prot · G70998 · 1983-12-31 00:00:00 — Sambandetmellan bistånd och handel kan belysas på många sätt och har ingåendeanalyserats bl. a. i dokument till non-aligned-statemas toppmöte.Finansieringsfrågoma och skuldsituationen tillmäts där särskilt stor betydelse,och en skuldavskrivning måste därför snabbt komma till stånd. I dessa dokumentkan emellertid också utläsas att i-ländemas import från u-världen år 1980uppgick till av den samlade importen av tillverkade varor.Motsvarande siffra för del var , vilket innebär att Sverigehade en vida lägre andel u-landsimport än stormakter som , ochJapan. Detta är ett anmärkningsvärt faktum. Det har ofta påpekats att handelnmed u-ländema spelar större roll för dessa länders utveckling än det direktabiståndet. har visserligen en hög andel direkt bistånd, men vi har enså lågt utvecklad handel med u-ländema - vilket naturligtvis delvis är en följdav vår ogenerösa attityd till importen av tekoprodukter - att slutsatsen dessvärre måste bli att är ett ganska u-landsfientligt land. Därtill bidraralltså vår handelspolitiska praxis. MatsHellström, som ofta i allmänna ordalag talar vackert såväl om frihandeln som omu-landssolidariteten, kanske kan förklara varför vår attityd till handeln medu-ländema är så negativ. Varför ger direktiv till förhandlama idet svenska att de vid bilaterala samtal med u-ländemaskall försöka sänka volymen avseende de kläder som skall få importeras frånu-världen? Varför gäller detta särskilt importen från de allra fattigasteländema i världen, t. ex. och ? kommer juatt få tillfälle att svara på dessa frågor senare i debatten, och jag skallmed intresse lyssna på vad han då har att säga. Jag skulle avslutningsvis vilja ta upp några frågor med anledning avden handelspolitiska deklarationen. StatsrådetHellström sade några kloka ord om vikten av att främja handeln inom ochatt undanröja handelshinder av olika slag mellan de nordiska länderna. Jag villmed anledning därav ställa två frågor: Fördet första: Var har hänt i fråga om planerna på att inrätta en gemensam nordiskaktiemarknad? Fördet andra: Varför har regeringen hindrat export av miljöfarligt avfall tillNorge för destruktion där? Jaghar uppfattat den senare frågan som ett typiskt exempel på just administrativaoch byråkratiska hinder för handeln mellan och . Det räcker intemed att bara prata om ökat samarbete på handelns område mellan de nordiskaländerna - man måste göra någonting också. Tillsist ett par frågor som helt har passerats förbi i den handelspolitiskadebatten. De gäller sanktionerna mot . Hur ser statsrådet på tillämpningen av Sydafrikalagen och på den omdiskuterade ymnigadispensgivningen när det gäller förbudet för svenska företag att investera iSydafrika? Vad händer med den av förre kabinettsekreteraren utredningen om översyn av Sydafrikalagen och om en utbyggnad av lagen föratt göra den till ett mera effektivt instrament i kampen mot den förhatligaraspolitiken i ? Anf.5 HANS i (vpk): I den handelspolitiska deklarationen berömmer sig regeringen för denekonomiska utvecklingen i landet. I sin deklaration följerutrikeshandelsministern samma tema som framförts i snart ett och ett halvt årav den socialdemokratiska regeringen. Man anser att det går bra för iden internationella konkurrensen. Man berömmer sig för exportframgångarna. Ochman hänvisar till devalveringen och den konjunkturuppgång som tjänar somviss dragkraft för den svenska exporten. Isoleratfrån den verklighet som omger exportframgångarna kan detta sätt att tala frånregeringens sida verka vara helt i sin ordning. De stora framgångama förexporten kan ju också bevisas i siffror. Det går bra för stora delar av svenskindustri. Det skapas enorma vinster i bolagen - vinster som bolagen får behållautan att det ställs några särskilda krav på återinvestering-ar för nya jobb härhemma i vårt land. Man kan säga att honungen flödar i kapitalets mun. Ochregeringen berömmer sig för den utvecklingen. Mendet finns en baksida av medaljen som också måste visas. Det