prot · G709133 · 1983-12-31 00:00:00 — Nr 133 otillfredsställande. Klagomål över dåliga mottagningsförhållanden förregio- Onsdaeenden nal-TVförekommer, och svårigheter att höra lokalradion gör sig också påminda.Ibland rör det sig om hela kommuner. Så är t. ex. förhållandet i Markarydskommun i mitt eget hemlän. Radio och 8är väl medveten om att har beslutat om en reducering av television utbyggnadsvolymenför mindre , vilket medfört senareläggning av några av stationerna.Men jag noterar också att säger sig vilja medverka till attutbyggnadstakten ökar något. Detta kan ske genom omdisponeringar i televerketsbudget. Det man måste sträva efter är att ett helt läns invånare skall kunna tadel av de sändningar som är avsedda för länet. Låt mig något beröra mofion 636, som behandlas i detta betänkande.Motionärerna begär att kommun skall få möjlighet att ta del avregionala och lokala sändningar och att tidigare fattade beslut om enFM-sändarstation i som sänder Radio skall verkställas. Avutskottsbetänkandef kan man få den uppfattningen att inget görs för attMarkaryds kommun skulle få möjlighet att lyssna till länets egen lokalradio.Utskottet hänvisar till den allmänna återhållsamheten. utarbetad av rundradiosektionen vid kan man dock utläsa attteleverket börjat vidta åtgärder för att komma till rätta medmottagningsförhållandena i kommun. Sålunda har man planerat attanlägga en särskild FM-sändare i området. Av tekniska skäl har sändarenplacerats i det nya FM-bandet, . Frekvenstilldelning har begärts idetta frekvensband, och planen kommer att utarbetas under hösten 1984.Televerket beräknar att FM-sändaren för Markarydsområdet skall kunna tas i brukhösten 1985. I planerna ingår också en höjning av effekten för den sändare sombetjänar , nämligen sändaren i . Jag harunder denna punkt inget annat yrkande än utskottets, men jag ansåg detangeläget att under debatten redovisa de planer har redovisat förKronobergs län. 30 (): Jag vill utnyttja detta tillfälle, då diskuterar , att uppmärksamma på ett problerh som berör mångamänniskor i vårt land och där tyvärr har visat sig alltförointresserad. Den fråga jag syftar på gäller inställning tillatt ge språkservice till finlandssvenskarna i vårt land. Invandrarnafrån Svenskfinland har under en följd av år fordrat att det finskspråkiganyhetsmagasinet , som sänds , textas fill svenska. Hosberörda myndigheter i är man av samma åsikt. Detta nyhetsprogram innehållervärdefull information om aktuella händelser som TÖT inrikes- ochutrikespolifik, arbetsmarknad m. m. Företrädareför de ca 80 000 inflyttade finlandssvenskarna i har vid fleratillfällen uppvaktat TV-ledningen och framfört klagomål över den nuvarandeordningen. Här i har jag i en fråga aktualiserat problemetför statsrådet vid ett tidigare fillfälle. Men ännu haringenting hänt i positiv riktning. Mångaav de finlandssvenska invandrarna kommer från helt svenska trakter i Finlandoch har aldrig lärt sig finska. Och de som eventuellt kunnat finska har underåren i mer eller mindre glömt språket. Sakenhar även aktualiserats genom en anmälan till . Man ställde fråganvarför finlandssvenskarna över huvud taget diskrimineras av programföretagen iförhållande till de finskspråkiga. I ett avvisande svar framhållernämnden att den inte anser att finlandssvenskarna framstår som någon etnisk gruppi förhållande till rikssvenskarna och därför inte är berättigade till särskildhänsyn när det gäller sändningar i radio och TV. Detta är en något egendomUguppfattning med tanke på att finlandssvenskarna i faktiskt uppfyllerde kriterier som kännetecknar en etnisk minoritet: 1. känslan av att vara ett folk och tillhöra ennationalitet, 2. att ha en egen kultur och ett eget språk - nämligeni . Skalldet verkligen läggas finlandssvenskarna till last och vara dem till attde kan svenska, medan våra bröder och systrar av samma folk med finska sommodersmål fått tillgång till hemlandsservice med upp till 20timmar i radio och TV? finska sändningarna i radion ingår nyhetsrapportering