prot · G709151 · 1983-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1983/84:151 1 § Justeradesprotokollet för den 15 innevarande månad. 2 § Föredrogs ochhänvisades Proposition 1983/84:199till utbildningsutskottet 3 § Föredrogs och hänvisades Motion 4 § Föredrogs men bordlades åter betänkande 1983/84:15 betänkande 1983/84:27 betänkande 1983/84:21 5 § Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Föredrogs konstitutionsutskottetsbetänkande /84:30 med anledning av granskning av statsrådenstjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning. Dechargedebatten uppdelas i fleraavsnitt. Varje avsnitt behandlas som ett självständigt ärende, och talarlistanför de olika avsnitten kan alltså utökas med ytterligare talare. Då alla underett avsnitt anmälda talare haft ordet, övergår kammaren till attdebattera nästa avsnitt. Voteringarna äger rum i ett sammanhang sedan samtligaavsnitt slutdebatterats. Beträffande avsnittet Granskningsarbetets inriktning, m.m. sarnt avsnitten 1-6 har ordet begärts av . Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetets inriktning, m. m. 2ANDERS (): Årets dechargedebatt är speciell, för attinte säga unik. En rad av granskningsärendena berör direkt statsminister . har en svensk statsminister varit direkt inblandad i såmånga affärer. Ferm-, Bildt-, Rainer- och Hesselö-affärerna har statsministernsom minsta gemensam nämnare. De borde därför rimligen kallas förPalme-affärerna. Att statsministern blivit inblandad eller gett upphov tillså många affärer är ingen tillfällighet. Affärerna bottnar i sättatt styra landet. Regeringen regerar på ett sätt som inte var avsett ivår nya författning. Vi har ett utpräglat statsministerstyre. Det ärstatsministern och i någon mån den välbefolkade statsrådsberedningen som utgörden innersta maktcirkeln, i många avseenden den avgörande maktcirkeln. omdöme och humör är inte alltid det bästa. Hanreagerar ofta snabbt och formulerar sig slarvigt och tillspetsat, är långsintoch tål inte konkurrens. Detta är sannerligen inte några bra egenskaper för enstatsminister, sedan må han i övrigt ha lysande utförsgåvor. Men det som ärmest oroande är faktiskt att det runt honom, i statsrådsberedningen, iregeringen och i partihögkvarteret inte finns någon som i det avgörandeögonblicket verkligen har mod att säga ifrån, att varna och försöka ställasaker till rätta. Om så hade varit fallet, hade säkert mycket settannorlunda ut. Men det finns inga tecken på att statsministern önskar omge sigmed några balanserande krafter. Det finns inte några tecken på att han självens begriper innebörden i kritiken mot honom, som sannerligen inte kommer barafrån politiska motståndare. Ett citat ur protokollet från konstitutionsutskottetsutfrågning med statsministern ger i blixtbelysning en klar bild av hans isolering från verkligheten. Han upprepar vid utfrågningen sitt påstående att resa var olämplig och att hans sammanträffanden med vissa personer inte borde ha ägt rum. Detta är i och för sig ingenting nytt från sida. Han säger ordagrant: "Jag har inte hittat någon som tycker att det var lämpligt---- ." Man tar sig för pannan. Här träffar man ständigtmänniskor, inte minst högt uppsatta partivänner till , som tycker atthans handlande i Bildtaffären var överilat och oklokt. Men har,enligt vad han sade i , inte träffat någon som tyckerannorlunda än han i denna uppmärksammade affär. Man kan skratta åt hans isolering. Men hans sätt att brukaregeringsmakten fick sin blixtbelysning när han vid ett politiskt möte vid dentidpunkt då massmedia - i och för sig felaktigt - hade meddelat att det förelågrisk att han skulle prickas av hela för sin roll iRaineraffären meddelade: "Jag tänker inte låta mig prickas avkonstitutionsutskottet." Än allvarligare blir saken när hans medarbetare dyker upppå och håller förhör. Detta är visserligen enfråga dechargedebatt, men tanken att är överordnadregeringen tycks inte slagit igenom i omgivning. Vi har fått en debatt om att skulle sökastrid