prot · G709103 · 1983-12-31 00:00:00 — 34 (): "Om du vill fred, så rusta dig förkrig!" Så lyder ett gammalt romerskt talesätt. I tillämpning ledde dettill fall. I spåren efter denna tes har bara följtkrig och blodsutgjutelser. Trots detta hålls - blint och utan eftertanke -denna falska kliché levande av politiska och militära ledare världen över. Mednuvarande ökningstakt beräknas världens militärutgifter överstiga tusenmiljarder (1 000 000 000 000) dollar inom loppet av . Det internationella läget är allvarligt.Förhållandet mellan supermakterna är sämre än . Det präglas av djupmisstro och ökad konfrontation. Den konstruktiva dialogen har upphört. Militärakonflikter och kränkningar av mänskliga rättigheter fortsätter oförminskat runtom i världen. 1 placeras f. n. ut en ny och farlig generation kärnvapeni både öst och väst. Många samhällen militariseras i allt högre grad. Denna utveckling har också satt sina spår i detinternationella nedrustningsarbetet. Inga viktigare avtal omrustningsbegränsningar - än mindre om nedrustning - har slutits . Vi upplever nu hur människors oro för ett kärnvapenkrigstarkt har ökat i och . Denna fruktan har främst sin grund i tal omförberedelser för att "utkämpa" och "vinna" ettkärnvapenkrig. Utvecklingen av sådana kärnvapenstrategier är oroväckande.I ett kärnvapenkrig finns bara förlorare. Också och ledaremedger numera detta. Menutvecklingen går snabbt, och situationen förändras ständigt. I det förflutna har förändringarna inomkärnvapenteknologin kommit var för sig. kommer de i större paket. Detförsta steget gick från relativt primitiva atombomber till kärnvapen med långtstörre förstörelsekraft. Nästa steg gick från kärnvapen med en stridsspets tillkärnvapen med flera stridsspetsar. Inget av dessa steg förändrade dengrundläggande idén att kärnvapenkriginte kan vinnas. Men den nu förestående teknologiska utvecklingen hotar attundergräva tanken att ett kärnvapenkrig inte kan vinnas. Före detta sekelsutgång kan vi nämligen få uppleva en utveckling av ny teknologi och införandetav nya vapensystem, såsom anti-satellitvapen, kärnvapenstridsspetsar med ökadprecision, medel för förbättrad anti-ubåtskrigföring och försvar motballistis-ka missiler. Enkapprustning i rymden ter sig särskilt hotfull. meddelade president att USAskulle inleda ett forsknings- och utvecklingsprogram för ett"vattentätt" missilförsvar. Fiendens missiler skulle förstöras innande nått sina mål. Hotet från strategiska kärnvapenmissiler skulleslutiigen avvärjas. Förslaget kan leda till att rymdbaserade laservapen utvecklas.Detta skulle få allvarliga konsekvenser. Ett utvecklat rymdlasersystem skulle kunna "slåut" satelliter och utan förvarning. Ett sådant hot ledertill att andra stater dras med i jakten på liknande vapensystem. Särskilt hotfullt är att en helt ny tidsskala införs. Dentid som förflyter mellan ett anfall och dess första allvarliga verkningarräknas . Den tiden kommer med införande av laservapen att krympatill bråkdelar av en sekund. En utveckling av röntgenlaser är mest aktuell.Utplacering av sådana vapen i rymden skulle innebära ett brott mot 1963 årspartiella provstoppsför-drag och internationella rymdfördrag.Laservapen i rymden som försvar mot anfallande missiler skulle också undergräva1972 års fördrag om anti-ballistiska missiler. Detta är utan tvivel en mörk bild. Situationen är hotfullmen därför inte hopplös. Det finns hoppfulla tecken. Låt mig bara nämna någraav dem: Fredsopinionen fortsätter envetet sitt arbete mot denvanvettiga kärnvapenkapprustningen. Allt fler inser hur bräcklig deninternationella säkerheten och freden är när den vilar påkärnvapenavskräckningen. Kärnvapnens roll ifrågasätts alltmer. kan ses somen försiktig öppning i ett dödläge där inga förhandlingar omrustningsbegränsningar och nedrustning