prot · G709103 · 1983-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1983/84:103 1 § Justerades protokollet för den 13innevarande månad. 2 § Föredrogs och hänvisadesPropositionerna 1983/84:112till försvarsutskoUet 1983/84:125 bil. punkt 2 till utbildningsutskottet bil. 6 tilljordbruksutskottet bil. 7 till arbetsmarknadsutskottet bil. Talmannen anmälde attutrikesminister nu skulle lämna meddelande i utrikespolitiskafrågor. De nordiska länderna försöker att föra enpolitik som gagnar avspänningen i den egna regionen. Den svenskaneutralitetspolitiken har bidragit till att läget i länge kännetecknatsav lugn och stabilitet. För att neutralitetspolitiken skall fylla sitt syfte ifred likaväl som i kris och krig krävs att omvärlden har tilltro till vår viljaoch förmåga att konsekvent fullfölja den valda linjen. Vår bedömning är att ensådan tiUtro finns. En bred enighet kring grundlinjerna ineutralitetspolitiken är en väsentlig tillgång för vårt land. Den bidrar tillstadga och trygghet här hemma och har Också ett stort utrikespolitiskt värde.Vi visar omvärlden att neutralitetspolitiken har en stark folklig förankringoch att vi är beredda att underbygga dennapolitik med ett efter våra förhållanden starkt försvar. Den senaste poUtiskaöverenskommelsen om försvarets ekonomi är ett uttryck för detta. Vårsäkerhetspolitiska grundlinje kommer att fullföljas med fasthet och konsekvens. Vi utgår från att också stormaktsblocken, trots det kyligainternationella klimatet, har ett fortsatt intresse av att inte rubba detsäkerhetspolitiska mönster som varit rådande i . Ingen part kan rimligen ha någon fördel av att läget i Nordenförändras eller att nya konfrontationsytor skapas. Det är mot den bakgrundenviktigt att stormakterna visar återhållsamhet i sitt agerande. Som regeringen tillkännagivit, serden allvarligt på de uppgifter som och även kommit omkränkningar av det svenska territoriet. De flesta iakttagelserna om förmodadegränskränkningar har visserligen efter de militära myndigheternas noggrannaundersökningar kunnat läggas åt sidan sedan man fått en naturlig förklaringtill vad som iakttagits. Men kvar står ett antal iakttagelser där vederbörandemyndigheter inte kunnat utesluta att det varit fråga om avsiktligt intrång påsvenskt territorium. Neutralitetspolitikens trovärdighet kräver att vi reagerarskarpt på gränskränkningar. Att underlåta att reagera skulle kunnamissförstås, inte bara av den som kränker våra gränser utan även av tredjeland. På samma sätt skulle missförstånd med allvarligakonsekvenser kunna uppstå om regeringen utan att ha övertygande bevisninggjorde uttalanden om vem som var ansvarig för gränskränkningar. Det får inteuppstå misstankar om vår beslutsamhet att konsekvent och med fasthet fullföljaneutralitetspolitiken. För att vår neutralitetspolitik skall fylla sin viktigaroll att hålla oss utanför en stormaktskonflikt räcker det inte med att viuttalar vår vilja till neutralitet. Därutöver fordras också att omvärlden harförtroende för vår uttalade vilja. Strävan att bevara lugn och stabilitet i bliralltmer betydelsefull, eftersom misstron mellan supermakterna tilltagit undersenare år. Nya kärnvapen utplacerades i . Förhandlingarna omsåväl kärnvapen som konventionella vapen bröt samman eller uppsköts på obestämdtid. Dialogen mellan öst och väst avstannade på det ena området efter detandra. Det var i den situationen som konferensen om förtroendeskapande ochsäkerhetsskapande åtgärder och nedrustning i öppnades i . Under har tre förslag tillsäkerhets- och förtroendeskapande åtgärder officiellt lagts fram. Det förstapresenterades av NATO. Därefter lade fram ett eget förslag.Warszawapaktens stater har således inte som grupp presenterat något formelltförslag. Men inställningen hos staterna är ändå ganska väl klarlagd genominnehållet i de anföranden som under konferensen hållits av staternasutrikesministrar och företrädare för de permanenta delegationerna. Strax innankonferensens första session avslutades, lade åtta neutrala