prot · G709126 · 1983-12-31 00:00:00 — Vad jag rentallmänt efterlyser är mer konkreta åtgärder när det gäller kvinnornasrättssäkerhet i sådana här situationer. Närdet gäller polisens möjUghet att hjälpa, tycker jag att svaret vittnar om attjustitieministern har en ganska romantisk tilltro till poUsens möjligheter idessa fall. Inställningen till polisens möjligheter vittnar om en tafatthet ikombination med en naivitet. Justitieministernsäger på s. 2 i det utdelade svaret att man ibland har felbedömt riskerna förnya övergrepp. Detär nog så att man inte har tagit kvinnornas rädsla på allvar, ochjag tror attdet är viktigt att alla myndigheter och alla personer som arbetar med dessafrågor verkligen tar kvinnornas rädsla på allvar. Sedansäger justitieministern - och jag håller med honom om det - att man inte kanhålla en människa inspärrad för det han eventuellt kan komma att göra iframtiden. Nej, det skall vi naturligtvis inte göra - inte på några villkor kanman handla på det sättet. Man måste gå andra vägar. 3 i svaret talas det om att den intagne först skall försöksutskrivas elleratt han skall stå under tillsyn. Jag tror att den här tillsynen kan vara enframkomlig väg att gå. Men den måste vara rigorös och ske under betryggandeformer. Dettalas i svaret om att det pågår en försöksverksamhet för att motverkakvinnomisshandeln. Jag skulle gärna vilja ha Utet mer precisering av dennaförsöksverksamhet och att justitieministern svarade på vad den här försöksverksamheteninnebär. Jaghar redan sagt att jag delar justitieministerns tveksamhet när det gäller atthemlighålla adresser för att skydda kvinnorna mot förföljelse och övergrepp.Jag tycker också att det är fel att kvinnor skall behöva flytta land och rikerunt för att kunna komma undan män som eventuellt kommer att misshandla dem. På s. 5 i det utdeladesvaret står det bl. "Åtskilligtkan emellertid göras för att minska riskerna för fortsatta övergrepp. "Detta skulle jag också vilja ha litet mer preciserat. Vad avses med"åtskiUigt"? Justitieministernanser också att det är självklart att kvinnan skall få reda på när mannenskrivs ut från fängelse eller sjukhus. Men den vetskapen är ju inget skydd isig om mannen - som i det aktuella fallet - har,hotat kvinnan under helaanstaltsvistelsen. Dessutom missar man ofta möjligheten att tala om förkvinnan, att mannen är utskriven. Sedan sägs det: "Det är---- avstörsta vikt att de rättsvårdande och sociala myndighetema bedriver ett närasamarbete ." Hur skall det samarbetet bedrivas? Därefterkommer justitieministern till detta med polisen, som jag tycker vittnar om övertro på polisen och en litet romantisk inställning härvidlag. I detaktuella fallet är ju polisen inte något skydd. Det gäller en glesbygd, och dettar att komma dit - det är fråga om geografiska avstånd. Avslutningsvissäger justitieministern att det finns goda möjligheter att minska risken förövergrepp, och det håller jag inte med om. Det finns inga goda möjUgheterhärvidlag. Jag började mitt inlägg med att säga att kvinnan i det här fallet ärganska rättslös, ganska utlämnad. Det är först när mannen har gjort någontingsom man kan få hjälp. Den här ensidiga politiken håller inte i fortsättningen. Självfalletär det viktigt med kvinnohus och kvinnojourer. Jag sade att det är sådant somkvinnorna själva har byggt upp. Men tyvärr är inte heller kvinnohus ochkvinnojourer i ett sådant här fall, i glesbygden, till någon hjälp. Det är förlånga avstånd. Därför anser jag att justitieministerns svar ger uttryck för envälvillighet, men det innehåller också mycket luft, och väldigt litet avkonkreta besked. Jag hade trott att vi skulle kunna komma Utet längre i de härfrågorna. Jag hoppas därför att justitieministern kan lägga något mera avsubstans till det välvilliga svaret. 