prot · G70951 · 1983-12-31 00:00:00 — Skulle man inte iså fall ha bifogat ett särtryck ur till antingen propositioneneller skatteutskottets betänkande? Vi har i skatteutskottet haft att behandla ettflertal olika proposifioner som har varit ytterst dåligt förberedda. Det har t.o. m. väckts berättigad kritik från socialdemokrafiskt håll när det gäller endel av de här frågorna, även om man sedan ändå har genomtrumfat förslagen iriksdagen. Det måste emellertid vara högst anmärkningsvärt att man lägger framen proposition som innebär väsentliga förändringar i en överenskommelse träffadmed två partier, utan att redovisa någon som helst analys i propositionen, ochi debatten hänvisar man till . Detta är, som sagt, ganskaanmärkningsvärt. svarade inte på min fråga som gälldeinflationsutvecklingen . Såvitt jag förstår är han beredd attacceptera att även med regeringens mål att ha en inflationstaktpå blir inflationen totalt sett högre under . Det innebär att manför realt oförändrade inkomster får en skatteskärpning.Tycker att en sådan skatteskärpning är rimlig? avstod från att beröra en fråga som tog uppen rätt stor del av mitt anförande. Det gäller frågan om barnfamiljernasbeskattning. Har inte skatteutskottets ordförande någon förståelse förden situation som barnfamiljerna befinner sig i när skatten är så hög att deknappast klarar av situafionen? Vore det inte en rimlig målsättning att man,genom att ta hänsyn fill försörjningsbördan vid beskattningen, ser till attdirekta bidrag inte skall behövas för att de skall klara sig? 59 () replik: Först några ord om finansieringen. I de tvåförsta stegen av marginalskattereformen beräknades finansieringsbehovet uppgåtill . Vid och möte med regeringenden framlade vi beräkningar för hur denna finansiering skulleklaras, och de såg ut så här: löneavgift ,devalveringseffekter , olje- och elskatt 2,2 miljarderkronor, dvs. Det beloppet täcker alltså det nämndafinansieringsbehovet. Återstår således att finansiera avdragsrätten förfackföreningsavgiften. Det gör att det av regeringen beräknadefinansieringsbehovet uppgår till . Men den fråganöverlämnar vi till socialdemokraterna och kommunisterna att lösa. sade att det återstod försocialdemokraterna att försöka fullfölja skatteuppgörelsen. I likhet med BoLundgren tycker jag att det låter litet underligt. De försämringar som denförändrade skatteskalan och det minskade inflationsskyddet innebär kommer attbli bestående. Eftersom'det inte heller är helt klarlagt hur det egentligenblir med kommande löneökningar, tycker jag att man hade kunnat ta det litetlugnt. För att gå fillbaka till de förhållanden som rådde tidigare kan jagnämna att fakfiskt beräknade inflationstakten i fill 5 ä , omden borgerliga politik som hade inletts fullföljdes. När den socialdemokratiskaregeringen sedan devalverade den svenska kronan utgick man självklart från attdet skulle bli en betydligt högre inflation. Mot bakgrund av att skatteskalornadet året bara innebar ett inflationsskydd , tycker jag inte attde framförda kraven är så märkvärdiga. Man hade enligt min mening kunnat väntamed den föreslagna kompensationen tills man sett det totala utfallet i ställetför att så här på en enda gång försämra effekterna av marginalskatteuppgörelsenför all framtid. 60TOMMY (vpk) replik: Arbetsmarknadens parter har inte följt deregler som skrevs in i skatteöverenskommelsen, medger . På denpunkten är vi överens. Men jag måste ändå fråga varför nisocialdemokrater inte tar den enda rikfiga konsekvensen av detta faktum ochfrångår den högerinriktning som marginalskattesänkningen ändå innebär. sade vidare att det var många bud ochräknade upp de olika förslagen. Det är alldeles riktigt att det finns mångabud, men det är trots allt, , bara ett bud .som ger någorlundarättvisa åt de människor som har lidit värst och som ännu inte fått någon reallöneökning vare sig med ellerutan skattereformen. En skattepolitik som gör anspråk på att vara rättfärdigfår inte bedrivas på det sätt som ni socialdemokrater och mittenpartierna harbedrivit den. Er tvist huruvida skatteöverenskommelsen har frångåtts eller ej ärav mycket marginell betydelse i sammanhanget. 