prot · G70946 · 1983-12-31 00:00:00 — Därförborde avtalsrörelsen inriktas på att skapa de bästa möjliga förutsättningarnaför bättre reallöner till minsta möjliga kostnad för produktionen ochsysselsättningen. Jag är fylld av fillförsikt att det skall lyckas. Jag har redovisat ett antal omständigheter somgör att vi kan se med ökad optimism . vet vi - och skallinte dölja - att många svåra steg återstår. Vi måste fortsättaatt bedriva den nu inledda politiken med stor konsekvens och stor stramhet. Vimåste långsiktigt även besegra obalansen i den offentiiga ekonomin. Det ärdärför viktigt att undvika överord om hur ljus framtiden blir och om hur snabbtvi kan komma därhän att vi kan säga att vi har nått fram till balans ochtryggad sysselsättning i . Icke desto mindre har vi nu tagit ett avgörande steg bortfrån den dystra utveckling vi hade andra hälft och under deförsta åren . Produktionen stiger, utrikeshandeln förbättras ochsysselsättningsläget ljusnar. Det är därför inga överord att säga: är vi pårätt väg. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. Under detta anförande övertog förste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 19LARS (): Finansministerns anförande var som ett talinför Högsta , långt, fullt av produktionsstatistik och klätt i enförskönande språkdräkt. Jag får ändå säga att det är trevligt att lyssna påfinansministern, som, till skillnad från finansutskottets ordförande, är bereddatt sakligt diskutera uppläggningen av den ekonomiska politiken. Man blir något förvånad över den bild av verkligheten somfinansministern försöker frammana. Det är ju ändå så, att den ekonomiska utvecklingeni så många avseenden har gått mot det sämre. Bruttonationalproduktens ökningförutsades av regeringen bli . I den proposition vi i dagbehandlar har den i all tysthet värderats ner till . Det är faktisktså, , att sysselsättningen f. n. är betydligt lägre än den varför . Arbetslösheten är högre, det kan man väl inte komma ifrån.Inflationen är både högre än den var för ett drygt år sedan och mer än dubbeltså hög som i viktiga konkurrentländer. Industriinvesteringarna fortsätter att sjunka och ärnu lägre än , och som jag anförde har man anledning att varapessimistisk även . Bostadsinvesteringarna fortsätter att sjunka och kommeratt göra det även . Det är orsaken till de uppvaktningar som nuförekommer från bostadsfackets sida. Det allvarligaste tror jag ändå är att deoffentiiga utgifterna fortsätter att växa i accelererande takt. Detta är detgrundläggande problemet i vår ekonomi. Finansministern frågade vad som är orsaken till attindustriproduktionen och exporten dock ökar. Jag skall ge honom mitt svar.Orsaken är för det Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. förstanaturligtvis den draghjälp vi får utifrån, från - observera det -borgerligtstyrda länder som , , och Storbritannien.Dessa har, till skillnad från socialistiskt styrda länder, nu ordentlig kraft isin ekonomi. Dessutom har vi naturligtvis fått ett förbättrat kostnadsläge intebara på grund av den socialdemokratiska devalveringen, utan även till följd avde devalveringar som genomfördes . Problemet är att vår kostnadsutveckling nu är så snabb -snabbare än i konkurrentländerna - att den fördel vi har skaffat oss tyvärrhotar att bli temporär, att bh kortvarig. Vi kommer i så fall att ståinför förnyade problem i stället för att allting skulle ljusna och bli sä vackertframöver. Finansministern tackar oppositionspartierna för att vi ialla fall stöder regeringens förslag om utgiftsminskningarna. Han har tidigareuttryckt skepsis om huruvida vi verkligen skulle göra detta. Jag noterar nudetta erkännande. Vår ståndpunkt är att det behöver sparas mycket mer. Detär-jag upprepar det - ett ovanligt tacksamt utgångsläge för finansministern atti parlamentet ha en opposition som är beredd att göra betydligt mer när detgäller utgiftsminskningar än vad faktiskt regeringen har föreslagit. Regeringen försummar enligt min uppfattning denlångsiktiga utvecklingen