prot · G709166 · 1983-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1983/84:166 Förhandlingarnaleddes till en början av förste vice talmannen. 1 S Justerades protokollet förden . 2 S Föredrogs men bordlades återFinansutskottets betänkanden /84:39, 40 och 45 Utbildningsutskottetsbetänkande /84:31 betänkande 1983/84:41 utbildningsutskottets betänkande 1983/84:28 omforskning (prop. 1983/ 84:107 delvis), utrikesutskottets betänkande 1983/84:14 omforskning (prop. 1983/84:107 delvis), försvarsutskottets betänkande 1983/84:19 omförsvarsforskning (prop. 1983/ 84:107 delvis), socialutskottets betänkande 1983/84:24 om forskninginom verksamhetsområde och inom arbetsmiljöområdet m. m.(prop. 1983/84:107 delvis), kulturutskottets betänkande 1983/84:24 omforskning, såvitt avser Kulturverksamhet m. m. 1983/84:107 delvis), jordbruksutskottets betänkande 1983/84:30 omvattenbruk och forskning m. m. 1983/84:10 delvis och 1983/84:107delvis), näringsutskottets betänkande 1983/84:45 omforskning (prop. 1983/84:100 delvis och 1983/84:107 delvis), arbetsmarknadsutskottets betänkande 1983/84:17 omarbetsmarknadsforskning (prop. 1983/84:100 delvis och 1983/84:107 delvis) samt bostadsutskottets betänkande 1983/84:31 ombyggnadsforskning m.m. (prop. 1983/84:100 delvis och 1983/84:107 delvis). 1 FÖRSTE VICE TALMANNEN: betänkande 28,.utrikesutskottetsbetänkande 14, försvarsutskottets betänkande 19, socialutskottets betänkande24, kulturutskottets betänkande 24, jordbruksutskottets betänkande 30,näringsutskottets betänkande 45, arbetsmarknadsutskottets betänkande 17 ochbostadsutskottets betänkande 31 kommer att behandlas i tur och ordning.Voteringarna äger rum i ett sammanhang efter avslutad debatt. Först upptas alltså utbildningsutskottets betänkande 28 omforskning. I fråga om detta betänkande hålls gemensam överläggning försäintligä punkter. presenterade regeringen enforskningsproposition som i ett avseende är unik. Dén innebär att vi i Sverigenu redovisar ett samlat program för hela den statligaforsknings- och utvecklingsverksamheten. Med propositionen markerar vi också - precis som i detsocialderriokratis-ka krisprogrammet, precis som i den här regeringens förstaregeringsförklaring - forskningens utomordentliga betydelse för landetsframtid. att de statliga FoU-insatserna kan kommaatt uppgå till , att statens och näringslivets gemensamma satsningar därmedutgör av landets bruttonationalprodukt, att därigenom även fortsättningsvis kan räknastill de länder som satsar allra mest på forskning och utveckling i förhållandetill BNP. I propositionen slår vi fast att forskningen bör vara ettskyddat område - ett undantag från regeln orh besparingar inom all statligverksamhet, detta som vi vill garantera den ett nytillskott om 150milj. I klartext skulle detta betyda att forskningen blir en avde få vinnarna i nästa års budget. Reaktionerna på propositionen har varit nästan uteslutandepositiva, dock inte i första hand på grund av det ekonomiska innehållet - ävenom det naturligtvis upplevs som en lättnad och försäkran. Det somrönt mest uppskattning är i stället regeringens bestämda betoning avforskningen som motor i landets utveckling. Nytillskottet av pengar föreslås huvudsakligen gå tillgrundforskningen. Inom sektorsforskningen vill vi se vissa åtstramningar, menframför allt har vi ambitionen att länka in även den på en mer långsiktigkunskapsuppbyggnad. I debattenhar hävdats att detta inte räcker, att vi borde gå hårdare fram och beröva sektorsorganenmer resurser - alternativt helt lägga ned dem. Detta är åsikter som vi iregeringen inte delar. Föross finns det mellan grund- och sektorsforskningen både motsättningar ochberoende. Sektorsforskningens unika roll är att den etablerar en naturligkontakt, fungerar som en navelsträng, mellan- samhälleliga behov och utvecklingav forskningskompetens. Problemetär knappast att sektorsorganen, för att kunna spela denna roll, under ett antalår fått ökade resurser, mer pengar. Problemet är i stället att grundforskningenfått stå