prot · G709152 · 1983-12-31 00:00:00 — Det är alltså samhällets utformning i social, ekonomiskoch moralisk bemärkelse som avgör hur stor eller liten prostitutionen skallvara. Det finns få saker som är så mytomsusade som prostitutionen. omfattandeutredningar och socialt fältarbete krossat de flesta myter. Myten om att det ärkvinnor med särskilt stora sexuella behov som blir prostituerade är totaltkrossad - det är i själva verket ofta tvärtom; det är kvinnor med en mycketnegativ erfarenhet av sexualitet. Myten om att prostitutionen behövs förensamma och handikappade män är också totalt krossad. Det är vanliga, gifta mäni alla yrkeskategorier som går till prostituerade. Man räknar med att var femteman under sitt liv besökt en prostituerad. Tvärtemot vad som sägsblir i själva verket ofta "a-wikande" män a-wisade av deprostituerade. Synen på sexualitet har totalt förändrats under bara någradecennier. Kvinnors sexualitet har äntligen erkänts. Mycket av smussel och skamär borta. handlar det om att både mannens och kvinnans sexuella behovbehöver tillfredsställas. Parallellt med denna sexualitetens frihetsrevolution bordeprostitutionen drastiskt ha minskat. Men så .blev det inte. Den gamla synen påsexualitet byttes hastigt ut mot något annat: kommersialismens förtingligandeav sexuella relationer. Under de tider då sexualiteten omgärdats med förbud ochskam, där män håUits avskilda från kvinnor, där är det merbegripligt att männens sexuella behov kanaliserats till prostituerade -eftersomde var de enda kvinnor som var "tillåtna". Men när så sexualsynenändrades ökade helt uppenbart möjUgheterna till normala sexuella kontakter,baserade på ömsesidiga relationer mellan män och kvinnor. "Behovet"av prostitutionen borde därför drastiskt ha minskat. Men just i den tidsperiod när sexualiteten äntligenbefriades från sina bojor och kvinnorna började resa sig efter sekler avförtryck slog det kapitalistiska samhäUets motor obarmhärtigt till. Här fannsnya marknader, här kunde göras pengar, och sexualiteten som underliggandebudskap i nästan all reklam blev ett faktum. Den sexuella kärleken, som förutvarit instängd i sängkammarens mörkaste hörn, blev plötsligt en lockande varasom kunde köpas på kapitalets marknadstorg. Så blev sexualiteten ändå inte beifriad. Den blev belagdmed nya bojor. I det kommersieUa utbudet förlorade sexualiteten all kontakt medmänskliga känslor, med ömhet och värme. Prostitutionen kunde leva vidare, trots att de egentligagrundvalarna förändrades. Parallellt med debatten i dagspressen om jämställdakönsroller fördes den råa, manliga sexualitetens syn på kvinnan som en kroppfram i enorma upplagor av herrtidningarna. Vi har också fått kunskap om prostitutionen. Vi vet i dagatt det är "vanliga", gifta män som går till prostituerade. Vi vetockså att de kvinnor som fastnar i prostitutionen snabbt tar steget från atttiUhöra det normala samhället till att tillhöra en subkultur, där våld ochförnedring är så vardagUgt, att det helt enkelt blir en s. k. normal del avlivet. Men vad som händer med de hundratals"tillfällighetsprostituerade" som finns vet vi mindre om. Vikan bara ana att tiden som prostituerad sätter sina outplånliga spår.Mansföraktet och självföraktet riskerar att leva kvar för evigt. Kvinnovåldet,såväl våldet inom hemmet som det som drabbar prostituerade, har ökat.Prostituerade vågar allt mindre arbeta ensamma. En del tolkar den ökade manligaaggressiviteten som ett tecken på att männen inte klarat av den nyakvinnorollen, att de inte har klarat av att anpassa sin egen roll för att mötakvinnan på ett jämställt plan. Den prostituerade kvinnan blir därmed enflyktväg - man slipper ta itu med jobbiga relationer hemma. Därmed står denprostituerade kvinnan i vägen för möjUgheterna för män och kvinnor att byggaupp ömsesidiga och respektfulla relationer. Så länge mannen kan fly undan, sålänge kan jämställdhet inte uppnås. EnkriminaUsering av kvinnorna avvisar vi motionärer. Det är alltid mot kvinnorlagstiftning satts in under tidigare skeenden, aldrig mot kunden. Ettargument mot kriminalisering i någon form som ofta förs fram är att det totalasamhälleliga mönstret först måste ändras. Men det samhälleliga mönstret på detsexueUa området har totalt förändrats under de senaste decennierna.Prostitutionen försvann inte alls, trots den totalt förändrade samhällsbilden.De som kunde tjäna pengar på den nya sexualsynen slog nämligen raskt till. Detär ett argument som talar för en kriminalisering i dagens läge. Det är inteprimärt den sexuella nöden som är grogrund, utan den kommersiellakönsexploateringen. 