allvarligaste ärden stora arbetslöshet som i stort sett kvarstår på samma höga nivå som dåsocialdemokraterna tog över regeringsansvaret. Man kan säga att arbetslösheteni vissa fall har ökat. Den är högre nu i tider då det är förhållandevis godakonjunkturer, och regeringen säger att det går bra för och att exportenär god. Arbetslösheten är alltså högre nu än vad den var då det var kris ochnedgång i ekonomin tiden efter efterkrigskapitalis-mens gyllene år - de förstadecennierna efter kriget.Man skulle kunna föra en ganskalång debatt här om dessa ting, om orsaken till arbetslösheten osv., men jagskall försöka begränsa mig till sådant som direkt har att göra medhandelspolitiken. Jagtänker då på att man håller på att låsa fast den svenska ekonomin i ensituation där man kommer att få mycket svårt att föra en självständig ekonomiskpolitik . Detta låter regeringen ske, därför att man varit ganskaperspektivlös i sin politik. Man låter den svenska krispolitiken för det förstaunderordnas idéerna om att vägen ut ur krisen går över en ökad export och fördet andra underordnas de stora kapitalistiska länderna i och med att man undanför undan genom denna utveckling får ett ökat beroende av dessa ekonomisktstarka makter. En tidigare oroande tendens förstärks nu i snabb takt. Detär litet märkligt att man från regeringens sida i den handelspolitiskadeklarationen för det första inte ens andas oro för den utveckling som är påväg och försöker inse att en ohämmad exporttillväxt inte är möjlig i ett litetlängre perspektiv, samt för det andra inte ens försöker komma underfund med attdet inte heller är önskvärt med en ensidig bindning till de stora starkakapitalistiska länderna och de transnationella bolagen. En del transnationel-labolag har ju betydligt större ekonomisk styrka än många mindre länder i tredjevärlden. är förvisso en del av den kapitalistiska världen och imånga avseenden mycket starkt beroende av utvecklingen i de kapitalistiskaländerna. Men vårt land är också mycket starkt beroende av vilka beslut somfattas inom transnationella koncerner. Man kan i många fall säga att dessatransnationella koncemer inte är nationella utan hemlösa i utövandet av sinekonomiska politik, sin handel och sin produktion. Jag har sett siffror på attav handel är att hänföra till intern handel inom detransnationella bolagen. Det finns inga siffror för såvitt jag vet, mendet finns all anledning tro att situationen är ungefär densamma här, eftersomvi har en ganska likartad ekonomisk struktur. MenSverige deltar också i den internationella utsugningen av tredje världen,främst via svenska transnationella bolag. Det räcker att som exempel nämna desvenska bolagens närvaro i . känner väl till mångaandra exempel, och kommer senare att gå in på dennaproblematik. Sverigesallt starkare intemationella beroende binder landet vid förhållanden som gördet svårt att föra en strikt självständig ekonomisk politik. Det intemationellaberoendet har dessutom ökat kraftigt . Det sammanhängermed förändringar i den internationella arbetsfördelningen och handeln menockså med ett ökat beroende av ekonomiska organisationer som ILF,, , , osv. politiskaekonomiska beroende är alltså både strukturellt betingat och institutionelltsamtidigt som beroendet har en känslighets- och sårbarhetsdimension som OswaldSöderqvist också kommer att beröra. Detär väl känt att den svenska ekonomin har urholkats starkt genom en ändradinternationell arbetsfördelning. Det gör att vi inte kan få fram denödvändighetsvaror som behövs för att i önskvärd grad fylla upp underleve- rantörsbehoveti svensk industri eller för att klara avspärrningar eller kriser. Det fattasmånga sektorer i svensk verkstadsindustri . Handelsministemsäger att halva industriproduktionen säljs utanför gränser. Bara dettakonstaterande borde leda till eftertanke. Hur långt vill man egentligen gå? Densocialdemokratiska regeringens politik har precis som de borgerligas gått ut påatt begränsa den inhemska köpkraften genom att hålla nere löner och