om olika händelser iFinland. Detta har särskild betydelse vid valtider i , eftersom allvalinformation i till invandrarna från enbart riktar sigfill finskspråkiga i , som har fillgång fill hela den egnavalinformationen plus den finska valvakan som bjuder på. Vadvi här upplever mitt i Invandrarsverige är en segregering genom att SverigesRadio och tar sig för att dela upp invandrarna från Finlandi två motsatta läger - helt i strid med invandrarpolitiskamålsättning, där en av de viktigaste punkterna är att på alla sätt försökasträva efter att öka förståelsen och samarbetet invandrargrupperna emeUan. Tillsist en vädjan; Vore det inte önskvärt att genom finlandssvenska sändningar geäven alla övriga fittare och lyssnare i möjlighet att vidga sittkunnande om ett broderfolk i ? 31 (): Utskottet har fidigare uttalat att det är viktigt med program förinvandrare och minoritetsgrupper. SverigesRadio har gjort en egen utredning om minoritetsspråk inom . Den utredningen är f. n. föremål för behandling inom koncernen. Anf.32 (); Det somutskottets företrädare här sade får väl uppfattas som Det finnsanledning för de berörda att ta denna ad notam. Låt vara att vi kanavvakta utredningsarbetet, men jag tolkar Kulturverksamhet m. m. Rönnungså, att det bör bli en bättre tingens ordning. Med det beskedet är jag nöjd. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslutet redovisas efter debatten om kulturutskottetsbetänkande 18.) Kammaren övergår nu fill att debattera kulturutskottetsbetänkande 18 om anslag till kulturverksamhet m. m. I fråga om detta betänkande hålls gemensam överläggning församtliga punkter. 34 (): Vi behandlar kulturutskottetsbetänkande nr 18, som omfattar en betydande del av det kommande budgetåretsanslag till kulturverksamhet. Det kan då finnas anledning understryka attstatlig kulturpolitik i praktiken är mycket mer än denna anslagsgivning. Kulturens möjligheter att utvecklas kan visserUgen främjasav statliga bidrag - på en del områden är de alldeles nödvändiga - mensamhällets kulturklimat påverkas i långt högre grad av en rad andra ting. Det gäller bl. a. skattepolitiken. Vi har här i landet enextremt hård beskattning av enskilda människors arbetsinkomster. Därför är detsvårt att köpa något som producerats med en annan människas tidskrävandearbetsinsats, t. ex. konstverk och konsthantverksprodukter. En person kan intemed en veckas arbetsinkomst betala en annan för en veckas jobb, just därför attsamhället går in i transaktionen och för sin del kräver 50,60 eller iskatt. Vårt skattesystem bygger också på principen att vanligainkomsttagare skall betala mer i skatt än de egentligen har råd med. För attklara sina levnadsomkostnader skall man sedan åtnjuta det välvilliga samhälletsstöd, dels i form av direkta bidrag, dels i form av subventioneradenyttigheter. När denna metod drabbar allmänheten är det illa nog. Närden också drabbar kulturskaparna är det än allvarligare. Då uppstår ettberoende av bidragsgivarna i , i kommunerna eller var de nu sitter,vilket kan få en hämmande effekt på den fria kulturdebatten. Det är något fel i ett samhälle när allt som inte ärsubventionerat därmed automatiskt blir diskriminerat av skattesystemet. Jag vetinte om denna situation är avsiktligt framdriven av socialdemokraterna eller omden är resultatet av bristande förmåga att se konsekvenserna av de egnaåtgärderna. En förändring av skattesystemet är emellertid en av de vikfigastekulturpolitiska reformerna just . En väsentlig förutsättning för ett kultursamhälle är attkulturskaparna har goda möjligheter att nå en bred publik. I dagenshögteknologiska samhälle är etteffektivt utnyttjande av etermedia betydelsefullt för att skapa deförutsättningarna. Genom sitt envisa motstånd mot Nordsat har svensksocialdemokrati tagit på sig ett tungt ansvar i rollen av bromskloss för dennordiska kulturpolitiken. Det torde vara ett av århundradets störstakulturpolitiska misslyckanden att svenska författare, kompositörer och musikerinte inom