prot · G709168 · 1983-12-31 00:00:00 — Det finns inte pengar fill bidrag, subventioner ochAMS-insatser för aft hålla nere arbetslösheten. Dessutom vet vi aft så fort vifår en konjunkturnedgång ökar automatiskt statsutgifterna. Därförmåste vi nu minskade offentliga utgifterna för att kunna pressa ner räntan ochinflationen och göra investeringarna mer lönsamma. Då kan vi också, närkonjunkturen vänder, trygga exportframgång och sysselsättning. Detta ärnaturligtvis, fru talman, inte den tredje vägen, men det är å andra sidan denraka vägen. Den är nog så god som den tredje. Dethar nu gått regeringen förklarade krig mot inflationen, och vi hari dag delfacif. Inflafionen har sjunkit i våra konkurrentländer, här har densnarare ökat. ISverige drog regeringen vapenlös ut mot inflafionen. Ett avgörande fel var aftman närmast hoppades att LO och skulle klara detta. Mendet går inte att blunda och hoppas på andra. En regering måste skötainflationsbekämpningen själv. Sedankan jag infe underlåta atf säga atf de föga gracila elefanfinhopp somregeringen gjort i avtalsrörelsen har ju inte precis underlättat. Först sade niatt krisen var över och atf allt var under kontroll - det är de berömdaherrarna i huset, som sade. Sedan har regeringen sagt - trots enrekordartat hög arbetslöshet - atf finns det utrymme för reallöneökningar.Därefter sade regeringen att var utrymmet. Sedan träffade man ett avtal påden offentliga sektorn som var ännu dyrare och som naturligtvis blev etf golvför den privata sektorn. Allade klausuler som regeringen klokt nog sade att man infe borde ha - de har sedankommit i avtalen som brev på posten. Ochinte nog med det. är det en våg av vilda strejker som sveper över landet,och de fackliga organisationerna orkar beklagligtvis inte hålla emot. Dessavilda strejker leder tiH löneglidning, som ökar inflationen och som dessutomriskerar att utlösa alla de kompensationsklausuler som finns på andraavtalsområden. I princip kan de offentliganställda få högre lönépåslag därföratt löneglidningen ökat på grund av vilda konflikter. Regeringen har själv föreslagit en sänkning avskadeståndet för vilda strejker. Det är en signal aft man ser mindre allvarligtpå detta än vad gäHande lagsfiftning sade fidigare. har regeringen devalverat och därefter sovit i två år.Vill ni nu åstadkomma atf nästa avtalsrörelse blir lugn, måste ni handla. Bekämpa infe längre inflationen genom besvärjelser ochförhoppningar utan strama upp finanspolitiken. Dra in köpkraft av ungefär denstorleksordning som vi föreslog . Kombinera besparingar medordentliga skattesänkningar som en grund för låga och ansvarsfulla avtal. Ni behöver bara läsa er egen långtidsutredning för att seatt det var höjda inkomstskatter och arbetsgivaravgifter samt flaskhalseffektersom orsakade problemen . Det kan ni påverka genom atfsänka marginalskatterna och arbetsgivaravgifterna - om ni vilL. Vi har föreslagit sänkta skatter på arbete och produkfionsamt atf arbetsgivaravgifterna skall sänkas . Men regeringen gör motsatsen. som ni säger atfavtalen spränger inflationsvallen på , är ni beredda atf höjaarbetsgivaravgifterna. Arbetsmarknadsavgiften är redan beslutad, ochlöneskatten och ATP-avgiften har ni sagt skall höjas. Jag tycker inte attmotsägelsen gärna kan vara klarare. Den fria förhandlingsrätten är en frihet under ansvar. Detmåste med all kraft klargöras för arbetsmarknadens parter- före avtalsrörelsen.Statsministern sade det när avtalen väl hade träffats. Det var tyvärr försent. Detta är inte att vara okänslig inför arbetslöshetensföljder - tvärtom. Vi politiker har alltid ett ansvar för atf ta hand om demsom drabbas. Ingen ställs för den skull utan försörjning. Men skall vi fåSverige på rätt väg, kan vi inte skriva ut in blanko-löften om att ordnasysselsättning åt alla, oavsett hur löneavtalen blir. I stället måste viförebygga arbetslöshet med klara spelregler och en fast rollfördelning. Regeringen fäster nu stor vikt vid aftindustriinvesteringarna ökar . Men även efter en sådan