1976 nådde prostitutionen sin kulmen. Därefter minskade prostitutionen med ungefär hälften. Det visar attlagstiftning har effekt. Ettannat argument som förts fram är omtanken om de prostituerade. Man menar att omprostitutionen blir mer dold får man färre möjligheter att stödja deprostituerade. Men eftersom de prostituerade inte bör kriminaUseras är detinget som hindrar dem från att söka eller ta emot hjälp från sociala instanser.Vi är naturligtvis medvetna om att en kriminalisering kan medföra att det blirnågot svårare att nå de prostituerade, men det är vår fasta övertygelse attkriminaliseringen kommer att få till följd en kraftig minskning avantalet prostituerade. "Vanliga" män kommer inte att våga riskera sinsociala ställning. Jagvill i det sammanhanget citera ett par rader ur ett uttalande som desocialarbetare som jobbar just med den grövsta prostitutionen, medgatu-prostitutionen i våra storstäder, har antagit: "Visocialarbetare och poliser samlade till nordisk konferens om könshandeln harenats om följande uttalande: Vårgemensamma kamp mot könshandeln i och har fått oss att inse attden nuvarande legala hållningen i väsentiiga avseenden försvårar våramöjligheter att stävja könshandeln och på samma gång hjälpa de prostitueradetill ett drägligt liv." Dessutom säger man följande: "Därför vill viallvarligt uppmana beslutsfattarna att på nytt seriöst överväga en förändringav den legala hållningen." Desom i bokstavlig bemärkelse arbetar på gatan med de prostituerade tror alltsåinte att en kriminaUsering skuUe förvärra deras arbete. Tvärtom tror man att ensådan skulle vara till hjälp för dem. Vihar ju antagit en lagstiftning mot barnaga. Det här är exakt samma typ avlagstiftning. Vi kan inte se allt som händer bakom hemmens dörrar. har vi lagstiftat om det.Det har vi gjort därför att vi vill markera vår uppfattning: Man skall inte slåbarn. Det här är samma sak: Man skall inte köpa kvinnokroppar. Riskernamed att förbjuda det största kvinnoförtrycket, att män köper kvinnor, tordevara små i jämförelse med alla de offer som följt, och följer, iprostitutionens spår. Propositionen föreslår en mycket skärpt lagstiftning förallt som kan betraktas som koppleri. Då måste jag fråga: Är det verkligenrimligt att straffbelägga en fastighetsägare som hyrt ut en lägenhet därprostitution förekommer även om han inte tjänat några extra pengar på det? Hanblir alltså straffad för att ha främjat en verksamhet som lagUg. Är hanverkligen större skurk än den man som köper en kvinnas kropp? På samma sättkommer den som ofta, utan att ta betalt, uppger adresser till prostitueradeatt kunna åtalas. Jag tycker att det är dubbelmoral att kriminalisera den somger upplysningar medan man låter den som utför handlingen gå fri. Sammanfattningsvis:Vi har under uppnått en sådan sexuell befrielse i vårtsamhälle att något behov av prostitution i gammal bemärkelse inte längreföreligger. Det som ligger bakom prostitutionen är ett fortsattkvinnoförtryck, ett kommersialiserande av sexuaUteten och ett reducerande avdenna till en vara. Ett fortsatt accepterande av att män köper kvinnorskroppar utgör ett hinder i det pågående arbetet med att uppnå jämstäUdhetmellan könen. Vidare hindrar det män och kvinnor från att mötas som jämlikar iett ömsesidigt sexuellt förhållande som ger större utbyte även för männen. Vidomröstningen kommer jag att rösta för reservation 2, som innebär bifall tillmin och motion. I detta anförandeinstämde (). 