tillbaka. För att återställa balansen - för att stärka den långsiktigakunskapsuppbyggnad som utgör basen och den absoluta förutsättningen även försektorsforskningen - föreslår vi nu alltså en särskild satsning pågrundforskningen. I viss mån på sektorsforskningens bekostnad, men framför allti samspel med den. Ivad gäller kvaliteten i forskningen har vi i propositionen litet tillspetsatsagt att o dålig forskning är sämreän ingen forskning alls, o dålig forskning är vilseledande, o dålig forskninglägger beslag på resurser som kan användas på annat sätt. Bl.a. mot den bakgrunden menar vi att kvalitetskraven måste hävdas hårdare äntidigare och rakt igenom hela forskningssystemet, dvs. såväl vid antagningen avforskningsstuderande som i forskarutbildningen; såväl vid bedömningen avmedelsansökningar som vid tillsättningen av forskartjänster. Denbesvärligaste konflikten uppstår när ett nytt forskningsområde behöver belysasoch ny forskning byggas upp. Å ena sidan är det den fria forskningens centralauppgift att låta det nya och oprövade slå sig in och etablera sig. Ä andrasidan måste det på samma vis vara en uppgift att för forskningens fromma ochframtid slå vakt om kvaliteten. Dettaär dock ingen olöslig konflikt. Ny forskning kan i de allra flesta fall byggasupp i samspel med etablerad forskning inom angränsande områden och i samspelmed internationell forskning. Gör man detta med omsorg, klarar man ocksåkvalitetskraven. Beträffandeforskarrekryteringen och arbetsvillkoren inom högskola och universitet föreslårvi i forskningspropositionen en rad förändringar till det bättre: flerforskartjänster och höjda utbildningsbidrag - som tiden för dem blirmöjlig att förlänga - höjt meritvärde.för forskarutbildningen,: olika åtgärderför att banta det administrativa arbetet och frigöra mer tid för forskning, merpengar för forskarutbyte med andra länder samt fortsatt satsning på bättrelokaler. Härvill jag gärna tillägga att jag sedan jag började arbeta med forsknings-.politiska frågor har besökt många institutioner och kunnat konstatera att dearbetsmiljöer som förekommer på vissa håll - och detta alltså inom en sektorsom vi oberoende av partifärg tycks vara ense om är av största betydelse förlandets framtid - är så bristfälliga att de om de förekom inom företag ochförvaltningar sannolikt skulle leda till protestaktioner och svarta rubriker itidningarna. Alla dessa miljöer kan naturligtvis inte rustas upp eller ersättasi Vad vi från regeringens sida gjort, och-fortsättningsviskommer att göra, är dock att i varje byggpaket och varje statligt investeringsprogrampröva och prioritera de rättmätiga anspråken på forskningslokaler. Propositionens betoning av den grundläggande forskningen och avkvaliteten är av avgörande betydelse för all teknisk, naturvetenskaplig ochmedicinsk forskning, dvs. den forskning som - även om den sysslar med ett frittsökande av nya kunskaper - i de allra flesta fall ändå är möjlig att mäta. Avsamma odiskutabla vikt och värde är det dock att vår humanistiska ochsamhällsvetenskapliga forskning håller en hög kvalitet och får tillräckligaresurser. Jo,därför att forskning innehåller så mycket mer än den nyttobetonade dimensionen.Ytterst handlar den om människors behov av att orientera sig och rum, attgöra verkligheten tydlig och möjlig att tolka, historien begriplig ochframtiden möjlig att välja. Dekunskaper och insikter vi har är ett arv från tidigare generationer,tidigare samhällen, tidigare forskning. Vår plikt är att förvalta detta arvväl. Idet perspektivet är all forskning en kulturell förpliktelse. I det perspektivethar den humanistiska och samhällsvetenskapliga forskningen ett egenvärde, ensärskild ställning och ett särskilt ansvar. I det perspektivet har det ocksåvarit en självklarhet att regeringens forkningsberedning vid alla sinaöverläggningar - även när diskussionerna rört extremt tekniska ellernaturvetenskapliga frågor - rymt också representanter för humaniora ochsamhällsvetenskaperna. Mankan alltid diskutera fördelningen av