prot · G709122 · 1983-12-31 00:00:00 — Det är nödvändigtatt motverka den öppna arbetslösheten. Arbetsmarknadsutbildningen har här uppgift att fylla för att bidra till att människor kan utbildas till yrkensom efterfrågas inte minst inom industrin. Det gäller att förberedaarbetskraften för näringslivets behov. naturligtvisbättre förutsättningar att ta emot det tillgängliga utbudet av arbetssökande.Det är angeläget att de resurser som satsas på förmedlingsarbete, utbildning,beredskapsarbete, ungdomslag osv. inriktas i enlighet härmed, så att de ilikhet med de enskilda beredskapsarbetena kan komplettera rekryteringsstödet. Ivår partimotion har vi föreslagit åtgärder för en decentralisering avarbetsmarknadspolitiken, varvid kommunerna ges ett ökat ansvar. Detta fårnaturligtvis inte innebära att arbetsmarknadspolitiken helt inriktas på denkommunala verksamheten. Det är därför nödvändigt att den får en ökad inriktningmot det privata näringslivet. Vårt förslag innebar att skulle fåi uppdrag att beakta detta i sitt fortsatta arbete. Närdet gäller arbetsmarknadsutbildningens organisation vill jag bara konstatera,att utskottet inte gjort något ställningstagande med tanke på detutredningsarbete som genomförts och som skall remissbehandlas. I vårpartimotion har vi understrukit nödvändigheten av att gymnasieutbildning,Komvux och arbetsmarknadsutbildning samordnas på ett bättre sätt än vad somsker f. n. Utskottet delar denna uppfattning. Regeringenföreslog i budgetpropositionen att man borde vidga möjligheterna förarbetslösa ungdomar i åldern att genomgå utbildning vid de särskildaAMU-kurserna. motsätter sig denna förändring, eftersom den kan skaparättviseproblem inom ungdomsgruppen. Vi gör detta med tanke på våra förslagbeträffande gymnasieskolan, inkl. lärlingsutbildningens dimensionering, och iavvaktan på den utvärdering som skall göras av verksamheten med ungdomslag. enhäUiga beslut om ett bibehållande av enskildaberedskapsarbeten måste fullföljas i praktiken. Den nuvarande handläggningenav dessa ärenden står enligt min mening inte i överensstämmelse med riksdagensbeslut. Därför vill jag till utskottets ordförande ställa frågan om hon anseratt intentionerna i riksdagsbeslutet har fullföljts när det gällerhandläggningen. Vi förutsatte att arbetsförmedlingskontoren skulle få fattasnabba beslut. Att distriktsarbetsnämnderna får fatta besluten uppfattas avnaturliga skäl som omständligt och byråkratiskt. BörjeHörnlund kommer senare att utveckla syn på ungdomarnas situation påarbetsmarknaden vad gäller erfarenheterna av ungdomslag och ungdomsinitiativför startande av egna företag. Äveni framtiden torde det komma att finnas behov av omfattandearbetsmarknadspolitiska insatser som syftar till att minska den öppnaarbetslösheten. Det är angelägnare att människor får utbilda sig, får ettberedskapsarbete eller något annat att syssla med än att de bara erhållerkontant arbetsmarknadsstöd. Ettförverkligande av en del av de förslag som moderata samlingspartiet framfört idetta betänkande skulle leda till en ökad öppen arbetslöshet. Det skulle ocksåinnebära ökade kostnader för samhället i form av arbetslöshetsunderstöd ochökade sociala kostnader för kommunema. förslag om en sänkning aversättningen för kommunala beredskapsarbeten till under innevarandebudgetår skulle leda antingen till en kraftig övervältringav kostnaderna från stat till kommun eller till att man minskar antaletberedskapsplatser. Det sistnämnda leder till arbetslöshet. Centerpartietanser det nödvändigt att en målmedveten strategi utarbetas för hur målet denfulla sysselsättningen skall kunna nås . Den nuvaranderegeringen saknar en sådan strategi, och de förslag söm presenterats innebärtill stor del kortsiktiga lösningar. Det är viktigt att det satsas på enoffensiv regional- och glesbygdspolitik, en politik som innebär att folk iglesbygder får tillbaka framtidstron. Propåerna om kraftigt ökad geografiskrörlighet måste avvisas. Det löser inga problem för de människor som ävenframöver