198 (): Jag förstår att det inte är särskilt populärt att debatten förlängs vidden här tidpunkten . Jag skall därför fatta mig kort. Efter att halyssnat till anförande här kan jag emellertidinte underlåta att gå upp i talarstolen. Med tanke på de avslutande orden i hennes anförande förstårjag varför. Jag erkänner gärna att jag blev våldsamt besviken. Hennes namn stårju först bland namnen under en fempartimo-tion, av vilken även jag är en avundertecknama. Där kräver vi juridiskt biträde åt kvinnor som utsatts för sexuelltövergrepp eller för misshandel. Hela anförande gick ju ut på attförsvara och förklara behovet därav. deklarerade hon dock att honinte kommer att rösta för en motion som hon själv varit med om att underteckna. Jagminns mycket väl med vilken iver och vilken intensitet vi överlade när vi skrevdenna motion. Samtliga tyckte vi att den var oerhört viktig. I motionen gick viett steg längre än vad sexualbrottsutredningen hade gjort. Jag upplever det somväldigt upprörande att på det här sättet frångår det yrkande somvi alla upplevde som viktigt. Nr 152 Det är inte heller så att utskottet står bakom detta och bara villdröja med den det.Utskottsmajoriteten säger på s. 29: "Detär emellertid inte behovet av rent rättsligt bistånd utan behovet av personligt stöd för målsäganden i samband med förhör och liknande under Sexualbrotten förundersökningenoch det pröcessuella förfarandet i övrigt som står i förgranden för utskottetsöverväganden. Här är det inte i första hand juridiska kvalifikationer som krävsav biträdet." I motionen förklarar vijust varför det är de juridiska kvalifikationerna som är de viktigaste. Det varvi helt överens om. Det är inte det personliga stödet som är det viktigaste iden här frågan. Det är viktigt också, och det är alla överens om, men det är dejuridiska kvalifikationerna som behövs för att kvinnorna verkligen skall få detstöd de behöver. Jag yrkar alltså bifall till reservation 3. Jaghade inte tänkt att delta i denna debatt, men när jag ändå gör det vill jagockså yrka bifall till reservation 2 av . Det är viktigt attsamhället tar avstånd från prostitutionen som företeelse, och det sätt som ettlagligt samhälle har att ta avstånd från företeelser är - kriminalisering ochlagstiftning..Det kan finnas skäl för och emot, men jag skall inte förlängadebatten med att ta upp de skälen eller med att ytterligre motivera mittställningstagande. Jag vill bara yrka bifaU tUl reservation nr 2. att de sociala åtgärderna är viktigare. Men det finns ingenmotsatsställning mellan sociala åtgärder och en kriminaUsering. Det är insatsersom naturligtvis behöver göras parallellt. Anf.199 (): Jag skallfatta mig mycket kort. Jagär mycket ledsen över att skulle behöva bli så upprörd. Jagtycker att jag försökte klarlägga att jag personligen tror att det kommer attbli nödvändigt att utöka möjUgheten till juridiskt biträde. Jag motiveradeockså varför jag tycker det. Självklart kommer jag också att verka för detta iframtiden. Men jag tycker faktiskt också att jag skulle kunna få åtminstonenågon form av om inte förståelse så åtminstone respekt för ätt jag tycker attdet är rimligt att man tar till vara de erfarenheter som vi nu får av en totaltny lagstiftning, som vi alla är överens om. Erfarenhetema av utökademöjligheter till socialt biträde kan vara mycket värdefulla då vi skall utformareglerna för juridiskt biträde, för kostnadsansvar m. m. Anf.200 (): Självklart kommer jag att verka föratt kvinnor i denna situation skall få juridiskt biträde, säger är väl inte så självklart, eftersom föredrar att interösta med den reservation som skulle ge de möjligheterna. Överläggningen var härmedavslutad. (Beslutetredovisas efter debatten om justitieutskottets betänkande 26.) Kammarenövergår nu till att debattera justitieutskottets betänkande 26 om ändring ilagen om kriminalvård i anstalt m. m. Kriminalvårdi anstalt m. m. Anf.202 (): Narkotikabrottslighetens utbredning har för kriminalvårdens del blivitallt svårare att