prot · G70972 · 1983-12-31 00:00:00 — Allerfarenhet talar för att handikappade och gravt sjuka människor behöver enstark och fungerande offenflig sektor för att öka sin frihet här i samhället.En stark, offentlig sektor betyder i det sammahanget resurser, qrgansiafion,flexibilitet och vilja att ta itu med de problem som handikapp och sjukdomarleder fill. Handikapprörelsen och pensionärsrörelsen har enligt min uppfattninghittills misslyckats med att föra ut sitt budskap i debatten om de reellainnehållet av frihet. Jag hoppas att det skall bli andra Nr 72 toner frän den sidan ifortsättningen. Debatten om frihet bör handla om allas Torsdaeen den frihet, och i den debattenbör frihet och rättvisa väga lika tungt. dettaanförande övertog andre vice talmannen ledningen av Allmännolitisk Anf, 71 (): Regeringen har i årets budgetproposition föreslagit ett antalförbättringar i stödet till de handikappade. Samtliga dessa förbättringarfillstyrker vi från folkparfiet. Därutöver föreslär vi emellertid ytterligarereformer för att underlätta de handikappades situation. - Taket förlönebidragsanställningar hos ideella organisationer skall tas bort. - Sjukresor skall räknas in ihögkostnadsskyddet. - Försäkringspengarskall kunna användas för rehabilitering. handikappolitik syftar fill att ge de handikappade förutsättningar att hasamma livsbetingelser som icke handikappade. Detta mål, som ännu inte äruppnätt, kräver insatser såväl från samhället som frän enskilda individer ochorganisationer. Frånstat, kommun och landsfing görs betydande insatser för att underlätta för dehandikappade att delta i arbetslivet, fä adekvat utbildning, beredasändamålsenliga bostäder, ha tillgång till transporter, få nödvändig rekreationetc. Dessa åtgärder i sig är inte tillräckliga för att bereda de handikappadeen dräglig och meningsfull tillvaro. De insatser som därutöver görs av ideellaorganisationer och enskilda människor i dagligt arbete med handikappade är avavgörande betydelse för att dessa skall få del av den gemenskap och personligaomvårdnad som offentliga insatser aldrig har förutsättningar att ge-Riksdagenbeslöt efter proposition frän den socialdemokrafiska regeringen under våren1983 att sätta ett tak för antalet personer som kan vara anställda medlönebidrag i ideella organisationer. motsatte sig detta beslut, somvi ansåg skulle komma att minska de handikappades möjligheter att få arbete. Vipåpekade dessutom den betydelse som dessa personer har för de ideellaorganisafionerna genom det arbete de där utför. Som vi har påpekatkommer detta ofta andra handikappade till del genom organisationernasverksamhet. Dettak som införde innebär att antalet personer med lönebidrag inte fåröka med mer än 500 personer under ett budgetår. Med hänsyn fill att det underde har anställts 2 000 personer med lönebidrag i ideellaorganisationer blev det en kö av handikappade vilka önskar arbetemen som förvägras detta pä grund av det satta taket. I mänga fall fårsjälvfallet samhället genom rena bidrag ordna dessa personers försörjning. Attpå detta sätt ge de handikappade bidrag och understöd i stället för ett önskatarbete tycker vi är inte bara en felaktig behandling av de enskilda personernautan också ett slöseri med arbetskraft.. beslut var därmed enligtvår uppfattning ett steg tillbaka i svensk handikappolifik. bördärför nu fatta beslutet att ompröva detta. Ett högkostnadsskydd infördes för några är sedan inomsjukvården. Detta innebär att personer som är i behov av omfattande och oftaupprepad sjukvård, vilket ofta gäller de handikappade, är försäkrade att barabehöva betala pafientavgifter för ett begränsat antal vårdtillfällen. I dettahögkostnadsskydd ingår dock inte sjukresor. Dessutom räknas behandlingar ochträning endast som halva besök vid beräkning av vad som skall ingå i högkostnadsskyddet.Det är enligt vår uppfattning angeläget att dessa för de handikappade påtagligabrister i högkostnadsskyddet nu åtgärdas. bör därför fatta beslut omatt det i underlaget för