uppgångligger tyvärr industriinvesteringarna extremt lågt. varinvesteringskvoten - den lägsta . Det täcktenätt och jämnt förslitningen i industrin. Detta skall vi vara klara över innanvi jublar. Dessutom har hushållen snarare fått det sämre änförutsagt, trots att export, industriproduktion och bytesbalans förbättrats.Reallönen föll med ett par procent, och dessutom ökade skatterna, vilketgjorde att resultatet efter skaft blev ännu sämre. Hushållssparandef gick nedtill noll . Och ingen - inte ens regeringen - tror på någonförbättring . tror t.o.m. på motsatsen. Det betyder iklartext att hushållen måste leva på sina sparmedel. Har de inga, tvingas de istället att söka socialbidrag, och de som gör det blir allt fler. Det går tyvärr inte atf möta denna verklighet med förbudoch regleringar. Pris- och hyreshöjningar kan man infe lagstifta bort. Det ärlika omöjligt som aft få ned febern genom att slå sönder termometern. Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. konstlad reallöneökning med hjälp av ett prisstopp lederbara till att man gör ont värre den dag prisstoppet släpps. Så ett kort inlägg om det viktiga besked somvi fick , nämligen om fonderna. Det var finansministern somsläppte den nyheten i en inferpellationsdebatt ungefär vid . Det var sedan sfartsignalen för dimridåernas taktik. Vi kommerihåg hur förslaget offentliggjordes när hade tagit midsommarledigt. Iretoriken blev dessa fonder allt och intet. De blev stora och mäktiga, och deblev små och oskyldiga. De skulle dra in vinster utan aft för den skull minskadem. De skulle ge lägre avtal utan att minska lönerna. De skulle väljas direktäven om de utsågs av regeringen. Och de skulle ge facket inflytande utan att gefacket mer makt. , efter beslutet, har regeringen äntligenlyckats skrapa ihop de flesta fondstyrelserna. Det blev byråkrater och fackliga ledare, i huvudsak frånden offentliga sektorn. Jag kan nog säga att så många noviser pånäringslivsfrågor - hur duktiga de än är på annat - aldrig förr har fåtthantera så mycket pengar för näringslivet. Regeringen har inte lyckats övertala en enda representantfrån det fria svenska näringslivet aft ställa upp och administrera fonderna -inte en enda. Det är ett starkt bevis för hur djupt och innerligt impopulärafonderna är. Fondernas syfte är fortfarande lika oklart, infe minst förde inblandade. Sydfondsordföranden skall slå ett slag för små ochmedelstora företag i de sex sydligaste länen. Östfondsordföranden satsa på bästa möjliga avkastning - det tycker två LO-ekonomer är enöverdriven målsättning. Sex styrelseledamöter, som tillfrågat,ville satsa på den egna landsändan. Tre tyckte atf detta var fullständigt fel. Inget enda av de argument som ni förde fram, ,för fonderna har överlevt dessa med verkligheten - hur obetydligdenna verklighet än har varit. I stället har våra farhågor besannats. Vibehöver inte dessa fonder; De skapar bara problem. efter beslutetär vi lika övertygade som förut om att vi måste avskaffa dem. Våra ekonomiska problem går fortfarande attlösa. Men det går tyvärr infe med den politik som regeringen nu för. Det är densocialdemokrafiska samhällsmodell som skapades , men denduger inte i dagens verklighet. Det är falande, att så fort som en smula insiktom detta dyker upp i de socialdemokrafiska leden, döms det snabbt ut som"högeravvikelser" i den egna pressen. Det är endast"högera-wikelser" från socialdemokrafisk politik som kan få svenskekonomi i balans. Jag tillåter mig i all ödmjukhet att säga aft vi moderaterhar etf visst erfarenhetsmässigt försprång när det gäller högeravvikelser. hjälper infe annat än att vara återhållsam medoffenfliga medel. Det har allfid varit vår polifik. Vi måste spara rejält, ochvi måste sänka skatterna. Dessa måste följas åf. Vi måste avskaffa fonderna,och vi måste i all stillsamhet och i all samarbetsanda finna nya väger förlönebildningen. Vi måste sluta kompensera varandra för andras arbetsinsatser. Jagär den första att erkänna att defta i sanning infe blir lätt, men det är