vill leva och arbeta i sin hembygd. Det är också ett bidrag tiU1960-talets befolkningskoncentration. Slutiigenvill jag, herr talman, slå fast nödvändigheten av att politiken utformas på ettsådant sätt att man tillvaratar den enskildes initiativ och engagemang. Det ärinom de mindre och medelstora företagen som möjligheten till sysselsättningsökningär störst. Då får man inte, som socialdemokraterna gör, lägga nya pålagor pådessa företag. behöver vi arbetsmarknadspolitiska insatser av olikaslag för att underlätta för de människor som inte har något arbete. Senareunder kommer ställning att tas till de förslag som harframfört beträffande de arbetshandikappade. Det är förslag som innebär ökademöjligheter att placera dessa människor på den reguljära arbetsmarknaden,vilket innebär ett minskat tryck på Samhällsföretag och en minskadförtidspensionering. Allrasist, herr talman, yrkar jag bifall tiU samtiiga centerreservationer och iövrigt bifall till utskottets hemställan. 4 (): Det har gått det senaste valet. Vikan alltså göra bokslut efter en halv mandatperiod med den socialdemokratiskaregeringen. Viminns de stora förändringar som socialdemokraterna utiovade, bara. man fick taöver makten. Närarbetslösheten steg- till följd av en djupgående konjunktursvacka ochomvälvande strukturkriser inom våra viktigaste näringar - beskyUdes dendåvarande regeringen för att medvetet öka arbetslösheten. Det var en oerhördoch djupt sårande anklagelse. Med en socialdemokratisk regering skulleutvecklingen vända. Den offentliga sektorn skulle expandera. Behoven inom bl.a. barnomsorg och långvård var stora. Bostadsbyggandet skulle komma i gångigen, och t. o. m. gardinfabrikanterna utlovades strålande tider till följd avett ökat bostadsbyggande. Industrisysselsättningen skulle komma att ökaväsentligt. Vihar nu ett delfacit i hand. Hur gick det med barnomsorgen? Kommunerna har -som väntat - inte haft råd att bygga ut i den takt som förespeglades.. Nå, menbostadsbyggandet då? Ja, det gick med bostadsbyggandet som vi från vårt hållförutsåg. Det har ytterligare minskat. Det stora problemet har nämligen varit -och är - att vi har för många tomma lägenheter i åtskilliga kommuner. I ettpressmeddelande från daterat , alltså för sedan,sägs; "Inom byggnadsverksamheten pekar allt på en fortsatt vikandesysselsättning och hög arbetslöshet. Det beror främst på minskatbostadsbyggande." Regeringen skall nu äntligen vidta nödvändiga åtgärder-detta kan man läsa i budgetpropositionen. Berörda ministrar skall nämligenenligt samma aktstycke börja samråda. Det är, herr talman, så att man tar sigför pannan. Att regeringen nu gör en poäng av att man skall vidta enrutinåtgärd avslöjar att regeringen känner sig tomhänt. Men att samråda, herr talman,om de här frågorna är synnerligen angeläget, och jag hoppas attarbetsmarknadsministern kommer att lägga ned stor kraft vid de överläggningarna.Jag vill skicka med den hälsningen. Det är inte utan att man känner för dearbetslösa byggjobbare som trodde på det socialdemokratiska budskapet då degick tiU valurnorna . De trodde självfallet påbättre tider - vilket de blivit lovade - bara det blev ett regimskifte. Vadhänder då med industrisysselsättningen? Det anmärkningsvärda är att den varit istort sett oförändrad - detta trots konjunkturuppgång ochefterfrågan på arbetskraft. Vihar i vårt land haft fler personer utanför den ordinariearbetsmarknaden än någonsin sedan arbetskraftsundersökningarna började fördrygt . var över 370 000 personer antingenarbetslösa eller föremål för arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Till dettakommer de mer än 50 000 personer som inte aktivt sökt jobb, eftersom debetraktar det som meningslöst. sjönk arbetslösheten något, somantalet ungdomar i ungdomslag ökade. Utvecklingenpå arbetsmarknaden under den socialdemokratiska regeringen har inneburit attvi befinner oss längre från målet full sysselsättning än efterandra världskriget. Såhar situationen på arbetsmarknaden utvecklats, herr talman, trots