högkostnadsskyddet också skall inräknas sjukresor ochbehandlingar. Villkoren för det ekonomiska stödet till handikappade föratt inköpa och använda egen bil har många brister. Dessutom är stödet begränsattill förvärvsarbetande. Bilkostnaderna skall prövas på många olika ställen.Flera statliga och kommunala myndigheter är inblandade i de olika delarna.Därtill kommer att regelsystemet inte är samordnat, vilket ofta ger egendomligaeffekter för den enskilde. Helhetsbilden är svår att bedöma för myndigheterna.Den statliga bilstödskommittén, som tillsattes 1979 och avslutade sitt arbete iaugusti 1982, behandlade de här problemen och föreslog både förbättringar ochförenklingar. Mofionärer från flera parfier väckte till förra riksmöteten motion om att regeringen snabbt skulle lägga fram ett förslag. Frågor hardessutom ställts i till det ansvariga statsrådet om huruvida förslagsnart är att vänta. Regeringens och socialdemokraternas inställning har varitatt vänta och se. Socialministern har hänvisat till det pågåenderemissarbetet, ett remissarbete som avslutades sedan.Samtidigt kan konstateras att det nu förflutit ungefär ett och ett halvt årsedan utredningen avlämnats till regeringen, och fortfarande har inget positivthänt. Regeringens allmänna tal om att satsa på de handikappade har inte letttill något resultat. Därför är det viktigt att nu gå frän ord till handling.Riksdagen måste nu ta sitt ansvar för att de handikappade får en reformering avett bilstöd som f. n. innehåller sä mänga brister. Det finns en rad skäl för att förverkliga ett förbättratbilstöd till de handikappade. Det är ett viktigt socialt ocharbetsmarknadspolitiskt instrument. Därtill kommer att ett uppbyggt stöd tillhandikappade för att inneha egen bil kommer att minska kostnadstrycket på den allmännafärdtjänsten. Med den konstruktion som bilstödskommittén föreslog visar det sigatt det kommer att bli én mycket måttlig anspänning på statsbudgeten.Samhällsekonomiskt kommer det säkerligen att ge vinster. Mänskligt innebär detså stora fördelar att aU väntan är att beklaga. Föräldrar med barn under 12 är har rätt att vara hemma ochvårda dem vid sjukdom och barn. I vårt land finns det ganska många barn som är över 12 är och handikappade. Dessa klarar sig idet normala dagliga livet med den hjälp samhället består dem. barninsjuknar har det ofta svårt att klara sig själv och behöver då hjälp av någonförälder. Rätten för dessa föräldrar till ersättning från försäkringskassanbör utvidgas till att gäfla även då barnet fyllt . Detär svårt för den som har full hörselförmåga - ja, omöjligt - att föreställa sighur en hörselhandikappads situation är. Men det är inte bara den som själv harnedsatt hörsel som är handikappad. De som vill kommunicera med henne har ocksåproblem. Särskih gäller naturhgtvis detta föräldrar fill hörselhandikappadebarn. Detfinns teckenspråkskurser för dem. Men de behöver lång fid för att lära sigbehärska teckenspråket, och de måste betala för undervisningen. Vihar fri hemspråksundervisning för att invandrarföräidrar och barn skall kunnakommunicera. Då borde vi också erbjuda föräldrar till hörselhandikappade barnfri undervisning i teckenspråket för döva. Efteratt haft en glädjande nedgång har under senare årantalet handikappade personer i åldern som förtidspensioneratskraftigt ökat. Antalet handikappade personer i dessa åldrar som fårförtidspension uppgår fill över 2000. Förvarje individ som förtidspensioneras mister samhället arbetskraft och får ökadesociala kostnader. Den enskilde som pä detta sätt slås ut från arbetsmarknadenhamnar ofta i isolering och passivitet. För en ung handikappad människa ärdetta både riskfyllt och förnedrande. Samhälletmåste anstränga sig att finna möjligheter som innebär att arbete kan erbjudasockså de individer för vilka förtidspensionering förefaller vara det mestnäraliggande alternativet. Eftersom förtidspensionering innebär ökade sociala kostnaderbör det vara möjligt att överföra resurser från socialförsäkringen