åandra sidan nödvändigt. Anf.30 (): befinner sig nu mitt i högkonjunkturen. Framför alltutvecklingen i men också utvecklingen i delar av har drivit uppfillväxttakten i den internafionella ekonomin. Det har på vanligt sätt främstkommit exportindustrin fill del. Leveranserna fill uflandet, som sköt fartefter den 16-procentiga devalveringen, fortsätter att öka i volym. Vinsterna iexporfindustrin sfiger. Handelsbalansenuppvisar därmed f. n. betydande överskott. uppnåddes istort sett också jämvikt i bytesbalansen. Överskottet i varuhandeln var då medandra ord på länge tillräckligt stort för att täckautgifterna för turistresor, u-hjälp, räntor på. utlandsskulden, m. m. undermotsvarande tid. Detär angeläget att tillägga att vi ändå måste se med stor oro på Sverigesekonomiska framfid. Svenskt näringsliv är fortfarande under mer normalaomständigheter inte fillräckligt konkurrenskraftigt. Det finns alltjämt storaeftersatta investeringsbehov att ta igen. Marknadsföringen måste ytterligareförstärkas. Forskning och utveckling kräver ytterligare insatser. Regeringensoförmåga att komma till rätta med budgetunderskottet fortsätter attförsvåra inflafionsbekämpningen. Vi får inte glömma att budgetunderskottetockså utövar press uppåt på ränteläget. Ränteläget är en helt avgörande faktorför företagens vilja att satsa offensivt för framfiden. Vifår inte heller glömma att det internafionellt finns risk för störningar.Konflikten mellan och fortsätter atf i hög grad oroa bådeoljemarknaden och det internafionella affärslivet i övrigt. Den s. k. skuldkriseni en lång rad länder verkar också som en broms på den internationellaekonomiska utvecklingen. Som andra har gjort vill jag peka på aftarbetsmarknadskonflikterna i liksom en av praktiskt taget allaväntad omläggning av den ekonomiska polifiken i efter presidentvalet kan takraften ur den internationella högkonjunktur som vi nu upplever. Vimåste därför lära oss leva med insikten att den jämvikt som uppnåtts i Sverigesutrikesaffärer inte är säkrad . riskerar på nyttaft få gå ut och låna i uflandet, om denna internationella konjunktur viker.Skall vi i det långa loppet klara balans i utrikesaffärerna, måste vi isituationer som den nuvarande ha betydande överskott även i bytesbalansen. Detär en förutsättning för aft kunna börja amortera på utlandsskulden öchsuccessivt pressa ned räntebördan. Det är ju i högkonjunkfursituationer som viskall skaffa oss denna förmåga. Mångahar sagt det före mig, men jag vill självfaHef också gärna betona att detstarkaste orostecknet i är den höga arbetslösheten. Det har migveterligt hänt, atf mitt i en utpräglad högkonjunkturmånad efter månad tvingats registrera arbetslöshetstal av nuvarande rekordformat.Det gäller trots de omfattande och kostsamma insatserna viaarbetsmarknadsstyrelsen. har under den socialdemokratiska rege- Denekonomiska politiken, m. m. Denekonomiska politiken, m. m. ringsperiodentyvärr börjat närma sig den internationella arbetslöshetssituationen, i denmeningen aft arbetslöshetstalen ligger kvar på denna mycket höga nivå trotsökade AMS-insatser, trots införandet av ungdomslagen osv. Inteheller inflationen ger med sig. Regeringen har för både 1984 och 1985 satt uppambitiösa men därmed inte nödvändigtvis orealisfiska inflationsmål. För 1984kan man nu i alla fall med säkerhet säga att regeringens inflationsmål intekommer att uppnås- detta medger f. ö. regeringen själv. En orsak är, som jagredan nämnt, det stora budgetunderskottet. En annan är regeringens fortsattaskattehöjningspolitik. En tredje är utvecklingen på lönemarknaden. Denhöga inflafionen innebär bl. a. att löneökningarna gröps ur och att de väntaderealinkomstökningarna till stor del uteblir. Och med en fortsatt inflafion på 8ä drabbas också pensionärer och barnfamiljer mycket hårt. Dettak som regeringen har saft för höjningarna av pensionerna innebär att pensionärernai år i modern fid riskerar atf få vidkännas enstandardsänkning. Värstdrabbade av denna utveckling är dock barnfamiljerna. Beslutet