prot · G70972 · 1983-12-31 00:00:00 — Regeringenhar här ett stort ansvar, nämligen för att se till att lagar och förordningarutformas på ett sådant sätt att de är lättförståeliga, entydiga och inte minstså välgrundade att de upplevs som rimliga och därför pä ett naturligt sätt kanförankras i enskilda människors rättsmedvetande. 76TYRA (): En av grundstenarna i en demokrati äryttrandefriheten. Eftersom yttrandefriheten är så fundamental, är detförledande och något av ett skamgrepp att ta denna frihet till intäkt för attsamvetslösa fllmmakare och distributörer skall få profitera på barns ochungdomars - och för all del även vuxnas - behov av och längtan efter spänning.Det har ingenting med yttrandefrihet att göra när censuren klipper bort deallra råaste scenerna eller helt förbjuder en film för visning när tendensen ihela filmen är sådan att klipp är meningslösa. Självfallet är det viktigt att censuren sker med storförsiktighet, noggrannhet och omdöme. Det är klart utskrivet efter vilkakriterier ingreppen får göras. Det är snäva ramar som biografbyrån ochfilmgranskningsrådet har att röra sig inom. Därför släpps också mycket som visom enskilda personer själva egentligen tycker är vidrigt, men som inte går attgöra någonting åt med den lagstiftning vi har. Och det är naturligtvis riktigt:censuren får aldrig bli något slags personligt tyckande - då skulle verkligenyttrandefriheten vara i fara. Inte heller kvalitetsbegreppet får användas. Detskär i hjärtat när man måste släppa en riktigt undermålig film och vet attungdomarna här skall lockas att betala ca . av sin knappa kassa för att senågot så dåligt. Dåligt innehåll, dålig regi, dåliga skådespelare, som ofta ärs. k. B- eller t. o. m. C-skådespelare, som ju inte kan kräva höga gager, ochtekniskt dålig kvalitet kännetecknar mycket av detta utbud. Men det kostar likamycket att gå på bio och se en sådan film som en kvalitetsfilm. Undra på attfilmmakarna och distributörerna värnar om sin rätt att få visa alstren! Men det allvarligaste är ju inte att människor lockas attbetala för att se film av dålig kvalitet. Det allvarliga är självfallet denskada känsliga sinnen kan vållas, och känsliga sinnen har många vuxna, men iförsta hand självfallet unga människor och barn. Jag talar här om såväl videogram som biograffilm. I daghar vi olika bestämmelser för dessa båda slag av film. Men min bestämdauppfattning är att samma regler som gäller för biograffilmen också bordegälla för videogrammen, alltså en förhandsgranskning och en censur i likhet medvad som gäller för biograffilm. När jag driver de här frågorna, vet jag att jag har opinion bakom mig. Man kan kanske säga, att det finns två klart uppdeladeopinioner i dessa frågor ; de som endast hänvisar till yttrandefrihetenoch de som också värnar om barn och ungdom. Det finns en stor och engageradopinion för förhandsgranskning och censur. Den består av socialfolk, lärare,föräldrar. förskollärare, folkrörelseorganisationer,ungdomsorganisationer. Jag har fått massor av brev, något . Denandra åsiktssidan, som jag inte är övertygad om är lika stor, har i ställetbetydande möjligheter att komma till tals, dels genom sin förmåga att uttryckasig, dels genom att man där har tillgång till massmedia för att få spridning försina åsikter. Men låt oss dä, herr talman, fundera över hur stor friheten ärför den enskilde individen att få se kvalitetsfilmer. Hur är det med alla dessafilmer som aldrig köps in fill därför att de inte bedöms somtillräckligt säkra inkomstkällor? Friheten gäller i detta fall inte tillgången till filmutan möjligheten för distributören att tjäna pengar pä undermåliga produkter,billiga i inköp och ofta publikdragande, av olika - ibland något dunkla - skäl.När jag säger undermåliga, utgår jag från, herr talman, att alla inser att detär ett understatement. Det finns också en annan sorts censur, som man inte hörnågon klaga på med hänsyn till yttrandefriheten, nämligen den censur somdistributörerna själva står för genom att