tillarbetsmarknadspolifiska åtgärder. En sådan omfördelning leder till attsamhällets direkta kostnader blir desamma men att individen får tillfälle attuträtta ett arbete till glädje och nytta för honom och -naturligtvis - den förvilken arbetet utförs. Det är enklare att förtidspensionera en handikappad personän att finna ett arbete för vederbörande. Förutom att överföra resurser tillarbetsmarknadspolitiska åtgärder måste därför också en attitydförändring skehos myndigheterna. Förtidspensionering av en ung handikappad får ifortsättningen aldrig ses som en utväg - bara som ett absolut sista alternativ. 72 () replik: Jag tror att var och en som lyssnade på mig och kannotera i det vi sade att det finns en betydande intressegemenskap på handikappområdet.Det var många av de frågor vi tog upp som var gemensamma. Jag vill förordningens skull bara göra tvä påpekanden. Detena gäller bilstödet. En av anledningarna till att det ännu inte blivit någotförslag beträffande en förbättring av bilstödet, som verkligen behövs, är attremissopinionen var mycket splittrad. Också bland handikapporgani-safionernasjälva framfördes mycket motstridande uppfattningar om hur bilstödet skallutformas i fortsättningen. Det har försenat detta arbete. När det gäller taket förlönebidragen kan jag inte undanhålla kammaren påpekandet att den dåvarandefolkpartisfiske arbetsmarknadsministern året innan densocialdemokratiska regeringen införde ett stöd avseende 500 anställningar ladefram ett förslag om ett fullständigt slopande av utökningar inomlönebidragssystemet när det gäller allmännyttan. Det förslaget undanröjdes dengången av den socialdemokratiska gruppen i arbetsmarknadsutskottet. - Jagtycker detta påpekande bör göras till protokollet. Jag får meddela att anslag nuuppsatts om detta plenums fortsättning efter sedvanligtmiddagsuppehåll. 74 (): . För drygt ettår sedan tillsatte regeringen en med uppgift att lämnaförslag om insatser i syfte att samordna och intensifiera kampen motmissbruket. arbete är nu inne i sitt avslutande skede,och jag tänker i det här anförandet översiktligt redovisa en del av de förslagsom kommissionen lagt fram. Det har sagts mänga gånger, men det tål att upprepas, attnarkotikamissbruket är ett av våra allvarligaste samhällsproblem. Bakom siffrorom missbruksutveckligen döljer sig djup social misär och enskilda tragedier.Det handlar om unga, ensamma människor som lever ett liv utan normalafamiljekontakter, utan kontakt med arbetslivet och utan varje form av mänskliggemenskap utanför missbruksledet. avhder ett hundratal personer tillföljd av narkotikamissbruk. Varje är tas ungefär 1 500 missbrukare in försluten psykriatisk vård. Detta visar situationens djupa allvar. Till dettaskall man lägga den omfattande kriminalitet som följer i missbrukets spär. Det här en dyster skildring av narkotikaläget. Men låt migtrots detta och innan jag går in på förslag göra ett parviktiga markeringar, som visar att situationen trots allt inte är hopplös. För det första: Man kan inte entydigt säga attutvecklingen går mot ett ökat narkofikamissbruk, även om man ibland kanfå det intrycket av massmedias skildringar. 1978 och 1979 genomfördesutredningen om narkotikamissbrukets omfattning, . Den undersökningen visadeatt det då fanns mellan 14000 och 15000 missbrukare av s. k. tung narkotika. Debedömningar som görs visar att omfattningen av det tunganarkotikamissbruket är i stort sett oförändrat jämfört med . Även när detgäller det narkofikamissbruk som inte hänförs till s. k. tungt missbruk finnsdet tecken som tyder på att det inte längre sker' någon ökning.Skolöverstyrelsens senaste rapport om missbruket i årskurs 9 ger tvärtom vissabelägg för att utvecklingen håller på att vändas möten minskning avnarkotikamissbruket. - och det är det positiva - växer det blandungdomen fram en ökad medvetenhet och ett avståndstagande när det gällerdrogkulturen, och det är något vi måste ta fasta på i arbetet för ett Fördet andra - och det är också en vikfig