här i ionsdags om familjesfödet innebär att barnfamiljerna i stort sett inte får någonsom helst uppräkning av sina samlade "inkomster" . Mednuvarande inflafionsfakt medför det mycket kraffiga avbränning-ar - och ändå ärbarnfamiljerna den grupp som sitter ekonomiskt hårdast i kläm. Alla beräkningarger detta entydiga besked. När väljarna 1982 hörde och andra socialdemokratersklagovisor över oHka orättvisor hade de säkert svårt att föresfälla sig att ensocialdemokratisk regering skulle komma att driva en fördelningspolitik sominnebär att aktieägarna får att dela på, samfidigtsom löntagarna nätt och jämnt får kompensation för inflafionen och pensionäreroch barnfamiljer får vidkännas direkta standardsänkningar. Men så ser denfördelningspolitik ut som socialdemokraterna nu i verkligheten har drivitunder vid makten. Jagär den förste att erkänna att det har behövts, och behövs, ett fortsattvinsfiyft i industrin för atf få i gång investeringarna. Å andra sidan stod detfrån klart att den stora och ensidiga satsningen på devalveringenskulle komma att erbjuda stora problem av denna natur. Det gäller alldelesoberoende av vilken förhandlingsordning som tillämpas i löneförhandlingarna,och det påverkas infe heller av att man inför kollektiva löntagarfonder. Skallman få medborgarna att solidariskt ställa sig bakom en fortsatt sanering av densvenska ekonomin kan man infe bortse från den mycket olika behandling somregeringen gett olika folkgrupper. Regeringen har med denna poHtik alldelestydligt bäddat för vilda strejker och missnöje. Man bäddar för oro blandarbetsmarknadens organisafioner. Inga räfst- och rättarfing kan ändra på det. Ispåren av den kraftiga inflationen stiger nu räntan på nytt. Det innebär riskerför höjda bostadskostnader, men framför allt innebär det risker för att deninledda investeringsuppgången kommer av sig. Det är någonfing som , medtanke , inte har råd med. Byggnadsverksamheten, som enligt desocialdemokratiska vallöftena 1982 skulle bli något av en motor i svenskekonomi, ligger på absolut boffennivå. Byggandet av nya bostäder har efter detsocialdemokratiska makttillträdet sjunkit . Infe heller det s.k.ROT-programmet - reparations-, ombyggnads- och tillbyggnadsprogrammet - harförmått hjälpa upp situafionen. Också det programmet har gett betydligt färrejobb än vad som utlovades. Byggsektorn befinner sig helt enkelt i något av enkafastrofsifuafion, trots att vi kan märka en viss uppgång i industribyggandet.Regeringens främsta intresse på byggområdet tycks vara aft hitta på nyaskatter. Vore det inte, herr statsminister, klokt att helt släppa tanken på dennya fastighetsskaften, innan byggandet totalt har körts i botten? Budgetunderskottet nästa budgetår kommer enligtkompletteringsproposifionen att stanna vid . Vi vet dockalla att den siffermässiga förbättring som det innebär fill en del beror påengångsåtgärder. Framför allt är det emellertid en effekt av den nuvarandelöneutvecklingen. I en första omgång får staten ökade skafteinkomster. Såsmåningom ökar emellertid i stället utgifterna, vilket spär på inflationen.Någon reell budgefförbättring - jag talar då om det underliggandebudgetunderskottet -är det med andra ord tyvärr infe fråga om. Än en gång vill jag säga att regeringen med viss rätt kanpeka på positiva siffror när det gäller utrikesaffärerna. Jag förtänker inferegeringen att den gör det. Det vore en sensafion om inte regeringen fog varapå detta glädjeämne. Å andra sidan måste vi komma ihåg atf det hade varit någotav en katastrof om inte hade fått en kraffig exportökning som resultatav devalveringen och den internationella högkonjunkturen, som kom samfidigt.Det är nästan självklart aft exporten måste öka under dessa omständigheter. Jag undrar emellerfid om det är någon mer än kan se den nuvarande ekonomiska situafionen som "en fantastiskframgång" för regeringen. Jag frågar mot bakgrund av aft vi har 137 000 arbetslösamitt i en högkonjunktur: Är det verkligen tal som socialdemokraterna ärnöjda med? Vi har årlig