prot · G70954 · 1983-12-31 00:00:00 — att det kan komma in nya producenter på lika villkor pa varje delmarknad.Detta kräver i sin tur förekomsten av både stora och små företag med olikaägargrupper samt goda betingelser för nyetablering av företag. Genom denradikala omstruktureringen och kollektiviseringen av ägandet i svensktnäringsliv samt genom påfrestningar, som systemet via avgifterna utsätterföretag för, riskerar de dessutom att hos såväl stora som små företag försvagaviljan till investeringar, risktaganden och nyetableringar. Löntagarfonderna innebär att alla större företag såsmåningom får en och samma ägare. Det leder till försämrad konkurrenskraftgenom ökade löneskatter och vinstavgifter. Löneskatterna slår särskilt hårt motde arbetskraftsintensiva småföretagen och medför försämrad kapitalförsörjningför de mindre företagen. Miljardbelopp överförs från småföretagen till fondernaför övertagande av storföretagen. Vad finns det i fondförslaget som är direkt positivt försmåföretagen? När fondägda företag gör alltmera i egen regi, blir det mindrearbete för småföretagen. Underleverantörernas situation förvärras. Vi får ettminskt nyföretagande och en minskad expansionslust. Politikerna har reglerat,beskattat och subventionerat sönder näringslivet. De har visat att de inteskall gå in i företag och styra. I sådana angelägenheter saknar politiker. liksomfackliga funktionärer både kunskap och lämplighet. Politikerna skall jämnavägen genom att se fill att statsmakterna bedriver en ekonomisk politik somfrämjar lönsamhet och investeringar. Det borde stå klart för alla att trygghet i arbetet,standardutveckling och ökad sysselsättning är helt beroende av att näringslivetkan uppnå en fillfredsställande lönsamhet. Då kan välskötta företag existeraoch växa, då kan nya företag etableras och då kan vi äntligen komma till rättamed dagens problem. Man sätter inte fart på näringslivet genom att öka desskostnader, utan genom att minska dem. Det enda som kan rätta till våraallvarliga problem med utlandsskulder, med budgetunderskott, med inflation ochmed en hög arbetslöshet är att vi förmår skapa ett klimat, där initiativ,företagaranda och tron på ett fritt näringsliv kan existera. villmedverka till att skapa ett sådant klimat, skapa en framtid i frihet därlivskraftiga företag är din trygghet. Löntagarfonder behövs inte,löntagarfonder förvärrar krisen. Löntagarfonder innebär socialism. Jag yrkar bifall till de tillfinansutskottets betänkande fogade reservationerna 1, 2 och 5. 83ULLA (): som vi diskuterat det s. k.löntagarfondsförslaget - i de något olika former det haft under de senaste åren- har vi talat mycket om företagens situation i fondsamhället. Vi hardiskuterat om det i verkligheten blir nya, friska, riskvilliga pengar, somtillförs företagen. Vi har talat om vinstavgifter på "realaresultat", avkastningskrav räknat i procent och att hundratals miljonerskall tillföras AP-fonderna. Vi har talat om fondstyrelser, vilkas ledamöterskall väljas eller filisättas på olika sätt. Den här debatten i en för vårt land fundamentalt viktigfråga har rört sig pä ett m.ycket tekniskt plan. Jag tror att väldigt mångamänniskor har uppfattat det som om de inte personhgen skulle komma att påverkasså mycket av det nya ekonomiska system som skall genomföras. Bland de argument som socialdemokraterna anför förlöntagarfonderna borde ju i första hand finnas sådana som för den enskildamänniskan innebär något positivt i hennes vardagliga situation. Visst talar manfrån socialistiskt håll om trygga jobb och trygga pensioner och om inflytande,som löntagarna skall få - genom sina fack. Men människor har lärt sig attlöften från det hållet är ganska osäkra, och jag tror att man uppfattar dem mersom allmänt stolta deklarationer. Hur blir det för oss vanliga människor att varakonsumenter i Fondsverige? Vi som skall ha en hygglig bostad, handla mat ochkläder, läsa tidning, se på TV och kanske göra en och annan resa. Det säger maninte så mycket om från sopialistiskt