och alliansfriastater fram ett gemensamt förslag. Det torde inte vara att gå för långt i förenkling om mansäger att NATO och i sina förslag redovisat två mycket olikabetraktelsesätt. NATO-sidan vill att parterna omgående har insyn i varandrasmilitära dispositioner av olika slag. Därför föreslår NATO ett sexpunktsprograminnefattande information, observation och kontroll samt ökad kapacitet försnabb kriskommunikation. NATO:s inställning är således att man först skallskaffa sig en uppfattning om nuläget och möjligheterna att utöva kontroll samtdärefter i ett senare skede komma över till s. k. restriktionsåtgärder, dvs.begränsning av olika former av militär aktivitet. Från sida önskar man i första hand få tillstånd ett politiskt åtagande av alla kärnvapenstater att avstå frånförsta-användning av kärnvapen, och ett avtal om förbud mot hot om elleranvändning av våld. Därutöver kan man tänka sig att förhandla omrestriktionsåtgärder och informationsutbyte om militära aktiviteter. De neutrala och alliansfria staternas förslag präglas heltnaturligt i första hand av sådana åtgärder som gruppen anser förstärker de egnastaternas säkerhet. Förslaget innehåller ett brett spektrum av åtgärderavseende såväl ökad öppenhet som begränsningar i fråga om militär verksamhet. Det är vår förhoppning att positivtpåverkar relationerna mellan de två militärallianserna. Av betydelse är att mani återupptagit de s. k. MBFR-samtalen, dvs. samtalen om begränsning avkonventionella styrkor i . Det kan dock knappast hävdas att någonavgörande förändring inträtt. Den närmast totala bristen på förtroende ochförståelse mellan supermakterna synes bestå. Det finns ett samband mellan de förhandlingar som pågårpå olika håll. Lyckas man i enas om förtroende- och säkerhetsskapandeåtgärder, bör det bli lättare att i nå framgång i de just återupptagnasamtalen om ömsesidiga balanserade truppreduktioner i . Skulle mani dessa förhandUngar nå resultat, kan detta i sin tur göra det lättare att få igång förhandlingarna om medeldistansvapen och strategiska vapen påkärnvapenområdet. När man på en del håll diskuterar kärnvapenfrågor, brukarman just föra in i resonemanget den bristande balans i fråga om konventionellastyrkor som man anser föreligga. Enligt svensk uppfattning råder det f.n. en ungefärligjämvikt mellan supermakternas samlade kärnvapenarsenaler. Detta borde vara engod utgångspunkt för en frysning. Genom en frysning skulle man också hindrautvecklandet av nya generationer av kärnvapen. har i FN krävt ettförbud mot prov, produktion och ytterligare utplaceringar av kärnvapen ochkärnvapenbärare samt förbud mot produktion av klyvbart material förvapenändamål. Vårt förslag har i generalförsamlingen vunnit en bred och ökandeanslutning. har i nedrustningskonferensen i presenteratett förslag till avtal om fullständigt stopp för alla kärnvapenprov. Om ettsådant kunde uppnås, skulle det innebära ett hinder mot ytterligarespridning av kärnvapen till nya länder. Andra nedrustningsfrågor som regeringenfäster särskilt avseende vid är förhandlingar om att hejda kapprustning i yttre Nr 103 rymden samt ett fullständigt förbudmot kemiska vapen. I det senare fallet Onsdaeenden synes det också föreligga någonmöjlighet att supermakterna närmar sig 21 mars1984 varandra. De har också förklaratsig vara intresserade av att förhindra spridning av kärnvapen till nya stater. Utrikesdebatt kärnvapenåldern är det entvingande nödvändighet att försöka uppnå säkerhettillsammans med och inte på bekostnad av motparten. Gemensam säkerhetsammanfattar just detta synsätt. Det ligger i linje med traditionell svenskutrikes- och säkerhetspolitik och med . Det i tiden mest näraliggande förslaget som syftar tillatt begränsa kärnvapenkapprustningen är uppmaningen från den oberoendekommissionen för nedrustning och säkerhetsfrågor till ochSovjetunionen att förbinda sig att upphöra med utplacering avkärnvapen. Ett sådant moratorium skulle göra det lättare att nå enighet om nyaprinciper för förhandlingarna