prot · G709157 · 1983-12-31 00:00:00 — En fortsatt sådan utveckling kommer att medföra storaproblem i fråga om den förnyelse av näringslivet som så väl behövs för att intebasen för och kommunernas verksamheter skall krympa. Det värmländska näringslivet har varit utsattför en synnerligen hårdhänt s. k. omstrukturering, mycket på grund av att basnäringarna,skogs- och stålindustri, är överrepresenterade jämfört med landet som helhet.Den konjunkturuppgång som vi nu upplever, till stor del tack vare densocialdemokratiska regeringspolitiken, har inneburit att aktiviteten har ökatäven på den värmländska arbetsmarknaden. Jämförelser av aprilsiffrorna för 1983resp. 1984 visar på betydande förbättringar både när det gäller antaletarbetslösa, som har minskat med 1 200, och när det gäller antalet kvarståendelediga platser, som har ökat med drygt 200. Men detta har inte påverkat denregionala obalansen. Länet ligger tyvärr fortfarande pä andra plats i riket närdet gäller arbetslösa i procent av befolkningen. Länet har, vill jag påstå, blivit väl behandlat avregeringen i samband med de olika insatser som har gjorts för att förbättrasysselsättningen, men ytterligare åtgärder måste till. En positiv sak är attden efterlysta cyanitbrytningen i , som ocksåskapar sysselsättning i , nu ser ut att komma i gång. Vi har också i en motion efterlyst speciella insatser förbruksorterna i Bergslagen. Regeringens proposition 157 innehåller förslag i denriktning som efterlysts. Fem kommuner i länet berörs av de speciella åtgärdersom föreslås. 25 milj. kr. har föreslagits för att arbetet ute i länenskall kunna komma i gång. Det är en liten summa sett mot bakgrund av de problemsom pockar på sin lösning- men det är ju inte meningen att stora industrierskall startas med dessa pengar, utan de skall användas för igångsättande av ettarbete med att ta fram projekt. Det ligger kanske ett större värde i attförslaget i fråga över huvudtaget har väckts, i och med att därigenom de särskilda problem som finns påbruksorterna kommer att uppmärksammas på ett annat sätt och en särskilddelegation kommer att inrättas för att bearbeta problemen. Att frågan är aktuell fick vi en påminnelse öm i går, dådet meddelades att man har planer på att dra ner verksamheten med ytterligare100 man i . Situationen pä denna ort är redan förut mycket svår.Industrin har i stort sett halverats , ochbefolkningen har ställt upp på ett enastående sätt för att rädda de kvarvarandearbetsplatserna. är nog det värsta exemplet att visa på när detgäller svårigheter som uppstår: tomma lägenheter, krympande underlag förservice, hög arbetslöshet, hög medelålder och svårt, för att inte säga nästintill omöjligt att få annat jobb inom pendlingsavstånd. Alla möjligheter tillerhållande av ersättningssysselsättning måste prövas. Det är för tidigt att lägga fram förslag tillåtgärder, men vi räknar med välvillig behandling då sådana aktualiseras. I ytterligare en motion aktualiseras satsningar på vägartill industriorter i glesbygden. I det sammanhanget kan det vara lämpligt attta upp'en diskussion om hur vi skall kunna nå bättre effekt med deregionalpolitiska insatserna. Jag tror att det är nödvändigt med en bredaresamordning av olika insatser som görs frän staten, länet, ochkommunerna och som är inriktade på speciellt utsatta orter och regioner. : De problem jag till stor del har uppehållit migvid i detta avsnitt hänger samman med de förändringar som har skett och somsker inom den privatägda industrin. Regeringen har i samband med den rostfriauppgörelsen lyckats få de gamla ägarna att satsa 100 milj. kr. plus 25 milj.kr. för att skapa ny sysselsättning på en del av de aktuella orterna. Det ärmycket bra, men ytterligare insatser från bruksföretagen är välkomna. När skalldessa företag börja visa att också de kan skapa sysselsättning, kanske inomandra näringsgrenar på bruksorterna? Jag slutar med den frågan. 