bemästra. På anstalterna fortsätter missbruk ochnarkotikahantering. har upprepade gångerslagit fast att det inte är godtagbart att intagna utan narkotikaproblem skallbehöva vara tillsammans med missbmkare och på så sätt utsättas för risken attbli narkomaniserade under anstaltsvistelsen. Lika självklart är att missbmkareavskärs från tillförsel äv droger i stället för ätt få vård för missbmket. Detär näst intill skandal att man inte med alla medel förhindrarnarkotikahanteringen på anstalter. Många intagna har också vitsordat att de harblivit beroende av droger under sin anstaltsvistelse. Den inbyggdamotståndskraften, som vederbörande hade under ett liv i frihet, blir avnaturliga skäl försvagad genom vistelsen i fängelse - vilket inte är enmärkvärdig reaktion. Åtgärderför en differentiering av anstaltsklientelet måste således vidtas av regeringenför att inte kriminalvård på anstalt skall bli inkörsporten till ettnarkotikaberoende, speciellt för unga intagna. De skärpta regler som föreslås iden proposition och det utskottsbetänkande som vi nu behandlar, innebär ökademöjligheter till en förbättrad situation. Det hälsar vi med tillfredsställelsesamtidigt som vi konstaterar att dessa åtgärder är ett tillgodoseende av vissakrav som vi framställde i en reservation med anledning av justitieutskottetsbetänkande /82:49. Målsättningenmåste vara att göra alla anstalter narkotikafria. I detta hänseende får ingenmöda sparas och inga utvägar lämnas oprövade. Det är vår uppfattning att vi idet synsättet har större delen av svenska folket bakom oss. Utskottetinstämmer också i både departementschefens och den moderata motionens uttaladeoro över narkotikasituationen på anstalterna. Utskottet ser också "detframlagda lagförslaget som ytterligare ett steg på vägen i ansträngningarna attkomma till rätta med narkotikaproblemen på anstalterna". Men,herr talman, detta understryker egentligen att majoriteten i utskottet intesjälv tror på vad man skriver. Man talar om ytterligare ett steg. Vi moderataledamöter vill inte ta ett steg..Vi vill ta ordentliga kliv. Förhållandena är,som jag förut nämnt, skandalösa. Det finns faktiskt återfallsförbry-tare sombävar för en förnyad anstaltsvistelse just med tanke på drogmissbra-ket, somflorerar mycket allmänt. Ivår motion 2778 föreslår vi att politiken inriktas ännu tydligare mot attdifferentiera klientelet på anstalter med hänsyn till narkotikabelastningen. Kriminalvårdi anstalt m. m. Kriminalvårdi anstalt m. m. Missbrukare måste hållasskilda från icke missbmkande langare, och dessa två kategorier måste i sin turhållas skilda från dem söm inte befattar sig med narkotika. Hur detta skall skeoch vilka åtgärder som måste sättas in bör ankomma på regeringen att överväga.En ändring i enlighet med vad som anförs i motion 2778 är en så viktig ochangelägen åtgärd att den skyndsamt måste genomföras. Jag yrkar härmed bifalltill reservation 1. Jag övergår nu till fråganom särbehandling av vissa långtidsdömda. betänkande 1981:14,.StraffverkstälUghet för vissalångtidsdömda m.m., föreslogs bl. a. en särlagstiftning för vissa särskiltbrottsbenägna långtidsdömda. Utredningen föreslog sålunda att det ibrottsbalken skulle införas bestämmelser om s.k. särskild verkställighet. Tankenvar att domstolen vid ådömande av fängelse i lägst skulle förordna omsärskild verkställighet av straffet, om den dömde hade gjort sig skyldig tillsärskild allvarlig brottslighet, som riktat sig mot eller medfört fara för Uveller hälsa, och det med hänsyn till brottets art eller annars förelåg risk föratt den dömde under verkställigheten skulle komma att fortsätta en sådanbrottslig verksamhet. Utredningenföreslog också att verkställigheten och särbehandlingen skulle ske vidsärskilda riksanstalter med hög säkerhet och stor personaltäthet. Medandra ord kan man påstå att särbehandlingen av vissa dömda i sak innebärtillskapande av en ny påföljdsform. Utskottet anför att man även harbehandlat motioner med förslag till Uknande påföljdssystem men avvisat dessaunder