111 (): Jag tackar också justitieministern för svaret, även om dethuvudsakligen var ett svar som innebar ett nej. Vadmin fråga gällde är ett delproblem inom det stora och förskräckligaproblemkomplex som interpellanterna har tagit upp. Vissa konsekvenser avoffentlighetsprincipen och dataregistreringen åstadkommer verkligen tillsammans- milt uttryckt - besvär för människor i vissa situationer. JagviU understryka att kvinnor som förföljs av sina män icke är den enda kategorimänniskor som kan råka illa ut här. Jag har ett brev skrivet tiU datainspektionenfrån en frånskild man som var i precis samma situation. Det har ocksåförekommit uppgifter i pressen om att en hel del politiska flyktingar här ilandet är rädda att deras fiender skall kunna komma åt dem på svensk mark, orridessa fiender får tag i flyktingarnas adresser. Datainspektionenoch har ju redan tidigare pekat på svårigheten med att genödvändigt sekretesskydd i vissa fall när det gäUer adresser. Ett väldigtintressant yttrande i det sammanhanget är vad skrev tilldatainspektionen på tal om trafiksäkerhetsverkets vägranatt föra in en uppgift i sina register om skyddsmarkering av vissa adresser.RSV säger; "AttTSV motsatt sig detta beror såvitt RSV kunnat förstå inte på tekniska orsakerutan bottnar i att nuvarande sekretesslagstiftning inte medger rätt att vägralämna ut personuppgifter från bil- och körkortsregister. Det finns därför enUgtRSVs mening anledning att överväga sådan ändring i sekretesslagen att det blirmöjligt att skydda personuppgifter även i TSV:s register." Vidareär det ju, vilket jag är övertygad om att justitieministern vet, ingalunda barafråga om trafiksäkerhetsverket. motsvarande sätt i en radav register som inte innehåller hela befolkningen men ett stort urval av denna.Så har t. ex. arbetarskyddsstyrelsen register över 100 000 individer. AMS harregister över alla arbetssökande, kommuner och landsting har massor avoffentliga register, och även kronofogdemyndigheten för register.Riksgäldskontoret har register över innehavare av obligationer,register över de studerande osv. Datainspektionen,som har sett på dessa frågor, skriver att den betraktar det som "självfalletmycket otillfredsställande ur integritetssynpunkt att det skydd som 7 kap. 15 §i sekretesslagen skapar kan kringgås på detta sätt". Jag ser faktisktdenna fråga framför allt ur integritetssynpunkt. Detbrukar ju sägas att integritet är omöjlig att definiera juridiskt. Ja, det måså vara, även om jag inte är övertygad om det, när det gäller mera ideelltintrång i privatlivet. Men här är det ju fråga om människor som är bokstavligenhotade till liv och lem, tiU sin kroppsUga integritet i dess aUra trängstabemärkelse. Skall då inte justitieministern ha så mycket omsorg om medborgarnasintegritet att han åtminstone lovar att överväga saken en gång till och sökaefter de vägar som kan finnas till att en lag, stiftad för att skyddamedborgarna, inte av formella skäl kan kringgås hur lätt som helst? Detär ju helt meningslöst att svara att det här inte är det viktigaste skyddet motmisshandel - att man måste vidta också andra åtgärder är icke något skäl attunderlåta denna. Man skall det ena göra och det andra icke låta, som vi ficklära oss i katekesen . Härefter,herr talman, vill jag säga några ytterligare ord beträffande de frågor omkvinnomisshandel som statsrådet har svarat på. Justitieministernnämner vad eventuellt skall göra för att motverkakvinnomisshandel. Det är naturligtvis riktigt att man skyddar kvinnor när de äri fara, men alla åtgärder som kan vidtas för att motverka sådana situationer iförväg är naturligtvis också mycket väsentUga. Somalla vet, och det har också nämnts här, har det arbete som hittUls gjorts föratt hjälpa och skydda misshandlade kvinnor huvudsakligen skett på frivilligbasis, med litet kommunalt stöd här och där. Låt mig nämna att har gjort en film som heter . Det är en mycket braupplysningsfilm, och den har visats i många lokalföreningar över landet. I enrad kommuner, däribland min grannkommun och min hemkommunUpplands-Bro, har folkpartikvinnor'motionerat om stöd tUl kvinnohus ochkvinnojourer. Att sådana behövs är minsann omvittnat från alla ställen därsådana införts. I , som man väl inte tror har de värstastorstadsproblemen, ringer