mellan supermakterna pågick. Dialogenkom i gång på nytt - om än trevande. återupptogsförhandlingarna i om nedskärning av de konventionella styrkorna iCentraleuropa (MBFR). De två supermakterna verkar varaberedda att seriöst förhandla om ett fullständigt förbud mot kemiska vapen inedrustningskonferensen i (CD). Hur ser dåregeringens politik för fred och nedrustning ut? Vår freds- och nedrustningspolitik måste bygga på en helhetssynpå internationell säkerhet. De växande hot som kärnvapenkapprustningen direktriktar mot vår säkerhet har ökat kraven på de icke-militära medlen inom ramenför vår säkerhetspolitik - och inte minst freds- och nedrustnings- politiken.Den klassiska socialdemokratiska vägen att söka politiska - inte militära -lösningar på konflikter är viktigare . Den nu vägledande principen för internationell säkerhet äravskräcknings-doktrinen. Denna doktrin måste ersättas av en trygghet byggd pågemensam överlevnad i stället för på hot om ömsesidig förintelse. Staterna kaninte längre söka vinna säkerhet på varandras bekostnad. I kärnvapenåldern kansäkerhet uppnås bara genom samarbetsåtgärder. Detta är den gemensammasäkerhetens filosofi. Den lägger tonvikt på förtroendeskapande, avspänning ochfredlig konfliktlösning samt nedrustning. Regeringenspolitik för gemensam säkerhet följer två huvudvägar: delsavspänning och förtroendeskapande åtgärder, delsrustningsbegränsning och nedrustning. Avspänning och förtroendeskapande åtgärder har särskildbetydelse för . fortsätter därför att inom Stockholmskonferensentillsammans med de neutrala och alliansfria länderna aktivt verka förförtroende-och säkerhetsskapande åtgärder. Dessa handlar konkret om såvälinformationsutbyte som begränsningar av militära operationer av skilda slag.Konferensen utgör också första steget i en nedrustningsprocess. Frågorna om att söka få till stånd en kärnvapenfri zon iNorden och en korridor fri från slagfältskärnvapen intar en central plats iregeringens arbete. Huvudsyftet med en kärnvapenfri zon är att minskakärnvapenhotet mot de nordiska länderna. Men upprättandet av en sådan zon kanockså ses som en del av en process för att hindra kärnvapenkapprustningen ochavvärja risken för kärnvapenkrig. En kärnvapenfri zon i skulle också tjäna som enviktig förtroendeskapande åtgärd. Förverkligandet av en zon förutsätter etttålmodigt arbete och en lyhörd dialog mellan de nordiska länderna. Det storaintresset och stödet för en zon bland breda grupper i de nordiska ländernautgör ett viktigt stöd för detta arbete. Förverkligandet av en korridor fri från slagfältskärnvapeni skulle betyda att kärnvapentröskeln höjdes. Riskerna skulledärmed minska för att kärnvapen snabbt dras in i en väpnad konflikt. Ettkorridorarrangemang skulle också vara en förtroendeskapande åtgärd, som i sintur skulle få positiva återverkningar på andra områden. Ett åtagande från alla kärnvapenstater omicke-förstaanvändning av kärnvapen skulle också utgöra en betydandeförtroendeskapande åtgärd. har i stöttresolutioner om icke-förstaanvändning. har vi klargjort att sådanaåtaganden underlättas om det råder en balans i fråga om konventionella styrkormellan militärblocken. En sådan balans bör komma till stånd på en lägre ochinte en högre nivå. Hur drivervi då arbetet för rustningsbegränsning och nedrustning? Ett fullständigt provstoppsavtal utgör den naturligainledningen till en nedrustningsprocess på kärnvapenområdet. FN:sgeneralförsamling har givit högsta prioritet åt ett sådant avtal. Det skulleväsentligt försvåra införandet av nya kärnvapen i supermakternas arsenaler. tal skullevisa att kärnvapenstaterna tar sina avtalsförpliktelser på allvar. Det skulleockså bidra till att hejda kärnvapenkapprustningen och att förhindra attkärnvapen sprids till nya länder. lade i nedrustningskonferensen iGeneve fram