attförutsättningarna egentligen är bättre än . Vi står ju f. n.mitt uppe i en kraftig konjunkturuppgång. Det är givet att utvecklingen skapar oro i landet.Detta återspeglas inte minst i det stora antalet regionalpolitiska länsmotionersom utskottet f. n. behandlar. Det är inte bara motioner från oppositionen.Socialdemokratiska ledamöter från norr till söder har väckt motioner där de indirektunderkänner den förda regeringspolitiken genom att kräva en rad insatser. Dethar t.o.m. gått så långt att stora kommuner - ofta socialdemokratiskt styrda -nu på egen hand vill ta i anspråk de arbetsmarknadspolitiska resurser som i dagsatsas i kommunen. Detfinns följaktligen anledning till oro över vad som händer på arbetsmarknaden . Än mer oroad blir man vid tanken på vad som kan hända på . Somjag har påpekat har vi - mitt uppe i en högkonjunktur -ett betydandeantal personer som antingen är arbetslösa eller föremål förarbetsmarknadspolitiska åtgärder. aviserar AMS att man under vinterhalvåret1984-1985 vill ha en igångsättning av ytterligare statliga och kommunalainvesteringar till en kostnad av . AMS anser att en sådanutvidgning av investeringsverksamheten är nödvändig om nuvarandesysselsättningsnivå skall kunna upprätthållas. Mitt inne i en konjunkturappgångföreslås således tidigareläggningar och en påspädning med ytterligare medeltill myndigheter och kommuner med ca . Jag ställer frågan:Vilka medel skall då kunna sättas in i en lågkonjunktur? Folkpartiethar i sin arbetsmarknadspolitiska partimotion efterlyst ett mer långsiktigttänkande i arbetsmarknadspolitiken. Vilka förändringar måste vi räkna med underde närmaste åren? Vad har vi för beredskap för att bereda annan sysselsättningåt de tusentals lärare som friställs när elevantalet drastiskt sjunker? Vadhänder när datoriseringen får fullt genomslag? Vilken strategi krävs för attmöta morgondagens problem? Hur vore det med en framtidsgrupp också inomarbetsmarknadsdepartementet? Arbetslöshet bUr lätt kalla siffror och procenttal. För ett socialliberaltparti är det en angelägen uppgift att ständigt påminna om att det bakomstatistiken döljer sig människor i vårt land som saknar ett arbete att gå till.Vi vet konsekvenserna. Förutsättningarna försämras därmed för en godförsörjning och för en god social gemenskap. Det är ju inte heller bara de somär arbetslösa som känner av situationen. Konsekvenserna påverkar situationenför hela familjer. Vad kan oroa föräldrar mer än att se sina ungdomar ståutanför möjligheten till arbete eller utbildning? Fören politiker med en social grundsyn är det särskilt viktigt att se till desvaga grappernas behov av samhällets stöd. Jag har trott att vi delardenna grundsyn med socialdemokratin, men efter att ha upplevt regeringenshårdnackade motstånd när det t. ex. gäller att ta bort taket för lönebidragentill handikappade har jag blivit tveksam. Det är för mig obegripligt hur ensocialdemokratisk regering kan inta en så restriktiv hållning till de handikappade.Det är i vart fall inte något uttryck för den soUdaritet partiet i andrasammanhang säger sig värna om. får vi, herr talman, ställa vår förhoppningtill att socialdemokraterna i utskottet och kammaren skall korrigera regeringenpå den här punkten. Enligtfolkpartiets uppfattning krävs en annan politisk inriktning om vi skall klaraproblemen på dagens och morgondagens arbetsmarknad. Vi har tillsammans med deövriga icke-socialistiska partierna i en reservation framhållit hur viktigt detär med en annan ekonomisk politik än den socialdemokraterna bedriver. Vimåste få balans i ekonomin. Hur detta skall gå till har av folkpartietutvecklats närmare i finansutskottet. Låt mig emellertid säga, att de löneavtalsom har ingåtts - och som de offentliga arbetsgivarna, och därmedregeringen, måste hållas ansvariga föringer oro. Att finansministern enligtuppgifter i tidningar och radio sedan kallar de ansvariga för dårar hjälperföga. När arbetsmarknadsministern tar till orda senare i debatten skulle jagvilja ha svar på frågan: Är finansministerns vårdslösa omdöme uttryck för helaregeringens uppfattning eller är det enbart ett sätt för honom att odla sinfyndighet när det gäller poesi och prosa? Jag trodde f. ö. i min enfald attlandets finansminister själv hade ett visst ansvar för budgivningen inom i vartfall den statliga sektorn. Finansministern har själv lagt bränsle på den brasasom han nu desperat försöker släcka. Politiken måste underlätta enexpansion inom de mindre och medelstora företagen. En positiv utveckling inomindustrin och den privata servicesek--torn är nödvändig, om vi skall klara avatt ge dem jobb som önskar det. Vi kan inte längre förlita oss på denoffentliga sektorn. Det är därför mycket viktigt att arbetsmarknadspolitikenges en inriktning som stöder en expansion inom näringslivet. Men jag villtillägga att det fortfarande behövs ett betydande tillskott av budgetmedel föratt klara detta. Vi kan därför inte, som , ställa upp på att drabort nära 2 miljarder. Inga andra partier i utskottet ställer upp på en sådankraftig reducering. Vi har tillsammans med de övriga icke-socialistiskapartierna skrivit en särskild reservation om arbetsmarknadspolitikensinriktning. Vi menar att socialdemokratin ensidigt förlitar sig på denoffentUga sektorn, trots att man borde veta att utrymmet för en ökad offentligverksamhet är ytterst begränsat, om ens något. Det är således ingen långsiktiglösning på ungdomsarbetslösheten att - som socialdemokraterna ocharbetsmarknadsverket gör - ensidigt styra ungdomslagen till offentlig sektor.Det är av samma skäl mycket oklokt att - som tycks ske - försöka eliminerade enskilda beredskapsarbetena. Det strider f. ö. mot beslut. Vi måste få en arbetsmarknadspolitik som är bättreanpassad än den nuvarande problem. Det är därför beklagligtatt arbetsmarknadsministern fråntagit den viktiga uppgift den engång fick av en tidigare regering med en folkpartistisk arbetsmarknadsminister- att förutsättningslöst se över de arbetsmarknadspolitiska medlen; Har intearbetsmarknadsministern tagit intryck av vad som händer på arbetsmarknaden ? Det får inte vara så att arbetsmarknadspolitiken står vid sidan av denförändringsprocess som samhället är mitt uppe i. Arbetsförmedlingen har naturligtvis en mycket viktigfunktion att fyUa när det gäUer att få arbetssökande och lediga platser attpassaihop. Jag vill gärna uttrycka min uppskattning av det arbete som bedrivsinom arbetsmarknadsverket för att effektivisera verksamheten. Det är utmärktatt man nu kommit på hur viktigt det är med bra service även inom ettmonopolföretag. Jag hoppas emellertid att man från verkets sida ocksåinser att alternativa förmedlingsformer på vissa avgränsade områden kan fåpositiva effekter. Vi har från oppositionens sida i en särskild reservationframhållit hur viktigt det är att i sitt arbete har en positivgrundinställning till viss förmedling också i enskild regi. Den offentligaförmedlingen skall, menar vi, ägna sig åt det man är bra på. Vi menar också ireservationen att man bör pröva förutsättningarna för en ökad decentralisering inomverket. publicerade en rapport omarbetssökande och deras kontakter med arbetsförmedlingen. Undersökningen haromfattat de arbetssökande vid arbetsförmedlingarna i fem kommuner. Resultatenav de arbetssökandes kontakter med arbetsförmedlingen har visat att de direktplatsförmedlande åtgärderna har varit av relativt begränsad omfattning. Mer änhälften av de arbetssökande som ingick i undersökningen blev inte föremål förplatsförmedlande åtgärder under den studerade månaden. fick över huvud tagetinte någon anvisning . Viktiga orsaker till att deplatsförmedlande åtgärderna är av så begränsad omfattning är självfallet delokala arbetsmarknadsförhållandena och begränsningar i de arbetssökandesarbetsutbud. Man konstaterade emellertid att många besök vid arbetsförmedlingenfår ägnas åt att klargöra om den arbetssökande är berättigad till ersättningfrån arbetslöshetskassa eller kontant arbetsmarknadsstöd. Allvarligtanser jag också att det är att