prot · G70970 · 1983-12-31 00:00:00 — Min slutsats är att nya samhälle blir ettkontroll- och övervakningssamhälle, som delar upp oss i starka och svaga, mensom varken ger de svaga trygghet eller övriga medborgare ökad frihet - förutomde allra starkaste, som ändå skulle klara sig bra utan denna omstöpning av detsvenska välfärdssamhället. Jag vågar dessutom påstå, att om det i någotsamhällssystem skulle skapas grogrund för skatterevolter och uppror mot den s.k. Storebror, så är det i denna 80-talsversion av klassamhället. Jag utgår från att varje rättänkande moderat bestämt ochmed avsky vänder sig mot den beskrivning jag gett av deras nya samhälle. Mendet beror i så fall på att de aldrig ordentligt analyserat innebörden av desamhällsförändringar deras egen politik leder till. Tyvärr tror jag inte att man vill analysera och för sigsjälv klargöra dessa konsekvenser. Det skulle ta vinden ur de nyliberala seglenoch beröva herrar Adelsohn, m.fl. den agitatoriska plattform som manvill samla borgerligheten omkring. Man tror uppenbarligen att det är attackernamot välfärdssamhället och den offentliga sektorn, kombinerade med långtgåendelöften om skattesänkningar, som skall hålla den politiska konfrontationen vidliv. För det är bara med den konfrontationen som den moderata hegemonin blandde borgerliga partierna kan bibehållas. Jag kan bara försäkra, att vi socialdemokrater kommer attgöra ett segt och uthålligt motstånd mot nyliberalismen i svensk politik. Intedärför att vi ser ett högt skattetryck och stora statsutgifter som målen för vårpolitik. Vi kommer att arbeta för att hålla nere bådadera. Utan därför att viinte vill ha ett samhälle som delar upp medborgarna i starka och svaga, somlockar med en mer eller mindre illusorisk frihet för vissa grupper ochövervakar och kontrollerar andra. Vi eftersträvar ett samhälle somgör alla medborgare både starka och fria. Men för att nå det krävs attsamhällets insatser, vare sig det är fråga om direkt stöd eller om offentligservice, når alla medborgare i de situationer där vi behöver det- när vi blirsjuka, gamla, arbetslösa eller när försörjningsbördan ökar. Det handlar medandra ord om solidaritet - den solidaritet som bygger på insikten att vi nästanallihop är både starka och svaga, att vi behöver den trygghet och den frihetsom kommer av att vi ställer upp för varandra. 21LARS () replik: frågade mig om jag står fastvid den kritik jag framförde mot devalveringen. Svaret är ja.Trots tidsbristen vill jag utveckla den här saken ytterligare, för jag tyckeratt den väl belyser skillnaden mellan moderat och socialdemokratisk politik. Det är då intressant att jämföra med . Därtillträdde med regeringen i en borgerlig koalitionunder konservativ ledning. Denna förklarade från början att den inte hade rådatt devalvera, eftersom det skulle förstora utlandsskulden. Därför inledde mansitt balansskapande arbete på hemmaplan genom en inhemsk åtstramning.Resultaten kan nu avläsas i en lägre inflationtakt än i , en kraftigtsänkt räntenivå och en bättre tillväxt. Budgetunderskottet har verkligenskurits ned, och kreditvärdighet har kraftigt förbättrats. De danskaväljarna visade sin uppskattning av den förda politiken genom att geregeringspartierna - och särskilt det konservativa - ökat stöd. Regeringen valde att med en stor devalveringåterställa den yttre balansen. Men har den inte gjort vad som måstegöras i den svenska ekonomin, och därmed är vi åter på väg att förstöra vårkonkurrenskraft. kan invända att näringslivet berömmerdevalveringen. Det tror jag, det. Det blir ju - åtminstone tillfälligt -lättare för .exportföretagen att sälja. Det finns emellertid en baksida av devalveringen somsocialdemokraterna inte vill låtsas om men som jag finner mycket skrämmande.Sveriges nettoställning mot utlandet försämrades tillmotsvarande tidpunkt med 60 miljarder. Det krävs många års extraexportinkomster för. att väga upp det. En jämförelse av utvecklingen i Danmarkoch i blir också en jämförelse mellan borgerlig och socialistiskpolitik. Kan