göra klipp i filmerna innan dessa gårtill den statliga censuren. Dessa klipp är troligen välmotiverade,, men villeman vara konsekvent skulle man högljutt klaga på dessa ingrepp. Jag ärnaturligtvis lekman, men låt mig då citera ur en facktidskrift, filmtidningenChaplin. Jag läser alltså ur en artikel där: "När man på presskonferensen frågade , om hangjorde sina filmer även för publiken, svarade han: - För vilken publik? Ja,just det. Det är frågan. Ty om man, vilket sker, låter bli att till Sverigeimportera och visa väsentliga kinematografiska verk (t. ex. diableprobablement -1976 - eller båda senaste filmer eller AntonionisIdentificazione di una donna), kommer det då till slut att finnas en nyfiken,kunnig, anspråksfull publik som kan uppskatta och förstå den rena filmen utandragplåster som special effects och rockstjärnor i huvudrollen?! Detta är enform av censur som har oerhört mycket större räckvidd än den statensbiografbyrå utövar med sina vittomskrivna små klipp i skitfilmer." Det sistnämnda är inget vackert ord, herr talman, men detär tyvärr adekvat. Jag hade därför ingen anledning att väja för det i det härcitatet. Vi kan stifta lagar, som skall förhindra att vår kroppförgiftas. Vi har en livsmedelslag, som säger att vissa tillsatser i maten ärförbjudna. Vi har förbud mot narkotika. Vi har regler för byggnation och förarbetsmiljö. Men när det gäller förgiftning av själen, av psyket, dåskall vi alltså vara förhindrade att ingripa. Det är en otäck mentalitet sompräglar de debattörer som pläderar för borttagande av förhandsgranskningen, avrätten till censur, till klipp efter stränga regler och noggrant övervägande.Det mest upprörande är kanske att många av dem som deltar i denna debatt medkrav på censurens borttagande aldrig sett något av censurens arbete, inte vetvilka alster som totalförbjuds eller vilka klipp som görs. Jag tror jag vågarpåstå att jag i dessa stycken vet vad jag talar om, i högre grad än många avdem som talar för censurens borttagande. Jag försäkrar att de flesta människor över huvud tagetinte kan tänka sig vilken fantasi dessa fllmmakare har när det gäller attåstadkomma råheter. Det är frestande att här läsa upp t. ex. titlar på filmereller videogram, att läsa den lilla snutt som i reklambladet gör en beskrivningav innehållet, att relatera innehållet i någon totalförbjuden film, attbeskriva vad som hänt i några scener som klippts bort. Mensåilla vill jag integöra herr talmannen, de få kolleger som lyssnar på mig här eller åhörarna påläktaren, så jag avstår från det. Vi vet att många barn är störda, har sömnsvårigheteroch andra problem på grund av filmer de sett. Framför allt gäller detnaturligtvis videofilmerna, som så många barn har tillgång till. Härbehövs en kraftfull och inte tröttnande opinion, och jag är glad att det ändåfinns några eldsjälar, som ägnar tid och kraft ät att upplysa och informera iförsta hand föräldrar. Om barn ser dessa filmer, behöver det inte betyda attderas föräldrar struntar i dem. Ofta är det en aningslöshet hos de vuxna, somär farlig och som måste bekämpas. Det går endast genom information ochupplysning. Det är i vetskap om detta arbetes stora betydelse som jag har tagittill orda . Denna debatt måste hållas levande, och så många som möjligtbör delta i den. Den är livsviktig. Yttrandefriheten är fundamental i vårdemokrati. Men yttrandefrihet har enligt min åsikt ingenting att göra medfriheten att tjäna pengar pä att förstöra människors sinnen. 