hänvisning till, som det hette, "icke obetydliga nackdelar frånhumanitär och behandlingsmässig synpunkt". Utskottet trodde inte heller påförslagets effektivitet. Idet här sammanhanget kan man, herr talman, inte underlåta att hänvisa till attdet här handlar om ett ringa antal dömda, som skulle få denna särbehandling.Detta klientel har ofta kalkylerat med risken för upptäckt. Det handlar omkallblodiga brottslingar som är farliga för samhäUet och för många enskildamänniskor. Dessa brottslingar tar aldrig själva humanitära hänsyn i sinhantering. Varför skall då samhället i sin strävan att bekämpa brottslighetenanvända alltför mjuka metoder? Vimoderata ledamöter i justitieutskottet anser att det ur rättssäkerhetssynpunktär viktigt att förordnande om särskild verkställighet införs och attförordnandet om sådan görs av domstol. Jag yrkar bifall tillreservation 2. Sedanskall jag ta upp villkor för besök m. m. har föreslagitytterligare skärpningar av regelsystemet, något som regeringen emellertid i sinproposition 148 avvisat. Det gäller bestämmelser om villkor för besök,brevgranskning och skyldighet att lämna urinprov. Enligt vår uppfattning förslag på dessa punkter ägnade att bättre bemästranarkotikasituationen på anstalterna och bör alltså genomföras. I sin PM nr 4 bl. a. föreslagit att i de fall där det föreligger risk att enintagen skall nyttja eller förfara olagligt med narkotika inom anstalten skallman inte tillåta s. k. kompisbesök, utan besök skall endast beviljasnärstående. Andra besök som kan bedömas vara till gagn för den intagne skallnaturligtvis också medges. Departementschefenlägger inte fram något förslag i ämnet och menar att nuvarande bestämmelser förbesök är tillräckliga och att det enligt hans mening inte finns underlag för ensådan skärpning som kommissionen föreslår. Enligt personal och intagna är detemellertid vanligt att just i samband med besök införa narkotika påanstalterna. Genomlagstiftning som trädde i kraft skärptes bestämmelserna iolika avseenden för besök. Det tycker vi är bra, men i Ukhet anser vi att en ytterligare skärpning är befogad.Utskottet hänvisar till den korta tid som de nya skärpta bestämmelserna variti kraft och avvisar motionsförslaget i denna del. Man kan ställa frågan omutskottets majoritet avstår från att införa en skärpning i kampen mot narkotikapå anstalter bara för att nuvarande mildare bestämmelser varit i kraft för korttid. moderata motionen 2778 framförs också önskemål om skärpta regler förgranskning av brev till intagna på sluten lokalanstalt och skyldighet förhäktad att lämna urinprov, om misstanke om narkotikabrott har också diskuterat dessa frågor, dock utan att läggafram direkta förslag. Vi moderata ledamöter i utskottet menar emellertid attdessa motionsvägen framförda önskemål gäller vapen i kampen mot narkotika påanstalter. Omden kampen är - det vill jag understryka - utskottets samtliga ledamöteröverens, men vi moderater vill ha fastare regler i enlighet med vår motion. Denmjuka linje som tillämpats, dock med vissa skärpningar ,har ju inte lyckats - den saken är allmänt känd. Förbättrade metoder inarkotikabekämpningen är därför motiverade, och vår uppfattning är attskärpningar i enlighet med våra förslag är ett sätt att nå framgång på området. Jag yrkarbifall till reservation 3. Kriminalvårdi anstalt m. m. 203 PER (vpk): Om det kan glädja någon kan jag anmäla redan från början att jag tänkeranvända högst hälften av anmäld taletid. Ibetänkande nr 26 från justitieutskottet till innevarande föreslås, medanledning av proposition från regeringen, ändring i lagen om kriminalvård ianstalt. Från kommunisterna har med anledning av regeringensproposition avgivits motion nr 2777.1 denna partimotion följer vi från vpk uppen inställning till kriminalvården som vi intagit sedan den nuvarande lagen komtill. Genom att vpk inte är företrätt i justitieutskottet har motionen intekunnat följas upp med någon reservation till det nu förevarandeutskottsbetänkandet. Ivår motion hemställs att antar