resurser mellan den humanistisksamhällsvetenskapligaforskningen och andra discipliner. Ett obestridligt faktum är dock att vi medden allmänna satsning, det nivålyft, som forskningspropositionen innebär gynnarall forskning - även den humanistiska och samhällsvetenskapliga. Ett faktum ärockså att vi föreslår särskilda satsningar även inom det humanistiska ochsamhällsvetenskapliga forskningsfältet. Ett ytterligare faktum är slutligenatt detta är forskningsområden som, med den proposition vi diskuterar ,kommer att något stärka sin ställning gentemot den tekniska, medicinska ochnaturvetenskapliga forskningen - om man jämför med den proposition denborgerliga regeringen förelade . Sverigeär ett litet land. Trots en mycket framskjuten position på forskningens områdesvarar vi inte för av världens samlade forsknings- ochutvecklingsresurser. Skallvi klara att hålla en hög kvalitet och fortsätta hävda oss som en förstarangens forskningsnation, då måste vi också vara öppna för alla samarbetsin-viter.Dåmåste vi vara beredda att ta en mycket aktiv del i både det nationella ochinternationella kunskapsutbytet. Redani dag deltar vi i ett vittomfattande internationellt forskarutbyte, ett utbytesom vi dock bör intensifiera ytterligare. redovisar vi därför en radförslag för att göra det lättare för svenska forskare att arbetaoch förkovra sig utomlands - och för utländska forskare att göra detsamma här iSverige. Närdet gäller kunskapsutbytet och samarbetet inom nationen handlar det i förstahand om att förbättra kontakterna mellan universitet/högskola och näringsliv. För10-15 år sedan var det i det närmaste tabu att över huvud taget aktualiserafrågan om forskningssamarbete mellan stat och näringsliv. är situationen enannan. finns det samhällsdebattörer som ganska okritiskt förespråkarnäringslivsinblandning även på detta område. Till det skulle jag viljasäga följande: Precissom när det gäller grund- och sektorsforskningen tror jag att det även iförhållandet mellan stat och näringsliv finns en balarispunkt, en punkt därtill synes motstridiga intressen kan samspela och befrukta varandra. Påforskningsområdet passerades den balanspunkten när i princip allt samröre mednäringslivet misstänkliggjordes. På samma sätt tror jag att vi skulle springaförbi denna punkt om vi lät det just nu mycket intensiva och positivasamarbetet, i form av forskarbyar och liknande, slå över i en extrem form, somförvandlade högskolor och universitet till konsultbyråer åt företagsamheten. Forskningspropositionensförslag om förbättrat samarbete skall ses mot bakgrund av att vi befinneross på betryggande avstånd från båda dessa extrenier. Tillsist, fru talman, några få ord om de grundtankar som styrt vårt arbete medpropositionen: Utgångspunktenhar varit enkel. Naturresurser skall tas till vara, och sedan fördelas sårättvist som möjligt, för att alla skall kunna leva ett gott och rikt Uv. Denbegåvning och uppfinningsrikedom som finns hos människorna är också attbetrakta som naturresurser. Alltså bör vi värna, vårda, stimulera och användadessa resurser- för vår egen skull, för att stilla vår nyfikenhet, fåperspektiv på oss själva och utvecklas som människor. Men vi bör också göra detför vår gemensamma nyttas skull - för att finna lösningar på vardagsproblem,för att få bukt med sjukdom och ohälsa och för att utveckla vår industri ochvår materiella välfärd. Dettaär inget nytt. Det är i princip en sammanfattning av den idégrund som det undersenare decennier rått enighet om i riksdag. Det är en grund som hållerän , men som vi måste samla oss till att bygga nytt på. Vihar levt länge nog forskningsrön. måste vi gåvidare. Den proposition vi diskuterar erbjuder också den möjligheten. Anf.3 PER (): Det rör sig i rörelsen. I dagens läser jag att desocialdemokratiska kvinnorna är förvånade och bestörta över finansministerns idenna vecka så flitigt debatterade dagisuttalande. "- Erkänn att ditt utspel om barnomsorgen inte var så genomtänkt. "kräver man karskt. skrev den socialdemokratiskeprofessorn