61 () replik: uttryckte sin förvåning överatt de borgerliga partierna inte var eniga i skattefrågan. Jag är överraskad avdetta uttalande. Det är ju alldeles självklart att varje parti har sinpolitiska målsättning när det gäller skattefrågorna. Det visar inte minst deförhandlingar som föregick skatteöverenskommelse. Vad som är vikfigt är egentligen att diskutera den skatteöverenskommelse som träffades och detbeklagliga i att den inte helt kunde fullföljas. Vi är oroliga över hur detkommer att gå med målsättningen. sade något om att reformenskall fullföljas. Jag vill därför fråga: Hur och när beräknar man att dettaskall kunna uppnås? påstod också att vill finansieraskattereformen genom att inte medge avdrag för fackföreningsavgifter.Vi har sagt att vi så länge regeringen inte har redovisat en översikt överArbetsgivareföreningens och fackföreningarnas kostnader och skatteförmånerinte är beredda att fillstyrka denna reform. Därför väntar vi att en sådanöversikt skall komma fram. Då har vi ett underlag för att se hurman skall behandla dessa stora organisationer. Respekterar man våra synpunkter och håller fast vidöverenskommelsen, står vi - det sade vi också vid förhandlingarna - självklarthelt fast vid överenskommelsen och är med och deltar i finansieringen av detsista året. Det har förts en diskussion här just om finansieringen av år1984. Enligt vår uppfattning är avsikten inte att bara ta i sänder. Vihar sagt att man skall finansiera reformen . Då måste man tadet första och andra året fillsammans. Vi anser att vi därmed har klarat avfinansieringen. Beträffande avdraget på . skall vi inte glömmabort att det starkaste mofivet härför är - och det sade jag också i mitt förrainlägg - att i underlaget för arbetsgivaravgiften ligger avkastningen på det iföretaget bundna kapitalet. Det är ett starkt mofiv för att här skulle ske enrättelse. Inte någon som satt med i förhandlingarna hade en tanke på att detskulle dröja så här länge, innan man hade utrett denna ganska enkla fråga,speciellt med tanke på att vi har haft ett hknande avdrag vid ett tidigaretillfälle. 62RUNE CARLSTEIN (s) replik: Nej, , jag uttryckte inte minförvåning över att de borgerliga parfierna var oeniga i skattefrågan. Jagframhöll bara att det inte finns någon borgerlig enighet i skattefrågan. Jagredovisade de olika förslag som finns återgivna i reservationerna och somvittnar om att det råder en splittring mellan de tre borgerliga partierna närdet gäller hur man skall ha det med den framtida beskattningen. Det förvånarmig inte. Ni har naturligtvis olika uppfattningar, och dem har ni preciserat iskatteutskottets betänkande 17. Det är bra när tar avstånd från Bo Lundgrensuttalande att skattereformen nu ligger i ruiner. Det gör den ju ingalunda. Attvi har gjort vissa justeringar i skattereformen är en sak. I långa styckenfungerar den dock på det sätt som från början var avsikten. Avdragsdelenfungerar som vi från början avsåg att den skulle göra. Man skulle ta borträtten till Ser vi till de effekter som den ändradeskattereformen nu får, finner vi att det egentligen är utomordentligt småjusteringar som inträffar för inkomsttagare i de normala inkomstlägena. Detfinns återgivet i proposifionen, där man kan se skillnaden i skatt mellan detursprungliga förslaget och det som kommer att gälla . Tar jag eninkomsttagare med . , skiljer skatten . jämfört med om vihade haft kvar det förslag som de tre partierna gjorde upp omkring. Det äralltså inte några märkvärdigheter som inträffar genom den ändring av reformensom vi nu har gjort. talar om att den enda rättvisa reformen ärden vpk föreslår. Vi har faktiskt den uppfattningen att det finns anledning attjustera ner marginalskatterna även för dem som har högre inkomster. Men för denhär 90 000-kronorsinkomsttagaren skiljer det . i skatteuttag mellan detförslag som och vpk har lagt fram och skatteutskottets förslag. 