med socialdemokraterna och personligen om en rad s.k. affärer.Jag vill å det bestämdaste protestera mot detta. Detvar inte moderata samlingspartiet som hastigt och lustigt utnämnde justitieråd och därmed gav upphov till den affären. Det är inte moderatasamlingspartiet som i ett unikt regeringsuttalande har fördömt en enskildriksdagsmans resa. Det var inte moderata samlingspartiet som i Hesselö-affärenliknade den danske statsministern vid den argentinske diktatorn . Detär inte moderata samUngspartiet som i TV läser upp hemliga brev - som icke ensär avsedda för utrikesministerns ögon - till hälften och döljer den andrahalvan. ' Moderatasamlingspartiet har inte ställt till med någon sorts affärer. Vi har inteförsökt leta upp affärer och avslöja dem. Vi har bara deltagit i den debatt ochgranskning som är en nödvändig del i ett parlamentariskt styrelseskick. AttOlof är irriterad över detta kan vi inte göra någonting åt. Vi kan inteunderlåta att kritisera statsministern när det är uppenbart att han ständigt avegen förskyllan hamnar i uppseendeväckande affärer. Vibedriver ingen kritik mot för kritikens eller debattens egen skull.Om inte talar om att ägna sig åt "pinsamt renhållningsarbete"eller kräver att andra partUedare skall "göra avbön" innan han kan gåmed på vissa saker utan avstår från den sortens språkbruk, får vi ett bättrepoUtiskt klimat i landet. Jagupprepar än en gång: Det ligger makt uppå att statsministern ändrar sittspråkbruk, och det ligger makt uppå att han undviker att ständigt trassla insig i den här typen av affärer, om vi skall få det politiska klimat som jagtror att många människor, inte minst utanför det här huset, tycker vore rimligti vår svenska demokrati. Varför denna inledning om ? Jo, därför att en konstitutioneUgranskning , som tjocka betänkande visar,obönhörligen fokuseras på statsministerns sätt att styra landet -ett enväldigtsätt, som för tankarna tiUbaka i tiden tiU eller . Frånsocialdemokratiskt håll talades det under de borgerliga regeringsåren ofta omatt en socialdemokratisk återkomst till makten skulle innebära stramareregeringstyglar, mindre långrotande och klarare beslut. Det finns anledning attvid drygt halvtid se om det verkligen blev så. Jaghar redan konstaterat att regeringstyglarna har stramats åt, så hårt att definns i en enda persons händer. Åtstramningen har tagit sådana former atttyglarna har strypt både regering, riksdagsgrupp och parti i viktiga frågor.Men det var väl knappast denna typ av åtstramning som man önskade sig frånsocialdemokratiskt håU, om jag nu undantar statsministem. Långrotandethar det sannerligen inte blivit slut på. Långbänken finns kvar på gmnd av"rosornas krig". Förseningen av propositionsavlämnandet är allvarlig.Jag vill understryka att är enigt i sin kritik mot detsena propositionsavlämnandet. Regeringen får inte i väg sina förslag tillriksdagen på grund av spUttringen inom partiet och på grand av att man Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetetsinriktning, m. m. Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetetsinriktning, m. m. inte har egen majoritetutan tvingas söka stöd antingen hos kommunisterna eller också hos de borgerUga.Minoritetsregerandets problem drabbar nu genom svårigheter för denatt planera sitt arbete på ett tillfredsställande sätt. Det finns anledning,herr talman, att i annat sammanhang återkomma till hur denna fråga skaU lösas.Irritationen hos ledamöterna är så pass stor att vi till ett annat år nog fårsöka andra former för att kunna sköta riksdagsarbetet på ett rimligt sätt. Klarheteni besluten då? Har inte den blivit större? Några markantaförbättringar går inte att finna, snarare tvärtom. Till följd avminoritetsställningen tvingas regeringen ofta skriva luddigt för att få tillräckligtstöd från oUka håll. Den gamla benägenheten till ramlagstiftning gör det helaän mer svåröverskådligt. Huvudintrycket av årets granskning är ändå Palme-affärernas mångfald.Inget tyder på att någon omorientering är