ett förslag till ett sådant fullständigt avtal. Hänsyn hade därvidtagits till den tidigare behandlingen av frågan och oUka länders positioner.Vår ambition var att presentera ett förslag som kunde utgöra underlag förseriösa förhandlingar. Förslaget fick också ett positivt mottagande i bredakretsar. Supermakterna - främst - har dock ännu inte visatnågon uppriktig vilja att förhandla om ett sådant avtal. Vi beklagar detta. Den kvalitativa kapprustningen med tonvikt på nyagenerationer av kärnvapen måste stoppas. Därför lade och underhöstens generalförsamling ånyo fram en resolution om frysning av kärnvapen.Trots församlingens mycket starka stöd har en frysning ännu inte kommit tillstånd. En kärnvapenfrysning framstår som alltmer angelägen, inte minstför att förhindra en ytterligare försämring av kärnvapensituationen i . En central fråga för att tygla kapprustningen är enbegränsning av den militära forskningen och utveckUngen. På initiativ avSverige arbetar nu en FN-studie med denna fråga under ledning av en svenskordförande och framlägger sin rapport till höstens generalförsamling. Vi kommeraktivt att följa upp resultatet av denna studie. Genom kriget mellan och har vi fått en nypåminnelse om vikten av ett allomfattande förbud mot kemiska vapen.Förhandlingarna i nedrustningskonferensen i om ett förbud mot kemiskavapen har pågått . Flertalet tekniska problem i dennamycket komplicerade förhandlingsmateria är nu lösta. De två supermakternaspositioner har närmat sig varandra. De synes beredda att seriöst förhandla omett sådant avtal. har fått förtroendet att leda förhandlingarna om ettförbud mot kemiska vapen. Ett avtal om totalt förbud mot och förstörelse avkemiska vapen skulle utgöra en viktig nedrustningsåtgärd. En nedrustningsåtgärd som måste behandlas med förtur äratt förhindra en kapprustning i rymden. En sådan kapprustning hotar att drasupermakterna in i en ny farlig rustningsspiral. Det gäller att stoppa dennautveckling innan de politiska och finansiella investeringarna i nya vapen blirför stora. I annat fall kommer detta säkert att misslyckas. Kryphålen igällande avtal måste täppas till. Beslut måste tas om vilka rymdsystem somskall förbjudas. Förbud mot anti-satellitvapen måste ges förtur. I arbetet för fred och nedrustning kan vi glädjas åt denbreda och vitala fredsopinion som vuxit fram . I höstasdemonstrerade under en enda vecka mellan 4 och 5 miljoner människor mot gamlaoch nya kärnvapen i . Opinionsarbetet mot rustningarna fortsätter blandalla grupper av människor. Fredsopinionen är en viktig politisk faktorsom inga politiker kan negligera. En politik för fred och nedrustning förutsätter ettkonstruktivt och metodiskt arbete. Den kräver också att varje möjUghet ochvarje initiativ 6 protokoll 1983/84:103-104 inomnedrustningsområdet måste prövas. "Om Du vill fred - arbeta för och förbered Dig förfred." 35 (): Endast har aktiva politiker permanentknutna till förhandlingsdelegationen vid . Detta berorinte bara på att konferensen så att säga ligger inom bekvämt räckhåll försvenska riksdagsledamöter. Det är en långvarig svensk tradition att ha aktivapolitiker även från oppositionen knutna till såväl FN-delegationen ochnedrustningsdelegationen i som tidigare den europeiska säkerhetskonferensen.Detta förhållande, inte minst att även oppositionen är representerad, väckeribland viss undran hos andra länders representanter. Det måste dock betecknassom ett utslag av en gammal fin svensk tradition i fråga om enighet kring ochinsyn i utrikes- och säkerhetspolitiska frågor. första session är avslutad. Jagmåste påpeka att det tyvärr inte är så lyckligt som sade i sittanförande, att procedurfrågorna är lösta och att nästa session kan startadirekt med realförhandlingar om de framlagda förslagen. Inom den svenskadelegationen pågår dock ett