77STURE (): Jag skall ta upp samma ämnesområde som TyraJohansson var inne på här i talarstolen alldeles . Detta betänkande, som har , spänneröver ett brett register. De framlagda förslagen har på många håll fått ettpositivt mottagande. Kommitténs utgångspunkt har varit att ge största möjligaskydd åt det fria ordet. Dessa frågor har fått ökad aktualitet, bl. a. medhänsyn till den nya medieverklighet som omger oss. Jag vill för min del inte uttala mig om utredningen istort. Det är främst en fråga som i detta sammanhang föranlett mig att nu tatill orda, nämligen förslagen beträffande den framtida film- ochvideogramgranskningen. Den frågan är av utomordentligt stor betydelse, särskiltmed hänsyn till det ökade utbud av våldsunderhållning som vi fått under desenaste åren. tycks en större allmänhet ha fått en aningom de utomordentligt destruktiva produkter det handlar om, men tyvärr ärokunnigheten på detta område alltför stor. markerade med stortydlighet detta i sitt anförande. Alla seriösa forskare är på det klaramed de faror som följer av extremvåldet genom dess mönsterbildande effekt. Detär därför förvånande att utredningen vill skiljas från problemet på ett enligtmin mening alltför lättvindigt sätt. I utredningen sägs nämligen att det har "ända sedanfilmcensurutredningen lade fram sitt betänkande framförts yrkanden medviss skärpa på att vuxencensuren skall avskaffas". 7 protokoU 1983/84:72-73 Detta påstående fälls utan ett spårav bevisning. Vi som sysslat med dessa frågor har gjort helt andra erfarenheterän dem som utredningen presenterar. Utredningen föreslår nu att filmcensuren,som infördes i-edan 1910 - under från denna synpunkt betydligt mer idylliskaförhållanden - skall avskaffas. skulle i fortsättningennärmast få en rådgivande roll. Enligt utredningen skulle eventuella ingripanden ifortsättningen ske i efterhand genom domstolsprövning. Genom att filmcensuren förts upp till att betraktas som enyttrandefrihetsfråga och inte som som ett kvalificerat renhållningsjobb tycksutredningen mest ha haft de principiella och lagtekniska yttrandefrihetsaspekternaför ögonen. Utredningen har därför i alltför begränsad utsträckning sysslat medden andra sidan av problemet, nämligen de skadliga påverkanseffekter som enungdomlig publik utsätts för - trots att även yttrandefrihetsutredningen sägersig vara medveten om de skadliga effekterna. Jag skall inte i detta sammanhang gä in i debatt om dessafrågor. Det bör bli tillfälle fill det senare,-när remissbehandlingen avbetänkandet har genomförts. Under de 18 är som jag var ordförande i statensfilmgranskningsråd fick jag tillsammans med de övriga ledamöterna pä nära hållfölja utvecklingen på detta område. Vi kunde iaktta en fortgåendeavhumanisering och brutalisering av utbudet. Vi fick också upprepade exempel påatt våldsfilmerna blev mönsterbildande för en viss kategori av ungdomligpublik. Jag är alldels säker på att även de polisiära myndigheternas personal isin dagliga gärning har gjort liknande erfarenheter. Mot denna bakgrund är det överraskande att i det över 400sidor tjocka betänkandet endast två och en halv sida ägnas åt läget inompåverkansforskningen. En del får läsaren ändå veta. Den äldsta, som behandlar pornografi och sexualbrottslighet, är inte alldelesdagsfärsk. Den är , alltså , två är från slutet av1970-talet och den senaste , Det hade naturligtvis varit värdefiillt om utredningen -som är pä det klara med farorna - hade ägnat sig mer åt dessa problem. Det gällerju ändå för statsmakterna att ta ställning till ett förslag om uppluckring avmöjligheterna att på ett tidigt stadium ingripa på detta område. Klart är emellertid att det råder stor enighetmellan alla forskare om att utbudet av våldsfilmer leder till en avtrubbning avsin publik. Därför behövs knappast någon ytterligare forskning på området.Därför är det vi som fattar de politiska besluten som skall avgöra om - och ivilken utsträckning - detta utbud skall tillåtas att florera. Det är helt klart att de flesta vill slippa ifrån atthandskas med filmcensurfrågorna. Dessa uppgifter ger sannerligen inga applåder- det vet vi som håller pä med det här. Instrumentet sägs visserligen iyttrandefrihetsutredningen "ha fördelar för det allmänna från effektivitets- Trots detta vill utredningen ändå föreslåatt detta instrument avskaffas. Motiveringen för detta förslag är attingripandena i fortsättningen skall ske i offentlighetens ljus, som man säger.Utredningen styrs helt av sin principiella inställning även i denna fråga,trots att