på gång inom den socialdemokratiskaledningen i syfte att få en mera balanserad maktstruktur, : som skulle kunnaförhindra statsministern att ställa till nya affärer. Därför är jag övertygadom att vi , när det är dags för en ny dechargedebatt, åter kommer attfinna i en central roll. Som leverantör till konstitutionsutskottetav granskningsuppgifter är han oöverträffad. Anf.3 (): I den inledande rundan om granskningsbetänkandehar det varit vanligt att vi anlagt synpunkter på granskningen som sådan. Jaghar personligen gjort det så nu att jag när det gäller självaprinciperna för granskningen inte har mycket att tillägga. Jag tror såledesfortfarande att utskottets granskning är värdefull. Den sprider ljus övermycket som varit dunkelt och vidgar och fördjupar den allmänna politiskadebatten i intressanta frågor där debatten annars skulle ha blivit kryptisk.Det intresse med vilket massmedia följer KU:s granskning visar också att denhar betydelse långt över det rent formella. Vidare- och det är kanske det viktigaste - har granskningen enligt min mening enförebyggande effekt. Man vet i kanslihus och annorstädes att utskottet kangräva fram det mesta, och därför går man säkert inte tvärsöver i sammautsträckning som man annars skulle frestas att göra. Men att det trots dennaförebyggande effekt även direkt av granskningen följer frågor som förtjänarkritisk debatt visar inte minst årets betänkande. Konstitutionsutskottethar rätt att få ut allt material, såväl hemligt som öppet, i de ärenden somutskottet särskilt vill syna. Här är det naturligtvis av stor betydelse förutskottets granskning att departementen självmant lämnar ut allt, så attutskottet inte behöver bedriva ren spårhundsverksamhet. Men det är också rättavgörande att alla handlingar som kommer in till departementen registreras ochdiarieförs och att detta sker på ett sådant sätt att det lätt går att få ögonenpå dem. Detta gäller även hemliga handlingar, som visserligen skall registrerasi särskilda diarier, men som utskottet icke förty skaU ha tiUgång till. Jag skall inte:här närmareta upp frågan om diarieföringen, eftersom den behandlas i ett särskiltavsnitt. Men det.kan vara värt att redan så här inledningsvis påpeka denremarkabla underlåtenhet som statsministern själv gjorde sig skyldig till närhan lät den senare så omtalade Fermrapporten ligga oregistrerad från den 25 maj1983 till . Om inte andra omständigheter medverkat, hadeden kanske alltfort legat inlåst utan att vara registrerad. Så får det heltenkelt inte gå till. kan ju inte gärna bryta sig in istatsministerns eller departementens kassaskåp för att efterforska vad som därkan finnas undangömt. Underlåtenhet att registrera inkommande handlingar ärsåledes till allt annat ett hinder för KU:s granskning. Och sådana hinder fårinte förekomma. Vadman i olika omgångar kunnat notera är en påtagUg irritation från regeringensoch särskilt statsministerns sida för att utskottet ger sig på ur regeringenssynpunkt känsliga frågor. benämnde statsministern dem somväckte granskningsärenden i utskottet "i bibUsk mening onda människor",vad nu detta kunde innebära. Men någon uppskattning var det väl knappastuttryck för. I vårbar vi fått uppleva hur folk från statsrådsberedningenkommit rännande till utskottskansliet för att efterforska hur utskottet skötersina granskningsuppgifter. Jaghar sagt det tidigare, men det tål att upprepas: Det är konstitutionsutskottetsom granskar regeringen och inte tvärtom. Och detta är inte ett utslag av någonhos utskottsledamöterna koncentrerad ondska. Det är en uppgift som åläggsutskottet i regeringsformen. Regeringar av olika kulörer får faktiskt finna sigi att utskottet fullgör denna sin gmndlagsenliga uppgift efter bästa förmåga.Denna granskning är en del av vårt öppna parlamentariska system, och envärdefull del. när vi hade en annan majoritet i var det frånsocialdemokrater i ett förfärligt parlamente-rande omparlamentarismens förfall. Man diskuterade i regeringen innan man fattadebeslut, det