55PAUL LESTANDER (vpk) replik: Det är angeläget att man inte binder uppregeringen inför behandlingen av frågan om järnsvampsverket, säger . Jag tycker att detta är en helt häpnadsväckande ståndpunkt. Det ärnaturligtvis inför en så betydelsefull'lokaliseringsfråga viktigt att riksdagenger sin mening till känna och även styr utvecklingen mot samhälleligtgodtagbara mål. Ur den synpunkten borde ett bifall tUl vpk:s reservationer varadet logiska beslutet. 56 BO FINNKVIST (s) replik: I och för sig kan jag instämma i nästan alltvad sade i sitt senaste inlägg. Men jag antar att det även förPaul Lestander skulle vara mycket svårt att peka ut en speciell plats förexempelvis ett järnsvampsverk - en fråga som väl ligger litet längre fram itiden. Ytterligare utredningar måste göras. I all synnerhet måste man göra enutvärdering av kombinatsmöjligheterna, vilka diskuteras i en del motioner. Nr 157 ' utredningarmåste avvaktas. Först därefter kan man ta ställning i lokalise- Anf.57 (vpk) replik: Bo Finnkvist kan instämma i nästan allt vad jag säger, men han kan inte stödjaförslaget i fråga. Det är innebörden av hans senaste Anf.58 (): Med anledning av fyra motioner behandlar näringsutskottet i sittbetänkande 1983/84:39 de krav som rests på en utredning av lokaliseringen avjärnsvampsverk. Jag skall enbart ägna mig åt den frågan. strax att i sitt anförande ta upp övriga berörda frågor. Utskottetsmajoritet - bestående av ledamöter frän , ochsocialdemokraterna - avstyrker motionsyrkandena beträffande en utredning avlokaliseringsfrågan och beträffande utpekandet av särskild plats i det härläget. Det framgick av replikskiftet . -vill inte lägga sig i, och kommunisterna talar i sinreservation om en prioritering. Men inte heller i reservationen anges någonexakt plats - av rätt så begripliga skäl. Sedannågra prd om den teknik som diskuteras. Tvä utvecklingslinjer är aktuella iSverige när det gäller framställning av järnråvara till stålindustrin. I detena fallet gäller det smältreduktionsprocesser för framställning av flytanderåjärn. I det andra fallet gäller det en ny process för direktreduktion av järnmed användning av den s. k. plasmateknologin. Med denna metod reducerasjärnmalm med hjälp av kolmonoxid/vätgas. Reduktionsgasen kan erhållas urfossila bränslen-kol, olja, naturgas eller t. o. m. torv. Det är det senarealternativet för järnsvampsproduktion som är aktuellt bl. a. här i har ansökt om lokaliseringstillstånd enligt 136 a § byggnadslagen.Bolaget har t.o.m. begärt att få starta byggandet av ett sådant järnsvampsverkinnan miljöprövningen är avslutad. Så nog har man haft bråttom. Dehär olika processerna har tagits fram bl. a. med samhällets stöd. Både teknisktoch industripolitiskt är processerna självfallet intressanta. De omfattar ocksåviktiga energi-, miljö- och lokaliseringsfrågor. Naturligtvis är det viktigalokaUseringsfaktorer som man har att beakta när man i aktuellajärnsvampsprojekt får en råvara för våra stålverk som kan ersätta importen avskrot, som ju ökat rätt ordentligt . får man också enåtervinningsbar bränngas, som kan användas för energiändamål. Motden här bakgrunden finner utskottsmajoriteten det angeläget att regeringenföljer utvecklingen beträffande järnsvampstillverkningen och uppmärksammarmöjligheterna till integration av järnsvampsproduktion i malmberedningen.Utskottet konstaterar att "får anledning att återkomma tillhithörande frågor i anslutning till de förslag som kan förväntas frånregeringen med anledning av malmfältsutredningens betän-72 Därför är detviktigt att förutsättningarna inte låses inför behandlingen av sådanaförslag." Tilldetta utskottsuttalande finns det anledning att knyta ett par kommentarer.Utskottet betonar särskilt kopplingen mellan malmberedningen ochjärnsvampsproduktionen. Dessutom lyfter utskottsmajoriteten fram malmfältsutredningen- med dess förslag om järnsvampstillverkning i malmfälten. UtskottetUnderstryker dessutom i klartext hur viktigt det är att förutsättningarna inteläses innan har fått behandla malmfältsutredningens förslag. Tydligarekan man inte säga att det inte är vare sig eller -beträffande