. Faktum är att den socialdemokratiskaregeringen, efter det att hade svarat under sex borgerliga år förden verksamhet som revideras, drog vissa slutsatser. Vi gjorde omorganisationen litet grand och ändrade styrelsesammansättningen samt tog bortsuppleanter för att få ett effektivare kulturråd. När det gäller kulturrådethar den socialdemokratiska regeringen vidtagit vissa åtgärder. 61INGRID () replik: Jag har sagt, , att jag ickeutformade mitt anförande som en kritik mot eller Jan-ErikWikström eller andra kulturministrar som vi har haft. Tvärtom: jag bara tittarpå siffrorna och säger att så här ser det ut. Då säger att vimoderater tror att vi får en bättrekulturpolitik med sämre anslag. Nej, det tror vi inte. Men vi tror att detviktigaste icke är storleken av anslagen, utan användningen av anslagen.Kanske ligger den stora skillnaden oss emellan i att vi ställer krav påeffektivitet och uppföljning, medan socialdemokraterna i många av de här fallen- det må gälla eller eller andra för moderaterinte så särskilt kära inrättningar- har en tendens till att tro att det ärkvantiteten som direkt får till följd en bättre och kvalitativt merahögtstående verksamhet. Jag delar inte den uppfattningen. Jag har sagt tidigare att detta ärskillnaden. Men än en gång; Jag har icke kritiserat annat än idetta avseende, att han inte uttryckt någon besvikelse över vad som framgick irapporten. Det är inte jag som talar för den kvantitativa värderingen. Det ärfaktiskt som gör det. byggerförutsättningsvis på uppskattning av kvantitet. Jag tycker att när mandiskuterar teatrarnas verksamhet och Operans verksamhet finns det anledningatt möjligen också fundera över om inte operan om Karmelitsystrarna häromåretfyllde sin plats, även om den inte uppvisar de allra största publiktalen ochmöjligen per åskådare/åhörare är ännu dyrare än en del av de mycket storapublikföreställningarna. Jag skulle egentligen kunna säga att jag äröverraskad av att så ensidigt företräder kvantitetstänkandet,men efter att emellanåt ha hört en del av hennes unga partivänner är jag inte längreförvånad. 63 (): I det betänkande som behandlas upptas anslaget tillEmigrantregistret i . I motion 1983/84:639 yrkar jag att Emigrantregistretskall få ett i förhållande till budgetpropositionen med . Emigrantregistretsarbetsuppgifter kräver nu att en föreståndare engageras på heltid. För dettayrkande anför jag i huvudsak fyra skäl: Ett ökat intresse för.emigrantforskning, vilket ärmycket glädjande, särskilt för dem som är emigranter i upp till tredje led ochsom är bosatta utomlands. Utökade kontakter med andraemigrantforskningsinstitutioner. Detta har tagit i anspråk en allt större delav tid och resurser för i , som är mycket framståendepå detta område. Ett ökat antal besökare, främst från . Manförsöker med medvetna satsningar att få ännu fler att komma till och tadel av uppgifter. Jag tror att vi kommer att lyckas meddetta, men ställs det ökade krav på registret. F. n. är statens anslag till detta register 78 000kr. Det föreslås nu ökas till . Som jämförelse kan jag då säga attlandstinget i och bidrar med ca 850 000 kr.Statens andel är alltså mycketblygsam, av anslagen till registren. Jag skulle också vilja uppehålla mig något vid situationen förkulturarbetare som arbetar utanför storstadsregionerna. Det har redovisatsatt en allt större del av det statliga stödet till kulturinstitutionerna gårtill de tätast befolkade delarna av landet. Detta förhållande medförnaturligtvis att kulturarbetare som är verksamma i landsorten, vilket är denstörsta delen av landet, får det ännu svårare än . Imotion 2268 har företrädare föreslagit att skall begära enutvärdering av det kulturpolitiska stödets fördelningspolitiska effekter. Inteminst för kulturarbetarnas skull borde den av begärdautvärderingen ske med största skyndsamhet. Jag yrkar bifall till reservationerna 2,6,7,11,12,37 och 38 och i övrigttill hemställan i kulturutskottets betänkande 18. Anf.64 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Jagfår meddela att anslag om kvällsplenum nu har uppsatts. 65 (): Jag skall beröra några av de områden som behandlas i detta betänkande,men jag skall försöka korta ner mitt anförande, eftersom mycket redan har varituppe i debatten. Kultursatsningarför barn och ungdom är ett mycket angeläget område. Att redan i mycket tidigaår få in kulturupplevelser som någonting naturligt och spännande, såväl iskolan som i bostadsområdet, är mycket viktigt. En viktig roll spelar härvidlagalla våra barn- och ungdomsorganisationer, som i sin verksamhet betyder mycketför att sprida kulturen till grupper som annars kanske inte skulle få del avden. Skolan har också ett stort ansvar som spridare av en levande kultur tillbarn och ungdom. Detta understryks mycket kraftigt i budgetpropositionen ochhar också framkommit i kulturministerns anförande här. I budgetpropositionenfinns ett förslag om att de tre R:en - Riksutställningar, ochRikskonserter - skall få extra resurser för att stimulera skolarbetet inomkonst-, musik- och teaterområdena. R;ens verksamhet har på sistonekompletterats med projektarbete i syfte att sfimulera skolorna att själva gekulturaktiviteterna en mer framträdande plats i undervisningen. Det handlar omatt fungera som idégivare till och kunskapsbank för skolorna. Somdet framhålls i budgetpropositionen skall arbetet bedrivas med sikte på attbygga upp erfarenhet och kompetens lokalt, för att de centrala resurserna skallkunna satsas på nya projekt. Därmedhar man också betonat vikten av att kulturen i skolan blir ett normalt - föratt inte säga naturligt - inslag i undervisningen. Här kan också nämnas deextra resurser som ges till de fria gruppernas barnteaterverksamhet. Utskottetanser därför att den målsättning som framhålls i reservation 11 kan uppnås, ochjag yrkar avslag på denna reservation. Imotion 792 talar vpk för kommunala kulturskolor. Utskottet framhåller att denkommunala är ett frivilligt åtagande, som ändå finns i de flestakommuner, och att den ofta innehåller också teater och dans. Det viktiga är, som jag sagt tidigare, att kulturarbetetblir ett normalt inslag i skolan. Därutöver finns det resurser hos ,och vi har det arbete som de tre R:en skall bedriva. Jag yrkar därför avslagockså på reservation 10. Utskottet har tidigare strukit under vikten av stödet tillkulturverksamhet bland språkliga minoriteter. Stora resurser ges redan tilldetta område, även om det givetvis alltid skulle kunna ges mer om samhällsekonominså tillät, men det gäller ju många områden. har i uppdrag att övervägafrågor rörande invandrarnas kulturverksamhet. Därmed återkommer vi till dessafrågor senare här i kammaren. Jag yrkar avslag också på reservation 13. I vad gäller bidrag till vissa arkiv har centernmotionerat om bidrag till i . Utskottet har inteansett det möjligt att räkna upp detta bidrag mer än andra liknandeanslagsposter. Jag yrkar därför avslag också på reservationerna 37 och 38. Utskottet har funnit det mycket positivt att Arbetetsmuseum nu kan erhålla ett stort bidrag. De berörda organisationerna istiftelsen har också ställt upp med betydande egna resurser.