om kvalitativa och kvantitativa begränsningar avkärnvapenarsenalerna. Regeringen ställer sig bakom förslaget till moratorium. När det gäller vårt eget närområde anser regeringen detangeläget att arbetet fortsätter på att åstadkomma en nordisk kärnvapenfri zon.Det grundläggande syftet med en sådan zon är att förbättra de nordiskaländernas säkerhet genom att minska kärnvapenhotet mot dem. De nordiskaländerna skulle åta sig att inte tillåta kärnvapen på sina territorier vare sigi krig eller fred. Inget hot om användning av kärnvapen skulle därmed utgå frånnordiskt territorium. Kärnvapenstaterna skulle utfästa sig att inte användaeller hota använda kärnvapen mot de nordiska ländernas territorier. Ettzonarrangemang i måste också innefatta förpliktelser rörandekärnvapenfrihet i samt att kärnvapen avsedda eller lämpade för målinom den tänkta zonen dras bort från vårt närområde. En nordisk kärnvapenfri zon kan utgöra ett konkret bidragoch ett viktigt led i strävandena att minska kärnvapnens roll i . Ettminskat kärnvapenhot och minskad förekomst av kärnvapen i vårt närområde kanbidra till att reducera spänningen mellan stormaktsblocken. Därmed kan enkärnvapenfri zon främja avspänningen och stärka och säkerhet. Mot slutet av redovisade regeringen svaren påsin sondering om en korridor fri från slagfältskärnvapen på ömse sidor omgränsen mellan och NATO i . Ett tillbakadragande avsådana kärnvapen från området närmast gränsen skulle enligt regeringens meninginnebära att möjligheterna ökade för att undvika att kärnvapen skulle dras in ien väpnad konflikt från dess första timmar eller dagar. Den omständigheten att regeringen tagit detta initiativhar otvivelaktigt ökat kunskaperna om förslaget och intresset för det.Förslaget spelar en ökande roll i debatten, både inom länder och mellanföreträdare för olika länder. För egen del kommer regeringen att i sinainternationella kontakter ta upp korridorfrågan, där så befinnes lämpligt. Det finns ett samband mellan upprustning, underutveckling och svält.I dag används drygt 20 gånger mer på vapen än på utvecklingshjälp. 6 De nordiska länderna har tagitinitiativ till en FN-studie om det globala sambandet mellannedrustning och utveckling. Som en uppföljning av denna studie tillsatteregeringen en utredning för att närmare klargöra i vilkenutsträckning svensk försvarsindustri vid en internationell nedrustning skullekunna ställas om till civil produktion. Kunskapenom den fruktansvärda nöden i har svårt att tränga fram tillindustrivärldens folk. Massmedia som skall förmedla information inriktar sig påatt tillhandahålla nyheter. Att i genomsnitt 20 000 barn dör i defattiga länderna är ingen nyhet och blir därför något som får stå tillbaka förinformation om händelser och förhållanden som bedöms mer näraliggande ochintressanta. Med rätta talar de internationella hjälporganen om den"tysta katastrofen". Desenaste årens djupa lågkonjunktur i industriländerna har drabbat medfull kraft. Stora skulder, höga räntor och stagnerande eller minskandeexportinkomster har tvingat att drastiskt skära ned import ochstatsutgifter. Detär inte bara situationen i enskilda.länder som i många fall ger anledning tilldjup oro. Härtill kommer att ett stort antal människor av poUtiska, religiösaeller andra skäl tvingats lämna sina hemländer, dit de inte kan återvända utanatt utsättas för förföljelser. Ca 10 miljoner människor får nu sina intressentillvaratagna genom FN:s flyktingkommissarie. För att denne skall kunna lösasina uppgifter fordras att FN:s medlemsstater solidariskt samverkar för attbemästra problemen. Detta kan knappast sägas vara fallet f. n. Det ärbetecknande att flyktingkommissariens årsbudget på så gottsom helt måste täckas genom frivilliga bidrag. finner det angeläget attflyktingkommissariens auktoritet stärks, som FT>}:s medlemsstatersamverkar bättre för att hjälpa flyktingarna. Misstronmellan supermakterna försvårar också en lösning av regionala konflikter runt omi världen. Detta gäller inte minst