63 BO () replik: Jag förstår att det är besvärligt att ha fyratalare att replikera . Sådan är emellertid debattordningen, och detär naturligtvis av den anledningen och ingen annan intebesvarade de frågor jag ställde. Därför tänker jag upprepa dem, så har hanytterligare att svara på. Låt mig då prioritera frågorna efter deras betydelse.Först frågan om barnfamiljernas beskattning: Är alltså skatteutskottetsordförande inte medveten om den besvärliga situation som många barnfamiljerbefinner sig i? Borde man inte då överväga möjligheten av att exempelvis införagrundavdrag för barn eller på annat sätt försöka lindra deras situafion? Fråga nr 2: Vi kommer ätt få eninflationsutveckling på och sannolikt ,även om vi hoppas att det inte blir så. Är det då rimligt att man med realtoförändrade inkomster såväl 1984 som 1985 skall få skärpt beskattning? 64TOMMY (vpk) replik: Hur de rättvisaste skatterna skall se ut kanvi väl i och för sig diskutera. Jag påstod inte att vårt förslag var absoluträttvist; tvärtom sade jag att det kanske var det mest rättvisa i sammanhanget.Skall man kunna uppnå en rättvis skattepolitik, får man nog föra överskattebasen till något annat än inkomsterna, exempelvis produktionen, men ha enprogressiv inkomstskatteskala för att jämna ut de rådande storainkomstskillnaderna i landet. sade också att socialdemokraterna har uppfattningenatt det finns behov av. att justera ner marginalskatterna för dem med högainkomster. Det är det vi vänder oss emot, det är det vi tycker är så väldigtorättvist. Trots allt är det ju så till dags datoatt de som inte har mått så illa av den ekonomiska krisen är just de som får destora skattelindringarna genom de s. k. justeringarna, som behagade kalla dem. Den största effekten blir det för demsom har väldigt höga inkomster men inte har några underskottsavdrag; de kan fåskattelättnader på ända . Vi tycker inte att det är rättvist,även om socialdemokraterna har uppfattningen att man behöver justeramarginalskatterna. Så tog ett exempel ur vår motion. Det rördesig om 90 000-kronorsinkomsttagaren, och det är riktigt att där skiljer detbara . Men det är i stort sett det enda ställe där vi är överens. Mellan70 000 och . skiljer vi oss inte mycket. Däremot vill vi ge väsentligtmera till dem som har inkomster . än regeringen ger. Likasåsätter vi en gräns för skattesänkningar så att vi inte ger sådana åt höginkomsttagarna.Enligt den socialdemokratiska regeringens förslag kan i extrema fall den somtjänar . och inte har några underskottsavdrag erhålla enskattelindring med . För vår del har vi valt att inte ge denhöginkomsttagaren någon skattelindring alls - vi har uppfattningen att hanlever ganska gott ändå. 65 () replik: Jag vill bara helt kort konstatera att RuneCarlstein inte bestred den redovisning av finansieringen som jag lämnade, dvs.den beräkning av finansieringen som vi från sida anser vara denriktiga. Det vore bra om vi kunde komma överens också om den saken. 66 () replik: Så länge jag har sutfiti har det alltid funnits skilda uppfattningar mellan partierna iskattefrågor. Det värdefulla har dock varit att man har kunnat komma fram tillkompromisser, vilket har skett . Jag är emellertid oroadöver att den nu aktuella överenskommelsen inte kan komma att fullföljas,eftersom det skulle skapa sämre förutsättningar för framtida överenskommelser.Att det skulle vara nödvändigt att bryta överenskommelsen förvånar mig kanskeän mer mot bakgrund av att det, som sade, skiljer endast med 169kr. för en 90 000-kronorsinkomsttagare. Som jag ser det är respekten för attöverenskommelsen ligger fast av oerhört stort värde, inte minst för detframtida arbetet på detta område i . 