den vanligaste utskrivningsorsaken var att denarbetssökande helt enkelt tappade kontakten med förmedlingen. Slutligenkonstaterar att de arbetssökandes kontakter medarbetsförmedlingen endast i mindre utsträckning lett till någon mervaraktig lösning på de arbetssökandes sysselsättningsproblem. Dethär visar enligt min mening att det arbete för förbättrad effektivitet ochservice som pågår inom verket är angeläget och brådskande. Det är också viktigtatt på ett odogmatiskt sätt tar sig an problemen. Därför är detatt beklaga att en begränsning av kommitténs arbetsutrymme har skett, särskiltmed tanke på den kompetens som finns inom kommittén. Slutsatsenefter en genomgång av regeringens politik är att man inte kunnat leva upp tillsina yviga löften från valrörelsen. Det måste anses vara ett misslyckande attjust den regering som sade sig klara sysselsättningen bättre än andra regeringarhar satt svenskt rekord i arbetslöshet! Detta är förvisso inga problem som är lätta att lösa, men alla inslag iden samlade politiken måste dra åt samma håll. - Vi behöver ensund ekonomi - i det måste ingå att vi sparar på de offentliga - Vi behöver en branäringspolitik, och då kan vi inte nonchalera de enskilda och små företagen. - Vi behöver enaktiv arbetsmarknadspolitik, dvs. a. komma bort från mycket av de byråkratiskalåsningarna. - Vi behöver enligtmitt sätt att se en handikappvänlig arbetsmarknad, och då går det inte att vara kärvmot de svagaste - det är en snålhet som bedrar visheten. Jag ber att få yrka bifall till folkpartireservationerna och i övrigtbifaU till arbetsmarknadsutskottets betänkande nr 21. 5 (vpk): Arbetslöshet har i arbetarklassens historia alltid betraktats som ettav de stora sociala hoten. Arbetslösheten skakar de lönearbetandes personligaexistens. Arbetslösheten försämrar den lönearbetande klassens position ochstärker den härskande klassens. Både personligt och klassmässigt är förlönearbetarna arbetslösheten en manifestation av och en symbol för ofrihet. Denreella arbetslösheten är uppe i . Den döljs genom en radolika åtgärder, och det sker med en ständig rörelse mellan olika kategorierinom den stora reservarmén av arbetslösa och undersysselsattä. När man i dagredovisar arbetslösa använder man en felaktig 2 protokoll 1983/84:122-123 definition.Den kan inte tas till utgångspunkt för en diskussion om de omfattande åtgärdersom behövs för att lösa arbetslöshetsproblematiken. tenderar arbetslösheten att bli kvar på en mycket högnivå. Trots en s. k. begynnande högkonjunktur minskar inte den totalaarbetslösheten, och efter en högkonjunktur följer en lågkonjunktur. Nästalågkonjunktur, som kan börja efter 1985, riskerar därför att bli allvarlig. Idagens ekonomiska politik och sysselsättningspolitik finns nämligen inga beståndsdelarsom förbättrar situationen . Tvärtom utgör politiken en stor fara försysselsättningen. När socialdemokraterna befann sig i oppositionsställningbeskyllde socialdemokraterna de borgerliga regeringarna för att föra en direktarbetslöshets-skapande politik. Jag skall inte göra någon direkt jämförelse dock erinra om vad regeringen och statsministern har sagt, nämligen attvarje minister är en minister för sysselsättningen. Det måste innebära attvarje minister har ett ansvar för rådande arbetslöshet. Vad är det då för politik som vårasysselsättningsministrar för? Jo, regeringen sätter sin främsta tillit tillstorfinansen och ger denna alla fördelar. Regeringen för en politik som skallmedföra större vinster i industrin. Några kraftåtgärder mot de tilltagandespekulationsvinsterna vidtas inte, och de åtgärder som sätts in syftar inteheller till att bekämpa arbetslösheten. Dessutom gynnar denna politik dem somär starka och framgångsrika i samhället. Sänkningen av marginalskatterna förhöginkomsttagarna är en sådan åtgärd. Regeringens politik medför också ett annat problem,nämligen att de investeringar som görs nästan uteslutande eller i varje falltill mycket stor del har ett produktivitetshöjande syfte och rationaliserardärmed