intensivt och konstruktivt arbete inför nästaförhandlingsperiod just med avsikten att nå en snabb lösning påprocedurfrågorna, så att förhandlingsarbetet därefter skall kunna ta fart. Låt mig, herr talman, säga att det har varit en glädje attfå arbeta i den öppna och fina atmosfär som finns inom den svenska delegationen,åtminstone eftersom ännu så länge har hållit inne medsina komplexfyllda utfall. Det har varit intressant att få insyn i de neutralastaternas förhandlingsarbete och få tillfälle till kontakter med representanterför de båda militära maktblockens delegationer. Just i själva kontakterna ligger en del av konferensensstora värde. Främlingskap och instängdhet ger grogrund för obefogadmisstänksamhet och spänning. Endast genom att lära känna varandra kan människoruppnå förtroende. Sålunda är förhandlandet i sig en förtroendeskapande åtgärd. Vad är då en riksdagspolitikers uppgift i sammanhanget?Detta är en fråga som ofta ställs, inte minst till företrädare föroppositionen. Som alltid är politikerns roll tvåsidig. Den är givetvis attmed de kunskaper, det omdöme och den förmåga man besitter söka bidra tillarbetet. Det är att hjälpa till att upptäcka om någon tankegång kanske fattas,kan uttryckas klarare eller understrykas på ett bättre sätt samt att i detinterna arbetet med skärpta sinnen försöka företräda den vanliga människan.Detta är ju alltid politikerns roll i förhållande till experten - att medamatörens frågor och med de möjligheter som utanförståendet ger till klarsynbidra till att man inte fastnar i upparbetade tankegångar och associationer. Låt mig i detta sammanhang få säga att det är en oskattbarstyrka och fasthet i arbete som grundläggs genom detförhållandevis konkreta och klara mandatet. Under det kommande arbetet kommerdet säkerligen att finnas anledning att vara tacksam för detarbete som åstadkoms under svåra påfrestningar i , ett arbete vars resultat visadeESK-processens inneboende livskraft. Jag känner starkt att vi politiker ocksåhar en annan uppgift, väl så viktig här som i andra sammanhang, och det ärkontakterna utåt gentemot våra väljare, det svenska folket. har det internationella förhandlingsarbete som syftartill avspänning och nedrustning kommit oss närmare, blivit gripbart och därmedintressantare. Det finns ute i landet ett oerhört intresse för kunskap ochfakta om och därmed hela den europeiskasäkerhetskonferensen, ett begrepp vars innebörd säkerligen för de flestasvenskar varit tämligen dunkel. På politiska föreningsmöten, iförsamlingshem och gymnasieklasser, på Rotaryluncher och i privatiivet har jagmött ivrigt frågande och lyssnande människor. Deras nyfikenhet och intresse hargrundlagts av de senaste årens intensiva debatt i fredsfrågorna.Stockholmskonferensens med dess politiska och sociala fyrverkeri,där tillräckligt många bemärkta personer rörde sig i vimlet för att inte ensskvallertidningarnas "kändisreportage" kunde undgå att skriva omkonferensen, har ytterligare skärpt uppmärksamheten. Detgäller nu att ta vara på detta engagemang och ta ansvar för att de många gångerstora förväntningarna ej byts i besvikelse. En vanlig kommentar från åhörarnaefter ett föredrag om konferensens innehåll och syfte är: "begriper jagvad det handlar om, nu kanske också tidningarnas rapporter från arbetet blirlättare att förstå." Kvalificerade och kunniga politiska skribenter i vårastora dagstidningar rapporterar initierat om konferensens arbete. Deraskunskaper är stora och deras analysförmåga ofta god. Men den läsandeallmänheten har inte alltid deras bakgrundskunskaper, och för de flesta är deninternationella diplomatins tålmodiga finslipande av ord och uttryck främmande. Deprovocerande anklagelserna, de olika maktblockens förmåga att tala förbivarandra, ter sig naturligtvis än mer deprimerande för den icke