och koncentrerar sig på stabiliserings- ochfördelningspolitiken. Jag skall återkomma till fördelningsfrågorna i mitt nästainlägg. Jag skall nu bara ta upp vad finansministern sade om arbetslösheten.Han påstod att en neddragning av budgetunderskottet med 15 miljarder, som viföreslår, skulle leda till en ökning av arbetslösheten med 50 000 personer.Kjell-Olof tycks tro att det är möjligt att upprätthålla sysselsättningenutan att angripa budgetunderskottet från utgiftssidan. Men det är i grundenfel. Arbetslöshetsproblemet beror inte på ett för litet budgetunderskott elleren för liten ökning av de offentliga utgifterna. Om det vore så, skulle vi inte ha något problem. Tvärtom skulle vi tillsammans med andra länder somhar stora budgetunderskott - , och - ha en enaståendehög sysselsättning. Men så är inte fallet, som alla vet. Finansministern tycksha fått sambanden mellan orsak och verkan i ekonomin om bakfoten. För ekonomisk tillväxt krävs en uthållig industriellexpansion. Då är det nödvändigt att dra ner budgetunderskottet. Endast genombesparingar och genom att minska de offenthga utgifterna kan vi sänkainflationstakten. Bara på denna väg kan vi få ner räntenivån och skapa utrymmeför näringslivets tillväxt. tycks helt bortse från dedynamiska effekter som åstadkoms genom att staten minskar sinkreditefterfrågan, genom att löne-och marginalskatterna sänks och genom attnäringshvet ser att politikerna klarar budgetpohfiken. Om menar allvar med sina anklagelser motoss är han faktiskt skyldig att förklara, hur det kan komma sig att regeringengenom sitt eget ätstramningspaket, omfattande drygt 7 miljarder, medvetettänker öka arbetslösheten med 25 000 personer - enligt det beräkningssätt somfinansministern använder. 20NILS ÅSLING (c): säger att vi i oppositionen stoltserarmed någon sorts konsekvens och avser då situationen före resp. efter valet. Vadman än vill säga om socialdemokratin, så kan man inte berömma regeringspartietför att ha intagit en konsekvent hållning i sin politik före resp. efter valet.Det är en ganska anmärkningsvärd skillnad de facto mellan regeringspartietsagerande nu och dess agerande i valrörelsen . I övrigt tycker jag att detär trevligt att finansministern här visat vilja fill att etablera en dialog ochatt sakligt debattera den ekonomiska politiken. utgår från en OECD-analys. Att denoffentliga sektorns utveckling och ökningen av strukturella förändringar är såbetydande beror naturligtvis i ganska stor utsträckning på den automatik itransfereringarna som vi haft här i landet och som i hög grad har gjort attvåra ekonomiska problem ackumulerats. Det är väl om vi är beredda överpartigränserna att ta itu med problemen. Jag erinrar mig att när vi diskuterade det här tidigarehade socialdemokrafin, det dåvarande oppositionspartiet, inget alternativ. Detär skönt att vi nu har kommit så långt att vi verkligen är beredda att ta itumed automatiken i transfereringarna. Det är en ganska ljus bild som finansministern målar upp.Han säger att BNP stiger, liksom industriprodukfionen, och att vi har fått enbättre konkurrenskraft. Ja, det är riktigt och värt att notera; det gerunderlag för betydande optimism, även om uppgången t. ex. när det gällerskogsindustrin i oroande hög grad är beroende av den extremt höga dollarkursen.Men det finns naturligtvis i den internationella konjunkturen enutveckling som är mycket gynnsam för vissa delar av den svenska industrin. Detta kommer att leda till ökade investeringar - det harfinansministern säkert rätt i, det hoppas jag. Och detta leder till slutsatsenatt kapitalmarknadens funkfion blir en strategisk fråga . Kommerindustrins behov av investeringskapital att kollidera med den statligaupplåningen? Det är ytterligare en omständighet som aktualiserar den stramafinanspolitik som i mycket hög grad sätter sin prägel på den här debatten. Finansministern säger vidare att sönderfallet i ekonominhar upphört. Men det är väl att ta i. Vi har ju helt enkelt ett ackumuleratlånebehov, olösta problem