67RUNE CARLSTEIN (s) replik; har återkommitmed frågan om barnfamiljernas situation och ifrågasatt om man inte borde lösaderas ekonomiska bekymmer skattevägen. Även om jag gör besviken,måste jag säga att jag inte tror att det är rätt väg att gå. Barnfamiljernasekonomiska situation varierar ju så kraftigt. Det finns barnfamiljer somegentligen inte har någon skatt där man kan göra en minskning - i varje fallnär det gäller den statliga skatten - eftersom de ligger på så lågainkomstnivåer, medan ett skatteavdrag däremot skulle gynna en familj som har enhög inkomst. Vi hade ju ett sådant system , men vigick ifrån det därför att vi tyckte att det var djupt orättvist. Jag tror inteatt kommer att vinna framgång med att försöka gå tillbaka ända tillnågon gång för att hitta utvägar när det gäller hur man skallförbättra barnfamiljernas problem, som jag medger att man måste uppmärksammaoch på alla sätt försöka avhjälpa. under debatten ägnade sig åt attkritisera regeringen för att han inte hade fått det material han behövde föratt bedöma utgången av lönerörelsen. Jag måste säga att , med denenergi och kunskap han besitter, mycket lätt skulle ha kunnat orientera sig idet material som finns att tillgå för att göra den bedömningen. sade att vpk inte ville vara med om att görajusteringar i skatterna när det gäller höginkomsttagarna. Jag tycker att vpk idet här sammanhanget glömmer bort hela den del av förslaget som gällerunderskottsavdragen, som vi nu begränsar till ett 50-procentigt värde. I detidigare diskussionerna om beskattningen fick vi jämt och ständigt höra atthöginkomsttagarna egentligen inte betalade någon skatt, eftersom de sänkte sinskatt genom att utnyttja underskottsavdragen. Vi fick igenom här i ett förslag om att dra nervärdet av underskottsavdragen. Då sägs det att man får skatteminskningar,därför att man numera inte kan göra underskottsavdrag. Jo, , manfår göra underskottsavdrag också. När räknar upp hur storasummor höginkomsttagare får i skattereduktion, bör han ta hänsyn till attvederbörande mister en del av sitt underskottsavdrag. Då blir resultatet annatän man gör gällande. Tredje vice talmannen anmälde att och anhållit att till protokollet få antecknat att de inte ägde rätt tillytterligare repliker. 68BJÖRN (): Om jag träffade en överenskommelse med tvåandra personer om att vi gemensamt skulle genomföra ettavtal och om jag sedan satte mig ner med en fjärde person och diskuterade medhonom om hur jag skulle ändra den ursprungliga trepartsöverenskommelsen så attbåde jag själv och den fjärde personen tjänade på saken, så skulle säkertkammarens ledamöter betrakta mig som en skojare. Kanske skulle mina tidigareavtalspartner stämma mig för avtalsbrott och kräva skadestånd. Det är just så landets största parti och regeringen harhandlat i skattefrågan. Först träffas en överenskommelse med och folkpartietom en treårig skattereform med sänkta marginalskatter och begränsning avunderskottens skattemässiga värde, byggd på en beräknad inflation på . Såfort socialdemokraterna fick regeringsmakten satte man sig ner medrepresentanter för för att diskutera hur man skulle ändraden träffade överenskommelsen, så att Landsorganisafionen och dess medlemmarskulle tjäna mera på det. genomför man alltså, såvitt nu kanbedömas, ensidigt de aktuella ändringarna utan att ens fråga sina tidigarebröder i skatteöverenskommelsen. Det är inga marginella ändringar det är frågaom - dels föreslås ett direkt ingrepp i skatteskalan innebärande att iinkomstskikten . i årsinkomst höjs skatteprocenten jämfört medskatteöverenskommelsen, dels försämras inflationsskyddet ner till för 1984och till . Detta är att jämföra med skatteöverenskommelsens ,som ju varit litet av ett magiskt tal i skattedebatten. Jag vill gärnaunderstryka att det fanns grund för antagandet att man skulle kunna hållainflafionen kring under alla de då skatteöverenskommelsen skullegenomföras. Vi vet nu att inflationen både 1982 och 1983 blev högre änberäknat. Den blev högre än om den tidigare regeringens ekonomiska politik hadefullföljts. Den blev långt mer än de som skatteöverenskommelsen baseradespå. Vid de överläggningar som vi i mittenpartierna har haftmed regeringen om fullföljandet av skattereformen har vi därför yrkat på enförbättring, inte en försämring, av inflationsskyddet, eftersom förra åretsdevalvering