håll, och det kanske inte beror påtillfälligheter eller glömska. De som haft möjlighet att ordentligt sätta sigin i konstruktionen av löntagarfonderna och som i kalla siffror räknat ut allakonsekvenser borde ju känna ett ansvar att ärligt tala om för var och en hurhans vardagssituafion påverkas. Verkligheten för den vanlige löntagaren blir den, att bådesom yrkesverksam och som pensionär kommer han att få mindre pengar att användaför konsumtion. Löntagarna skall ju enligt fondkonstruktörerna tolerera lägrelöneökningar. Man får alltså lägre lön och därmed lägre ATP-pension än manannars skulle haft. Ett annat hot mot de pensioner vi nu ställt in oss på attfå är givetvis att de fackföreningsägda företagen kommer att minska ieffektivitet och därmed lönsamhet. Facken har inte visat sig vara debästa av företagare. Detta är naturligtvis också ett hot mot sysselsättning ochtrygga jobb. Av fackens inflytande över produktionen kan vi vänta ossmer regleringar, fler hinder och en monopolisering av näringslivet. För ossvanliga konsumenter betyder det, att vår möjlighet att välja fritt i ett stortutbud av varor begränsas - att bedöma pris och kvalitet i förhållande till vadvi behöver och vad vi är villiga att betala. Det kanske i första ögonblicketinte låter sä oroande, men vid närmare eftertanke inser man att konsekvensernakan bli inte bara irriterande utan också mycket svåra att acceptera. Vad händer i vårt kulturliv då fonderna köpt aktier ibokförlag och tidningsföretag? Vad för sorts böcker kommer den läshungrige attfinna på bokhandelsdiskarna och i biblioteken? Vilka filmer kommer att visasnär större företag inom filmbranschen ägs av en enda ideologiskt och politisktinriktad organisation? Innerst inne anar vi nog svaren. Man kan också tänkasig, att den som vill göra en semesterresa till ett populärt resmål kan mötasav beskedet från det fackföreningskontrollerade reseföretaget, att nu anordnasinga charterresor dit. I stället erbjuder företaget resor till länder varssamhällssystem är mer tilltalande av fackliga, ideologiska eller politiskaskäl. Detta är inte fria fantasier. I de socialdemokratiska kvinnornas programom konsumentpolitik sägs klart hur man vill styra produktionens inriktning. Det finns många exempel pä hurlöntagarfonderna på ett negativt sätt påverkar den enskilda människans vardag.Det som jag tror att de allra flesta av oss .ändå upplever som det svåraste attacceptera är att regeringen inte bryr sig om att vi människor säger nej utanändå vill genomföra detta nya, annorlunda ekonomiska system mot vår vilja. Attsocialdemokraterna i senaste valet skulle ha fått väljarnas mandat att införalöntagarfonder är inte sant. Det visas av alla de opinionsundersökningar somgjorts. Det som sker, det sker mot folkets vilja. 84INGEMAR (); Den som så här dags i debatten har något nyttatt säga har nog gjort sig förtjänt av något slags utmärkelse. I mer än tio årstid har löntagarfondsfrågan debatterats, och bara i den här debatten har vi nuägnat åt att vrida och vända på argumenten. Alla invändningarmot fonder har vädrats, inte sju gånger, utan 70 gånger sju gånger. Att kommamed någon ny invändning mot löntagarfonderna måste tillhöra det omöjligaskonst. Jag kan bara tänka mig en uppgift som är svårare; att hitta ett argumentför socialistiska löntagarfonder. Vidnärmare eftertanke är det heller inte nödvändigt att komma med nya De gamla duger bra. De har drivit socialdemokraterna från tuvatill tuva. Än har det varit makten över företagen, än bristen påriskvilligt kapital, än att rädda sysselsättningen, än att få fart påinvesteringarna som varit huvudmotivet för fonderna. Fick bara dettatrollspö att svänga över nationen skulle allt ordna sig till det bästa. Men hur än skälen knådats har det inte hjälpt. Svenskafolket har förhållit sig kallsinnigt eller direkt avvisande. För egen del trorjag inte det är de spektakulära kampanjmetoderna som övertygat svenska folketom att löntagarfonder bör avvisas, utan det ofta upprepade