kvinnor när kvinnojouren är öppen. Mendet behövs också förebyggande åtgärder. Jag vill nämna att det behövsundervisning och utbildning för lärare, sjukvårdspersonal och socialvårdare. Deställs ofta i situationer där det förekommer våld som de inte behärskar men somman med en viss utbildning lättare kan klara av. Detär, herr talman, kanske nödvändigt att säga att jag inte talar om utbildning ikarate, det är inte det som det är fråga om, utan om metoder att klarakonflikter utan våld och att öva bam och ungdomar i sådan konfliktlösning. Jaghar tagit upp detta i en rapport till , och i den finns också en hel del konkretaförslag. Detär vidare viktigt att den personal som skall ta hand om misshandlade kvinnor påsjukhus eller på andra ställen är så insatt i förhållandena att den verkligenser vad kvinnorna behöver och vad som bör göras för dem. Det är nämligen någotsom inte ingår i dess reguljära utbildning. Enmycket erfaren socialarbetare, som hållit på länge med dessa frågor, sadenyligen till mig: Innanjag fick lära mig fakta om kvinnomisshandel, fattade jag inte hur det stod tillmed kvinnor som kom kanske hårt sminkade och en smula berusade. Jag förstodinte att sminket ofta var till för att dölja märken efter slag och attalkoholen var medlet de grep tiU för att uthärda sin situation. har jag lärtmig förstå detta, och jag ser på dessa kvinnor på ett helt annat sätt. Dettavar aUtså ett referat, och jag har givetvis inte givit det för att på något viskritisera socialarbetare eller sjukvårdsarbetare. De anser själva att debehöver denna utbildning för att kunna hjälpa kvinnorna och ge dem Utet mod, såatt de inte går tillbaka till samma karl och blir slagna återigen utanverkligen får hjälp att ta sig upp ur träsket. För detta behövs att någonmänniska ser dem och ser hur de har det. DetskuUe vidare behövas mycket utbildning om sådana här frågor imiUtärförläggningar och på andra ställen där jämställdhet mellan könen behöverläras ut. Kvinnomisshandeln kan ju aldrig skiljas från frågan om jämställdhet isamhället i vidare mening. Jagvill till slut säga: Om , som justitieministern säger, skalllämna förslag till vidare åtgärder mot kvinnomisshandel, utgår jag från att manförst och främst studerar vad som redan har gjorts på initiativ avkvinnograpper, som har arbetat ideellt och gjort mycket fina insatser. Det ärden entusiasmen och det kunnandet det gäller att ta vara på. Låt mig börja med att uttrycka min tUlfredsställelse över att dessafrågor har ställts i . Jag är också mycket tillfredsställd över attjag därmed har fått tillfälle att redovisa de åtgärder som regeringen harvidtagit och planerar på detta område. Jag har i debatten kunnat notera ettganska brett stöd för dessa åtgärder. Den debatt som har följt på mitt svar haröver huvud taget varit positiv och konstraktiv och ägnad att fästa ytterUgareuppmärksamhet på det här yttersta allvarliga problemet - en uppmärksamhet somjag bedömer som mycket nyttig. Närdet gäller den här bedömningen av debatten vill jag göra ett litet undantag förvissa delar i inlägg, som på någon punkt var en smula onyanserat ochkanske litet bortsåg från den mycket svåra avvägningsproblematik som finnsavseende dessa frågor. IngaLantz säger också att det var mycket litet konkret i mitt svar. Det ligger isakens natur att det blir så, när man skaU svara på en så omfattande fråga somdenna. Jag har inte heller stora möjligheter att konkretisera mig så mycket mervid denna sena fredagseftermiddagstimme. Låt mig bara ta upp ensak, som är mycket viktig för mig. attjag har en tafatt och naiv syn på polisens möjligheter att göra något i dessafall. Hon må säga det, men jag är inte född i går och är inte helt okunnig närdet gäller att bedöma vad poUsen kan och bör göra. Jag viU stryka under att minbedömning är att det på har hänt mycket, både i vad gäUerpolisen och i vad gäller andra myndigheter. Det har att göra med framför allt ensak, nämUgen att kvinnorna själva har satt sig i rörelse, har organiserat sig ikvinnojourer