verkligheten borde inge mycket starka betänkligheter att ta dettasteg beträffande behandlingen av avarter på film- och videoområdet. I betänkandet finns inte mycket sagt om hur bl. a. statensbiografbyrå i sin nya, mera passiva men rådgivande roll skall vara konstruerad.Det fär bli en senare fråga, menar utredningen. Det anser jag vara en heltotillfredsställande behandling av dessa frågor. Det är helt klart, att omriksdagen följer utredningens förslag, är det en tvingande nödvändighet att deberörda myndigheterna tillförs en ökad kompetens i vidaste mening ochtillräckliga resurser som ger möjlighet till snabba reaktioner. I annat fallgår den omtalade effektiviteten helt förlorad, lagstiftningen kan bli ett slagi luften, och besluten skulle inte ge de resultat som den stora allmänheten medrätta kräver. Vi som haft regeringens uppdrag att så ambitiöst ochkonsekvent som möjligt söka realisera intentionerna bakom den nuvarandelagstiftningen har i varje fall verkligen inte varitnågra mörksens kvinnor och män. Tvärtom - de flesta av oss har i själ ochhjärta genomgående varit censurmotståndare och sökt begränsa ingreppen till demest vedervärdiga produkterna. Vi har alla gått in för uppdraget med det mestfrihetliga sinnelag, men i vår kontakt med det utbud vi mött har vi tvingatsatt föreslå ingrepp som många betraktar som opåkallade frihetsinskränkningar -frihetsinskränkningar för dem som är förtjusta i extremvåldet i alla desstappningar. Som jag redan har nämnt skall yttrandefrihetskommitténsbetänkande nu ut på remissbehandling. Jag hoppas verkligen att den bliromfattande. Det finns åtskillig forskning på detta område, och jag är övertygadom att bl. a. universitetens samhällsvetenskapliga fakulteter har mycket atttillföra den debatt som bör följa. Dessa frågor är alltför betydelsefullaför att utan större offentlig uppmärksamhet klubbas igenom såsom en del i ettomfattande lagstiftningspaket. På detta område har landets folkrörelser ettgivet diskiissionsämne, innan det är dags att gå till beslut. Jag har med detta inlägg endast önskat förafram några synpunkter, som jag finner det angeläget att stanna inför i denfortsatta behandlingen av yttrandefrihetskommitténs betänkande. 78ULF LÖNNQVIST (s): Att trygga alla människors rätt till en godlivsmiljö är ett övergripande mål för socialdemokratisk miljöpolitik. Försocialdemokratin är varje hot mot människans livsmiljö en uppfordran fillmålmedvetna och kraftfulla insatser. Den oro många människor känner över riskenför sjukdom och skada i det dagliga arbetet är oacceptabel. Ohälsa ochvantrivsel i arbetet och hänsynslös förstörelse av den yttre miljön är ettalltför högt pris för ekonomisk tillväxt. Miljöförstörelse måste var den änförekommer hejdas ochförstörd miljö så långt möjligt återställas. Miljön är vår gemensamma egendom.Därför angår det oss också alla hur miljön förändras och påverkas. Miljön är enväsenflig del i vår tillvaro. Förstörd miljö begränsar våra möjligheter ochbeskär vår tillvaro. Ettövergripande mål för socialdemokratins politik är att öka människornas välfärdoch frihet. Miljön är ett viktigt inslag såväl i välfärden som i friheten.Vilken frihet känner den som tvingas gå med oro fill en arbetsplatstyngd av dålig miljö? Vilken frihet känner den som kan bada i denkära närbelägna sjön? Vilken frihet känner den som kan hörafågelsången i skogen därför att miljöförstörelsen gått brutalt fram? Vilkenfrihet känner den som av luftföroreningarna drabbas av allergier och sjukdom? Säkan frågorna ställas. Ty det är den enskilda människans trygget, hälsaoch frihet som blir lidande och beskuren av miljöförstörelsen. Ändå har denenskilde sällan någon möjlighet att av egen kraft skydda miljön.Säkerställandet av en livsmiljö som ökar människors välfärd och frihet måstebygga på solidaritet och gemensamt ansvar. Enskilt vinstintresse kan aldrigsäkerställa miljövärden. Det krävs ett samhälleligt engagemang, men detförutsätter i sin tur att människor tillförsäkras inflytande och medansvar