sakargumenten.Svenska folket avvisar nog inte fonderna för att motståndarna ställer tilldiverse jippon. Det kan möjligen höja kampstämmningen, men det är sakargumentensom gör intryck. Man vill hålla fast vid marknadsekonomin. Man vill äga sittsparande. Man vill inte att facket också blir ägare av företagen. Jag tror att många som deltar i fonddebatten underskattermänniskors förnuft och fattningsförmåga. Därför tror jag också att människor ärfullt kapabla att skilja på vad som är fondmotstånd och vad som är antifackligverksamhet, I sina försök att enrollera hela fackföreningsrörelsen påsin sida i kampen för löntagarfonder har bl, a, i denna debatt velatfå motstånd mot fonder att vara detsamma som en fientlig inställning tillfackliga organisationer. De allra flesta förstår att detta bara är ettdebattknep. De flesta anställda tycker att det är självklart att manskall vara fackligt ansluten. Men de tycker också att det är självklart att mantar ställning till frågan om ekonomiskt system den politiska vägen. Efter många konvulsioner har man i tjänstemannaförbundefter tjänstemannaförbund insett detta. Den ärliga och ingående prövning mangjort av frågan inom många tjänstemannaförbund har alldeles säkert ett sambandmed att tjänstemannarörelsen är politiskt obunden. Hade betonatsin fackliga uppgift och tonat ned sin roll som socialistisk kamporganisation,är jag övertygad om att samma interna kritik mot fonderna hade växt fram inomarbetarleden som inom tjänstemannaleden. Att många som både är hängivnaLO-medlemmar och socialdemokrater är ytterligt svaga i tron pålöntargarfondernas välsignelse är ju ingen hemlighet. Facklig tillhörighet och solidaritet bör vara naturligtför den som är anställd. Men då måste också de fackliga organisationernarespektera medlemmarnas politiska integritet. Om man inte gör det kommer facketgradvis att försvaga sin egen ställning. Jag är övertygad om att tjänstemannarörelsen stärkt sinställning i medlemmarnas och allmänhetens ögon sedan man ställt sig neutral ilöntagarfondsfrågan. Valet av ekonomiskt system är i så extremt hög grad enfråga om politiska värderingar. Facket måste stå fritt och oberoende, oavsettvilken regim deras medlemmar röstar fram i allmänna val. Att skilja på facketsroll och de politiska partiernas roll underlättar för den enskilda löntagarenatt verka både fackligt och politiskt. Det voreklädsamt om de socialdemokratiska debattörerna ville sluta upp Tisdaeen den med attbunta ihop fondmotstånd med antifacklig verksamhet. Ni skadar i 20 december1983 självaverket den fackliga verksamheten med den debattmetoden. För attsammanfatta så tydligt som det går: kämpar mot vill slå vakt om starka, oberoende och demokratiskt styrda fackliga organisationer. 85ANDERS HÖGMARK (m): Småföretagen har många vänner, sägs det, ochalla partieräven socialdemokraterna - brukar uttala vackra ord omsmåföretagen, om deras betydelse för utveckling av teknisk förnyelse ochförmåga att anpassa sig på en växlande marknad. Det vore, herr talman, rimligt att den politik regeringenför stod i någon samklang med detta fagra tal. Förslaget om kollektivalöntagarfonder gör det inte. Fonderna utgör ett hot mot företagens positivautveckling och därmed mot sysselsättningen. Sedda ur ett regionalt perspektiv utgör småföretagen enomistlig resurs för att bibehålla den regionala balansen i landet.Lokaliseringsmönstret för dessa företag avviker klart från de större företagen.Småföretagen utgör ryggraden i sysselsättningen i flera tusen små orter runt omi landet. Deras existens och utveckling är av avgörande betydelse förtillgången på arbete och service på dessa orter. De utgör hörnstenar i enbalanserad regional utveckling. Dessa företags förmåga att utvecklas är avcentral betydelse för att exempelvis ge ungdomarna arbete runt om i landet. I mitt eget län, , finns över 1 000tillverkande företag och över 2 000 serviceföretag. I hela ärmotsvarande siffror 6 000 resp. 12 000. av dessa företag har mindre än tioanställda. Vad är det, herr