en debattartikel i om den högreutbildningen och forskningen. På samma sätt som finansministern nu om dagishade Korpi modet att rycka slöjan av den officiella socialdemokratiskapolitiken. "I den socialdemokratiska traditionen ingår en starkpositiv syn på vetenskap och forskning. Denna tradition förpliktigar oss atttänka orh när det nu är uppenbart att reformerna har slagit fel." Vem som vinner internkampen om dagis kan vi änså länge bara ha oroliga aningar om. Vem som åtminstone vunnit kampenom högskolepolitiken och forskningen ger dess värre den proposition riksdagennu debatterar ett tydligt besked om. Den socialdemokratiska intelligentianropar fortfarande i öknen. Låt mig, fru talman, börja med en myt, nämligen mytenomatt regeringens forskningsproposition innebär en ekonomisk mera betydandesatsning på forskningsområdet - det gör den i själva verket inte alls. som regeringen i propositionen ökar ett antal ioch för sig angelägna anslagsposter med inalles 140-150 milj. kr. drar man nerenergiforskningen med 200 milj. kr. Redan inom ramen för den proposition somIngvar burit fram till fattas det alltså minst 50 milj. kr.för att påståendet om forskningsatsningen skall vara korrekt. Inte ens detta är emellertid hela sanningen. drog regeringen in det s.k. forskningsavdraget för industrin,omvittnat för sin effekt som forskningsstimulator just inom områden somregeringen i annat sammanhang säger sig vilja satsa på. Ytterligare 200 milj.kr. försvann därmed från forskningsområdet. Det är till att ha låga anspråkbåde i fråga om sanningen och vad en satsning faktiskt är om man skall kunnahävda att minus en kvarts miljard är ett bevis för framsynthet i fråga omforskningens betydelse för industriell och kulturell utveckling. Så, fru talman, till forskningspropositionensicke-pekuniära innehåll. Bärande teman i forskningspropositionen är dels ensatsning på teknisk utveckling av betydelse för vårt lands ansträngningar attta sig ur krisen, dels en ökad tonvikt på grundforskning. Förstsatsningen på teknik och naturvetenskap: Regeringen har ingen anledning att känna oro för att deninte skulle ha fulla stöd för en helhjärtad satsning på teknisk ochnaturvetenskaplig forskning. Sådan forskning är och kommer alltid att varabetydelsefull för vårt lands förmåga att hävda sig på en internationellindustrimarknad, där endast den vinner framgång som inser förändringarnasmöjligheter och förmår att dra nytta av dem. I själva verket är det emellertid så att det är riksdagensom alltjämt skjuter en halvhjärtad regering framför sig, även i fråga omnaturvetenskaperna. Regeringens nyvunna insikt på detta område känns nämligeninte riktigt genuin i ljuset av hur man på det utbildningsstadium där de mestfundamentala grunderna för också naturvetenskaplig och teknisk forskningläggs,- nämligen i gymnasieskolan,alltjämt missgynnar just de ungdomar som har sitt intresse åt detta håll. Dennaturvetenskapliga linjens kris-förorsakad av ett antagningssystem till högreutbildning som prioriterar taktik och finurlighet före faktiska kunskaper -kan ingen forskningsinsats i efterhand korrigera. Regeringensnaturvetenskapliga ambitioner kommer nog redan av detta skäl att ha svårt attuppfyllas. I samma riktning verkar det faktum att regeringen förefaller att haorealistiska förväntningar på den tekniska och naturvetenskapliga forskningensresultat i tiden. Denforskning vi satsar på nu tar inte ur den ekonomiska kris vi f. n. befinner oss i. Forskningen kan skapa de intellektuella förutsättningarna för att hela vårt samhälle skall vara bättre rustat än eljest för att möta utmaningar . När politiker och samhällsadministratörer tror sig kunna kommendera fram forskningsresultat snabbt riskeras inte bara ett kortsiktigt misslyckande utan också hela den långsiktiga forskningsmiljö ur vilken verklig kunskap kan hämtas. Jag skall strax återkomma detta. Ett exempel på att regeringen inte vill förstå att teknisk forskningtar tid och kräver samma frihetliga förutsättningar som övriga discipliner