ialla de avgöranden som berör utformningen av miljön. Detfinns ett romerskt talesätt som säger: "Det som berör alla skall bestämmasav alla." Det är helt enkelt demokratins grundläggande idé. Och justmiljön måste byggas på förmågan till hänsyn och tolerans, på känsla ochsolidaritet i ett gemensamt ansvar samt på viljan till aktivt intresse ochengagemang. En god miljö förutsätter insatser på många olika områden. Meninsatserna måste bäras upp av en långsiktig viljeinriktning av samhällsarbetet,där respekten för den gamla kulturmiljön och hänsyn till dagens nya problemfinns med och där ledmofivet är ansvaret för kommande generationerslivsvillkor. En målmedveten planering för en bättre livsmiljö är liktydigt meden levande demokrati i arbetet. Detär bara genom en aktiv reformverksamhet som det finns förutsättningar attstoppa miljöförstörelsen. Socialdemokratin har gått i spetsen för det intensivareformarbete som präglade utvecklingen i vårt land tillmitten av och som förde vårt land till en internationell tätpositionpå miljöpolifikens område. I regeringsställning skjuter socialdemokratin nuånyo fram positionerna på det miljöpolitiska området. Det är viktigt attunderstryka detta mot bakgrund av de attacker som allt emellanåt kommer fränborgerliga partier om ätt ingenting händer på miljöområdet. Ändåvar det ju under de sex borgerliga regeringsåren som miljöarbetet stannade upp.Och det är självklart att utrymmet för progressiva insatser är begränsat iregeringar som rymmer starka företrädare för näringsintressena, företrädare somofta väljer att slå vakt om näringen, när näringens villkor kommer påkollissionskurs med miljövärdena. Då kan lagstiftningens miljökrav upplevas somen form av inblandning och ofrihet, och det får vi ofta höra. Då blir det ettled i vissa partiers frihetssträvan att säga: Ta bort bindanderegler och bestämmelser, öka näringslivets frihet också i nyttjandet avnaturvärden. Eller när åtgärder för aft minska industrins utsläpp kostarpengar, kan man se mellan fingrarna på miljökraven för att i stället ökaindustrins vinster. Påsamma sätt kan det vara med reaktionen frän dem som företräder de areellanäringarnas intressen. Även om vi vet att användningen av näringsämnen inomjord- och skogsbruket försurar omgivningen, förstör vattendragen och påverkargrundvattnet, kan det likväl beskrivas som felaktiga åtgärder när ingripandenmot och begränsningar av dessa medel genomförs. Det är bara ett parti som ståroberoende av sådana intressen som har förutsättningar att kraftfullt drivamiljöpolitiken. Det är därför förståeligt att sex borgerliga regeringsårbetydde en uppbromsning av den aktiva miljöpolitiken. Låtmig särskilt uppehålla mig vid ett växande miljöproblem. Jag tänker på denkraftiga användningen av olika kemiska medel i värt samhälle. De flesta av osskommer i sin dagliga tillvaro såväl på arbetsplatsen som i hemmen och i detfria i kontakt med kemikalier och kemiska produkter av olika slag. Vi gör detgenom hela livet, från födseln fill graven. Över fyra miljoner kemiskaföreningar är kända. Av dem används ungefär 60000 kommersiellt. Varje ärfillkommer tusentals nya kemikalier. Över 100000 kemiska produkter är ianvändning. Men dess värre är endast en mindre del av dem tillräckligt testadeför att man skall kunna göra en tillfredsställande bedömning av deras hälso-och miljöeffekter. Oftaupptäcks skadeverkningarna sent. Ämnena har använts . Det finns därföranledning att med särskild oro se på de problem som kan följa i spåren av denkraffigt ökade kemikalieanvändningen. Samfidigt är det självklart att keminsutveckling betytt oändligt mycket och fört med sig stora fördelar, som på olikasätt förbättrat vår dagliga tillvaro. Mendet gäller naturligtvis att bygga ut de skyddsnät som behövs för att människorskall kunna leva i trygghet och likväl använda de kemikalier som är nödvändigai dagens samhälle. Samhället måste skaffa sig en bättre överblick över dekemiska ämnen och produkter som finns och används såväl i