talman, för stimulans till utveckling ochentreprenöranda som de kollektiva löntagarfonderna skänker dennasmåföretagsamhet? På vilket sätt tillgodoser fonderna behov som småföretagenoch entreprenörerna uttrycker, av mindre byråkrati och krångel, större frihetoch en mer generös och ändamålsenlig behandling av exempelvis frågor som rörskatter på arbetande kapital? I debatten har - trots dennas längd - inteförts fram ett enda hållbart argument som visar att fonderna skulle tillgodosesådana behov och önskemål. Kapitalmässigt kommer fonderna med storsannolikhet att innebära en långsam avtappning av kapital från småföretagen,pengar som säkert via fonderna kommer att investeras i storföretagens aktier! har räknat ut att näringsliveti via höjda ATP-avgifter uttag får en merkostnad på ca20 milj. kr. Motsvarande siffror för den offentliga sektorn är 8 miljoner.Genom att viss höjning av ATP-avgifterna kompenserar sänkning av lönerna blirdet en finansiell belastning på ytterligare 8 milj. kr. Slutsatserna av detta är, herr talman, att fonderna verkarkapitalavtappan-de. Man dränerar vissa län på kapital till förmån för vissastorstadslän. 13 protokoll 1983/84:53-54 Det kan vara av intresse att summera fondernas effekt påsmåföretagen. Finansiellt innebär förslaget att inget nytt kapital tillförsföretagen. Svaret på den frågan ärnej. Ingen ny kompetens tillförs småföretagen. Tillförs kompetens i vad gäller produkt- ochmarknadskännedom? Svaret är nej. Tillförskompetens när det gäller personaladministration? Svaret är nej. Löser man med fonderna generationsskiftesproblem ismåföretagen? Svaret är nej. Löser fonderna de akuta skatteproblemen i vad gällerarbetande kapital? Svaret är nej. Jag vill då ifrågasätta vad fonderna åstadkommer. Jo, manhar med förslaget om fonderna lyckats med den tvivelaktiga bedriften att fåmerparten av Småföretagarsverige emot sig. Det har manifesterats bl. a. i 4oktober-demonstrationen, där ett stort antal småföretagare - fyllda av kampandaoch tro på enskild företagsamhet - reste till . De trodde kanske då,att det fanns en möjlighet att påverka socialdemokraterna vid behandlingen avärendet. Efteråt - sedan har fattat sitt beslut - kandessa företagare se fram mot en icke-socialistisk valseger 1985, så attfondbeslutet kan rivas upp. Men i avvaktan på detta bidar man tiden. Man avstår i storutsträckning från att bygga ut, investera och nyanställa. Det innebär attföretagarna med eller mot sin vilja lockas till passivitet. Fonderna utgördärför ett hot mot ökad sysselsättning och riskerar att motverka insatser föratt förbättra sysselsättningsläget. 1 stället för att använda småföretagen som en resurs,fylld av kreativitet, skaparglädje och framtidstro, kommer man att passiviseradenna resurs i avvaktan på valet . I stället för att man samlar nationen ien tro - där alla resurser utnyttjas maximalt - kommer vi framtill val att uppleva konfrontation och onödiga motsättningar. Det ärså tiotusentals småföretagare känner det . De är djupt besvikna över attfinansministerns tal om brett samförstånd inte betyder mer än stödfrån vpk. De är djupt besvikna över att deras nej till fonder inte betyder meranär socialdemokraterna sade sig lyssna till olika grupper. d. kommunalrådet från kommun i , som fidigareciterats från sin artikel i , uttryckte, tror jag, enstämning som är representativ långt utanför de socialdemokratiska leden. Jag tyckte det var angeläget att förmedladenna bild från småföretagens och belysa fondernas hot mot småföretagenoch de små orterna. Fonderna utgör således inget stöd för en aktivregionalpolitik, vilket har hävdats tidigare i debatten, utan utgör ett direkthot mot en förd regionalpolitik. Småföretagen har många vänner, sade jaginledningsvis. Det är bra, bara denna vänskap inte begränsas till verbal sådanutan visas i praktisk politik. Med det anförda yrkar jag avslag påregeringens förslag till kollektiva löntagarfonder. 