konflikterna i , södraAfrika, , och . Konflikterna leder inteenbart tiU förluster i människoliv utan också till att en redan allvarligekonomisk och social situation försämras. Grundvalarnaför en lösning av konflikten i finns i säkerhetsrådetsresolutioner 242 och 338. Vi anser att dessa resolutioner pekar mot enförhandlingsuppgörelse som innebär ett israeliskt tillbakadragande från deområden som ockuperades 1967 i utbyte mot grannländernas erkännande av Israelsrätt att existera inom säkra och erkända gränser. De nämnda resolutionernamåste emellertid enligt vår mening kompletteras med ett erkännande av detpalestinska folkets rätt tUl självbestämmande - inkl. rätten till en egen stat. Ettgenomgående drag i politik har varit försöken attfå bort PLO ur den politiska processen. PLO:s möjligheter att agerasjälvständigt har också minskat genom att andra länder, såsom , harutnyttjat motsättningar inom organisationen för egna syften. Föratt en lösning av den palestinska frågan skall bU rättvis och hållbar måste enuppgörelse accepteras och stödjas av det palestinska folket. förutsätteratt palestinska representanter som åtnjuter sitt folks förtroende deltar ifredsprocessen. Det är vår uppfattning att PLO och dess ledarskap -trots deinterna stridigheterna - åtnjuter det stöd som krävs för denna uppgift. Den olösta kastar sin skugga även överLibanon, som blivit skådeplats för främmande krafters politiska och militäramaktspel. Krisen i har blivit ett exempel på hur utländsk inblandningkan förvärra en intern konflikt. Respekten för integritet och suveränitetmåste återupprättas. Apartheidregimens systematiska förtryck och utsugningen avden svarta majoriteten i har förvärrats, vilket vi har särskildanledning att erinra oss på 24-årsdagen av , då 69fredliga demonstranter sköts ihjäl av den sydafrikanska polisen. Motståndaretill apartheidsystemet fortsätter att fängslas, torteras och avrättas.Tvångsförflyttningen av svarta har ökat. Utvecklingen går mot en allt våldsammare konfrontation iSydafrika. Ansvaret vilar fullt ut på den vita minoritetsregimens envetna försvarav sina privilegier. Särskilda åtgärder mot är enligt regeringensuppfattning nödvändiga så länge fortsätter sin unikarasåtskillnadspolitik, inskriven i landets lagsystem, och framhärdar i sittöppna förakt för folkrätten. Syftet med regeringens politik är att uppnå attapartheidpoUtiken avskaffas utan blodsutgjutelse, att Undra nöden för offrenför denna politik och att förmå att acceptera genomförandet av FN:sNamibiaplan. har länge hävdat att bör beslutaom omfattande och bindande sanktioner mot i enlighet med kap. 7 iFN-stadgan. Den senaste tidens förhandlingar i södra har letttill att upptrapp-ningen av våldet har avstannat - åtminstone temporärt.Sydafrika har emellertid ännu inte övergivit sin envist bedrivnaförhalningspolitik i Namibiafrågan. Vi kan inte räkna med att den sydafrikanskaregimen är beredd att avlägsna den grundläggande orsaken till det allvarligaläget i södra , dvs. De nordiska utrikesministrarna har inbjuditutrikesministrarna i de s. k. frontstaterna till ett möte i iår. Vår avsikt är att vid detta möte få en mer djupgående information omsituationen i södra . Med anledning av den allvarliga situationen i södraAfrika har regeringen beslutat anslå ett extra bidrag på 10 milj. kr. för bl.a. apartheidpolitikens offer. Motsättningarna i kvarstår. Dialogenmellan de inblandade länderna i regionen måste konkretiseras ytterligare föratt skapa förutsättningar för en fredlig lösning. Slutmålet måste vara ettKampuchea fritt från främmande inblandning. Det är nu sovjetiska trupperinvaderade . Någon lösning av konflikten är ännu inte,i sikte.Kriget fortsätter, och civilbefolkningen utsätts för stort lidande. Densovjetiska ockupationen är ett brott mot grundläggande principer.Därför måste de sovjetiska trupperna dras tillbaka. Det afghanska folket måsteges möjlighet attbestämma sin egen framtid. Det är den förhoppning att deindirekta samtal om som förs i FN:s regi skall kunna