markering - har det gjorts storaframsteg inom vård- och behandlingsområdet. Det är med kvalificerade vård- ochbehandlingsinsatser möjligt att bryta ett missbruk, även om det är fråga om ettlångvarigt, tungt missbruk. Allt fler narkomaner har via behandlingsinsatserslussats ut ur sitt missbruk till en socialt fungerande tillvaro. Måletför vår narkotikapolitik måste vara att skapa ett narkotikafritt samhälle.Samhället kan gärna inte ha någon annan målsättning i vad gäller synen på denillegala hanteringen av narkotiska preparat. Iförsta hand måste målet vara att förebygga missbruk av narkotika. Genomopinionsbildning och utbildning skall vi nä enighet om ett samhälle där manavstår frän allt icke-medicinskt bruk av narkofika och där insikt finns om attallt sådant missbruk är skadligt. Genom gemenskap och solidaritet skall vi tabort behovet av narkotika. Genom meningsfullt arbete och innehållsrik frifidskall vi skapa alternativ till den passivitet som utgör den främsta grogrundenför narkotikamissbruket. Genomsamhällets kontrollerande åtgärder skall vi i första hand stoppa all tillförselav narkotika. Men även på efterfrägesidan har'de kontrollerande sidorna sinbetydelse. Genom att kontinuerligt och energiskt bekämpa all detaljhandel mednarkofika skall vi hindra missbrukare och nyfikna från att fä tag pä drogen. Desom redan inlett, ett missbruk skall genom värd och behandling få möjlighet attupphöra med det. Vikfigt är därvid att åtgärderna sätts in på ett så tidigtstadium som möjligt och att eftervården inte försummas. I elva särskilda promemorior har utifrån dettasynsätt presenterat en rad förslag till åtgärder för en intensifierad kamp motmissbruket. Det är åtgärder som gäller polisens, tullens och åklagarnasverksamhet. Det är åtgärder inom kriminalvårdens område, lagstiftningsfrågor,förebyggande insatser och opinionsbildning och åtgärder på det internationellaområdet. Jämsidesmed det här arbetet bereds vårdfrågorna inom . Det ärsåledes fråga om en bred genomgång av samhällets insatser på narkotikaomrädet. Närdet gäller polisen, tullen och åklagarna har föreslagits effektivare insatsergenom ökade resurser och bättre utnyttjande av befintliga. Det innebär ettväsenligt personaltillskott till polisens lokala och regionala narkotikarotlarför framför allt ett effektivt arbete mot gatulangningen. Nivån pätullkontrollen föreslås höjd. Ansvarsfördelningen mellan tull och polisklarläggs, och samarbetet mellan dessa föreslås förbättras. Arbetsmetoderna harsetts över, informations- och underrättelseförfarandet föreslås stärkas. Itvå promemorior har kriminalvården tagits upp. De behandlar placeringsfrägor,åtgärder för att minska belastningen pä fängelserna, arbets-, frifids- ochstudiefrågor, frågan om hur de intagna själva skall mobiliseras förnarkotikafria anstalter. De behandlar också utslussningen frånanstalterna med social träning, frigivningskurser och andra åtgärder för attunderlätta frigivningen. Där tas också upp förslag som rör fri vården ochsocialtjänstens arbete. Inom dessa områden föreslås också en radresursförstärkningar. Förslagenom förebyggande insatser är omfattande. De rör skolans roll när det gällersåväl information som förebyggande arbete. De gäller också hur organisationernaoch föreningslivet skall kunna öka sitt engagemang för att skapa drogfriamiljöer, drogfria alternativ. Särskilda anslag föreslås för att utveckla ettsocialt synsätt inom barn- och ungdomsidrotten och att engagera ickeföreningsansluten ungdom. Olika förslag på hur kommunerna tillsammans medorganisationerna tidigt skall kunna nå utsatta grupper och enskilda människorhar lagts fram. Drogpolitiska handlingsprogram och ett bättre samarbete mellanolika myndigheter är några inslag i detta. Jag har så här översiktligt velat ge en bild av det arbete sombedrivits av . Kommissionens breda genomgäng av samhälletsinsatser mot narkotikamissbruket är av stor betydelse när det gäller att skapaen samordnad narkotikapolitik präglad av konsekvens, samverkan