det fortfarande uppskjutna projektet i Värtan här i - somskall avgöra lokaliseringen i en fråga som denna. Självfallet skall man när detgäller behandlingsproceduren följa vad som är reglerat i lagen, som moderaternapåpekar i sin reservation. Men behandlingsgången - enligt gällande regler -avgör inte lokaUseringspolitiska prioriteringar eller i vilken ordning olikaaktuella projekt skall behandlas. Därför är det viktigt att förutsättningarnainför en malmfältsproposition inte låses av ett träffat beslut iregeringen angående ett järnsvampsverk i Värtan här i . Det ärutomordentligt värdefullt att detta blir helt klart. Inte minst önskar jag attde partier som i fortfarande slåss för ettjärnsvampsverk i Värtan och ingen annanstans skall uppfatta den här signalen.Detta är desto viktigare eftersom mänga direkt berörda invånare i Stockholmsinnerstad och på är starkt oroade av -att ett sådant koleldat verkförläggs i närheten av . I malmfälten finns det i varjefall tillräckligt med utrymme för att kunna förlägga anläggningen längre bortän från bostadsbebyggelse. Industriministernvar uppe och förlängde debatten med ett våldsamt anatema,utslungat mot all annan regionalpolitik än den han själv företräder. Han valdedå att behandla regionalpolitiken som ett litet politiskt fack för sig, avgränsatfrån andra politikområden. Jag förstod ändå att han hade samma målsättning somvi andra, nämligen att skapa bättre regional balans, men det var rättbeklämmande med den avgränsade behandlingen av detta politikområde, glömskanbeträffande skatteutjämning, energipolitik och andra politiska områdensom självfallet har stor regionalpolitisk betydelse och som industriministerninte tog upp. Detjag nu säger skall inte läggas spcialdempkraterna i näringsutskottet till lastnär det gäller det aktuella betänkandet. Däremot skall vi hjälpas åt -hoppasjag - att komma ihåg industriministerns plädering för en aktiv regionalpolitik.Han gjorde ingen klar skiljelinje mellan regionalpolitik och industripoUtik -det kan bero på att han har att handlägga båda. Alltså kan industriministernmed denna inställning inte hamna på någon annan slutsats än att ettjärnsvampsverk bör lokaliseras till eller Bergslagen - ja, i vartfall inte på gångavstånd från . Och hur skulle ett parti somförordat 80 i - men som sedan ångrat sig -kunna föreslånågon annan lokalisering än just ? Det var en rent retoriskfråga. Den kräver inget svar. Men vi skall alla komma ihåg hurindustriministern här slängde självberöm omkring sig och fördömde allaandras förslag. En sådan industriminister bör ta konsekvenserna och avgå ominte han och den regering som han tillhör kan klara av att lokalisera ettjärnsvampsverk till malmfälten i , så länge alternativet tycks vara iVärtan, mitt i . Jag yrkar bifall till hemställan i näringsutskottets betänkande 39. 59 (): Svensk ekonomi går i topp. Den svenska industrin går på högvarv ochstår inför ett av sina bästa år . Exporten ökar rekordartat, ochSverige väntas av underskott få en markant positiv bytesbalans.Så rapporterar en ledande affärsbank om den svenska ekonomiska utvecklingen. Inationalekonomiska termer talar man om investeringars multiplikatoref-fekter. Åandra sidan kan man tala om en negativ accelerator: nedläggningar öchavvecklingar av företag sprids till servicenäringar och andra näringar, så attdet ursprungliga antalet aviserade friställda mångdubblas. Detta är detbekymmersamma läget i vår östliga gränsbygd, efter den senaste tidens besked omnedläggningar. Jag kommer att uppehålla mig vid dessa frågor. Underden allmänna motionstiden lade jag och några medmotionärer fram motion2395, med förslag till åtgärder för näringslivets utveckling och en tryggadsysselsättning i . Det skedde mot bakgrund av det mycket svåraarbetsmarknadsläge som Tornedalskommunerna befinner sig i, vilket föranleddeoss att beteckna kommunerna som ett katastrofområde ur arbetsmarknadssynpunkt. betänkande 23 framgår att TornedalskommunernaHaparanda, och har landets avgjort högsta