eller vill bestrida att den utfaller tillDanmarks förmån? gör ett stort nummer av attbudgetunderskottet inte längre växer. Men oavsett om nästa års underskott blir80 eller 90 miljarder växer statsskulden från nu 500 till bortåt 600 miljarder.Vi håller hög fart in i skuldfällan. På den enda punkt man kan säga att det skett enförbättring, bytesbalansen, har det ändå inträffat att trots att vi fått nerbristen till 6 miljarder lånade vi mer än någonsin tidigareutomlands, nämligen 25 miljarder. Anser att staten skall drapå sig en avsevärt större utlandsupplåning än vad underskottet i våra affärerkräver? 22NILS ÅSLING (c) replik; Åven jag fick en fråga. Finansministernfrågade om jag stod fast vid mitt omdöme att risken var stor att devalveringenskulle slå fel. Vad som har hänt är att den internationella utvecklingen varitgynnsammare än någon kunde vänta. Jag skulle alltså vilja dröja med att värderadevalveringarnas sluteffekt, eftersom det blir en ackumulerad effekt. Så långtvi kan se har devalveringarna varit framgångsrika. Men vi kan nog haanledning att vara försiktiga inför den slutgiltiga värderingen. Vi har intesett inflationsutvecklingen, som följer i devalveringarnas spår. Jag skulle, herr finansminister, vilja komma med enmotfråga; Är arbetslöshet en katastrof och en följd av att regeringen ärinkompetent? I en debatt 1982 hävdade den dåvarande oppositionspolitikernKjell-Olof detta. Finansministern tar upp budgetalternativ på ettsätt som är ganska anmärkningsvärt. Vi får anledning att tränga in i deanalyser som gör när vi nalkas frågan i finansutskottet.Nog är det ganska märkligt att finansministern här bara tar upp vad vi öppetredovisar som engängsbesparingar och inte ger sig in i en värdering avbesparingarna på kommunsektorn, karensdagarna, omläggningarna på energisektorn,effekterna på ränteutgifterna av besparingsåtgärderna, omläggningen fränräntebidrag till räntelån på bostadsfinansieringssidan etc. Jag hävdar alltsåatt bestående besparingar är per helår räknat 10 miljarder. Jag tycker att detär ganska meningslöst att debattera på de här villkoren. Gjorde man sammavärdering i fråga om regeringens budget skulle man inse att regeringen integjort ett skapande grand åt budgetunderskottet. Sedan frågan om vad finanspolitiken innebär försysselsättningen. Ja, vad innebär en lättare penningpolitik, en sänkt ränta försysselsättningen? Låt oss ta den diskussionen och fråga näringslivet. Jag troratt det nuvarande ' överlastandet av ansvaret för den ekonomiska politiken påriksbanken och den hårda penningpolitik som vi därmed har samt den alltför högaräntan har en så betydande negativ effekt på sysselsättningen att det mer änväl kompenserar den åtstramningseffekt i övrigt som vår alternativa budgetinnebär. 23BJÖRN () replik; Får jag börja med att lyckönskafinansministern till beslutet att behålla de fria affärstiderna. Jag förmodaratt finansministern, lika väl som jag när jag var handelsminister, har mött enhel del påtryckningar i motsatt riktning. Jag hoppas att det här är ett uttryckför att regleringsivern inom socialdemokratin är avtagande. Sedan skall jag svara på finansministerns fråga som gälldehur vi ser på inflationen 1983. Jag kan svara genom att hänvisa till en artikeli av professor . Han skriver; "Resultatet ärsålunda att inflationstakten blivit lägre än förväntat därföratt den internationella inflationen avtagit snabbare än väntat, därför att deinternationella räntorna kunnat sänkas och därför att importörerna i den svagahemmarknad som rådde inte vågade ta ut sina prisstegringar- . Slutsatsenav detta resonemang är att det finns ingen anledning ännu att säga att1982 års devalvering skiljer sig i positiv riktning från vad man Det finns därför ingen som helst anledning att tro att 1982 årsdevalvering skulle lyckas med det konststycke som ingen av de tidigaredevalveringarna lyckats med, nämligen att ge en bestående förbättring avekonomin." På denna artikel har satt . Ett tillfälligt rus unnar jag också