prisstegring när konkurrentländerna harhalva denna ökning. Är det någonting som socialdemokraterna är nöjda med? Det byggs ungefär 30 000 nya bostäder, vilket är inemot 15000 färre än vi mäktade med t.o.m. under de värsta krisåren. Är de talen försocialdemokrater en fantasfisk framgång? Vi fick höjning av den långa räntan så sent som ibörjan av . Är det en framgång för socialdemokraterna? Det blir påtagliga standardsänkningar för barnfamiljernaoch en viss sänkning också för pensionärerna. Är det någonting som nisocialdemokrater verkligen yvs över? Är det sådant som ni hänför fill enfantastisk framgång? Jag och tror att det behövs en kursomläggning på i 5 protokoll 1983/84:168-170 Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. varje fall fem punkter för atf den internationella krisensverkningar på svensk ekonomi verkligen skall kunna repareras och svensktnäringsliv gå vidare i att vinna konkurrenskraft. Det är också en förutsättningför aft frukterna av en ekonomisk framgång skall kunna delas på ett rättvistsätt. För det första måste människor kunna känna fillit tillregering och riksdag samt till statliga myndigheter. Regeringen har på bara'fått total bakläxa av lagrådet på två omfattande lagförslag. 1 fjolgällde det den beryktade tvångslagstiftningen för skogsbruket, är detfråga om förslaget till ny fastighetsskatt. Nya - uppenbarligen lika hafsigthopkomna -lagförslag är på väg, bl. a. som etf resultat av Eko-kommissionensarbete. Av de enskilda människorna kräver myndigheterna påregeringens uppdrag rätt ifyllda blanketter i rätt fid. I annat fall hotarfogden, böter och restföring. Av sig själv kräver regeringen på detta områdeuppenbarligen ingenting. Lusten att kontrollera och detaljreglera människorsförehavanden i både stort och smått får gå'före allting annat. Är det f. ö. någon som känner behov av dentvångslagsfiftning som man ville genomföra i skogen ? Vi har inte denlagstiftningen . Industrierna går för fullt, råvara verkar dét också finnas -utan tvångslag. Det var ju framför allt i situationer som dagens som nisocialdemokrater hävdade atf denna tvångslag skulle vara nödvändig. Har ni lärtnågof av det misstaget? Har ni insett att man med en sådan polifik infetillvaratar vare sig initiativkraft eller vilja atf ta ansvar ute blandmänniskorna? Det gäller klåfingriga lagar lika väl som löntagarfonder. Därför behövs det en kursomläggning, som ger de enskildamänniskorna en chans mot myndigheterna och överheten - en chans att bygga ettbättre . Det behövs för det andra en sysselsätfningspolitiskomorientering. De miljarder som'satsas på sysselsättningsskapandeåtgärder går nästan undantagslöst fill AMS. Näringspolifiken ochregionalpolifiken verkar närmast ligga i träda. De regionala problemen skalluppenbarligen lösas med flyttlasspolitik. Näringspolifiken i stort haruppenbarligen överlämnats fill kapitalismens krafter. Detta tycks i varje fallgälla finansministern. Frågan är om det också gäller industriministern ochregeringen i övrigt. Man tycker aft rekordarbetslösheten här borde utgöra enväckarklocka. Arbetslösheten ger trots alla AMS-miljarder inte vika. Men varfördå infe i stället satsa en del direkt på produktiva jobb i företagen - på ökadesmåföretagssafsningar, ökad lärlingsutbildning osv. Med en sådan politik istället för stelbent AMS-polifik hade vi kunnat förskona åtskilliga tusenmänniskor från aft gå arbetslösa. Det behövs för det tredje en fördelningspolitiskomorientering. Vi har behov av ökad flexibilitet i det ekonomiska systemet. Detkräver antagligen en mer varierad lönesättning och med säkerhet en fortsattreformering av skattesystemet i syfte aft bl. a. åstadkomma sänktamarginalskatter. Men det får aldrig leda fill atf vi lämnar de ekonomiskt sämstställda grupperna åt sitt öde. Det är det som gör regeringens behandHng avbarnfamiljerna så utmanande. När alla andra grupper får sina inkomstför- stärkningar,måste den mest utsatta gruppen vänta . De höjningar avbarnbidraget som då genomförs skall dessutom betalas