ju drev upp inflationen utöver vad man hade anledning att anta närskatteöverenskommelsen ingicks eller då skattebeslutet definitivttogs här i 1982. Det försämrade inflationsskyddet innebär givetvisbåde en smygvis åstadkommen urholkning av skattereformen och en smygvisåstadkommen höjning av marginalskatterna. Detta anmärkningsvärda löftesbrottöverlämnade regeringen till skatteutskottets majoritet att försvara, och det ärverkligen ett försvar som görs med blygsam tystnad. Jag förstår i och för sigbåde blygsamheten och tystlåtenheten från skatteutskottets sida, för det är ensvårförsvarlig hantering som skattefrågan har getts efter valet . kunde väl ändå ha ägnat några rader åt det anmärkningsvärda iatt man nu på viktiga punkter går ifrån treparfiöverenskommelsen , meddet moraliska dilemma som därmed skapas. I skatteutskottets betänkande står bara helt lakoniskt;"I Ukhet med finansministern anser skatteutskottet det vara angeläget attskattereformen fullföljs." därefter tillstyrker man regeringensförslag om att skattereformen på avgörande punkter inte alls skall fullföljas.Det finns alltså varken i propositionen eller i skatteutskottets betänkandenågon riktig motivering till att man nu bryter den överenskommelse som ihögtidliga former ingicks 1981. Den här debatten har den litet vilseledande rubrikenBasenheten , men den gäller ju någonting mycket vikfigt,nämligen fullföljandet av marginalskattereformen och hur den statligainkomstskatten skall utformas . Det är en både i sakoch politiskt betydelsefull fråga som förtjänar mycken debatt och myckenuppmärksamhet. Den gör det bl. a. därför att den visar på bristen påpålitlighet hos regeringspartiet. Den visar hur socialdemokratin här, som på såmånga andra områden, har fört både oss i de andra partierna, som var med omöverenskommelsen, och valmanskåren, som hade att ta ställning tillöverenskommelsen i valet , bakom ljuset. Både i valrörelsen och här iriksdagen ställde ni socialdemokrater oss som då haderegeringsansvaret mot väggen och frågade upprepade gånger: Står ni fast vidöverenskommelsen? Och vårt svar både här i och under valrörelsen blevdetsamma: Vi står fast vid ingångna överenskommelser, vi sviker inte våralöften, och vi utgår från att det också gäller socialdemokratin. har vi dess värre måst erfara att det inte gälldesocialdemokratin. För vår del gäller att vi fortfarande står fast vid skatteöverenskommelsenmed dess ursprungliga innehåll och avser att verka för att det blir en solidoch pålitlig majoritet i riksdag för genomförande av den reformenenligt dess ursprungliga syfte. Efter att ha lyssnat till den här debattentror jag att det finns anledning att försöka besvara en helt grundläggandefråga, nämligen varför den här reformen kom fill och varför den kom till somett resultat av en uppgörelse mellan den dåvarande mittenpartiregeringen ochsocialdemokratin. Skälet är definitivt inte att den här reformen var fruktenav några förförelsekonster utövade , utan den kom till av det skäletatt en marginalskattesänkning ofrånkomligen skapar fördelningspolitiska problem,och de problemen tedde sig särskilt påtagliga för de båda parfier, nämligensocialdemokraterna och , som i hög grad företräder låg- ochmedelinkomsttagare i . För oss var det inte lätt att, även om vi insågnödvändigheten av att göra en justering av skatteskalorna, gå ut och för mångaav våra sympatisörer och medlemmar förklara att denna skattesänkning i stort settskulle tillfalla enbart dem med höga inkomster. Detta fick erfara när treparfiregeringen 1981 lade fram ett av och starkt omhuldat förslagmed mycket långtgående skattesänkningar för de höga och de allra högstainkomsttagarna. Det bröt inom centerrörelsen ut något av en storm, somdefinitivt ändrade inställning till hur den här reformen skulle se ut. Detta var grundorsaken till att mittenpartierna villeförhandla med socialdemokraterna om skatterna, och det var grundorsaken tillatt den treparfiregering som satt då fick avgå. Det som för socialdemokratin var det avgörande var att vimenade att även om en marginalskattesänkning är ur rättvisesynpunkt svår attacceptera, så var det nödvändigt att göra en reformering avskattesystemet. 