när det gäller det statliga budgetunderskottet. Detär så att säga den latenta inflationsfaran, och det är väl att ta till överordatt säga att problemen nu är över. Devalveringen var en helhetsstrategi, sägerfinansministern. Ja, men devalveringens effekter och det slutliga resultatetberor ju helt och hållet på eftervården. Hur lyckas vi ta till vara dekonkurrensfördelar som devalveringen onekligen gett? Där kommer vi återigentillbaka till budgetpolifikens centrala roll. Den fråga som jag skulle vilja ställa till finansministernhär - för att han litet utförligare skulle uppehålla sig vid detta - ärom han anser att de hittillsvarande linjerna när det gäller budgetpolitiken ärtillfredsställande. Är takten i begränsningen av budgetunderskottet tillfredsställande?Tydligen Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. anserregeringschefen det, att döma av det uttalande som flera talare har citerat häri dag. När jag jämför statsministerns uttalande om attytterligare besparingar inte är nödvändiga med finansministerns uttalanden härdrar jag den slutsatsen att den stora klyftan i svensk politik inte finnsmellan de borgerliga partierna - som i stort sett är överens om färdriktningen- utan inne i det socialdemokrafiska partiet. Sett ur allmänpolitisk synvinkelär det ganska oroande, för det slumpar sig ju faktiskt så attsocialdemokraterna sitter i regeringsställning, och det är ingen bra grund föratt utöva regeringsmakten att partiet är så djupt splittrat som detuppenbarligen är. Vi märker mycket tydligt i utskotten i det här huset attsocialdemokratin är splittrad beträffande många centrala frågor. Finansministern säger att inte vill medverka tillobehagliga besparingsbeslut. Vi tycker att det här sparpaketet är illakonstruerat, och vi vill hänvisa till vårt budgetalternativ ochfill den omständigheten att vi kommer tillbaka om med envärdering av den budgetproposition som dä läggs fram. Vi menar att man bör taett samlat grepp när det gäller budgetpohtiken och inte ägna sig åt dentuvhoppning som regeringen gör, med sitt sparpaket. Vi sparade f. ö. 12 miljarder i ett sparpaket i regeringenFälldin III. Vilken var finansministerns inställning till det sparpaketet? 21BJÖRN (): Finansministern uppehöll sig i sitt anföranderätt mycket vid det förflutna. Låt mig påminna om att budgetunderskottet harökat kontinuerligt ända med undantag för ett enda budgetår, 1975/76,och det har sin speciella förklaring. Budgetunderskottet har fortsatt att ökasedan valet med ca , från 75 till ca 86 miljarderkronor. Jag sade i mitt första anförande att även deicke-socialistiska regeringarna har ett ansvar för den här utvecklingen medstigande budgetunderskott. Men självfallet har den socialdemokratiskaregeringen ett betydande ansvar för att budgetunderskottet har fortsatt att ökaefter valet . Jag tycker att de försök som har gjorts här frånsocialdemokratisk sida att skylla ifrån sig när det gäller ökningen avbudgetunderskottet är ganska ynkliga. Sanningen är ju atttrenden mot stigande budgetunderskott icke har brutits; tvärtom harman låtit underskottet öka i snabbare takt på grund av återtagna ochsenarelagda besparingar jämfört med mittenregeringens besparingspaket. På 14månader har budgetunderskottet ökat med . De åtgärdersom nu föreslås för att minska budgetunderskottet ger knappt 5 miljarderkronor. Det är klart att vi från sida anser att det ärbra. att den socialdemokratiska regeringen i sin proposition nu föreslår ettantal besparingar, och vi ger också vårt stöd till dessa besparingsförslag,med undantag för nedskärningen av hjälpen till de fattiga länderna. Men vimenar att detta inte är tillräckligt. Finansministern hänvisade till en OECD-undersökning somvisade att större delen av ökningen av budgetunderskottet hängde samman medstrukturella faktorer i budgeten. I detta sammanhang skulle jag vilja fråga vadregeringen gör för att komma till rätta med det här långsiktiga problemet. Detkan väl ändå inte vara så att man föreställer sig att de besparingar