finansministern. Finansministern hade några synpunkter på folkpartietsfördelningspolitik och sade att vi vill upphäva omsättningsskatten påaktiehandeln. Men jag sade ju i mitt anförande att vi vill det för att den ärmisslyckad. Den leder inte till en effektiv beskattning av alla aktieaffärer.Genom att det finns kryphål leder den till mycket lägre statsinkomster än somvar tänkt. Jag har också invändningar mot det finansministern hadeatt säga ur fördelningspolitisk synpunkt om vårt förslag att gå vidare medmarginalskattesänkningarna. Vår första ståndpunkt är här att stå fast vidmarginalskattereformen i dess ursprungliga form. Den var socialdemokraternamed på 1981/82. Då värden fördelningspolitiskt O. K. säger vi att vi efter1985 vill gä vidare med förändringar i inkomstskattesystemet med sammainriktning, dvs. lägre skatt på inkomster av arbete, finansierade genomskärpningar på annat håll i skattesystemet, t. ex. av indirekta skatter,avdragsregler osv. Det som förra gången var fördelningspolitiskt riktigt börväl kunna vara det nu också. Sanningen är väl, fru talman, att vi har lärt ossatt skattehöjningar är möjliga när det gäller att ökastatsinkomsterna. Det gäller allt från skärpt reavinstskatt och videoskatt tillhöjd moms och urholkad skattereform. Finansministern tog också upp vårt budgetalternativ. Jaghinner inte kommentera mycket av det. Låt mig bara mycket kort säga att viföreslår 14 miljarder i utgiftsminskningar, 2 miljarder i utgiftsökningar och1,5 miljarder i skattesänkningar. Det blir en nettoförbättring av budgeten med10 miljarder. 24JÖRN (vpk) replik; vill inte vara med på vpk;sförslag att hålla räfst med de stora förmögenhetsägarna, med de rikaste isamhället. Det må vara att han inte vill vara med på våra förslag, men dåuppstår frågorna; Har han verkligen inga egna förslag? Eller är det hans meningatt denna process av orättvis förmögenhetsansamling skall fortgå oförminskad?Betraktar han den som ett slags nödvändigt, oundvikligt pris för det uppsvingsom , åtminstone temporärt, präglar ekonomin? Det är inte så mycket kurserna och börsvärdena i sig somär det intressanta, utan det är den ständiga omvandlingen i pengar och fastavärden som sker till följd av de spekulativa transaktionerna med sådana här ochandra papper. Jag har här en kopia av en sida i Statistisk årsbok som bygger påFörenta Den visar att efter 1980 har kursstegringen påindustriaktier varit fullständigt unik i . Det är klart att i ettkapitalistiskt samhälle måste ett uppsving naturnödvändigt följas av en visssådan förmögenhetsökning. Men det leder ju till helt orimliga fördelningspolitiskaoch även konjunkturpolitiska konsekvenser om man låter dem fortgå fullständigtostraffat och ohämmat, vilket uppenbarligen har varit fallet här i Sverigejämfört med förhållandena i en rad andra länder där man inte har haft sammastarka spekulationseffekt . De här pengarna och den förmögenhet som samlas in meddenna typ av affärer riktar sig ofta i spekulativt syfte till vissa delar avsamhällsekonomin. Den åstadkommer där ökad inflation, ökade kostnader, och detleder indirekt till överföring av köpkraft från de vanliga inkomsttagarna tilldessa rika människors händer. Vi får alltså ett fördelningspolitisktras, som man förr eller senare måste göra någonting åt. Jag antar att det skallkomma en finansminister som gör någonting åt förhållandet attvanliga löntagare normalt får betala i skatt, medan de kan seatt de som tjänar tre fyra gånger mer än de själva inte betalar mer äntiondelen så mycket. Detta börjar bli outhärdligt och orimligt. Och det fårfelaktiga samhälleliga konsekvenser. Det är heller inte så att om man drog in en del av depengarna skulle man en gång för alla beröva näringslivet dem, utan pengarnaskulle gå tillbaka och bilda efterfrågan på ett eller annat sätt - viastatsbudgeten eller via de breda lagrens konsumtion. Man skulle på det sättetfå en sundare fördelning av efterfrågan och konsumtionen, en rättvisarefördelning. Detta problem måste ni väl ändå som socialdemokrater, i