initierade. Deerfarna förhandlarna kan lyssna efter emellanåt insmugna tankegångar, tolkaeventuella, nya positiva signaler som öppningar i tidigare stängda murar.Erfarna bedömares försiktiga optimism kan för enskilda människor med högtställda förväntningar te sig förbryllande och obefogade. Det finns risk för attförväntningarna byts i besvikelser. Dåhar vi politiker en ny viktig uppgift - att gå ut, berätta och lära. I vårakontakter med människor, kontakter som, vad vi än anklagas för, bUr betydligtbredare än yrkesförhandlarnas och de internationella experternas, kan viförklara ESK-processens natur, de förtroendeskapande åtgärdernas syfte ochkaraktär. Vår uppgift blir att översätta konferensens språk till för allabegripliga termer. svenska översättningen av de alliansfria staternas förslag, framlagt islutskedet av konferensens första fas, heter det bl. "Konferensenssyfte är att, såsom en substantiell och integrerad del av den multilateralaprocess som inleddes av Konferensen om säkerhet och samarbete i , ochmed deltagande av alla stater som undertecknat Slutakten, stegvis vidta nyaeffektiva och konkreta åtgärder ägnade att skapa framsteg istärkandet av förtroende och säkerhet och i uppnåendet av nedrustning, ochdärigenom ge verkan och uttryck åt staternas pUkt att avstå från hot om ellerbruk av våld i sina inbördes förbindelser." Det är inte helt lättbegripligt. Men där det står i sittsammanhang, är naturUgtvis lättbegripligheten underordnad viktigare krav,nämligen kraven på att meningen skall vara ett korrekt uttryck, antagbart föralla, för ett innehåll som alla är överens om. Vad det betyder är det här: är en viktig del av den europeiskasäkerhetskonferensen. AUa stater som har undertecknat slutakt är medhär i . Konferensen skall stegvis gå vidare på vägen att stärkaförtroendet mellan länder och folk för att uppnå den situation där nedrustningär möjlig. De åtgärder som vidtas skall vara effektiva, nya och konkreta. Deträcker inte med upprepande av gamla fraser. Åtgärdernas mål är att göraverklighet av och ge uttryck för den pUkt staterna redan åtagit sig: att avståfrån hot om våld eller från att bruka våld i sina kontakter med varandra. är den mest rustningstyngda delen av världen.Samtidigt är , post eller propter, ett av de fredUgaste och lugnastehörnen i vår av blodiga konflikter och inbördeskrig plågade värld. Runt om ivärlden använder stater hot och våld för att ge uttryck för sina försök tilllösningar av konflikter mellan och inom länder. T. o. m. stater som skrivitunder inte bara utan också Helsingforsaktens överenskommelser om attavstå från användandet av våld i sådana sammanhang har gjort sig skyldiga tillöverträdelser. I flera länder är förtrycket gentemot oliktänkande bland de egnamedborgarna av sådan art att det inte räcker att karakterisera det som hot omvåld. Är det då möjligt att bygga en verklig positiv fred, byggd på förtroende och inte på rustningar? Varför härskar en självklarpositiv fred, ett självklart förtroende mellan länder som t. ex. ochDanmark? Vi vet alla, om vi har någon historisk kunskap, att det inte alltidhar varit så. Men är varje annan tanke absurd och främmande. Kan det beropå att det inte är mäktiga härskare som bestämmer de mellanfolkligarelationerna utan att det är öppna, täta kontakter i och mellan demokratisktstyrda stater - kontakter på bred front mellan hela folk - som lärt oss att vi ärbröder? En modern gränskonflikt som den om Hesselö kan inte bli något annat änen skärmytsling i ord, en skriftväxUng på hög nivå, medan ländernas invånarefortsätter att obekymrat och fredligt umgås med varandra. Är det en tillfällighet att kraven på fredliga kontakteroch normalt utbyte också mellan stater skilda från varandra genom järnridån ärspeciellt starka i de båda tyska staterna? Inte ens minfältoch