och tidigainsatser. av kommissionens förslag har redan genomförts. Förra budgetåret förstärktesresurserna med 15 milj. kr., och lika mycket är avsatt i åretsbudgetproposition. Avsikten är att skall ta ställning till ettsamordnat narkotikapolitiskt program. Faktorerna bakom narkotikamissbruket är många. Det finns orsaker avallmän karaktär: arbetslöshet, allmänna otrygga förhållanden och bristandemöjligheter att påverka sin egen situation. Men det finns också individuellaorsaker som psykiska problem, kriser i familjen och liknande. Åtgärderna motmissbruket måste alltså spänna över ett brett politiskt fält. Somgmnd för detta arbete måste solidariteten med den enskildamänniskan-missbrukaren ligga. Det går att stoppa ett missbruk och rehabiliteraäven den tyngsta missbrukare. Det går också att hejda narkotikans frammarsch. Ettsamhälle utan drogmissbruk är inte ett samhälle utan problem och konflikter -däremot ett samhälle där alla människor har inflytande och behövs, där alla igemenskap kan ta ansvar för sig själva och varandra. 75 PER-OLOFSTRINDBERG (m); Talarna i en debatt som denna är grupperade efter olika ämnesområden.Mitt anförande ansluter sig emellerfid pä naturligt sätt varken till tidigareanföranden eller till dem som kommer efter detta. Mitt anförande får så attsäga utgöra en begränsad kategori. Tillätmig, herr talman, inleda med ett citat från remissdebatten i andra kammaren den17 : "Riksdagenicke bara voterar stora utgiftssummor, den stiftar också lagar och den yttrarsig över författningar. Både för rättsordningens bestånd och lagstiftarnasauktoritet böra lagar och författningar vara väl genomtänkta och avfattade påsådant sätt, att medborgarna i landet både begripa dem och tro, attde äro rättvisa och nyttiga. Det måste vara skadligt, om nyutkomna lagar befinnas vara behäftade med sä allvarsamma brister, att övervakande myndigheter ettdera måste överse med lagens tillämpning eller också nödgas utfärda råd och anvisningar, vilka få följas i stället för gällande lag ." Denna kritik mot lagstiftningsarbetet framfördes av envälkänd företrädare för Östgötabänken, nämligen i . Kritiken - nu - skulle ha kunnat varaframförd . Vi möts ju ofta av en hel del för det sätt påvilket lagstiftningsarbetet bedrivs. De flesta känner nog igen uttrycket"Lidbomeri". Vi får också ofta i olika sammanhang höra att vi stiftarnya lagar och att det ges ut författningar i alltför hög takt: tre ,eller en ny lag eller författning . Utan att på något sätt vilja instämma i en alltföroriyanserad kritik mot lagstiftningsarbetet vill jag dock understryka att detnaturligtvis är mycket allvarligt om allmänhetens förtroende för riksdagenslagstiftningsarbete rubbas. Att så har skett, och sker, har jag konstaterat iökad utsträckning sedan jag blev ordförande i lagutskott. Den somicke är insatt i hur arbetar- i stort sett alla utskott berederlagstiftningsfrågor- tror av lättförståeliga skäl att jag numera närmast ärhuvudansvarig för lagstiftningen. Detta kan naturligtvis vara smickrande, menoftast framförs den kritik jag möter i ordalag som förvisso icke kan betraktassom beröm. Tyvärr måste jag konstatera att kritiken icke sällan ärbefogad. För framläggs alltför ofta lagsförslag som är illagenomtänkta. Inte minst företrädare för moderata samlingspartiet har i mångasammanhang gjort starka erinringar mot detta. Låt mig exemplifiera. För så sedan som antogriksdagen en ny lag om fastighetsmäklare. De som lyssnade till debatten erinrarsig säkerligen de mycket allvarliga anmärkningar som då framfördes motpropositionen. accepterade utskottets majoritet propositionenmed så vaga skrivningar som "enligt utskottets mening torde" och"övervägande skäl talar emellertid för att den nya lagen inte börmedföra" osv. Det var alltså en proposition som var mycket illaunderbyggd. Om det hade varit fråga om ett förslag som lagts fram i enfullmäktigeförsamling eller i ett landsting, hade det varit möjligt att peka päsvagheterna och begära återremiss. Detta är dock