propositionen 1983/84:148 om ändringari lagen om kriminalvård i anstalt utom i fråga om 20 §. attett antal detaljbestämmelser i denna paragraf skall utgå. Vi anser att deträcker med ett enda rekvisit för att mot den intagnes vilja hålla honom iavskildhet..Vi anser att det räcker med att i lagtexten ange att den intagnefår hållas avskild från andra intagna, om det är nödvändigt med hänsyn tillpåtaglig fara för den intagnes eller annans säkerhet till Uv eller hälsa. Den ipropositionen och av utskottet föreslagna specifikationen i fyra stycken avskälen för isolering av intagen anser vi sålunda onödig. Såsom också utskottetsjälvt säger i stycke två på s. 13 i betänkandet är bestämmelserna i 4 § enundantagsregel, som skall tillämpas med återhållsamhet. Om den också ipraktiken skall bU en undantagsregel, förefaller det oss omotiverat att ha enså utförUg beskrivning i lagtexten om när den skall tillämpas. Dengmndläggande utgångspunkten för våra kriminalpolitiska ställningstaganden är attdet skaU kunna bedrivas en verklig vård av dem som är intagna påkriminalvårdsanstalter. Den nu använda termen "kriminalvård" istället för fängelsestraff skall ju rimligen också markera att det numera skallgälla vård. Vård måste innebära att människor som begått brott skall återförastill ett normalt samhällsUv. Skall detta kunna bU möjligt, får vistelsen påkriminalvårdsanstalt inte bli psykiskt nedbrytande. Vår uppfattning är attisolering, i varje fall för många människor, kan bidra till att den isoleradelider psykisk skada. En sådan skada måste rimligen försvåra vederbörandesrehabilitering till ett normalt samhällsliv inom lagens ramar. Det är på dessagrander vi har intagit en restriktiv hållning tiU isolering av intagna inomkriminalvården. Att sedan vissa intagna på egen begäran vill leva i avskildhetfår givetvis accepteras. En självvald avskildhet torde inte heller leda tUlpsykisk skada. Omdet inom den verkliga kriminalvården kommer att råda någon större skillnad,beroende på om 20 § får den lydelse som utskottet föreslår eller den som viföreslår i vår motion, beror på hur lagen tillämpas. Vår uppfattning är dockatt den av oss föreslagna lydelsen innebär en grand för en mer restriktivtillämpning av isolering av intagna. Därför, herr talman, yrkar jag bifall tillmotion 1983/84:2777. 204 (): Jag talar inte med hänsyn till den sena timmen, när jag konstateraratt. det inte finns någon som helst anledning .enligt min bedömning att dra.upp en debatt om narkotikasituationen på fängelser, bekämpandet avnarkotikamissbraket samt isoleringsstraffet med utgångspunkt ijustitieutskottets betänkande nr 26. Den proposition som ligger till grand fördetta betänkande är inte av den karaktären. Propositionen grundar sig på trekrav, varav ett är ganska viktigt. Det kommer från allmänna häktet i ,som har begärt att statsmaktema skall ge vägledning och bestämmelser för hurman skall förfara, när en intagen håller på att dö på grund av vägran att intaföda och vatten. Det konstateras nu att sådana fall, som tyvärr inträffaribland, måste följas noggrant och ställas under läkaruppsikt; Ingentinghindrar enligt svenska lagar och bestämmelser att han förs till sjukhus och t.o. m. tvångsmatas. Detandra kravet ställs i PM nr 4 från , vari begärs att endel av förslagen skall genomföras , nämligen detta att de som ärintagna för grova narkotikabrott inte skall få besök av andra än mycket näraanhöriga. Förslagethar remisshandlats, och remissutlåtandena var mycket blandade. Regeringen ochutskottsmajoriteten har funnit att de ändrade mtiner som redan är genomförda påvåra kriminalvårdsanstalter, där man ganska noggrant undersöker också dem sominte är nära släkt med den som sitter inne, har haft mycket god effekt. Detfinns inget att anmärka på. Följaktligenhar regeringen inte lagt fram något förslag i denna riktning, ochutskottsmajoriteten gör samma bedömning. Jag yrkar på utskottsmajoritetensvägnar- avslag på reservation 3 beträffande villkor för besök. Dentredje skrivelsen kommer från .