äravogheten mot ett tekniskt-vetenskapligt forskningsråd. Regeringen går med påen, enligt min mening, närmast kosmetisk omorganisation av styrelsen förteknisk utveckling. Men den vågar inte acceptera något forskningsråd därforskarna själva ges det fulla ansvaret för forskningsinriktningen också pådetta viktiga område. Dentekniska och naturvetenskapliga s. k. forskningssatsningen avslöjar emellertidinte bara regeringens syn på forskningens uppgifter i stort, utan Ocksåregeringens inställning till humaniora. Av forskningspropositionen får manintrycket av att - det är litet hårdraget, det medges - forskning inom dettaområde av regeringen närmast ses som ett slags komplement för attpröbleniställningar som det ändå ankommer på naturvetenskaperna att till slutfinna lösningen på, skall kunna belysas också från humanistiska utgångspunkter. Vi moderater ser annorlunda på detta. Humaniora har ett värde i sig sombärare av kultur, och humaniora har värden av ett slag som vårt samhälle intekan vara utan. Genom humaniora och samhällsvetenskaperna ökar vår kunskap omhur civilisationen kan organiseras för' att ta till vara det som är unikt hosvarje enskild människa. Dessating är inte komplementkunskaper fill teknik och naturvetenskap. De är värdaden sfimulans och den respekt som deras intellektuella innehåll förtjänar. artikel i skrev om sitt dystramöte med efter en längre periods utlandstjänstgöring. "Själv harjag länge trott att den svenska kulturpolitiken var världens mest generösa. -Därför blev det en chock när jag kom hem till och upptäckte att minvackra propagandabild av hemlandet inte riktigt stämde med verkligheten.Sverige visade sig ha blivit ett kulturellt u-land, där humaniora satts påundantag ." Det är svårt att hävda att Vimoderater kräver mot den bakgrunden en förstärkning av forskningsinsatserna pådet humanistiska området. Att bifalla det kravet är en kulturinsats somriksdagen inte borde avstå ifrån. Jagskall övergå till att tala om regeringens ambition att ge grundforskningen enförstärkning. Detta är alldeles nödvändigt. Regeringens forskningsförslaginnebär otvivelaktigt att grundforskningen får ökade' resurser i förhållandetill den s. k. sektorsforskningen, dvs. sådan forskning som i en eller annanform styrs från centra som ,stär den politiska makten nära. Regeringens sättatt nalkas denna centrala problemställning är emellertid bakvänt. Förslagenriskerar tyvärr därmed att göra ont värre. Feletmed den förstärkning som regeringen säger sig vilja göra i fråga omgrundforskningen är de former.som förstärkningen skall få. I stället för attavveckla de sektorsorgan som har varit själva motorerna i dentilltagande sektoriseringen - och därmed kortsiktigheten i forskningen -väljerregeringen att ge dessa uppgifter också inom grundforskningen. Den grundläggandesyn som regeringen gör sig till tolk för i fråga om möjligheterna att genomteknisk och naturvetenskaplig forskning föra vårt land ur dagens ekonomiskakris, och som jag har berört, ger ytterligare näring åt farhågorna attsocialdemokraterna alltjämt inte förstår att forskningen skall hållas bortafrån den omedelbara politiska maktutövningen. Politikermakt över forskningentenderar att gynna kortsiktighet och modenycker på det långsiktiga sannings-och kunskapssökandets bekostnad. Hittillshar det ansetts självklart att grundforskningen i allt väsentligt är en sak föruniversiteten och forskningsområdena att handha - utan inblandning fråndepartement, myndigheter eller andra som kan ha intresse av mera omedelbaraforskningsinsatser. En sådan ordning passar också bäst . Orsakentill det är först och främst att den är oupplösligt förbunden med ettsamhällssystem där den politiska maktutövningen inte tillåts att bli total.Genom att ge universiteten det avgörande inflytandet över grundforskningen, ochdärmed ansvaret för den, säkerställs att denna vägleds av inomvetenskapligabedömningar. Närregeringen nu vill ge sektorsmyndigheterna ansvar också för grundforskningenriskerar man att i än högre grad