arbetslöshet- irelativa tal . redovisar framkomligautkomstvägar för att lösa dylika problem, och näringsutskottet har en positivskrivning till motionerna om produktion av tonträ. Underde borgerliga regeringsåren stimulerades kapitalägare och företagare tillsnabba kUpp snarare än till investeringar för produktion. Vissa regioner i vårtland är särskilt utsatta när företag missköts. avvecklas ett företagi , Nordkalotthus, med nära 50 anställda. Fabriken startade som en s.k. AMS-storarbetsplats, och övertogs 1975 av J M o. Fastighets AB.Nedläggningsbeskedet frän styrelsen i har chockat såväl kommunensinvånare r aUmänhet som de anställda i synnerhet; särskilt som företaget fördrygt , då ungefär hälften av de anstäUda fick gå, garanteradeanställning för de kvarvarande. Mycket tyder på att nedläggningen är en följdav att företaget misskött marknadsföring och kundservice. En nedläggning avföretaget förvärrar ytterligare den redan svåraarbetsmarknadssituationen i Tornedålen. , Matarengi Skinn, har genom en borgerlig politikers optimalaanvändande av det kommunala överklagningsinstitutet bringats i konkurs, och deanställda har friställts. Andra företags framtid kan synas Nr 157 °'''' Tisdagenden Det finns ett starkt behovav att denna nedåtgående trend bryts. I vår 200; 1004 motion föreslår vi attexempelvis blir pilotprojekt för snara samhälleliga åtgärder.Okonventionella metoder bör kunna utvecklas, med n Qjnnnlnnl't'kp stor frihetatt använda tillgängliga ekonomiska resurser såsom glesbygdsstöd,lokaliseringsbidrag och investeringsbidrag. Därtill borde övervägas omarbetslöshetsunderstöd kan inriktas pä direkt sysselsättningsskapande åtgärder.Naturresurser finns: största potentiella vattenkraftsresurser,mineraler, brytvärd torv, stora skogsarealer och bördig jordbruksbygd. För att belysa vissa särskilda förutsättningar vill jag göra en korthistorisk tillbakablick. lär ha varit den älvdal i övre somtidigast koloniserades. Bakgrunden var de handelsvägar som främst karelareöppnade mellan och , upp mot Lofoten. I historisk tid harbefolkningen i livnärt sig på handel och varutransporter, jordbrukoch skogsbruk. För175 år sedan var indraget i . Det ryska krigshögkvarteretvar vid just förlagt till Säivis, mitt emellan ochHaparanda. En svensk kurir sändes dit för att anhålla om fred. Så slötskonventionen i Säivis, och fredsförhandlingar inleddes. Detsvenska förhandlingsbudet var att gränsen skulle dras vid Kemi älv, det ryskabudet gällde älv. En kompromiss träffades när den ryske tsaren drog ettkritstreck efter älv. FörTornedalen fick freden i svära konsekvenser som ännu ärkännbara. En relativt välmående och homogen bygd uppdelades av en striktriksgräns. kom gårdar, socknar, bygder och juridiska områden att för alltidåtskiljas av en riksgräns. Centralorterna fick så att säga ett halvt omland. Dennauppdelning av har inneburit ett allvarligt avbräck i bygdensekonomiska utveckling. KultureUt, språkUgt och religiöst har sambandetbevarats, numera med livliga kontakter. Talet om Tornedals-gränsen som världensfredligaste gräns har vunnit burskap. Sämverkanspro-jekt har etablerats, bl. a.unik gemensam läkarjour för och Ylitornio kommuner, som före 1809utgjorde gemensam församling. Förutsättningar finns för en intensifiering avdet finsk-svenska samarbetet även för UtveckUng på näringslivets område. Ständigtupplevs människors starka önskan att fä leva och ha sin utkomst i den vackragränsbygden. bevistade dåvarande arbetsmarknadsminister under tvådagar en sysselsättningspolitisk konferens i . Som resultat häravrekonstruerades Nordkalotthus, AMU-center permanentades och annansmåindiistri utvecklades. För detta arbete tillsattes i departementet ensärskUd arbetsgrupp för . Denna avvecklades emellertid vid detborgerliga maktövertagandet. gick in i en ekonomisk kris medöverskuggande generella problem. I vår har vi emellertid idubbel bemärkelse upplevt en historisk islossning. Nr 157 som en mäktig vårflodbröt is gjorde vice statsminis- Ti<5Hfleenden ''"' framtidsministern, en tre dagars resa i avsikt att grundligtanalysera 7Q mai1984 bygdens arbetsmarknadsproblem.Gränsbygdens folk sätter nu sitt hopp till _ det arbetarrörelsens program för utveckling av östraNorrbotten som är Regionalpolitiken ""'''utarbetande. 