kostnaderför att uppnå exportframgångar. Tyvärr motverkas dessa exportframgångar av attden inhemska köpkraften pressas tillbaka, och framgången blir därför inte såstor som det kan synas. Detta bevisas främst av att arbetslösheten kvarstår istort sett oförändrad trots att det nu går så bra för de svenskaexportföretagen. Vadkommer att krävas av inhemsk återhållsamhet för att uppnå den fortsattaexportökning som handelsministem förutsätter? Skall vi sälja inte bara hälftenav industriproduktionen utomlands utan kanske 60 eller ? Var går denrimliga gränsen och vad kommer att fordras av den svenska arbetarklassen i formav åtstramningar, lönesänkningar och devalveringar för att fullfölja en sådanmodell? Kanske handelsministern har någon perspektivplan för ökad export ibakfickan? Exportframgångamahar också en annan baksida som kommer av det starka importberoendet. I vissaviktiga branscher importeras merparten av insatsvaroma. Därför blirexportframgången inte så stor som man i förstone kan tro. För min del vill jagvama för en fortsatt tillväxt av den relativa andelen av utrikeshandeln. Denkan inte ske ohämmat utan att det nationella beroendet ytterligare urholkas. Istället borde ansträngningama inriktas på att förädla svenska råvaror i högregrad som man försöker fylla upp med svenska underleverantörer tillsvensk industri och nå en större spridning när det gäller såväl export somimport. Framförallt måste handeln med socialistiska länder och tredje världen utvecklas.Utbytet med dessa länder har proportionellt en liten andel av svenskutrikeshandel. Genom en större länderspridning kan en relativt storutrikeshandel existera som beroendet av enskilda stora kapitalistiskaländer minskar. Därmed minskar också vår sårbarhet. Närdet gäller länderfördelningen kan man notera att en redan liten export avbearbetade varor till de socialistiska ländema och tredje världen förra åretblev ännu mindre relativt sett. Statistiken visar att handeln med ,, OPEC-länderna och s. k. övriga länder minskade med 7-8,/83, medan exporten till , som är våra störstahandelspartner, ökade med 13,. Proportionellt orimliga förhållandenförstärktes alltså. Vissasvårigheter finns att utveckla handeln med planekonomins och medutveckhngsländer, och det har också berörts i den handelspoUtiskadeklarationen och i budgetpropositionen. Man säger att detta beror på att dessaländer önskar genomföra en typ av byteshandel. Därför tycker vi att ett statUgthandelsbolag borde inrättas som kan samordna enskilda exportörers ochimportörers affärer med dessa länder. Ett handels- och bytesbolag skulle få enviktig roll för att öka länderspridningen i den svenska utrikeshandeln. Iövrigt kan man väl nämna att länder som är starkt skuldsatta genom storautlandslån också vill genomföra mer och mer av bytesaffärer eller s. k. motköp.Med vetskap om hur den intemationella skuldkrisen ser ut och möjligheterna attbetala av på dessa stora skulder, tror jag att man måste betrakta sådan form avhandel och motköp som en realitet och försöka anpassa sig därefter. Omman ser tillbaka på statistiken över handeln med de östeuropeiska ländema,finner man att importen från dessa länder har varitstörre än exporten, något som måste betyda att det finns bytesvaror som viimporterar till vårt land, vilka inte motsvaras av en export till dessa länder.Där kan jag bara nämna att det finns ytterligare produkter som skulle kunnautgöra bytesvaror för en ökad svensk export till dessa länder. Jag tänker då påsovjetisk naturgas. Fömtom att man på det sättet skulle sprida riskerna medhandeln - man får fler handelspartner, utvecklar handeln med dem som man intehar så mycket handel med - får man en ökad riskspridning när det gällerenergiimport, så att man inte blir så beroende av OPEC-länder och västeuropeiskimport utan kan importera också från detta håll. På så vis skulle detta få storhandelspolitisk och sysselsättningsmässig betydelse. Menjag tycker mig ha hört sjunga den fria handelns och de intemationellakapitalrörelsernas