och kvinnohus. Man skapar på så sätt ett nyttigt och, som jag serdet, helt nödvändigt komplement tUl de insatser som görs på den offentUgasektorn. Det är inte bara fråga om komplement utan också om utmaningar gentemotmyndigheterna - utmaningar att ta itu med dessa frågor på ett mer kraftfulltsätt än . IngaLantz vill sedan veta mer i detalj hur försöksverksamheten ser ut. Jag kan inteta upp tiden med att gå in på det, men jag vill nämna att vi har lämnat utolika summor på oUka lokala projekt, som har bedömts som intressanta urinnovationssynpunkt. Det handlar mycket om just nya former för samarbete meUanfriviUiga krafter och myndigheter. Tillslut, herr talman, har jag blivit uppmanad i några av inläggen att följa uppenskilda fall. Det är naturligtvis utomordentligt svårt för mig, och jag skallinte heller göra det. Men låt mig säga att jag rent allmänt kommer att följadenna fråga med mycket stor uppmärksamhet. Det kommer jag inte att göra ensam,utan flera ledamöter i regeringen har ansvar på det här området. Regeringenprioriterar denna fråga mycket högt. 113 (): Det har varit en mycket bred debatt här i kammaren som belyserproblemen i det som vi har tagit upp i våra interpellationer och frågor. Detpågår mycket, och det är positivt. Men det är en del i den här verksamhetensom, tycker jag, ligger något utanför det som är på gång -jag tänker på denpersonal som tjänstgör på de psykiatriska klinikerna och dess förståelse fördet här problemet. Det har också belysts av det faU som givit anledning tilldebatten. Jagtror att vi behöver gå in också i den verksamheten. Det finns en stor orohos den personal som arbetar inom psykiatrin. Det finns åtminstone två skolorsom slåss om uppmärksamhet och om hur vården skall se ut och om när vården skallupphöra. Det finns en stor oro också på grund av att psykiatrin håller på attomorganiseras. Det finns brister i den verksamhet som bedrivs. Det visarsig inte minst i frånvaron av rapportering till anhöriga när patienterförsöksutskrivs eller släpps ut på permission. Det finns alhså åtskilligt attgöra på det området. Närdet gäller polisbevakning vill jag säga att jag har praktisk erfarenhet av attdet kan vara problem med det. Det är dels problem rent praktiskt att få poUser,dels problem att få kalla på polis, eftersom det finns en rädsla hos denmisshandlade kvinnan att föra ärendet vidare. har man ju med det nyalagförslaget möjligheter att göra det, men kvinnans rädsla inför mannen är imisshandelssituationen så påtaglig att det är svårt att övertyga henne om attdet är angeläget att det händer någonting. Nr 126 Det är bra att justitieministern i svaret påpekar den rätt sommisshandlade Fredaeenden ' utnyttja poliser. Jag har varit med om att kallapå polis och inte få det 13 aoril 1984 gehörvi skulle ha behövt i den aktuella situationen. försvarasig är mycket liten, och det finns ingen möjlighet att utöka den Omsamhälls- rätten, även om hon så skulle önska. skvddet mot våld ''" ' justitieministern ämnar följa de här frågorna. också säga att jag ocksåkommer att följa den här frågan - jag har möjlighet att följa just det härfallet, eftersom kvinnan i fråga bor i den kommun jag kommer ifrån. Det skallbli intressant att se vad som kommer att hända i fortsättningen. Det viktigasteär att det inte kommer att skada vare sig henne eller hennes man. Anf.114 (); Till det senaste som justitieministern sade vill jag bara tillägga attjag trots allt är nöjd med att den här frågan har kommit upp. Ytterst beror detpå att kvinnan har vågat träda fram. Förutom det har massmedia, på ett föredömligt sätt tagit upp och belyst problemet. hänger detpå oss politiker och på myndigheterna att saken behandlas på ett sådant sättatt resultatet blir tillfredsställande. Om det mot förmodan inte skulle ske fårvi väl återkomma i frågan. Anf.115 INGA (vpk): Justitieministern säger att regeringen prioriterar lösningen av den härfrågan. Det är bra, men fortfarande gäller att kvinnor är rättslösa och kommeratt så förbli, som det verkar