hände att det tog litet tid innan man var redo för beslut, och mananställde gubevars folk som medhjälpare till statsråden - allt detta var felenligt den dåvarande socialdemokratiska oppositionen. En regering skulle vara en i aUa avseenden på förhand enig grapp,och dess förslag skulle utan dröjsmål rinna igenom en välvUligt nickanderiksdag. Detta var sann parlamentarism. Nuhar vi haft en socialdemokratisk regering . Det är enminoritetsregering, som de flesta socialdemokratiska regeringar under efterkrigstiden.Men den kan som regel lita på kommunisternas stöd, om än iblandefter regelrätta förhandlingar och direkt från dennatalarstol. Den socialdemokratiska regeringen sitter på vänsterpartietkommunisternas välvilja. Men detta är en politisk och inte en konstitutionellfråga i begreppets trängre bemärkelse. Det kan dock finnas anledning att erinraom sakförhållandena med hänvisning till den mycket egendomliga debatt somsocialdemokraterna förde i dessa frågor under tidigare regeringar. Vadsom är av direkt konstitutionellt intresse är däremot att det blivit en väldigkoncentration till kansUhuset vad gäller t. ex. utredningsverksamhe- Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetetsinriktning, m. m. Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetetsinriktning, m. m. Den ena frågan efterden andra av stor betydelse förbereds inom kansUhusets stängda dörrar. Dettahar lett till en stark ansvällning av personal i kansUhuset, men om detta hörman numera inga klagomål från socialdemokraterna. Men det har också lett tiU enstörre slutenhet mot allmänheten och mot massmedia. Vi har t. o. m. fåttuppleva hur man samlat företrädare för massmedia till regelrätt uppsträckandeseminarier för att det skrivits om sådant som det inte borde skrivas om. Ochsjälvaste utrikesministern har sagt att han tycker att massmedia skall återgehans officiella deklarationer men inte på egen hand efterforska vad som kanligga bakom fasaden. Och gör man det så anställer regeringen t. o. m.språkexperter för att försöka få reda på var journalisterna kan ha fått sinauppgifter från. Vad som eftersträvas är tydligen ett slags tystnadenskonformism, som helst skall innebära att alla ligger på knä i stiUa beundranför landets statsminister. Gör man inte det så får man bannor. Vadgäller lagstiftningsprodukterna som helhet och möjUgheter attkonstruktivt granska regeringens förslag är det naturligtvis till stor nackdelatt regeringen så ofta går förbi kraven på en noggrann utredningsprocess ochett öppet remissförfarande. Utskottets granskning visar att regeringen i ettstort antal fall hoppat över lagrådsgranskningen och att den i flerapropositioner inte heller angett några skäl för detta. Utskottet påtalar ocksådetta i årets betänkande. Menvad som ur lagstiftningens och synpunkter är minst Uka allvarligt äratt lagrådet i fall efter fall där lagrådets granskning påkallats känt detnödvändigt att konstatera att regeringens förberedelsearbete varit såbristfälligt, att lagrådet haft begränsade möjligheter att fullgöra sinagrundlagsenliga uppgifter. Jaghar upprepade gånger tagit upp detta i men fått undvikande svar. Ensedermera avsätt justitieminister sade i en debatt som jag hade med honom atthan tyckte att regeringen genom sitt agerande visade handlingskraft. DennahandUngskraft skuUe således bestå i att snabbt trumfa igenom illa förbereddaförslag med stor, om än i viktiga avseenden okänd räckvidd. Heltnyligen har lagrådet haft ett ärende där man i skarpa ordalag upprepat sinkritik. Det gäller ett förslag om en komplicerad straffbeskattning avvillaägare som inte har statliga lån. Jag skall inte gå in på själva sakfrågan.Men vad som onekligen är av konstitutionellt intresse är att lagrådet t. ex.säger: "Skatteförslagethar inte varit föremål för någon sedvanlig utredning och inte heller varitföremål för annat sådant remissförfarande som avses i 7 kap. 2 §regeringsformen än att från några myndigheter inhämtats yttrande angåendeinnehåUet i en departementspromemoria rörande den lagtekniskakonstraktionen." Lagrådet summerar sinkritik med följande konstaterande: "Lagrådetsmöjligheter att bedöma det remitterade förslaget är därför begränsade, särskilti de hänseenden som avses i 8 kap. 18 § tredje stycket 3-5regeringsformen." Vadgäller då denna paragrafhänvisning? Jo, den gäller, för att citera direkt urregeringsformen: 3. hur förslaget förhåller sig tillrättssäkerhetens krav, . 