höga visa - han får väl rätta mig om jag har uppfattat honomfel. Jag förstår av inledningen till den handelspolitiska deklarationen att detkan bli svårt att övertyga regeringen om att vi måste ta ökade initiativ föratt nå fram till bättre länderfördelning, för att konkret konstraera en handelmed dessa länder, en handel som är relativt outvecklad. Jag tycker attdetta borde kunna ske utan att på något sätt stå i motsatsställning till enfortsättningsvis stor handel på de traditionella marknadema. Närdet gäller det s. k. institutionella beroendet, som kanske är litet meradiffust och svårbeskrivbart, är det klart att medlemskap i deinternationella ekonomiska organisationerna är av ett visst intresse. Fram tillslutet av spelade t. ex. IMF en relativt underordnad roll beträffandemedlemsländernas nationella ekonomiska politik. har den målsättningenändrats, och de starkare ländema börjar alltmer att försöka användainternationella valutafonden för sina egna nationella intressen -naturligtvismed vissa motsättningar som följd. Kravet på en viss nationell poUtik ställsockså från IMF vid långivning, inte minst till tidigare skuldsatta länder,vilket gör att IMF på något sätt framstår som överordnad i ekonomiska frågorgentemot de nationella regeringama. Detta begränsar självfallet de små statemashandlingsfrihet, och det är beklagligt att avvisade ett förslag frånvänsterpartiet kommunistema om att arbeta för en ändrad inriktning som innebärstörre självständighet för medlemsländerna. IMFhar kanske inte så stor betydelse för situation just , menprincipiellt är det en mycket viktig fråga hur man ser på den internationellahandeln och internationella ekonomiska organisationers sätt att arbeta. Därförfinns det anledning att uppehålla sig litet vid vad sade i sittanförande, där han berörde de mest skuldsatta ländernas problematik och sadeatt de hade tvingats att föra en hårdhänt åtstramningspolitik för att få lånfrån IMF. sade t. ex. att IMF bör spela en ledande roll i sådanasammanhang - utan att han preciserade vad den ledande rollen skulle innebära.Man kan ju säga att IMF redan har en ganska ledande ställning eftersom IMFförsöker diktera låntagarländernas ekonomiska politik. Och detta gör IMF,såvitt jag förstår, med de svenska socialdemokraternas gillande. När vi hadeuppe frågan om det orimliga i att IMF påtvingar många länder en Thatcherskeller Friedmansk ekonomisk politik, hade man från socialdemokraternas sida häri ingenting att säga om detta, utan man tyckte att det skulle såvara. Det kunde vara klargörande att få höra om handelsministern tycker attdetta är en riktig hållning och höra vad han menar med IMF:s ledande roll i denskuldkrissituation som uppstår. Närdet gäller det övriga utlandsberoendet, som är av institutionell karaktär,innebär medlemskap i t. ex. att man förpliktar sig att delta i enliberalisering av den internationella handeln, dvs. en långsiktig anpassning avden internationella kapitalismens och de transnationella bolagens uppdelning avmarknader och produktion. har förpUktat sig att som en del av deninternationella kapitalismen inte utveckla handelsförbindelser som gynnar ettland mer än ett annat. Man kan säga vad man vill om dessa organisationer, mende facto innebär medlemskapet naturligtvis att man får svårigheter att föra enstrikt internationell ekonomisk politik och handelspolitik. Trotsatt vi är medlem i flera sådana här organisationer har vi inte från Sverigemycket att sätta emot när de stora elefanterna dansar. Jag tänker påexportrestriktioner som genomförs av på t. ex. stålområdet. För Sverigesdel har man med kraft hävdat att man skall försöka hålla fast vid frihandeln,att man inte kan genomföra någon protektionism - det är skadligt. Men mantvingas ändå böja sig för protektionism från de stora ländemas sida. Vi måsteha klart för oss att frihandel och ekonomisk frihet i mycket är en fråga om ordoch vackra tankar och inte så mycket om verklighet. För många små länder gällerdet att inte störa de stora för mycket, och