som nuföreslås och som uppgår till ca skall räcka? Jag begär intenågot svar när det gäller detaljerna i budgeten. Jag förstår att man inte nukan lämna sådana besked, men jag tycker att finansministern skulle kunna säganågonting om vilken målsättning regeringen har när det gäller att minskaunderskottet i statsbudgeten. Oenigheten och villrådigheten inom socialdemokratin ochinom regeringen på den ekonomiska pohtikens område har i den här debattenegentligen fått ett rätt patetiskt uttryck. I propositionen och i finansutskottets majoritetsskrivningfinns mycket drastiska formuleringar om riskerna med ett bestående stortbudgetunderskott. Man säger att det kan leda till drastiska och långtgåendeomprövningar av den offentliga sektorns storlek. Vi står nu inför valet, sägsdet i finansutskottets skrivning, att vidta åtgärder för att minskaunderskottet eller att senare tvingas acceptera att den offentliga sektornskärs ned. Jag skulle kunna redovisa ganska mänga skrivningar med sammainnebörd. vill emellertid landets statsminister i den åberopade intervjuni försöka tona ned problemet med budgetunderskottet. Jag läste en intervju med iGöteborgs-Posten, vilken jag tolkade på ungefär samma sätt som när det gällerdet som och sade här i kammaren om att vi ärpå rätt väg och att det finns anledning fill optimism. Detta kan ju uppfattassom att regeringen tycker att man har gjort tillräckligt för att kommatill rätta med budgetunderskottet. Om regeringen anser sig kunna komma ned tillett budgetunderskott pä , som var den aktuella siffra somfinansministern nämnde, vill jag fråga: Är man nöjd med detta? Jag tycker inte att det finns fog för den härbeskrivningen av att svensk ekonomi har tillfrisknat eller är på väg atttillfriskna. Vi har fortfarande en hög arbetslöshet. Vi får sjunkandereallöner, investeringarna ligger kvar på en mycket låg nivå - även om deskulle öka något - och budgetunderskottet och statsskulden ökar.Folkpartiet har ju en annan uppfattning om inflationen . Om vi nu är på rätt väg, om anpassningen avkostnadsläget i verkligen innebär att vi återställer vårinternationella konkurrenskraft, är det mycket viktigt att vi kan behålla denkonkurrensfördelen. F. n. ökar priserna på svenska verkstadsprodukter.i enårstakt på bortåt medan producentprisökningen i viktigakonkurrentländer som , och ligger på kanske bara 2 %.Detta sammantaget med LO:s aktuella lönekrav är fakta som jag tycker bordedämpa finansministerns optimism och belåtenhet något. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m. 22HANS i (vpk); Finansministern var i sitt anförande mycketvältalig beträffande den ekonomiska utvecklingen, framgången påexportmarknaden och de ökade vinsterna i bolagen. Det här är saker som jagockså hade med i mitt huvudanförande, där jag pekade på att detta är fakta idagens ekonomiska verklighet. Men det är bara en sida av saken. Den andra sidan - som jag bedömer som den allra mest väsentligaoch allvarliga - är att arbetslösheten kvarstår och t. o. m. ökar. Jag hävdaratt man inte kan göra en seriös bedömning av den ekonomiska politikensutveckling utan att ta med det faktum att arbetslösheten kvarstår ochfortfarande orsakar samhället stora kostnader. Man kan inte förenklat säga attdet går bra för bara för att det går bra för exportindustrin. Det diskuteras om man skulle kunna föra en expansivpolitik eller inte -och så dömer man snabbt ut vår politik som expansiv. Mendet är den inte. Jag håller med om att det kanske vore lämpligt att föra endebatt om huruvida det inte borde föras en ännu mer expansiv politik, men denpolitik som vi lägger fram förslag om är balanserad i förhållande tillregeringens. Vi har valt att lägga fram sådana förslag som skyddar de sämstställda när det gäller fördelningspolitiken men också ger utrymme för denoffentliga sektorns fillväxt. Det är fjärran frän det som finansministern sade,nämligen att vpk kräver nu och vill betala . Han påstod att vi skulle hanågot slags världsrekord i ansvarslöshet. Det är en direkt