varje fallså småningom, ta itu med. Han säger atthans kritik mot devalveringen står fast. Men det intressanta är att hans kritiknu bygger på argument som inte åberopades i debatten . Nugäller kritiken effekterna på statsskulden. sade felet med devalveringen var att det inte går att sälja mera därför att mansänker priserna. Då vill jag fråga honom: Har det inte gått att sälja mer närexporten har ökat ? De argument ni tidigare använde motdevalveringen har alltså visat sig vara helt felaktiga. Att ni nu efteråt framför helt andra argument, nämligennär det gäller vår förmögenhetsställning gentemot utlandet, är det intesärskilt hederligt. Om man ändå kunde erkänna att man tagit fel iupphetsningen i talarstolen. Det har hänt mig också att jag måst dra intentaklerna. Ett annat argument var att devalveringen skulle skapainflation. har det sagts att förra årets inflation tyder på attdevalveringen har lyckats eller misslyckats, beroende på vilka utgångspunkterman har i denna debatt. Men låt mig åtminstone peka på att inflationstakten var lägre än -någon procentenhet lägre. Dessutom ärinflationstrycket i lågt, även 6 prolokoU 1983/84:70-71 om vibortser från den internationella prisutvecklingen. Det beror på att tack varedevalveringen och tack vare exportökningen och produktionsökningen harproduktiviteten i svenskt näringsliv ökat i en takt som den inte gjort påmycket . Den ökade produktiviteten, dvs. produktionen , harockså gjort att vi kunnat behålla vårt konkurrensläge trotskostnadsstegringarna. Men det hade inte gått utan devalveringen. Därför är detför mig ett mysterium hur man kan föreställa sig att det hade funnits någonekonomisk politik i som haft en chans att klara budgetunderskotteteller sysselsättningen, om man inte tagit det steg vi tog . Ingenhar kunnat visa det i varje fall. partiledare hade en längre utläggning om hurfantastiskt bra det går i , där väljarna belönade regeringen genom attge den förnyat förtroende - någonting som väljarna här i förvisso integjorde 1982 när det gäller den borgerliga regeringen. Men fakta är attarbetslösheten fortsätteratt stiga i . a. från ;ssida-särskilt ut att just nedskärningarna inom den offentliga sektorn hardrabbat sysselsättningen mycket negativt och bidragit till att arbetslöshetenunder 1983 steg till . väntas sysselsättningen ytterligareförsämras; arbetslösheten skulle komma att uppgå till mellan 11 och 12%.Ulf Adelsohn, som fören stund sedan sade motsatsen, pratade i nattmössan. Detgår faktiskt inte bra i , även om väljarna gav regeringen förnyat förtroende. var litet upprörd över att vi inte godtogcenterns beräkningar av dess fantastiska finanspolitik. Vi har inte haft mångadagar på oss att granska oppositionens motioner, och det är som vanligt ganskasvårt att tolka vad man avser; skrivningarna är ofta så allmänna att det ärsvårt att översätta det hela i pengar. Men jag skall ge några exempel påområden där det är alldeles uppenbart att i sin motion faritvilse. Ett exempel på okunnighet är det när man säger att man villföra oljeersättningsfonden till statsbudgeten och på det sättet tillgodoräknarsig 500 milj. kr. Då har man uppenbarligen inte observerat att detta förslagredan ligger i budgetpropositionen och kommer att genomföras. Detta är alltsåinte någon merit som kan tillgodoräkna sig i förhällande tillregeringen. Ett exempel på lättsinne är att man räknar sig till godo 2500 milj. kr., som man skall skaffa in till staten genom tvångsinlösen av vadman kallar mindre bostadslån. Jag har inte en aning om vad dessa mindrebostadslån är för någonting. Vilka villaägare och hyreshusägare skall betaladessa lån? Var finns låntagarna? Hur skall vi få tag på dem? Hur skall vi kunnatvinga dem till inlösen. Man redogör för detta förslag på några få rader. Sedansäger att staten genom detta förfarande skulle kunna spara 2,5miljarder kronor. Så får man inte göra ens om man är ett oppositionsparti, NilsÅsling. Vi tillät oss inte något liknande i opposition. Jag hoppas att det beror på glömska att