ändå försöka hänga med och få defördelar som finns. Det vore intressant om man från regeringens sida kundeifrågasätta litet av detta och gå litet djupare och skrapa på begreppetfrihandel och intemationellt oberoende. sade i en av de allraförsta meningarna, om jag inte missminner mig, att handelspolitiken är enmycket viktig del av den socialdemokratiska krispolitiken. Då tycker jag attregeringen borde ta sig en funderare över vart de nuvarande utvecklingslinjernaleder och vad de får för konsekvenser i nästa lågkonjunktur, som av allt attdöma kommer att bU längre och djupare än de föregående lågkonjunkturerna.Mönstret är ju sådant att man kan föratspå detta med stor säkerhet. Jaginbillar mig inte att man i ett nafs kan bryta upp från ekonomiskaorganisationer eller försöka bryta sig loss från ett komplextinarbetat samarbete med stora länder i fråga om handelsförbindelser. jag tror att man måstefundera över en politik som inte förstärker detta intemationella beroende utankanske förändrar handeln och den ekonomiska politiken, så att man faktiskt kannå ett större mått av nationellt självbestämmande när det gäller den ekonomiskapolitiken. Kommer exportansträngningarna att utvecklas såsom de skisserats? Detvore intressant att få litet kött på benen från i fråga om hurstor andel han har tänkt sig att man kan exportera. Om dessa ansträngningarkommer att fullföljas, så är det klart att internationella beroende ihandelspo-Utik och ekonomisk politik kommer att vara totalt. Utrymmet förregeringens handlande kommer då att vara mycket begränsat . Enmer selektiv ekonomisk politik bör vara vägledande också för satsningarna i ettlitet längre perspektiv. Denna politik kan innebära expansion, i första handkoncentrerad till sektorer med litet importinnehåll, sektorer därsysselsättningseffekterna är stora i jämförelse med investeringarna. På kort siktbetyder detta att insatser måste göras inom den offentliga sektorn genom ökadtjänsteproduktion, byggande, anläggningsarbeten osv. i en strävan att ersättaimport med inhemsk produktion - vilket ju inte, tycker jag, är att sättaUkhetstecken med protektionism. Detär klart att detta kräver nationaliseringar av affärsbanker och kreditinstitut.Det kräver mer bestämmande och försök till styrning av handelsströmmarna frånregeringens sida, så att inte privatkapitalet och de enskilda företagen heltdominerar dessa strömmar. Det fordrar naturUgtvis en medveten poUtik i ettlitet längre perspektiv. Men jag tror att det är nödvändigt att tänka i debanoma, och det vore intressant att här få till stånd en debatt om dessa saker. Närdet gäller utlandslånen, som ju berördes rätt mycket av talare,måste de naturligtvis begränsas. Utgifter för de ekonomisk-poUtiska åtgärdemabör i första hand finansieras inom den svenska ekonomin. Från vårt parti menarvi att satsningar inom t. ex. den offentiiga sektorn och satsningar för att fåtill stånd en bättre industristraktur, ökad sysselsättning, ökadsjälvförsörjning osv., kan betalas med de vinster som har skapats genominflation och spekulation. Jag tycker också att man borde vidta ganska kraftigaåtgärder för att få till stånd att de enorma vinster som görs iexportindustrin, till följd av den socialdemokratiska politiken och devalveringen,återanvänds så att vi kan skapa nya jobb och förutsättningar för en fortsattutveckling här i landet. Nej, jag tror inte, i , att denhandelspolitiska deklarationen uttrycker något beröm över regeringenshandlande. I den tas framför allt upp de krav som måste ställas för att Sverigeskall komma i balans på lång sikt, och för det krävs exportöverskott under ettantal år. Export har inget egenvärde, men det krävs med de obalanser som vi har,exportöverskott under för att vi skall kunna minska utlandsskuldenoch därmed det farliga beroende som en hög utlandsskuld innebär. Därmedhar jag också givit svar till , som hävdade att vi inte behandlatframtidsfrågorna, utan nu slår oss till ro med att exporten går bra. Tvärtomstår det ju redan på första