4. om förslaget är så utformat att lagen kan antagastillgodose angivna syften, 5. vilka problem som kanuppstå vid tiUämpningen." Nuär detta ett fall i en lång rad som illustrerar det sätt på vilket regeringenförbereder de förslag som en viUig socialistisk majoritet sedan utan motståndlåter segla genom . Det är ett sätt som enUgt min mening inte är braoch som strider mot vad vi av tradition varit vana vid i vårt land. Detta sättatt förbereda eller, rättare sagt, att underlåta att förbereda lagförslag ärtill skada för de slutliga lagprodukterna, försvårar arbete ochförsämrar möjligheterna till en allsidig debatt innan uppslag förvandlas tUllag. Utskottets granskning i övrigt spänner över ett stort antal frågor medbetydande spridning. Dessa frågor kommer att behandlas senare i debatten. I fleraav dem - och det gäller särskilt de frågor som har utrikespolitisk anknytning -är statsministern huvudpersonen. Det är rätt uppenbart att det ärstatsministern som sköter utrikespolitiken med utrikesministern som ett slagsefterhandssufflör. Det gällde i den uppmärksammade EgonBahr-affären, och det gäller i de frågor som granskats och som vållat såmycket debatt. I flera av fallen har statsministern uppenbarligen låtit sinakänslor rusa i väg på ett sätt som åstadkommit stort buller och upprörd debatti frågor där ett mera dämpat tonläge och en större eftertanke före beslutenborde ligga i landets intresse. Detta visar bl. a. den granskning som utskotteti år har utfört. Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetetsinriktning, m. m. Anf.4 (): Vi människor talar ofta heUre om konkreta händelser och andramänniskors handlande än om abstrakta regler och principer. Massmedia skriverockså mycket hellre hyllmeter om olika s. k. affärer i politiken än om de olikaprincipbeslut som poUtikerna fattar. Därför blir det ofta så attdechargedebatten, där granskar regeringen - jag upprepar, talman, attdet är som granskar regeringen, det är inte tvärtom -uppfattas enbartsom en strid om vilka enskilda statsråd som kan kritiseras för åtgärder som dehar vidtagit eller underlåtit att vidta när det borde ha skett. Menfaktiskt är det så att vi i under sex sju månaders tidägnar väl så mycket tid åt olika typer av ärenden och den allmänna praxis somutvecklas i regeringskansUet. Jag vill med bestämdhet hävda att dengranskningen är minst lika viktig, även om den inte är Uka politiskt brännbaroch ord och uttryck följdaktligen blir litet mer nyanserade i den granskningen.Jag skall inte ta upp tid med att nämna alla ärenden - en del är redan nämnda.Men jag skall ta upp några. För att verkligenunderstryka hur viktigt vi i anser det vara att Granskningav statsrådens tjänsteutövning m.m. Granskningsarbetetsinriktning, m. m. lagrådsgranskning sker avregeringens lagförslag vill jag erinra om att vi -liksom tidigare - harkontrollerat att regeringen följt reglerna om lagråds-granskning, på samma sättsom vi nästan traditionsenligt har haft anledning att gå igenom tiderna förpropositionsavlämnandet. Där har vi kunnat skönja en viss förbättring, menden är inte så stor att någon riksdagsledamot kan vara nöjd. Det är interimligt att regeringen kan ta all tid i världen på sig att skrivapropositioner, och sedan ändå bli försenad med att lämna dem tillriksdagen. Eftersom inte alls har "all tid i världen" påsig att gå igenom förslagen utan tvärtom , borde det vara ensjälvklarhet för varje regering att visa så mycket respekt för riksdagensåsikter att man försökte underlätta vårt arbete. sker i stället motsatsen-arbetet här i huset