man i motioneninte har noterat att man förlorar inkomster genom att säga nej till dentillfälliga förmögenhetsskatten, nej till den nya hyreshusavgiften och nejtill omsättningsskatt på Det är 1 400 milj. kr. som man inte har tagit medpå debetsidan i sin kalkyl. Det är inte att undra på att miljarderna rinneriväg, när man handskas med pengar på det sättet. Jag tror nog att vårberäkning, , ligger bra mycket närmare verkligheten än motionengör-om nu har någon kontakt med verkligheten, framhåller att svaret på frågan om enåtstramning av finanspolitiken är riktig eller inte skall vi hitta påkreditmarknaden. Räntan är hög, säger . Det håller jag med om. Denverkar säkert negativt på investeringarna, även om -som statsministern framhöllför - vi nu har hamnat i det läget att avkastningen påindustrikapitalet nu är lika hög eller t. o. m. högre än avkastningen påfinansiellt kapital. Vi har kunnat sänka räntan och höja lönsamheten inomindustrin. Går det verkligen att motverka effekterna av enytterligare indragning av efterfrågan med - det är vad NilsÅsling tror att han skall göra - genom en sänkning av räntan? Varje rimligekonomisk analys torde visa att detta är omöjligt och att fördelarna förkreditmarknaden av en sådan åtstramning inte alls är så stora. Produktion ochsysselsättning kan inte på något sätt motverka den effekt som en sådan kraftigfinanspolitisk skärpning innebär. Beträffande omsättningsskatten på aktier vill jag tillBjörn säga att vi har beräknat att vi med en omsättning på 70 miljarderkronor skulle kunna få in 700 milj. kr. Antagligen är detta en kraftigunderskattning av omsättningen på den svenska aktiemarknaden . Den kanmycket väl bli . Jag tror att de beräkningar som vi hargjort ligger under vad vi kommer att få in. Kryphålet, att handel i utlandet med svenska aktier intekan beläggas med omsättningsskatt, är inte något skäl för att avskaffa denskatt som vi ändå kan åstadkomma här i . Från handeln i utlandet skullevi under inga förhållanden få några inkomster. höll ett intresseväckande anförande omsituationen i , vilket jag tyvärr inte har tid att kommentera. Jag skallbara ta upp den kritik som han riktade mot regeringen när det gällerfördelningspolitiken. Han sade att vi gör för litet när det gäller dentillväxt av förmögenheter som har skett i . I och försig har vi vidtagit en rad åtgärder. Vi har höjt förmögenhetsskatten i tvåomgångar och infört den omsättningsskatt på aktier .som och helaborgerligheten tycker så illa om. Vi har skärpt reavinstbeskattningen ochvinstbeskattningen, och vi har infört löntagarfonder. Men det räcker tydligeninte. Trots sina obestridliga kunskaper på detta område gör JörnSvensson tydligen ett par allvarliga misstag. För det första tror han att viskulle kunna differentiera förmögenhetsskatten med hänsyn till det sätt varpåförmögenheterna har samlats ihop. Visst skulle vi kunna beskatta spekulativtkapital väldigt hårt, men det kan vi inte göra utan att det drabbar även detproduktiva kapital som finns i företagen och faktiskt inte tål ytterligare belastningar,i varje fall enligt vår och de flestas bedömning, utan att företagen ochsysselsättningen skadas. För det andra tror att det går att lägga en omsättningsskatt på på aktier.Låt oss gör det tankeexperimentet att växling av pengar i vore belagdmed en skatt på . Då skulle naturligtvis ingen växla några pengar. I varjefall skulle man försöka hitta svarta eller grå marknader för att undgå denskatten. Samma effekt uppstår givetvis om omsättningen av aktier skullebeskattas. Det är ju inte fråga om någon slutlig förbrukning av en vara, utandet är en kapitaltillgång som omsätts. En sådan omsättningsskatt skulle drivaut aktiehandeln från och göra att de pengar som vpk ansettsig finna aldrig skulle uppstå. Det är alltså en dröm, en fantasi att man kan plockapengar från himlen för att göra reformer. Det går inte ens i ettsocialdemokratiskt styrt . Under detta anförande övertog andre vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 26LARS () replik; Det