av den här debatten - jag tycker inte det harkommit fram någonting som skulle kunna ändra det. Vihar här ett konkret fall, och jag skulle vilja fråga justitieministern: justitieministern råda den här kvinnan, som mycket påtagligt uppleverhotet från mannen, att göra? Vad skall hon ta sig till? Hur skall hon kunnaskydda sig mot mannen? Som det är nu kan hon inte göra någonting. Hon får väntatills det händer någonting - då kan och polisen gripa in. Hurlänge skall hon tvingas leva i den här osäkerheten och skräcken? Skall hontvingas leva i den här skräcken resten av livet? Justitieministernsäger att han har svårt att konkretisera sig. Det kan jag också konstatera.Sedan lutar han sig återigen mot polisen. Men i det här fallet - och detbekräftas av - fungerar inte en polisbevakning. För det förstafungerar en sådan inte dygnet runt, det är inte möjligt att ha det på detviset. Dessutom är det långa avstånd. Att ringa till polisen i en hotsituationär inte heller möjligt. Jag har själv varit inblandad i situationer på nattendå jag har varit tvingad att ringa efter polis. Det har dröjt , ochdetta gäller . Det är visserUgen , men det visarde stora svårigheterna med polisens jourverksamhet även i en tätort. Hur skalldet då inte vara i det här konkreta fallet, som gäller en glesbygd? Jagskulle vilja fråga hur justitieministern ser på förslaget att 90 socialnämnderna skall ha ett obligatoriskt ansvarför ett kontaktmannaskap. där mannen måste ha enkontinuerlig kontakt med kontaktmannen - något slags anmälningsförfarande. Jagvet inte om det håller juridiskt, men det måste finnas något sätt att tryggakvinnans säkerhet. Som det är nu är det ju mannen som har lagen på sin sida,medan kvinnan lämnas ut totalt och får leva i sin skräck. Ett sådant skyddborde vara en rättighet för kvinnor som uttrycker rädsla av det här slaget, somi det här fallet är högst befogad, eftersom det har föregåtts av en mycketomfattande misshandel . Mankan också ställa en fråga som väl inte skall riktas till justitieministern, ochKarin ställde den frågan i sitt inlägg: Hur kunde detta kunde fåpågå ? Det är en mycket allvarlig fråga. Varför gjorde maningenting åt det? Många visste om det här. Jagvet inte om jag får ställa en fråga till , men om jag inte ärfelunderrättad har suttit i socialnämnden där uppe. Varförgjorde man ingenting från socialnämndens sida ? Varförhjälpte man inte till? Det finns en tafatthet inte bara hos justitieministernutan också hos många myndigheter i det här fallet. Det råd man från de socialamyndigheterna gav den här kvinnan i en mycket allvarlig och svår situation var;Läs boken älskar agar man? Vad är det för hjälptill en kvinna i en mycket svår situation? Man måste också rannsaka hur desociala myndigheterna fungerar. vet mycket väl att vi här i kammaren inte skall diskuteravad någon enskild människa skall göra - det är på gränsen till att kvinnornanamnges här - eller hur myndigheterna har handlagt deras fall. Kammaren är interätta platsen att föra den typen av diskussioner. Iövrigt vill jag när det gäller sätt att debattera bara säga att jaginte tror att kvinnans sak gagnas av att man så här onyanserat som Inga Lantzgör påstår att kvinnorna saknar rättssäkerhet. sade t. o. m. attkvinnan saknar rätt här i landet. Kvinnornas sak gagnas inte av den sortensonyanserade påståenden. Anf.117 INGA (vpk); Får jag då ställa den fråga jag tog upp tidigare: Vilket råd gerjustitieministern den här kvinnan? Hur skall hon skydda sig från en eventuellmisshandel av den här mannen? Vad skall hon göra? Vad skall alla kvinnor ihennes situation göra? Vi har ju ingen rättssäkerhet, när man inte kan gripa införrän något har hänt. Svara på den frågan justitieministern! Det här är inteonyanserat. Det är en verklighet som alldeles för många kvinnor upplever här ilandet. Jagtror att många skulle vara intresserade av svaret på frågan. Vad råder mankvinnan att göra i det här fallet? Om samhällsskyddet mot våld 118 (); I brist på svar från justitieministern skalljag gå vidare