än vad som redan skett urgröpa universitetensställning som självständiga forskningscentra. Om det blir så av misstag därföratt regeringen inte inser varthän de egna förslagen leder, eller om det är justdetta som är regeringens avsikt är inte lätt att ha en klar mening om. De gångna20 årens socialdemokratiska forskningshistoria talar för den senare av dessabåda tolkningar. Vimoderater vill, fru talman, förändra relationerna mellan den målinriktadesektorsforskningen och den obundna, grundläggande universitetsforskningengenom att överföra resurser från sektorsorganen till universitet och högskolor.Med detta vill vi inte säga att all forskning som bedrivs inom ramen försektorsorgan eller genom dessas aktiva stöd är dålig forskning. Bra forskningsom sker genom sektorsorganens förmedling kommer emellertid alltid attkomma till stånd också utan dessas hjälp. Mindre angelägen forskning kommerdäremot att sorteras bort. Det är själva avsikten med vårt förslag. Viföreslår mot denna bakgrund att regeringen får uppdrag att utarbetaförslag till hur merparten sektorsorgan snabbt skall kunna avvecklas. Viexemplifierar för vår del med byggforskningsrådet, energiforskningen,forskningsnämnd, delegationen för social forskning m. fl.organ. Listan kan göras lång. Regeringen bör arbeta skyndsamt för att så snabbtdet sig göra låter skapa den rätta miljön för långsiktig kreativitet. Detta,fru talman, om forskningspropositionens principiellt betonade brister och våraförslag till alternativa handlingslinjer. Likabekynimersamt som det som fakfiskt står i propositionen är emellertid det sominte står där. Inte med ett förslag berör regeringen problemen på degrundläggande utbildningsnivåerna. Jaghar tidigare nämnt antagningssystemets effekter för tillströmningen till dennaturvetenskapliga linjen i gymnasieskolan. Med de förslag regeringen samtidigtmed forskningspropositionen presenterat i fråga om gymnasieskolan kommer dennaskolforms möjligheter att rättförbereda eleverna för de krav som måste ställasvid universitet och högskolor att bli än sämre än de är . Och redan nuklagar universiteten unisont på den otillräckliga kunskapsnivå elevernauppvisar när de lämnar gymnasieskolan! Forskningensviktigaste bas är och kommer allfid att förbli en skola som sätter kunskaperfrämst. har vi moderater blivit ensamma i denna kammare när vibegärt att skall uttala att kunskaps- och färdighetsmålet skallsättas före alla andra uppgifter som åläggs skolan. Med riksdagsmajoritetensbrist på förståelse för vad kunskapsutvecklingen faktiskt kräver är detegentligen inte lönt att ens diskutera hur forskningen skall kunna bidra tillvårt samhälles utveckling. Debrister skolan uppvisar har sina direkta motsvarigheter också inom dengrundläggande högre utbildningen. s. k. högskolereform förvandladeuniversiteten och högskolorna från att ha varit centra för kunskap och sökandeefter nya sanningar till yrkesutbildningsanstalter om än på hög nivå. Statligstyrning, arbetsmarknadsanpassning och ett byråkratiskt utanverk sattes före dekunskapsuppgifter som är tradition. Gentemotdetta reagerade och reagerar vi moderater. Som väl är, är vi numera inteensamma. Låtmig, fru talman, till slut återvända till Aftonblandet och . I enhård vidräkning med universitetsutbildningens linjesystem skriver han bl. a.följande: "En annan sida av de konstruerade utbildningslinjerna är attsambandet mellan grundutbildning och forskarutbildning har brutits. Forskningensker ju i de vetenskapliga discipliner som den högre universitetsbyråkratingjort allt för att röka ut från grundutbildningen. De internationellt erkändadisciplinerna har på de svenska universiteten förvisats till skamvrån underrubriken , som studenterna i nåder får söka till för en termini taget. Grundutbildningen utarmas på det som långsiktigt är av värde föryrkeslivet. Rekryteringen till forskarutbildningen stryps." "Detenda som frodas i den här miljön", säger , "är den byråkratiskaförvaltningsapparaten. var lärare och forskare imajoritet på universiteten.