bidra till ensådan lösning. Kriget mellan och har tagit enoroväckande vändning. Striderna har intensifierats med omfattande förluster imänniskoliv som följd. Civila mål har bombats. FN undersöker f.n. om kemiskastridsmedel har kommit till användning i strid med internationella konventioner.Regeringen vill uttrycka sin djupa oro inför de många uppgifterna omfolkrättsliga kränkningar i det pågående kriget. Det är mot denna bakgrund vårförhoppning att parterna skall inse nödvändigheten av ett snabbt slut påkriget. följer i detalj händelseutvecklingen i området i sinegenskap av FN:s generalsekreterares representant i konflikten. Han stårsjälvfallet liksom tidigare till förfogande för att medverka till en fredliglösning om båda parter så önskar. Länderna i den s. k. Contadoragruppen har genom sina konstruktivafredsansträngningar visat att vägen till fred i går viademilitarisering, demokrati samt ekonomisk och social utveckling. Sverigestöder helhjärtat Contadoragruppens strävanden, som också fick ett enhäl-Ugtstöd av den gångna höstens generalförsamling. Det är vår förhoppning att ingen stat skall vidta åtgärderi eller dess närområde som försvårar Contadoragruppens arbete.Militära aktioner, såsom den folkrättsstridiga invasionen i ,bidrar endast till att spänningarna och konfliktriskerna ökar. Det är avsärskild vikt att alla de som stöder en demokratisk utveckling i Nicaraguabidrar till att underlätta ett genomförande av de allmänna valen iår. är berett att tillsammans med andra stater göravad som är möjligt för att bidra tiU fredsprocessen liksom att fortsätta att gehumanitärt bistånd till offren för regionens konflikter. Den dag förhållandenaändras är vi beredda att ge stöd för återuppbyggnad och utveckling till andra länderi regionen liksom vi stödjer . Övergången till civilt styre i är en stor ochviktig seger för demokratin i . Den utgör en inspirationskälla föralla dem som i andra länder i regionen strävar mot samma mål. För en liten stat är det naturligt att kräva respekt förinternationell rättsordning. Vi vänder oss mot de talrika fallen av öppetförakt för FN:s stadga och försöken att förvränga den för att rättfärdigaanvändning av våld i internationella konflikter. Att främja respekt för mänskliga rättigheter ingår som enväsentiig del i vår utrikespolitik. Vi utgår bär från uppfattningen att varjemänniska har rätt till Uv i frihet och värdighet. Det finns ett starkt sambandmellan mänskliga rättigheter och fred. Förtryck inom en stat leder inte sällantill ökad spänning mellan stater, ibland till krig. På omvänt sätt gäller attökad internationell spänning är ägnad att befästa och skärpa ett redanexisterande förtryck inom stater. Sambandet mellan respekt för mänskliga rättigheter ochfred slogs fast i den europeiska säkerhetskonferensens slutdokument . att dettasamband också gäller globalt. Av följer att skyddet för de mänskligarättigheterna är en uppgift för FN och för det internationella samfundet som enhelhet. Brott mot mänskliga rättigheter är inte längre en stats inreangelägenheter. Staternas förpliktelser på detta område har preciserats ien rad deklarationer och konventioner. arbetar aktivt tillsammans medandra stater för att stärka det internationella regelsystemet till skydd för demänskliga rättigheterna. verkar för att FN skallanta en konvention mot tortyr. Vi hälsar med tillfredsställelse att inomEuroparådet initiativ tagits till en regional konvention mot tortyr. Erfarenheten visar att allvarliga missförhållanden när detgäller mänskliga rättigheter kan förekomma även inom kretsen av europeiskastater. För del har det länge varit naturligt att försökastärka de internationella normerna för mänskliga rättigheter genom att verkaför ett förbud mot dödsstraff. Vi välkomnar att en första konvention i dettaämne har antagits av . Vi konstaterar också att FN:s kommissionför de mänskliga rättigheterna antog en resolution om att åter förain frågan om en överenskommelse mot dödsstraff i FN:s arbetsprogram. Genom