av samma kategorier - ävenav dem med låga inkomster - genom nya skaftehöjningar. Och ingenting görs åfden orättvisa som Hgger i atf bara ungefär en tredjedel av barnfamiljerna harstöd till barnomsorgen eller aft det i många familjer finns bara en inkomst. Detråd som jag vill ge regeringen på denna punkt är att mera ta fasta på den gamlagrundtrygghetsprincipen igen. Återgå med andra ord till ett system, därmedborgarna solidariskt far ansvar för varandra när det gäller grundtryggheten!Gör inte tryggheten beroende av om man tillhör ett visst kollektiv! Detbehövs för det fjärde en annan avvägning mellan finanspolitiken ochriksbankspolifiken. I socialdemokraternas är det somsvarar för att svångremmen hålls hårt åtdragen. Det förbinds, som jag har lärtmig, traditionellt med konservativ och nyliberal polifik. Men är detkanske också socialdemokratisk politik. - Effekten blir, som jag har beskrivit,en press uppåt på räntan. Mendenna polifik rymmer också stora faror för framfiden. Förmår regeringen infe idagens situation strama åt på statens budget, blir det heller inget utrymme förexpansion när tiderna blir sämre. Eller, annorlunda uttryckt: Bristen på aktivkonjunkfurpoHfik kommer att begränsa möjligheten att föra en aktivkonjunkfurpoHfik - aft göra det när konjunkturen går ner. Sist, men inte minst, behövs det ett starkare hänsynstagande fillmänniskor, miljö och naturresurser i den ekonomiska polifiken. Vi minns allavilka sociala skadeverkningar som 1960-falets flyttlasspolitik medförde. Dentidens misstag får inte upprepas. Mendet gäller också aft undvika nya misstag. Därför borde regeringen bl. ä. tänka sigför ytterligare en gång, innan den sätter fart på sitt kolprogram. Försurningenutgör en bestående varningssignal. Varkeni högkonjunktur eller i lågkonjunktur kan vi bortse från miljökonsekvensernanär det är fråga om liv och hälsa och om effekterna på vårt vatten, vår markoch vår luft. Skogsdöden lär oss atf om vi inte är beredda aft betala prisetför de nödvändiga miljöskyddsåtgärderna, så löper vi risken att i etf senareskede få betala ett mångdubbelt högre pris. Av detta kan vi i sin fur lära atfvåra ekonomiska beslut måste vägas samman med och i vissa fall underordnasekologiska hänsyn. Det finns ingen motsättning mellan ekonomi och en framsyntmiljöpolitik. Den som bortser från ekologiska fakta, den sågar obevekligt påden gren som bär vår framtida välfärd. Denekonombka politiken, m. m. 31 (): Än en gång går sovjetiska makthavare fill angrepp mot den förvisadefredspristagaren och hans husfru . Sacharov, somblivit en symbol för strävan aft upprätthålla mänskliga rättigheter, fred ochfrihet, har förts bort från sitt hem. Hans husfru anklagas för "förtal avSovjetunionen" och är nu förbjuden att lämna , dit Denekonomiska politiken, m. m. Sacharovsedan länge är förvisad. Visom lever i fred och frihet bör i detta läge säga till den sovjetiskaregeringen, aft lika ovälkomna som sovjefiska ubåtar är i vårt land, likavälkomna är den sovjetiske fredspristagaren och hans hustru, när de nu inte fårleva i fred och frihet i sitt. OlofPalme bör vidta alla åtgärder som står i hans makt för att söka ge denförföljde och förtalade fredspristagaren och hans hustru en i Sverige.Det var bra att tog emot Sacharovs dotter. Statsministern bör nu med sittbreda internationella kontaktnät kunna sätta en stark press på de sovjetiskaledarna. Ett första steg kunde vara, att de nordiska regeringschefernagemensamt agerade för ett frigivande av Sacharov. Den1 januari infördes kollekfiva löntagarfonder i . De röstades igenomav socialdemokrater och kommunister mot en enig borgerlig opposition, mot helanäringslivet och mot en stor majoritet av svenska folket. Det innebär attföretagen nu skall betala en vinstdelningsskatt på av vinsten och enavgift på lönesumman. Pengarna samlas i fonder som har facklig dominans och somskall användas för atf köpa aktier i företagen, dvs. företagens egna pengarskall användas för att dessa kollektiva fonder skall köpa upp företagen.