bort arbetstiU-fällen. När den offentliga sektorn bromsas uppuppstår en mycket svår arbetslöshetssituation. I den ekonomiska politiken har regeringen utsett lönernatill den stora boven till inflationen. Det är en underskattning avmonopolprissättningen, men det är kanske följdriktigt i och med att regeringentill varje pris vill få upp vinsterna. Då får ju inte lönerna tära påvinsterna, utan regeringen räknar med att varje löneökning skall slå igenom påpriserna; därför dagens förfärliga kampanj mot löneökningarna. I den kampanjendeltar nu landets arbetsmarknadsminister som - jag tror det var -gjorde ett angrepp på lönerna. Det är en oförskämdhet mot de arbetargrupper somunder förlorat mellan 1,5 och 2 månadslöner att påstå att derasreallöneökningar måste stoppas, därför att de orsakar arbetslöshet. Det somhänder är i stället att ökade löner stärker köpkraften, ökar efterfrågan ochdärmed sysselsättningen. Även den offentliga sektorn får genom de skatter somde höjda lönerna medför ett tillskott som kan bidra till att värnasysselsättningen. Regeringens inhopp i avtalsrörelsen är en av de störstautmaningarna mot arbetarna på mycket . Storfinansen hålls underarmarna, medan arbetarna får bära bördorna. Det är tydligen signalen frånregeringen. Det är inte underligt att de borgerUga i stort sett är nöjda. BengtWittboms anförande var visserligen högljutt, men det var den vänligepådrivarens tal.Regeringen gör egentligen vad de borgerliga inte tordes göra i regeringsställning,när den på ett utmanande sätt lägger sig i avtalsrörelsen. Regeringspolitiken ställer i förgrunden att minskabudgetunderskottet och att stimulera storfinansen. Därmed blir sysselsättningenav underordnad betydelse. Det är storfinansen som enligt regeringen är nyckelntill framgång, och därmed har regeringen på förhand svikit kravet om arbete åtalla. Detta föranleder mig att ställa några för arbetarrörelsenintressanta frågor. Hur mycket skall löntagarna betala kapitalägarna för att fådem att investera och bygga ut sina företag? Hur förmögna skall de bli för attbete sig som produktiva kapitalister? Vilken roll är det tänkt attfackföreningsrörelsen skall spela när lönerna pressas ned och vinsterna trissasupp? Detta är intressanta frågor för fackföreningsrörelsen ocharbetarrörelsen, med tanke på den förda regeringspolitiken. Landets regering tar också på sig uppgiften att få detkapitalistiska systemet i detta land att fungera. I omvärlden är detkapitalistiska systemet inne i en djup och varaktig kris. Många miljonermänniskor är dömda att offras i arbetslösheten. Att socialdemokrater och borgare inte tar sysselsättningenpå riktigt allvar visades, när arbetsmarknadsutskottet skulle behandlavpk-kraven om en särskild sysselsättningsbudget - det fanns även liknande kravfrån socialdemokraterna - för att direkt följa de åtgärder som föreslås istatsbudgeten och studera deras effekter på sysselsättningen. Våra kravavstyrktes av utskottet med motiveringen att det fanns tillräckligt medåtgärder. Utskottets nonchalans visar inga gränser, när det avvisar vpk-kravenom ett yttrande från finansutskottet. Ett uteblivet yttrande kan jag väl stå utmed, men att socialdemokraterna uppvisar en så negativ attityd till denverkliga kampen för sysselsättning gör mig illa berörd. Resultatet av den förda sysselsättningspolitiken ochekonomiska politiken blir att statsmakterna tydligare än förut kommer attidentifiera kapitalets intressen med nationens. Man kommer att sökadisciplinera lönearbetarna och de arbetslösa under nya och hårdaresamhällsförhållanden. Statens och de politiska institutionernas samhörighet medstorkapitalet kommer att framträda allt tydligare. Arbetslöshetspolitikenkommer att präglas av eri alltmer individualmoralisk hållning. Rätten tillersättning vid arbetslöshet kommer att ersättas med en skyldighet för dearbetslösa att ta anvisade arbeten utan valmöjlighet och utan anspråk på attsjälva få välja arbetsgivare och yrkesanknutet arbete. Denna utveckling ärredan på gång.