överskådlig tid kommer att få den självklara och naturliga kontaktmed våra grannfolk som ett totalutbyte av nordiska radio- och TV-program hadeinneburit. Att många kulturskapare själva var med om att krympa horisonten filldet snävt nationella gör inte saken bättre. En och annan ångerfull kommentargör sig också redan hörd. Det är en central uppgift att medverka till att denmoderna tekniken kan utnyttjas för att ge fler människor delakfighet i kulturupplevelser.Den osannolika tröghet med vilken samverkan mellan Radio-koncernensprogrambolag och vårt lands kulturinstitutioner på teater- och musikområdetutvecklas markerar att det finns områden, där polifiska insatser kunde varafill glädje för kulturen. Ännu en väg att underlätta tillvaron för kulturskaparnavore att välkomna näringslivets intresse för kulturen. Det bör understrykas attdetta intresse ingalunda är någon helt ny företeelse. En del företag liksom enskilda företrädare för industrioch handel har alltid varit beredda att göra en kulturinsats. Det vore ettmisstag att tro att detta enbart skulle vara någon form av sofistikeradPR-verksamhet. Nej, faktum är att likaväl som det finns industriarbetare,bönder, akademiker och en och annan riksdagsman med ett spontant personligtkulturintresse finns det bergsingenjörer och verkställande direktörer som serpå kulturen på samma sätt. Om detta tar sig uttryck i ett sponsorskap - ja, såmycket bättre för kulturen. finns det människor som oroas av den här utvecklingen.De tycks mena att näringslivets folk på ett ofillbörligt sätt skulle viljalägga sig i kulturens innehåll, vilket politikerna inte förutsätts göra. Jagvet inte vilken erfarenhet detta antagande bygger på. Sakförhållandet är nogsnarast det motsatta. Oron grundas också på att politisk styrning skulle störasav dessa nya insatser. Och säkert är det så, vilket är glädjande för kulturen. En kulturskapare är, även om det för många kännsbesvärande, beroende av en marknad. Om den marknaden, från tidtill annan, består av bara biskopar och furstar, grosshandlare ochbrukspatroner, eller och socialförvaltningens inköpsnämnd, är detinte bra. Ju fler som bildar denna marknad, och ju fler enskilda som kan uppträdapå den, dess större blir friheten för kulturskaparna. Vill man inte ha denfriheten -och det finns politiska riktningar som inte vill det - då ärsponsorskapet ett problem. Men ur moderat synvinkel är kulturens frihetcentral. Därför ser vi det som en tillgång att näringslivet visar kultursektornett ökat intresse. I reservation 5 har de moderata ledamöterna uttalat sinanslutning till de riktlinjer för kulturpolitiken som i motion 1361karakteriserats med begreppen frihet, rriångsidighet och kvalitet. Jag har härnågot utvecklat hur frihet Kulturverksamhet m. m. 3 protokoll 1983/84:133-134 Kulturverksamhet m. m. och mångfald kan främjas. Kvalitet är någonting som bl. a.växer fram ur människors vilja och förmåga att värdera och välja i ettrikhaltigt utbud. Därför har hemmen och skolan, studieförbunden ochföreningslivet samt naturligtvis kulturskaparna själva en stor pedagogiskuppgift att fylla. Det är med positiva insatser, från förskolans kreativa lekartill pensionålderns studiecirklar, som ett kvalitetsmedvetande skall skapas. Med det nu anförda yrkar jag bifall till reservation 2 omfinansiering av kulturverksamheten och reservation 5 om riktlinjer i övrigt förkulturpolitiken. handlägger viktiga delar av den statligakulturpolitiken. Det finns ett värde i att exernpelvis bidragsbeslut fattasunder de öppna former som gäller för arbete. Men det ligger ocksåen kulturpolitisk fara i den dominerande ställning som rådet har inom deområden det har att bevaka. Den kan leda till ensidighet - smakmässigt eller iandra avseenden - och därmed indirekt till en styrning av utvecklingen. Därförvore det bättre om man kunde finna former för att låta flera, av varandraoberoende organ sköta bidragsgivningen. inflytande skulle minska,och kunde rådet avskaffas. Innan vi kommit dithän är det viktigt