1970-talets inflation och diverse förändringar i skatteskalornahade gett marginalskatter på som drabbade merparten av allaförvärvsarbetande, och detta var en ohållbar situafion. Sedan innehöll uppgörelsen med och enrad element som gjorde att vi, och även , kunde acceptera kraftigtsänkta marginalskatter även ur fördelningspolifisk synpunkt. Det första var attvi kunde hitta en form att begränsa rätten att göra underskottsavdrag. Denandra förutsättningen var att det inte skulle bli någon automatisk 5 protokoll 1983/84:51-52 indexuppräkning av skatteskalan. Det tredje elementet varatt reformens kostnader skulle täckas med höjningar av andra skatter. Skälettill att vi såg detta som en väsentlig del av uppgörelsen var att vi inte anseratt en fördelningspolitiskt svår reform skall kunna finansieras genomutgiftsnedskärningar, som har likartade fördelningspolitiska effekter. Det fjärde skälet till att vi kunde godta reformen var kunde enas om ett uttalande som innebar att det tillgängliga utrymmet förlöneförbättringar i huvudsak borde tillfalla de inkomsttagare som i begränsadutsträckning fick fördelar av sänkningen av marginalskatten. Vi lade till attom löneutvecklingen i praktiken skulle avvika från denna inriktning, kundestegen i marginalskattesänkningen bli föremål föromprövning - dvs. reformen var villkorad till att arbetsmarknadsparternaverkade för en sådan inriktning av lönepolitiken att den i någon månkompenserade de lägre inkomsttagarna för skattereformens verkningar. Det är denna överenskommelse som man nu frånframför allt sida anklagar oss för att ha brutit, medan ,om jag förstår det rätt, anser att vi gör avsteg från uppgörelsen. Jag tycktenog med förlov sagt att blåste upp sig väl mycket i sitt inlägg,där han så att säga tvådde händer i fråga om det som har häntefter den ursprungliga uppgörelsen. Låt oss dåse vad som har hänt. Man har gjort en stor affär av att vi föreslogatt en viss del av inkomstskattesänkningen skulle tidigareläggas (ill1983. Det var ingen förändring i skattereformens totala uppläggning; vitidigarelade en del av skattesänkningen. Det är detta som har kallatsLO-rabatten, vilket är utomordentligt missvisande, eftersom de störstaskattesänkningarna går till TCO:s medlemmar - om man nu skall göra en fackliguppdelning av detta. Att vi föreslog ett avdrag för fackföreningsavgifterändrade ju inte en stavelse i skattereformen. Den ligger helt ogill oavsett omman har avdrag för fackföreningsavgifter eller inte. Ingen annan grupp gårförlustig någonting eller blir berövad någon del av skattereformens verkningar. Det som hände skall jag förbigå, förutom att detstod klart för alla partier bakom reformen att det efter riksdagsbeslutetsaknades finansiering för en betydande del av reformen i förhållande till vadsom ursprungligen hadeöverenskommits. Vi angav skillnaden till 1 200 milj. kr.Det förnekades inte, såvitt jag vet, i de diskussioner som vi förde. har vi haft två överläggningar medmittenpartierna om finansieringen av denna reform. Vid den första meddelade manfrån och sida att de nu ansåg att det inte fattades merän 700 milj. kr. Detta var de då tydligen beredda att diskutera. När vi sedan ioktober hade överläggning nr 2 hade det beloppet smultit ned till 0. fannsdet ingenting som behövde finansieras, sade mittenpartierna. Om vi i det skedet, , ansåg att ni hadeavlägsnat er från innebörden av skattereformen vad gällde finansieringen, är vimåhända ursäktade. Det andra som skedde knöt an tilluttalandet om löneutvecklingen och den justering av skatteskalorna över 137 000kr. som gjordes i den proposition som nu behandlar. Efter att ha lyssnat fill det som här har sagts måste jagsäga att det är märkligt att man varken från eller sidaens i någon mån är beredd att aktualisera frågan huruvida det gemensammauttalande som vi gjorde har fullföljts eller icke.