med den UUa fråga som jag tog upp. Den är så pass allmän ochopersonlig att det kanske är möjligt för justitieministern att svara på den.Frågan gäller den sekretesslag som justitieministern, liksom en del av de andrainterpellanterna, viftar bort som om den vore helt oväsentlig. Mensekretesslagen är inte oväsentlig för dem som vill dölja sin adress för någonsom söker dem. Det är för dem en ytterst viktig fråga. Vad är det annars föridé med att polisen vamar dem, om de inte har formella möjligheter att gömmasig? Man löser inte alla problem med detta, men jag skulle intevilja vara tvungen att säga till en människa som vill ha hemlig adress: Det gårinte, eftersom justitieministern tycker att det är alldeles onödigt. Jag skall citera vad en jurist, som har med dettaatt göra, har sagt i en intervju i för något mer än en månadsedan: "Regeringen borde ha så mycket råg i ryggen att den går tillriksdagen och begär en lagändring på den här punkten." Han tillägger att problemetär tekniskt mycket lätt att lösa. Jag ber att helt och hållet få instämma iuttalandet, och jag skulle gärna vilja höra justitieministerns kommentar tilldet. Jag vill bara helt kort tillägga en sak.Riksdagen avvisade den sekretess som nu efterlyser isekretesslagen. Det skedde i ett lagstiftningsärende, där det var enfolkpartiregering som hade lagt fram propositionen. 120 (): Det har hänt mycket med sekretesslagen. Sedandenna händelse har det lagts fram en mängd förslag om ändringar av lagen.Lagstiftningen på detta område är mycket invecklad och krånglig. Först så småningomfår man se hur den verkligen fungerar. I det här speciella fallet har jag efterlyst en noggrannundersökning och ett noggrant övervägande om det verkligen inte finns starkaskäl för att man skall låta sekretessen fortplantas till de olika registren istället för att hejda den. Det är inte fråga om att vem som helst skall kunnage order om att adressen skall vara hemlig. Ingen har tänkt något annat än attdet skall krävas mycket noggranna besked från polis ellersocialvårdsmyndigheter, exempelvis genom ett intyg att man är i behov av det.Det finns inga som helst tekniska skäl att informationen inte skulle kunnaskickas vidare. Varje myndighet har fortfarande fullständig lagUg rätt attsjälv bestämma om sekretessen behövs. Men alla måste få veta om att problemetexisterar. I annat fall sköts det rutinmässigt. Överläggningen var härmed avslutad. 20 § Svar påinterpellation 1983/84:138 om viss lagstiftning avseende ideella föreningar i har frågat mig om jag är beredd att vidtaåtgärder, t. ex. i form av lagstiftning avseende ideella föreningar, vilka medolika metoder försöker förhindra medlem att aktivt delta i föreningens arbete. början vill jag erinra om att det ankommer på allmän domstol att i sistahand pröva tvister mellan ideella föreningar och deras medlemmar. Jag villdärför inte göra något uttalande angående de av berörda,enskilda fallen. Allmäntvill jag med anledning av interpellation säga följande. Fråganom en lagstiftning beträffande ideella föreningar har prövats i vidflera tillfällen, senast för sedan. Motioner om en sådanlagstiftning har därvid avslagits. I sitt av bifallna betänkande (LU1983/84:14) har lagutskottet anfört att det saknas skäl för en lagstiftning omde ideella föreningarna. Jag delar uppfattning och avser inte helleratt vidta några åtgärder beträffande föreningarna. Omviss lagstiftning avseende ideella föreningar 122 iMalmö (m): Jag tackar för svaret på min interpellation, men jag har svårt attdölja att jag är missnöjd med det. a. att det ankommer på allmän domstol att i sista hand pröva tvistermellan ideella föreningar och deras medlemmar. Jag är inte säker på att dettaär en allmänt spridd uppfattning. Det har nämligen förekommit att man gått tilldomstol och velat pröva sådana här fall men då fått beskedet: Det går inte, vitar inte upp sådana fall. Vihar, som justitieministern påpekar, haft denna fråga uppei lagutskottet. Det har därvid framkommit att lagstiftning saknas på dettaområde.