arbetshvet som päandra områden. I oppositionsställning krävde socialdemokratin år atten särskild kemikommission skulle tillsättas för att arbeta med just dessafrågor, samordna och utveckla tryggheten. De borgerliga partierna motsatte siglika envetet detta förslag. Närsocialdemokratin återkom i regeringsställning blev det en av de förstaåtgärderna för den nya regeringen att tillsätta kemikommissionen. Dess uppgift är att anlägga en helhetssyn på användningen av kemiska ämnenoch produkter och samordna de åtgärder på skilda områden som fordras om viskall kunna nä en ökad säkerhet och effektivitet i kampen mot de kemiskariskerna. Forskningsinsatsernabehöver intensifieras och kontrollfunktionerna byggas ut. Arbetet medproduktregistret måste påskyndas. Ett system med förhandskontroll måsteinföras, så att nya ämnen inte får tas i bruk utan att deras egenskaper frånhälso- och miljösynpunkt blivit ordentligt undersökta. Produktinformationen måsteutvecklas genom förbättrade regler för märkning av skyddsblad. Den som kommer ikontakt med en produkt måste på ett enkelt sätt kunna få erforderliginformation om hälsoriskerna och hur de kan undvikas. Kommissionenskall vidare lägga fram förslag om laboratorieorganisationen, föreslåutformning och inriktning av erforderlig utbildning, se över och anpassagällande lagstiftning så att kraven på säkerhet kan tillgodoses samt föreslå deförändringar av nuvarande administrafion som kan erfordras för att sätta tyngdbakom kraven. Kommissionensarbete kommer att avslutas i slutet av detta år. Men läggerkommissionen fram delförslag om fortsatt uppbyggnad av produktregistret och ettsystem för förhandsgranskning av nya kemikalier samt vissa förslag om utvidgadinformation om kemiska produkter. Påfå områden är det så nödvändigt att aktiva reformåtgärder sätts in som just påmiljöpolifikens område. Det är nödvändigt att ständigt vara beredd att flyttafram positionerna. Det är nödvändigt, därför att forskning och utveckling geross ny kunskap och nya möjligheter att bedöma utvecklingen och dess avigsidor.Inom socialdemokratin har denna växelverkan mellan samhällelig utveckhng ochframsteg och människors från tid till annan ändrade värderingar alltid utgjortgrunden för kraven på att ytterligare förändringar skall genomföras. På detsättet nalkas vi det som kallar "de provisoriskautopierna". Just när vi har nått fram ett steg, flyttar vi våra utopierett stycke längre bort. Vi är aldrig nära målet - men vi är ständigt längrebort från den ursprunghga utgångspunkten. Pä det sättet gäller det att föramiljöpolitiken framåt. På det sättet gäller det att ge välfärdsbegreppet ochfrihetsbegreppet ytterligare innehåll. Så läggs grunden för en god,framåtsyftande, progressiv miljöpolitik. Jag skall avslutningsvis säga några ord om idrott. I årets budget haridrottsrörelsen fått en kraftig uppräkning av sina anslag. Detta är ett uttryckför socialdemokratins vilja att ge idrottsrörelsen möjlighet att utöka sinverksamhet, att, som rörelsen själv formulerat målet, låta två bli tre. Dettaär så mycket viktigare som den målsättning lade fast 1970 underbegreppet "idrott åt alla" inte fullt ut har uppnätts. Deundersökningar som gjorts visar att olika aktiviteter inom idrotten ofta harett samband med ålder, kön, utbildning och inkomst. När man kan konstatera attgrupper som kvinnor, invandrare och handikappade är underrepresenterade. inomdagens idrott, är det naturligt att särskilt understryka det angelägna i attidrottsrörelsen inriktar sina ansträngningar pä att akfivera bl. a. dessagrupper. Utvecklingen av motionsidroften och breddidrotten är viktiga inslag ien förebyggande hälsovård. Idrottsrörelsen har också en stor uppgift att fyllanär det gäller att aktivera ungdomen. Vi vet att det finns få fing som drartill sig sä stora skaror ungdomar som idrottsrörelsen. Också av det skälet ärdet viktigt och väsentligt att idrottsrörelsen ges förutsättningar ochmöjligheter att aktivera allt fler ungdomar. Världen runt bhr det stor