attstyrelsens ledamöter politiskt skall kunna identifieras. Många beslut,exempelvis beslut i samband med remissyttranden, tvingar ledamöterna attbekänna politisk färg. Den torde heller inte vara okänd för regeringen vidutnämningen. Men dä är det rakare att styrelsen öppet ges en heltparlamentarisk sammansättning. Inget hindrar ju partierna från att nominerapersoner med gedigen kulturell bakgrund - så skulle säkert ske. Jag yrkarbifall till reservation 9. Från moderat sida har vi redan tidigare kritiserat attkulturministern till sitt förfogande haft vissa s. k. nålpengar att dela utunder löpande budgetår. Sådant skall inte regeringen syssla med. Det hardessutom skapat dubbelarbete inom regering och kulturråd och en oklaransvarsfördelning mellan dessa parter. föreslår regeringen att dylika medelflyttas över till . Men inkonsekvent nog behåller regeringen en heldel pengar. Därmed blir på sitt sätt den andra villan värre än den första. Manförsvarar sig med att inte bevakar hela kultursektorn. Mensamtidigt säger utskottet att regeringen skall kunna använda sina medel inomkulturrådets ansvarsområde. Förvirringen är med andra ord avsiktlig. Enligt moderat uppfattning är det rimligast att det ärkulturrådet som sysslar med denna kompletterande verksamhet, vilken dessutombör vara så liten som möjligt. Den reguljära budgetprocessen skall i principföljas av alla. Vi yrkar därför en nedskärning med 1 milj. kr. av de medel somföreslås ställas till regeringens disposition. Jag yrkarbifall till reservation 14. I budgetpropositionen föreslås ett anslag på 2,5 milj. kr.till museum. Detta anslag har inte beretts på sedvanligt sätt inomkulturrådet, utan stiftarna - LO, TCO, KF och ABF - gick direkt till regeringenmed sina anspråk. har fått nöja sig med att vara remissorgan. regeringenär även i dagens pressade budgetläge beredd att snabbt gå fram med ett förslag. Vad skall då detta nya museum syssla med? Enligtbudgetpropositionen skall det dokumentera arbetets och arbetarrörelsenshistoria och klargöra hur arbetets innehåll har förändrats och hur det påverkarvåra levnadsvanor. Man frågar sig hur gränsdragningen till andra museer skallse ut. Mängder av museer i vårt land sysslar ju med arbetets innehåll - i ochutanför hemmet. Några citat ur utredningen om Arbetets museum kan få ge en bildav ambitionsnivån. "Ett Arbetets museum skall givetvis ha goda kontakteroch nära samarbete med arbetarrörelsens organisationer och företag, liksom medkulturarbetare, kulturinstitutioner och myndigheter, både nationellt ochinternafio-nellt. Organiserade samarbetsformer bör utvecklas med andramuseer för att bevaka, bevara och levandegöra samtidshistorien med perspektivbakåt och framåt i tiden. och organisationer har gemensammaintressen av att ett Arbetets museum inrättas och att samarbetet intensifierasangående bevarandefrågor. Byggföretagen bör ha särskilt intresse av att byggandetsyrkeskunnande bevaras och vidareutvecklas, likaså bör hyresgäströrelsen haintresse av att människors boende- och levnadsmiljöer beskrivs historiskt. Kvinnors levnadsvillkor och historia är intetillräckligt dokumenterade i befintliga institutioner. Det är angeläget attderas erfarenheter och resurser tillvaratas och att reella möjligheter ges föratt gestalta kvinnors historia." "Museet skall svara för rådgivning och stimulans tillolika instanser och vara en plattform och resurs för långsikfig planering,metodiskt och pedagogiskt utvecklingsarbete, modellskapande insatser och förexperiment och förnyelse av den historiska dokumentationen. Skolan ger begränsade kunskaper om arbetets ochfolkrörelsernas historia varför det behövs en central resurs för att påverkasamhällets institufioner." Och ettsista citat; "En av många uppgifter för ett Arbetets museum bliratt bidra till bättre kontakt och kommunikation mellan forskningen på olikanivåer, organisafioner och allmänhet. Detta förutsätter samarbete med bl. a. Arbetarrörelsensarkiv och bibliotek, lokala arbetarrörelse- och