86 i (c): Fonddebatten har pågått under många år.Styrkan i debatten har varierat beroende på vilken nivå de olika utredningarnahamnat på, alltifrån första förslag till P. O. Edins slutliga. De första målen var att stärka löntagarinflytandet, minskaförmögenhetskoncentrationen och ge ett ökat stöd för en solidarisklönepolitik. Pä senare tid dominerar nya motiv, som nödvändigheten attförstärka näringslivets försörjning med riskvilligt kapital samt en anknytningtill ATP-systemet. Debatten om att socialdemokraterna höll på att sjösättaett nytt ekonomiskt system bidrog till uppmjukningen av argument och detaljer.Huvudprincipen är dock densamma som beslutade om 1971 ochdensamma som i Meidnerförslaget - kollektiva löntagarfonder. valrörelse fördes från socialdemokraternas sidaen undvikande debatt om fonderna; det uttrycktes aldrig klart om fondernaskulle genomföras vid eventuell valvinst. Detta visar de undersökningar somgjorts om valrörelsen . En klar majoritet av socialdemokraternas väljaresäger sig inte ha uppfattat att fonderna skulle genomföras års val. Den nuvarande finansministern skrev till Sverigesföretagare: "Vårt förslag om löntagarfonder tål diskussion och granskning.Vi välkomnar detta -vi är öppna för kritik och är beredda att ta hänsyn tillandra uppfattningar." Så löd det före valet. Efter valet var inte hänsynen tillandra uppfattningar speciellt generös. Finansministerns inflytande påfondförslaget kan inte ha varit stort. Av de remissyttranden som lämnats kan endast ett bedömassom klart ja till fonderna, och det är LO;s. måste LO;s yttrande varaav intet värde därför att LO ju självt har bidragit med förslaget. TCO tar inte ställning och /SR är emot. Flera fackligaföreträdare har offentligt uttalat sig mot fonderna. Det finns rörelser inom LOoch TCO som öppet propagerar mot fondsystemet. De senast gjorda undersökningarna pekar på ett kompaktmotstånd -anser att fonderna är bra för vårt land. 4 oktober-kommittén samlade människor från allasamhällsklasser. T. o. m. organiserade socialdemokrater har deltagit i arbetet.Vad är det då som driver socialdemokraterna rakt emot opinionen? Kan det varaföljsamheten till LO som kräver sin tribut? är socialdemokraterna bereddaatt tillsammans med vpk genomdriva fondförslaget. Vpk;s hjälpsamhet styrker migi min uppfattning att detta visst är ett stog på vägen in i ett merasocialistiskt samhälle. bidrog vpk med att höja momsen , och igengäld fick de igenom en utredning om matmomsen och ökadelivsmedelssubventioner. Sedan dröjde det inte länge förrän socialdemokraternakonstaterade att någon differentierad moms ej går att genomföra. Nästa stegblev att ta bort stora delar av livsmedelssubventionerna. Vpk fick stå kvar därmed lång näsa,högre moms, lägre livsmedelssubventioner och ingen differentierad moms. Den här gången har vpk inte begärt någonting. Man vet vadsom bjuds och gör lagom motstånd. Vpk vet att fonderna leder till mersocialism. Enligt uppfattning kommer fonderna att påverkanäringslivets utveckling negativt. Att med tvång våldföra sig på näringslivetoch halva svenska befolkningen kommer att ge bestående skador på det allmännanäringslivsklimatet och därmed sysselsättningen. I arbetsmarknadsutskottets yttrande till finansutskottetsäger den socialistiska majoriteten bl. "att löntagarfonderna är ettviktigt inslag i restaureringen av den ekonomiska politiken. Ett viktigt inslagi denna politik är att åstadkomma en hög och jämn sysselsättning. Syftet medfonderna är bl. a. att stimulera sysselsättningsutvecklingen. En varaktigindustriell tillväxt förutsätter enligt propositionen ett stabilt utbud av riskvilligtinvesteringskapital." Detta är kvalificerat struntprat. Det är isvårigheterna att få idéer om nya produkter och att få en högre omsättning påvärldsmarknaden som de stora problemen ligger. Det fattas inte någotriskvilligt kapital i näringslivet. Nej, det finns mängder av arbetslöstkapital. a. hjälper näringslivet staten med finansieringen avbudgetunderskottet, och det är viktigt att detta minskas. Aktiesparfonderna var ett bra system där näringslivettillfördes