osanning. Men jagskall inte gå alltför långt i mina angrepp på finansministern, utan jag tolkarhonom så att han faktiskt inte har läst våra förslag. Förslagen är följande: Vi vill förstärka inkomsternautöver vad regeringen har föreslagit genom en höjd reavinstbeskattning påaktier, vi vill ha en höjd omsättningsskatt på börsaktier, vi vill ha en skärptengångsskatt på förmögenheter och vi vill riva upp skatteöverenskommelsen. -Detta ger inkomster på 13,7 miljarder utöver regeringens förslag. Sedan vill vi spara litet mer än regeringen genom attavbryta projektet , den s. k. dyrgripen. Vi menar att det fortfarande ärmöjligt att avbryta det projektet, som kommer att kosta samhället enorma pengar- ingen vet hur mycket. Men denna barlast kommer att vara förödande för denekonomiska utvecklingen framöver. Sedan yrkar vi avslag på en del föreslagna nedskärningar.Det gäller t. ex. u-landsbiståndet. Vi tycker vidare att man skall uppfyllavallöftena till pensionärerna. Vi vill inte ha försämring vad gäller läkemedeloch patientavgifter. Vi tycker att SJ skall få behålla sina investeringspengar- det saknas medel för att utveckla den kollektiva trafiken. Vi vill inte görabesparingar på skolans område. Vi vill behålla livsmedelssubventionerna. Vivill också yrka avslag på vissa besparingar inom arbetsmarknads- ochbostadsdepartementens områden. Detta sammantaget - inkomstförstärkningar och besparingar- gör att vi får råd att återbetala de 5 miljarder till kommuner och landstingsom borgarna drog in och som regeringen tillsammans med oss kritiserade myckethårt - medan regeringspartiet fortfarande var i opposition. Varför vill vi då betala dessa pengar fill kommuner ochlandsting? Varför är det så viktigt? Jo, därför att vi inte delar regeringensuppfattning att man först måste låta industrisektorn expandera för att se omman möjligen får råd att utveckla den offentliga sektorn, utan vi menar att enutveckling av de kommunala och landstingskommunala sektorerna har en centralroll i kampen mot arbetslösheten. Vi tycker att man skall lämna tillbaka de härpengarna, så att kommuner och landsting kan sätta i gång olika projekt, bemannavårdavdelningar, utveckla barnomsorgen och vidta andra åtgärder som ger jobboch social nytta och minskar arbetslösheten. Detta har vi täckning för i vårt budgetförslag. Häriligger alltså ingen som helst ansvarslöshet, det innebär ingen räkning utställdpå framtiden. Så som regeringens förslag och vårt motförslag nu ligger har vitäckning för vartenda öre. Men det drabbar naturligtvis de rika ochbörsspekulanterna långt värre än vad regeringen vägar föreslå. Det är det somär den springande punkten, och det är där den politiska och ideologiskaskillnaden ligger. Vi vill ta från de rika för att få till stånd en utvecklingsom bringar ned arbetslösheten, men det törs inte regeringen. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. tyckte att mitt anförande hadeen kommunisfisk anstrykning genom att det innehöll produktionssiffror och, omjag förstod det rätt, klädde fakta i en förskönande språkdräkt. Om det är såatt kommunistskräcken griper av sådana anledningar kan jag förståvarför han ser löntagarfonderna som ett hot mot demokrafin och friheten. Behövsdet inte mera för att få att se Kremls murar växa upp här iriksdagshuset tycker jag att han skall tänka om i fråga om sin agitation ilöntagarfondsfrågan. Jag vet uppriktigt sagt, fru talman, inte om det lönar sigatt vi bråkar om statistiken. Jag menar att sysselsättningsläget harförbättrats, att inflationen är lägre än vad den var motsvarande periodfram till regeringsskiftet , att arbetslösheten nu bromsas upp medan denunder steg kraftigt osv. Men vi brukar ju inte komma så långt när viförsöker oss på den typen av statistisk exercis. På en punkt skulle jag ändå vilja försöka fä klarhet i varmoderaterna står. Det är när det gäller orsaken till förbättringarna. Nuerkänner , även om det sker litet motvilligt, att det ändå pånågra punkter går bättre i . Det skulle tydligen