folkrörelsearkiv, högskolornaoch med ABF, och som ett stöd bör ett särskilt forskningsråd inrättas." Var och en förstår att de 2,5 milj. kr. som riksdageninbjuds att fatta beslut om endast är första steget på en lång väg. Eningående studie, inte minst av gränsdragningen gentemot annan statligt stöddverksamhet, borde ha föregått ett beslut. Man får förmoda att detta är inledningen till den satsningpå kultur i arbetslivet som aviseras i budgetpropositionen. Kulturverksamhet m. m. Kulturverksamhet m. m. Situationen är rätt egendomlig. Vihar många av de kulturellt mest eftersatta grupperna utanför arbetsplatserna:arbetslösa, barn, pensionärer, vissa handikappade, människor på institutioner,vissa invandrargrupper. I ett kärvt ekonomiskt läge tänker socialdemokraternaändå prioritera de grupper som har jobb och som finns på arbetsplatserna. Men till detta får vi anledning återkomma, säkert mångagånger. gäller det Arbetets museum, ett ärende vars hantering tydligtförebådar vad vi har att vänta på detta område. Jag yrkar bifall till reservation 39, vilketinnebär avslag på anslaget till museum. Övriga moderata reservationer i detta betänkande kommeratt behandlas-av . Jag yrkar bifall fill samtliga reservationer vilka stödsav utskottets moderata ledamöter. 35KARL (): har frågan ställts; Vad ärkultur? Många skiftande svar har också givits, och så kommer det väl alltid attbli framöver. Kultur, menar jag, växer fram i vardagstillvaron. Kulturmönsterbildas av allt som har med människors skapande att göra - av tankar, ord, bild,form, ton etc, men också av arbete, traditioner, värderingar och normer; enkeltuttryckt av att leva tillsammans. Kulturen är någonting som håller ihop vårt samhälle. Itider med kärv ekonomi och kanske också social stagnation är ett rikt kulturlivnödvändigare . Varje människa är i behov av att fillhöra engemenskap. Grundläggande mänskliga behov kan kulturpolitiken medverka till attuppfylla. Begreppet kultur betyder ju också odling: sådd, förnyelseoch framtid. Kulturupplevelser som berör oss djupt kan lyfta och stärkasjälvkänslan men också öppna nya möjligheter att bygga broar för samhörighetoch gemenskap. Kulturen skall fråga efter varje människa, räkna var ochen som en omistlig länk i en kedja där alla behövs. Kulturlivet i den lokala miljön ger självfallet mångagånger den största möjligheten för alla människor att vara med, att få en chansatt säga någonfing, att föra fram tankar, idéer, att ta initiativ och ocksåvara med och ta ansvar. Individen skall inte vara en passiv mottagare. Att gemänniskor tillgång till ett rikt kulturliv är således en stor och angelägenfråga. Professionella kulturarbetare hjälper till att tänka i nyabanor, uppleva nya känslor och hylla nya värderingar. Litteratur, musik,teater, ja alla konstarter lyfter tanken på färd och vidgar perspektiven.Kulturen skall vara en levande och vital kraft i människans vardag. Den fårinte stelna. Den måste ständigt omprövas och förnyas. riksdagsbeslut om kulturpolitiken var på sittsätt banbrytande. De kulturpolitiska åtgärderna sattes in i ett naturligt ochtydligare perspektiv än fidigare i övrig politik. betänkande Ny kulturpolitik banade vägen fördetta ställningstagande. var enig, riksdagsbeslutet gällde färdriktningeni stort. Det blev också en utmaning till landsting och kommuner att ta itu meddessa frågor. Regionala och lokala handlingsprogram togs fram och har välföljts upp. Låt mig i detta sammanhang säga att vissa utvärderingarsom har gjorts om kulturutbudet i kommunerna har mera läst in bruttokostnaderför verksamheten än att ta med de förutsättningar verksamheten har att arbetautifrån. Jag tänker icke minst på den kommunalt olika ekonomiska situationen. Jag vågar påstå att viljan att ge utrymme förkulturverksamheten är god i alla politiska partier. Det är självfallet interätt att bara räkna insatserna, som ofta sker, i t. ex. dyrbara lokaler. har gått, och det kan vara tid för en omprövning.Detta kan någon säga är ett för långtgående krav då målen som