icke möjligt här i -tyvärr. Jag tror att det vore lättare att få en regeringstrogen majoritet attacceptera en återremiss till vederbörande departementschef än att gå med på ettavslag av propositionen. Ett annat exempel på ett regeringsförslag som av mångaupplevts som minst sagt illa övervägt och som dessutom är retroaktivt verkandeär regeringspropositionen om vissa ekonomisk-politiska åtgärder, vilkenbehandlades här i . När det gällerskärpningen av förmögenhetsskatten är det speciellt anmärkningsvärt attriksdagen fattade beslut som helt förändradeskattekalkylerna för mänga, vilket inte minst drabbade egenföretagare. Denna skärpning kom ovanpå en lång rad andra skattehöjningar: omsättningsskattpå aktieförsäljningar, höjd reavinstbeskattning, skärpning av skatten vidaktieutdelningar osv. "Man har fått höra åtskilligt som långt ifrån länderlagstiftarna till heder", för att på nytt citera . Kritiken i kammaren avfärdades frän majoritetensföreträdare helt kort med att "så fort det gäller att ta från devälbeställda, kommer ett rungande nej från borgerligheten här i kammaren".Det är ett uttalande som knappast vittnar om någon mer principiell inställningtill retroaktivitet i lagstiftningsarbetet. Talaren borde dessutom ha lästAbraham kloka ord i hans uttalande: Man kan inte lagstifta om frihetför de fattiga genom att lagstifta om ofrihet för de rika. Fast det är vältveksamt om ens denna gamla sanning förmått påverka talaren i fråga. Brott begås i många - alltför många - sammanhang. Inteminst har den s.k. ekonomiska brottsligheten kommit att dominera debatten påett sätt som gett denna typ av brott - främst då eko-brott mot samhället - enkanske alltför framskjuten ställning. Debatten tyder på att brott mot samhälletpå något sätt skulle vara grövre än brott mot enskilda. Det är en inställningsom vi moderater inte kan ställa upp på. Detta får dock icke - och jagunderstryker detta starkt - tolkas som ett försvar för eller ett överseende medbrott mot samhället. Jag avser inte att närmare gå in på den s. k.eko-kommissionens verksamhet och hitfills presenterade betänkanden - det skulleföra alltför långt. Men jag måste verkligen framhålla att man inte kan bliannat än oroad över en del tankegångar som kommissionen för fram. I den i ochför sig vällovliga ambifionen att komma till rätta med denna typ av brott, förkommissionen fram förslag som svårligen går att förena med kravet pårättssäkerhet och personlig integritet. Det råder inget som helst tvivel om att skattebrotten ärmånga i vårt land. Detta beror nog inte på att svensken i gemen är merbrottsligt inriktad än människor i andra länder. Orsaken är naturligtvis attskattetrycket i är sådant att skattebrott lönar sig mer i än inågot annat land. Jag vill i detta sammanhang erinra om att årsskatteutredning, under ledning av bevillningsutskottets dåvarande ordförandeAdolv i , socialdemokrat, konstaterade att skattetrycket var sådantatt det motverkade sparande, arbetsvilja och skattemoral. Det var ett enhälligtuttalande. Vad skulle icke denna kloka och framsynta utredning ha sagt om denkonfronterats med vår nuvarande skattelagstiftning? Tyvärr har - som tidigare alltid framstått som ettland med föredömlig lagstiftning och som kanske en av de främsta garanterna föratt mänskliga fri- och rättigheter respekteras - genom vissa domar iEuropadomstolen fått ett även internationellt något skamfilat anseende. Dettaär inte något som jag som oppositionspolitiker konstaterar med någon form avskadeglädje - tvärtom. Det är beklagligt att så blivit fallet, och det bör förregeringen - och främst för vår justitieminister - vara en angelägen uppgiftatt se till att på nytt kan framstå som en föredömlig rättsstat. Lagstiftningsarbetet är helt naturligt enständigt fortgående process. Samhället förändras och kompliceras, ochlagreglering blir ofta nödvändig.Äldre lagar måste också anpassas till samhällsutvecklingen. Detta får dock inteinnebära att lagstiftningsarbetet blir ett illa genomtänkt hastverk.