helt och hålletbero på den internafionella konjunkturuppgången. Men förklara då varför viökar våra marknadsandelar med ! Förklara varför vi kanhålla tillbaka importen trots en påtaglig ökning av produktionen ochaktiviteten i ekonomin! Dessa förbättringar av vårt marknadsläge måste ju hanågon annan orsak än en internationell konjunkturuppgång. Är det ändå inte sä att det som har hänt är att vi harfått andrå konkurrensförutsättningar, att svensk industri är bättre änni trodde -kanske också bättre än vi trodde - för att ta itu med en nyperiod av tillväxt och utveckling? Vissaekonomisk-pohtiska åtgärder, m. m. Omdet är så, är det inte då bättre att även opposifionen erkänner att industrinkanske är i ett ganska gott skick, att den har skäl att tro litet ?Borde inte omsorgen om nationens väl och ve göra att man på den punkten inteförsökte injaga onödig oro och skräck i folk - detta så mycket mera somföretagarna själva inser det? NilsÅsling talade om att vara konsekvent före och efter valet. Jag tar mig faktisktfriheten, fru talman, att berätta - även om min blygsamhet egentligen skulleförbjuda mig det - att den högläsning ur löntagarfondspropositionen som LarsTobisson stod för i själva verket var en högläsning ur min lilla skrift Ettkonkret och handfast program, som vi lade fram före valet; den återfinns nästanordagrant i min löntagarfondsproposition. Jagvill nämna detta därför att vi redan före valet i en skrift som spreds i ganskastor upplaga gjorde klart att det fanns problem. Även under densocialdemokratiska regeringstiden hade många av våra ekonomiska problem börjatsynas. Men vad jag ville visa i den skriften - och det står jag fast vid - var att den borgerliga politiken var ett helt felaktigt recept att lösaproblemen, att ni skapade nya problem och förvärrade dem som fanns. Jag harinte för förnekat att den svenska industrins problem hade sinarötter långt djupare än i den borgerliga regeringspolitiken. De uppstod intenär ni övertog regeringsmakten . Jag har ingenfing att dölja idet avseendet, , beträffande historieskrivningen. Jaginstämmer också med på en annan punkt. Inte heller jag anser attproblemen över huvud taget är över. Jag vill tvärtom understryka att deslutliga resultaten av t. ex. devalveringen återstår att utvärdera. Vi befinneross bara i det första steget av den ekonomisk-politiska strategi som vi harlagt upp. Det är det andra steget som vi nu försöker genomföra, nämligen attkonsolidera ställningarna genom att få ned inflafionen och tryggasysselsättningen i företagen. Beträffandeökningen i budgetunderskottet vill jag säga till det tyvärr låg gamla räkningar som vi var tvungna att betala. Det allra besvärligasteoch på sitt sätt mest förvånande var att min företrädare, , haderäknat fel på statens ränteutgifter. Dessa har vi fått räkna upp med nästan 9miljarder kronor. Enbart det förklarar faktiskt uppgången avbudgetunderskottet. Vidare upptäckte vi att Svenska Varv måste fåuppemot för att inte gå i konkurs, och det var inteförutsett. Det var heller inget stort inslag i den borgerliga valrörelsen attdet låg sådana räkningar och väntade på nästa regering. Det hörde jag aldrigvare sig eller någon annan borgerlig företrädare tala om. Men vifick alltså ta hand om dessa räkningar. Trots att vi har bedrivit en myckethård budgetpolitik och genomfört icke obetydliga skattehöjningar har vi intekunnat klara allt. Men vi har ändå klarat upp mycket av det vi fick överta. Jaghar inte, och andra borgerliga talesmän, påstått att svensk ekonomiär frisk, men jag påstår att febern börjar sjunka. Det är ännu en bit kvartills temperaturen är normal och hälsans rosor har återvänt på Det gör att jag är utomordentligt försiktig med att utropa någon somhelst seger i det arbete vi håller på med. Vpk har gjort sig mödan att ställa upp en numerisk tabellsom visar att man för ett slags budgetpolitik. Det brukar inte alltid vpkbesvära sig med. Det är bara det att av de skattehöjningarni föreslår är helt orealistiska och aldrig kan tas ut.