60 (): I det senaste inlägget fick vi i vissutsträckning höra en naturskildring. Det var också ett fint beklagande översituationen i . Jag kan förstå att har det litetsvårt, för det är säkert med ett visst beklagande som hon konstaterar atthennes partikamrater i arbetsmarknadsutskottet nu vänder glesbygdsregionenryggen, eftersom de ju inte går med på en höjning av länsanslaget. Det måstevara tungt för att behöva åka hem till bygden och redogöra försocialdemokraternas ställningstagande. Dä hon åker tillbaka till Tornedalenkan hon ju inte ens gömma sig i skydd av mörkret. En icke helt obekant man har sagt att "politik är attvilja". I Unje med detta borde regionalpolitik vara uttryck för en viljatill utjämning, rättvisa och utveckling av svagare regioner. Att så inte ärfallet har vi dess värre många bevis på. När man läser arbetsmarknadsutskottets betänkande 23, somvi behandlar , och socialdemokraternas ställningstagande, får man snartklart för sig att den regionalpolitiska viljan delvis gör halt vid de vackraorden. De konkreta förslagen manifesterar en mycket svag vilja till regionalutjämning och utveckling. Och, herr talman, i politik som i andra sammahang ärdet handlingarna och icke honnörsorden som räknas. Under socialdemokraternas oppositionstid riktade manhäftig kritik mot den dåvarande regeringen för arbetslösheten och, som mansade, "regeringens uteblivna åtgärder". Och när det gäUdeglesbygdernas problem sade sig socialdemokraterna stå för högre ambitioner äncenterrörelsen. Därför tror jag också att många ställde förväntningar påregeringen i samband med regimskiftet. Men vad har hänt? Ja, som representant för ett glesbygdslän kan jag mycketlätt konstatera att arbetslösheten ligger på rekordnivå, att flyttlassen börjatrulla i än snabbare takt, att den regionala obalansen förstärks och att glesbygdenslokala resurser inte tas till vara för att skapa sysselsättning och trygghet. blöder glesbygderna igen. talar inga socialdemokrater om detta. Stegför steg har den socialdemokratiska regionalpolitiken delvis flyttats tillbakatill 1960-och 1970-talets tankegångar. Men, herr talman, arbetslöshetens ochglesbygdernas tunga börda blir inte lättare att bära bara därför attregeringen leds av . Närcenterrörelsen lanserade idén om differentierade arbetsgivaravgifter,som ett regionalpolitiskt instrument, möttes förslaget'av kompaktmotstånd från samtliga andra partier. Dess bättre kunde vi 1982 glädja ossåt ett riksdagsbeslut om nedsättning av socialförsäkringsavgifterna ide fyra nordligaste kommunerna. Och det omfattade då samtliga verksamheter. Men när socialdemokraterna förändrade principernaför nedsättning av socialförsäkringsavgifterna gick den regionalpoUtiskaprofilen i det här avseendet förlorad. I stället för att breda ut stödet överhela borde sänkning i större utsträckning ha kommit inlandet ochfjällkommunerna till del. I praktiken innebär nuvarande principer dels att månganäringsgrenar avskärmas frän stödet, dels att kustregionens konkurrenskraftökar, trots att det är inlandet som har de absolut största problemen. Jag är den förste att beklaga att socialdemokraterna inteinsett värdet av en bättre differentiering, sä att de sämst ställda kommunernagynnas. Jag beklagar också aft socialdemokraterna inte inservärdet av att låta nedsättningen av socialförsäkringsavgifterna omfatta aUaarbetsgivare och egenföretagare, med undantag för försäkringskassor, statligaoch kommunala myndigheter. Enligt uppfattning är det fel att begränsanedsättningen till vissa verksamheter. Det innebär att alla de som exempelvisbedriver jord- och skogsbruk, trädgårdsskötsel, taxiverksamhet,entreprenadverksamhet, osv. inte får någon sänkning. Det är ju ändå jord- ochskogsbruket som dominerar näringslivet i inland. Däremot