försvåras av att så mycket som en fjärdedel av allapropositioner har lämnats efter propositionstidens utgång. Det framgår klart avutskottets skrivning att vi "traditionsenligt" också haftanledning att vara kritiska. Mendet är inte som får besvärliga arbetsförhållanden på grund avregeringens senfärdighet. Vi har kontrollerat utgivningen av Svenskförfattningssamling och tidpunkten då författningarna kommit ut från trycketoch jämfört den med tidpunkten när författningen/lagen skall träda i kraft. Av1 127 författningar som publicerades kom mer än en tredjedel ut senare före den dag då de skulle träda i kraft. Det är enligt minuppfattning egentligen allvarligare än den bedrövliga förseningen avpropositionsavlämnandet. Här gäller det inte arbetsmöjUgheter, utandet gäUer möjligheterna för myndigheter och domstolar att tillämpa de lagar somvi stiftar här i , och det gäller alltså framför allt medborgarnasväl och ve. Det finns i en utbredd irritation över att vi har förmycket lagar, som många säger. Stundom är den irritationen begriplig, stundomär den bara vulgärpropaganda, som bygger på okunnighet. Men det minsta man kanbegära i ett så lagreglerat samhäUe som vårt är att de som berörs avlagstiftningen har en rimlig chans att få "läsa lagen" och sätta sigin i vad den betyder innan den träder i kraft. Den möjligheten har man på grundav regeringens försummelse ofta gått miste om, och det är enligt minuppfattning egentligen mycket allvarligare och värt en mer högljudd kritik än alla.de s. k. affärer som vi skaU tala om senare här . Ett annat ämne som inte kommer upp vill jag hastigtberöra. När vi har gått igenom ett stort antal ärenden om utvisning avutlänningar, som har gjort sig skyldiga tiU brott här i , har vi kunnatkonstatera en utveckling, som kräver fortsatt uppmärksamhet från båderegeringens och sida. En utlänning, som har begått ett allvarUgtbrott i , döms naturUgtvis till fängelse men kan därutöver under vissaomständigheter av domstolen dömas till utvisning ur landet. Om så sker, skalldomstolen ta hänsyn till detta, när påföljden i övrigt bestäms, vilket ipraktiken medför att en utlänning och en svensk som har begått samma brott fårolika straff. Utiänningen får en kortare fängelsetid, därför att han sedanskall utvisas. Utvisningen är självfalletett men för utlänningen. Men enligt reglema har regeringen möjlighet attåterbrytä ett utvisningsbeslut eller bevilja nåd. hargranskat dessa ärenden och studerat alla fall där utvisning inte harverkstäUts. Vi har i och för sig inte haft någon anledning att riktaanmärkningar mot invandrarministern eller mot att återbrytning har skett i deenskilda ärendena. Vi har tvärtom varit ense om att det är svåra ärenden attfatta beslut om. Men vi är också eniga om att det måste framstå såsom stötandeför den allmänna rättsuppfattningen att det faktiska resultatet blir att enutlänning som har begått grova brott kan få en mildare behandling än en svenskmedborgare. Detta gynnar varken invandrarna i eller svenskarna.Utvecklingen måste därför noga följas i fortsättningen. Det förfarande som jaghär har skildrat strider säkert mot den allmänna rättsuppfattningen. Jaghar i mitt inledningsanförande avsiktligt inte velat beröra de s. k. affärersom vi skall tala om sedan. Men jag kan inte underlåta att påpeka att vi tyvärrhar fått nya arbetsuppgifter , redan innan vi har röstat om åretsgranskningsbetänkande. Jag tänker på den s. k. Algeriet-BPA-affären samt detmärkliga som hände , när en politisk tjänsteman frånstatsrådsberedningen kom upp till och ställdetill med förhör om våra handlingar och hanteringen av dem. Det minsta man frånSveriges riksdag kan begära av och dess kansli är respekt förden gmndlagsregel som säger att det är som granskar regeringen. Detfinns ingen regel som säger motsatsen. Detär en oroväckande maktfullkomlighet att låta politiska regeringstjänstemäntrampa in och hålla förhör med utskott och tjänstemän. Det skulle inteskada om regeringen läste på regeringsformen.