ettannat beslut i kommissionen kommer intensifierade ansträngningar att göras föratt hindra de många summariska, ofta politiskt betingade, avrättningar somförekommer i olika delar av världen. De rättigheter som staterna enligt konventionerna om demänskliga rättigheterna har förpliktat sig att försvara är medborgerliga ochpolitiska eller ekonomiska och sociala. Fattigdom, svält och utbreddanalfabetism är i många länder uppenbara hot mot liv i frihet och värdighet. PoUtisk demokrati och yttrandefrihet kan ibland upplevassom mindre omedelbara behov av människor som är undernärda, hemlösa ochillitterata. är det självklart att ekonomiskautvecklingsansträngningar aldrig kan accepteras som täckmantel för myndighetersmissbruk eller våld gentemot individens personliga integritet. Utvecklade ochrika länder har ett ansvar för att bidra till en positiv ekonomisk och socialutveckling i tredje världen. En sådan politik bidrar också till lugnoch stabilitet och till att motverka förtryck och främja en demokratiskutveckling. Många av de krig och väpnade konflikter som utspelats ivår egen tid har haft ekonomiska och sociala orättvisor som sin egentligagrund. En aktiv biståndspolitik och ett energiskt arbete för mänskligarättigheter utgör väsentliga beståndsdelar i långsiktiga fredsarbete.Många förtryck-arregimer har internationeU spänning att tacka för sin existensoch kan i skydd av yttre hot lättare hålla sig kvar vid makten. Därför är ettträget arbete för att åstadkomma en förbättring av människors villkor ett målsom har nära samband med andra grundläggande mål för svensk utrikespolitik,nämUgen avspänning och fred. 1 skuggan av de övergripande frågorna om krig och fred ochden ekonomiska obalansen mellan nord och syd pågår en utveckling som på siktkan komma att beröra vår säkerhet och överlevnad. Det gäller de globala och Ett akut hot är försurningen av miljö, förorsakad av alltför storautsläpp av svavel och kväveföroreningar i atmosfären. Denna miljöfara, som förSveriges del bl. a. tar sig uttryck i livlösa sjöar och snabbt ökandeskogsskador, kan endast angripas i internationell samverkan. Bindandeinternationella åtaganden om betydande minskningar av utsläppen måste snarastkomma till stånd. driver frågan aktivt och kommer ensidigt att åta sigminst minskning av svavelutsläpp . Världsekonomin karakteriseras av slöseri med resurser.Orimligt stora rustningskostnader framstår som det främsta exemplet på detta.Också den höga arbetslösheten utgör en misshushållning med produktiva resurser. Det ekonomiska läget håller nu på att förbättras.Tillväxttakten inom OECD-området ökar, inflationen mattas av och stagnationen ivärldshandeln förefaller ha brutits. Men styrkan i uppgången är osäker såväl iVästeuropa som i u-världen, och många obalanser återstår. För att komma års nivå på arbetslösheten,nämligen 20 miljoner inom OECD-området, skulle fordras att industriländernainom hade en tillväxt av 18 000 nya arbeten . Strukturproblemen inom industrin är på många hålloförändrat allvarliga. I spåren härav följer en växande protektionism. Denavsätter tydliga effekter i det internationella samarbetet. Under 1950- och1960-talen gick det lätt att samarbeta internationellt. Länderna hade engynnsam BNP-utvecklirig: Läget är nu annorlunda, och varje land tänker merisolerat på sina egna förhållanden, vilket leder till att samarbetet försvagasi samma stund som behovet av internationell samverkan är större än någonsin.Samarbete inom de särskilt upprättade internationella organen får stå tillbakaför ett samarbete som bedrivs på bilateral nivå eller ibland med tre eller fyraländer involverade. 1 hägnet av arbetslöshet och protektionism frodasnationalistiska strömningar. En inåtvänd attityd från i-ländernas sidaförsvagar samarbete mellan i- och . Detta är en utveckling som måstebrytas. Gemensamt måste vi se till att den ekonomiska tillväxten stimuleras ochatt sysselsättningen ökar. Gemensamt måste vi verka för öppenhet i detinternationella och ekonomiska samarbetet.