går väl ändå inte att komma ifrån attdevalveringen har drivit upp inflationstakten. Den är högre nu än närdevalveringen genomfördes. Att den inte blev så hög som både vi ochregeringen då trodde beror på att den internationella utvecklingen blevavsevärt bättre än väntat. Men det viktiga är ju att inflationen i Sverigeunder var dubbelt så hög som i viktiga konkurrentländer. Arbetslösheten i har sjunkit under regeringenSchluter. I är arbetslösheten högre än när regeringen tillträdde. Den socialdemokratiska kritiken mot det moderatabudgetalternativet går ut på dels att vi sparar så förskräckligt mycket att detdrabbar de svaga och skapar arbetslöshet, dels att vi i själva verket intesparar något nämnvärt alls. Jag har sagt det förr, och jag upprepar det nu: Föratt få någon trovärdighet kring er kritik måste ni bestämma er för en av dessatvå argumentationslinjer. Så länge ni kör efter båda, blir rimligen slutsatsenatt ni socialdemokrater tycker att vi moderater genomsnittligt sett liggernågot så när rätt. borde nog vara försiktigare med attanklaga oss för att vilja driva fram arbetslöshet. Faktum är att arbetslöshetenalltsedan socialdemokraterna återkom har legat på rekordnivå. Jag har hört detsägas att det är överraskande att vi moderater inte kritiserarsocialdemokraterna så hårt för det. Detta sammanhänger kanske med vår grundsyn,att sysselsättning och arbetslöshet mera är frågor för arbetsmarknadens parter.Sätts priset på arbetskraft för högt, blir resultatet lägre efterfrågan påarbetsinsatser och därmed färre jobb. Men en regering kan naturligtvis bädda för en lugnlöneutveckling genom att föra en klok ekonomisk politik. Då skall man inte höjautan sänka skatterna. Den moderata budgetpolitiken ger avsevärt bättremöjligheter att undvika inflationsdrivande lönekrav, vilket är det störstahotet mot sysselsättningen. Till slut vill jag, för att avsluta med enklang i dur, tacka för två ställningstaganden. Det ena är atthan har beslutat att avskaffa den meningslösa inskränkning i konsumentfrihetensom symboliseras av de plastskynken som i livsmedelsaffärerna dras överfolkölet och . Jag skrev egenhändigt in detta krav i vårfrihetsmotion, och jag har sällan blivit så snabbt bönhörd. Det andra beskedetgäller också detaljhandeln. Liksom vill jag gratulera tillavvisandet av fackets krav att begränsa affärernas öppettider. gäller detbara för att baxa bort fackföreningsfonderna också. 27NILS ÅSLING (c) replik: säger att man inte har haftmånga dagar på sig i för att värdera oppositionensalternativ. Det var en överflödig information. Det märktes av den värdering avi varje fall förslag som finansministern här har gjort. Förslaget om oljeersättningsfondens överflyttande tillbudgeten är ett förslag som vi upprepar. Vi har haft det tidigare, och vitackar för att ni har anslutit er till det.' Men vi betonar att det är enengångsbesparing, en engångsmanöver för att stärka budgeten. Vi har inte gjortanspråk på mera. Sedan talade om tvångsinlösen av mindrebostadslån. Vi räknar med att på frivillig väg erbjuda innehavare av mindrebostadslån att lösa in lånen . Det skulle enligt vår uppfattning ge enbudgetförstärkning på per helår räknat. Det måste, herrfinansminister, vara en anmärkningsvärt dålig kontakt inom den nuvaranderegeringen. Fören tid sedan stod nämligen bostadsministern häri kammaren och vitsordadeatt detta skulle ge en besparingseffekt på inte mindre än 5 miljarder. Hanaccepterade alltså beräkningarna i vårt förslag. Vi har försiktigtvis, medtanke på tid etc, tagit upp halva beloppet i vår budget. Herr finansminister,ta och samråd med bostadsministern i den här frågan! Varför bara ta upp engångsbesparingarna? Vi har en långrad av bestående besparingar som är angelägna. Här kommer jag in påfinansministerns värdering av finanspolitikens effekt på sysselsättningen. Dåplötsligt accepterar finansministern vår kalkyl på 15 miljarder i besparingar.Han säger att det är omöjligt att med en räntesänkning kompensera en så passallvarlig åtstramning.