riskvilligt kapital. Nära en halv miljon löntagare har under desenaste åren avsatt åtskilliga miljardei" helt frivilligt, men dettasystem har socialdemokraterna nu avskaffat. Nej, socialdemokraterna kan aldrigövertyga någon om att det varit kapitalbrist i näringslivet. Kansocialdemokraterna f. ö. peka pä något lönsamt projekt som blivit vägratpengar? Löntagarfonderna påstås öka löntagarinflytandet inäringslivet genom medägande. Det är helt uppenbart att socialdemokraterna inteförstått skillnaden mellan kollektivt och enskilt ägande. Socialdemokraternatror att man löser demokratiproblem genom att ersätta en form av maktkoncentrationmed en annan. Sanningen är att det är fackliga företrädare som ökar sinmakt över näringslivet. Det finns fackföreningsägda företag där enskildalöntagare inte har mer inflytande än i det privata näringslivet. Visst är detmärkligt att fackföreningsrörelsen inte skapat några referensföretag där mankunnat peka på just "medägandets" fördelar. Däremot finns mångaexempel där utvecklingen varit omvänd, inte bara i inflytande, utan där ocksåanställningstryggheten varit hotad. har som decenträlistiskt parti förordat behovet avminskad maktkoncentration inom näringslivet. Införandet av aktiesparfondernavar en del i detta arbete. Vi ställer upp för de företagsanknutna individuellavinstdelningarna. Vi vill satsa på de mindre företagen, som oftast har kortabeslutsvägar och där gemenskap mellan ägare och anställda är stor. Vi villförbättra förutsättningarna för kooperativt ägande. Den negativa påverkanfonderna får på det allmänna näringslivsklimatet och sysselsättningen kommer attförstärkas i redan regionalpolitiskt svaga regioner. Enligt centernsuppfattning får de svaga regionerna avstå kapital till de starkare. Mångasmåföretag saknar förutsättninjgar för att bli placeringsobjekt, och allabörsföretag ger inte 3-procentig realavkastning. Fondstyrelserna har vidare regionalpolitiskt inte någotansvar eller någon målsättning. I teorin kan det betyda att en fond inteplacerar något kapital inom den egna regionen. Det finns stor risk för att det3-procentiga realavkastningskravet kan styra fondkapitalet till endast ettfåtal regioner i landet. I så fall är löntagarfonderna regionalpolitisktfientliga. Om fondstyrelsen däremot väljer egna vägar och satsar påförlustföretag, är risken stor att någon avkastning till ATP-systemet intesker. Då blir också de framgångsrika företagen i regionen lidande, genom att deavtappas på resurser, som slussas över till förlustföretag där sysselsättningenså småningom måste upphöra. Även kommunernas ekonomi kommer att påverkas negativt.Effekten för t. ex. och kommuner redovisas imotionerna 206 och 210. löneläge blir minskningen av resurserna 28,5miljoner . Totalt kommer ca 80 miljoner att betalas in i länet räknat i1982 års löneläge. Kommuner som redan är hårt pressade får det ännu svårare.Åmåls kommun, som är hårt drabbad av arbetslöshet, förlorar t. ex. ca 400 000kr. - på löntagarfonderna. ATP-avgiften till fonderna är 2,4 miljoner.Därtill skall läggas vinstskatten. Det är således åtskilliga miljoner somåmålsborna får lämna ifrån sig till socialdemokraternas löntagarfonder. Frågan är;Vilka företag kommer fonden att satsa på i ? i redovisar ett resultat förebokslutsdisposition och skatt på 12,1 milj. kr. Skatten på dennasumma är . Om fonderna funnits 1982 skulle i hafått betala 1,5 milj. kr. Skattebördan ökar från . till1,6 milj. kr. i skulle ha fått en skatteökning på200 %, om fonderna hade funnits . Vinstskatten, beräknad på 1982 årssiffror, skulle ha blivit 1,1 milj. kr. Jag skall avsluta med att titta på ett mindre företag.Sköntorp AB redovisade ett resultat före bokslutsdisposition och skatt på 1,7milj. Erlagd skatt var . Om fonderna nu hade funnits,skulle företaget ha fått betala ytterligare . Det är inga små skattehöjningar som sker till följd av desocialdemokratiska kollektiva löntagarfonderna. Införandet av löntagarfonder i vårt land har skapat envåldsam debatt.