sattes upp 1974alltjämt har giltighet. Men är, som sagt, ändå , och förnyelsebehövs. beslut formades i som präglades av ekonomisk expansion.Vi förbrukade icke förnyelsebara naturtillgångar utan större hämningar. har vi en annan syn på hushållning och resursanvändning.Samtidigt är det ekonomiska klimatet kärvare. Många är utan trygghet när detgäller arbete. Icke minst ungdomen kan i en sådan situation lätt bU rotlös. Nyamedier tränger på från många håll och t. o. m. aktuella diskussioner omindividualismen har också fått ökat utrymme. Dialogen får alltför ofta ståtillbaka för envägsinformation. Å andra sidan, och det är glädjande, gårmänniskor tillsammans för att forma framtiden på olika sätt. Jag tänker då påatt man i kooperativa former vill vara med och forma närmiljö, närområde ocholika verksamheter. Detta måste också sätta sin prägel på kulturverksamhetenframöver. När vi från föreslår att 1974 årskulturpolitik skall utvärderas och förnyas - förfinas i förhållande till just1980-talets verklighet - då menar vi att det är att värna om kulturpolifikenoch ge den ökad slagkraft och styrka att så sker. Vi gör det därför att en radutredningar som berör delar av det kulturpoUtiska fältet nu har presenterateller är i färd med att presentera faktasamlingar och förslag som ger ettomfattande underlag för en kulturpolitisk helhetsbedömning. Vi gör det i tronatt det skall vara möjligt att samla en riksdagsmajoritet omkring vår strävanatt vidareutveckla kulturpolitiken -tydliggöra och prioritera mål och metoderför att alla människor i landet oavsett var de hör hemma i inkomstläge,bildningstradifion eller bostadsort skall få tillgång till ett rikt lokaltkulturliv. Enkelt uttryckt: Vi föreslår en ny kulturutredning för attåstadkomma en vidareutvecklad kulturpolitik, grundad på folkrörelseideal ochpå övergripande kulturpolitiska mål. KulturpoUtiken firar i år 10-årsjubileum. Som enväckarklocka i kulturdebatten fungerar många olika organisationer.Studieförbundet försök att följa upp den nyakulturpolitiken är ett av dessa mycket viktiga inslag i det kulturpolitiskaarbetet. Folkbildare, konstnärer och poUtiker har utifrån sina erfarenheterskrivit debattartiklar. Kulturverksamhet m. m. Kulturverksamhet m. m. kor, både i och utanför Vuxenskolans led, har i enintervjuundersökning givit sin syn på kulturverksamheten , ochför framtiden. Dessutom har en stor kulturkonferens kring samma temagenomförts. Resultaten av görinte anspråk på. att vara generella slutsatser, representativa för svenskafolket eller ens för de särskilt studerade kommunerna. Men projektrapportenär ändå mycketintressant. Kultur -84 bekräftar att den kulturella ojämlikhetenfortfarande är skrämmande stor. Den nya kulturpolitikens jämlikhets- ochdecentraliseringsmål har inte uppnåtts. Människor i olika slags bygder, medolika bakgrund, har mycket olika förutsättningar att få del av det utbud somkulturarbetare svarar för. En mycket målmedveten kommunaldecentralise-ringspolifik fordras som uppföljning av det statliga kulturmåletom decentraliseringen skall komma också landsbygdens, glesbygdens och de småtätorternas människor till del på allvar, så att de får en ärlig chans attuppleva konstnärlig kultur. Här kan en parallell dras till ,som pekar på att statsbidragen till teater och dans, decentraliseringsmålettill trots, i allt större utsträckning har koncentrerats till storstäderna. Ommedlen fördelas på detta sätt är det faktiskt inte så underligt om folket sombor på landsbygden, i rena glesbygder eller i mindre tätorter knappast harmärkt den nya kulturpolitiken. Men Kultur -84 visar inte bara bjärta kontraster. Närfrågor ställdes om kulturlivet blev svaren samstämmiga: människorslängtan efter ett levande, lokalt förankrat kulturliv är densamma i storstadoch i glesbygd. Detsamma gäller människors önskan att få påverkakulturverksamheten. Både tätortsbor och landsbygdsbor lyfter framkulturverksamheten i den lokala miljön, i närmiljön, som den mest väsentliga. Man önskar sig bl.