slårsocialdemokraterna hårt vakt om kustkommunernas hotellverksamheter. Jag har frågat det förut här i kammaren och kan upprepafrågan: Varför anser socialdemokraterna att det är viktigare att sänkasocialförsäkringsavgifterna för exempelvis , ,i , i osv. än att ge dem som bedriverjord- och skogsbruk eller trädgårdsskötsel i andra delar av länet en sänkning? Jag viU fråga företrädare för socialdemokraterna, kanske iförsta hand utskottets ordförande : Skall jag tolka ertställningstagande så, att ni anser att det är viktigare att premiera anstäUningav en bartender eller hovmästare på i än att stimulerasysselsättningen i glesbygdskommunerna och de basnäringar som finns där? Är detsådana yrkesgrupper som behöver fler av? På samma sätt som vi vill koncentrera nedsättningen tillde sämst ställda kommunerna, vill vi också få till stånd en differentiering närdet gäller reduceringen av kostnaderna för sysselsättningsökningar. Såledesföreslår vi i vår motion och i reservation 19 att stödet sätts till 15 000 kr.i stödområde A och B, medan man begränsar det till . för område C. Med hänsyn till problemen för alla kommuner inomstödområde A borde också dessa kommuner omfattas av sänktasocialförsäkringsavgifter . För mig framstår det som djupt orättvistatt kommuner som , och skall ha högre avgifter än t. ex.Piteå. Kännetecknande för inlandskommunerna i norr är detensidiga beroendet av ett fåtal större företag. Det finns därför ett stortbehov av ett differentierat näringsliv med fler småföretag. Ett sådantnäringsliv blir också mindre sårbart och kännbart för konjunkturväxlingar ochkan bättre motsvara de krav somställs på en stabilare arbetsmarknad. Mot den bakgrunden vore det ytterstangeläget att införa ett särskilt småföretagsinriktat stöd. Befintliga ochnytillkommande småföretag inom stödområdena A och B bör-således befrias frånsocialavgifterna för en lönesumma , vilket motsvararlönekostnaderna för ca fem ärsanställda. En sådan reform skulle bli ettkraftfullt instrument i arbetet med att stimulera småföretagsutvecklingen i enregion som inland. En politik som stimulerar småföretagandet ärnågot av A och O för framtid. gjorde socialdemokraterna ett stortnummer av den s. k. frizonen i . I praktiken innebär nu gällandebestämmelser ett mycket ringa stöd till denna utsatta region. Genom attslopandet av socialförsäkringsavgifterna begränsats till enbart vissaverksamheter och nytillkommande företag kan f. n. endast ett av ca 30 företag iSvappavaara komma i åtnjutande av stödet. Detta kan vi från inteacceptera, och vi kan konstatera att den av socialdemokraterna såomtalade-frizonen i stor utsträckning blev en bluff för befolkningen iSvappavaara. Regeringens hantering av problemen i är f. ö.ett beklämmande inslag i regionalpolitiken och industripolitiken. Beslutet attstänga kulsinterverket i och ställa hundratals människor iarbetslöshetskön blev ett hårt slag mot och dess omnejd. Det hadevarit betydligt bättre för om socialdemokraterna lyssnat påcenterns krav. I motsats till socialdemokraterna ville vi att driften vidkulsinterverket skulle få fortsätta genom att man använde de miljoner somregeringen i stället anslog till flyttningsbidrag, inlösen av egnahem och nyaarbetsförmedlingar. Vi hävdade att flyttningsbidrag leder tillutarmning av malmfälten, medan en förlängning av driften i skullege människorna ytterligare tid att skapa sysselsättning, sorn LKABskulle ta offensiva marknadsinitiativ. Utvecklingen på denna punkt har givitcentern rätt. Under det år som gått har det hänt väldigt litet för attskapa nya arbetstillfäUen i . Däremot har utvecklingen inom LKABgått i den riktning som förutspådde. finns det långt gångna planerpä att återuppta driften i . Men det kommer att ske till en kostnadsom troligen överstiger de 70 milj. kr. det hade kostat att fortsätta medverksamheten . Ensummering visar att det gångna året har blivit ett förlorat år för Svappavaara.Befolkningen har fått betala ett högt pris för den kortsiktigasocialdemokratiska politiken.