sidan i deklarationen att underskotten under enföljd av år måste ersättas med överskott för att en minskning av utlandsskuldenskall bU möjlig. Pånästa sida i deklarationen står just det som efterlyste. Därkonstateras nämligen att vi har fortsatt växande räntebetalningar förutlandsupplåningen. Vidare framhålls: "Krispolitiken måste således fortsättaoch kostnadsutvecklingen måste hållas nere, för att vi skall åstadkomma en långsiktig balans i vårutrikeshandel ." Jag föreställer mig också att vi, även om alla deinstitutionella förändringar i vilka talade omskulle genomföras, måste fortsätta att betala av vår utlandsskuld, och för detkrävs det ett exportöverskott. BurenstamLinder diskuterade de oklarheter i regelsystemen som försvårar förnäringslivet att veta vilka spelregler som gäller i handelspolitiken. Jaginstämmer med honom i att en av de viktigaste av de frågor som vi diskuterarinom EG, EFTA och även är hur vi - med ett tekniskt handelspoU-tisktuttryck, som torde känna till - skaU kunna åstadkommatransparens. Härmed menas att man, även om man inte lyckas avskaffahandelshinder, i varje fall gör dem tydliga och får in dem i , så att samhälle och företag vet vad som gäller. Det är också justdenna inriktning på arbetet som vi i praktiken har på svensk sida. Påden punkten kan jag hålla med . Jag har betydligtsvårare att instämma i den rundmålning av världen han gjorde, där han villebeskriva i vilken utsträckning socialistiska länder bedriver en handelshindrandeverksamhet som kapitalistiska länder tydUgen inte gör sig skyldiga till. Jagtror inte att denna genomgång håller. Det föreligger bl. a. enorma skillnader ikulturella och traditionella ekonomiska attityder, och det gäller företrädesvismellan olika världsdelar. Detfinns på den latinamerikanska kontinenten rader av länder med i högsta gradkapitaUstiska system, där man vill skydda sig med den typ av handelshinder somBurenstam kritiserar. Det finns å andra sidan socialistiska länder, iandra delar av världen, vilka vill skydda sig med denna typ av handelshinder.Det finns också länder som vill verka för ett mer fritt och öppethandelssystem. Detgår ingen gräns mellan ideologier på det sätt som ville göragällande. Inte heller är det speciellt de sociaUstiska länderna som harsvårigheter med sitt jordbrak. Tyvärr - och det är en tragik - drabbar svälteni de flesta av ländema på den kontinenten, och livsmedelsproduktionenstagnerar eller sjunker där i hög grad oberoende av ekonomiskt system. Omnågon gemensam nämnare skall lyftas fram i det sammanhang som upp - nämligen förhållandet att de asiatiska ländema har en bättre tillväxt- är det ingalunda att dessa har en marknadsekonomi av den karaktär somBurenstam förordade. Snarare har man i många av de länder där det, somBurenstam själv framhöll, går bra, traditionellt haft ett samarbete mellanstaten och näringsUvet av en typ som , i andra sammanhang,brakar i vilja motverka av ideologiska skäl. Närdet gäller förstod jag inte riktigt vad menade med sitttal om deklarationer. Det är tvärtom glädjande att den senaste UNCTAD-konferensenmer än har gått in på konkreta handelspolitiska rekommendationer omhur u-ländema skall få ett starkare grepp över sina råvaror. Vi försökteredovisa också det i den handelspolitiska deklarationen. Detär inte bara privata tjänster som efterfrågas ute i världen. göra gällande att man skulle nå en bättre exportframgång om denoffentliga sektorn i vårt land begränsades. Jag stöter ofta i utlandet på ettstarkt intresse också för de samhällslösningar som har presenterat -detmå gälla sjukvård, avfallshantering, byggande och mycket annat. Just vårasamhällslösningar är intressanta för andra länder som själva bygger upp ensamhällelig infrastruktur och som har ett starkt intresse av såväl denoffentliga sektorns tjänster som den privata sektorns tjänser. Att dra upp enmotsatsställning mellan privat tjänsteexport å ena sidan och statlig ochkommunal tjänsteexport å andra sidan tror jag är att göra tjänsteexporten enotjänst.