väpnade vakter kan hindra två stater vars folk genom språk, släktband ochhistorisk gemenskap hör samman att söka kontakt med varandra. har de juockså, framför allt , varit ivriga tillskyndare av ESK-processen,även om den positiva freden låter vänta på sig så länge muren, vakterna ochminorna finns kvar. Positiv fred härskar inte mellan båda maktblock.Spaningsflygningar och utmanande militära övningar i närheten av motpartensgränser Propagandakriget rasar för fullt från båda sidor, och ävensmå och alliansfria stater riskerar att bU brickor i spelet. Så flagrantagränskränkningar som vårt land utsatts för har såvitt känt inte praktiseratsdirekt supermakterna emellan. I en sådan värld behövs förtroendeskapande åtgärder av denkaraktär som handlar om för att bana väg inför detförtroende som positiv fred och nedrustning skall kunna bygga på. Avsikterbakom doktriner och politiska deklarationer kan aldrig bevisas ellermotbevisas. Så länge förtroendet ännu är lågt måste överenskommelser kunnaverifieras. förtroende- och säkerhetsskapande åtgärderskall också, enligt mandatet, till sin karaktär vara militärt betydelsefulla,politiskt bindande och försedda med "lämpliga arrangemang för verifikationsom motsvarar deras innehåll" - som orden lyder i mandatet. De konkreta åtgärder som föreslagits i ettförhandlingsdokument, som till stor del utarbetats på grundval av ett svensktförslag och som lagts fram vid , kan vid en första anblickte sig blygsamma. Information om planerade militära aktiviteter, specielltsådana därsjötrans-porterade eller luftrörliga styrkor är inblandade, inbjudanav observatörer till militära övningar samt tak för storleken av sådanaövningar kan tyckas vara blygsamma bidrag till ökad säkerhet.Förtroendeskapande åtgärder är dock inte ett mål i sig utan ett medel, vilketju också antytts i själva namnet. Om man genom dem minskar risken föröverraskande anfall kan betydande bidrag till avspänning och säkerhet uppnås.Under avspänningens paraply skall förtroendet kunna öka, misstänksamhetenminska och utbytet av mänskliga kontakter, informationer och åsikter kunnaväxa. Genom större kunskap, ökad respekt för oliktänkande, respekt förmänskliga rättigheter och öppna mänskliga kontakter kan tålmodigt denpositiva freden byggas. Avskräckningsdoktrinerna har börjat ifrågasättas. AvnaturUga skäl är debatten UvUgast och mest tumultartad i de länder där debattär tillåten och åsikter får brytas mot varandra. Kampanjer och medier ståröppna för aUa. Gör detta det öppnare samhället sårbarare? I längden nej.Massmediernas och opinionsbildarnas representanter omfattas ibland av osspolitiker med något som kan kallas hatkärlek, men vi har all anledning attvärna deras existens och frihet. Makthavarna i demokratiska länder vet attderas tid kan vara kort, att medborgarna är individer som kan ge uttryck försin uppfattning och fatta beslut inte bara högljutt utan också genom detdemokratiska samhällets maktmedel, den politiska valfriheten meUan olikaalternativ. De förtroendeskapande åtgärderna måste vara antagbara föralla. Som steg i förhandlingsprocessen, som paket, måste de vara balanserade,så att de kan accepteras. Alla måste ta och ge. Eftergifter måste tiU. Vissa avde föreslagna förtroendeskapande åtgärderna är icke några större uppoffringar iländer där öppenhet ligger i samhällssystemets natur. Att avslöja militärafakta som är var mans egendom ter sig inte som avslöjande av strategiskahemligheter. Var t. ex. det och det fredsförbandet är beläget annonseras i mångaländer, inkl. vårt eget, genom stora skyltar och vägvisare även till vardags.Vi måste ha förståelse för att sådana åtgärder för det slutna, på misstroendeäven mot egna medborgare byggda samhället måste te sig som större och svåraremedgivanden. Det finns länder där man som hinder för ett utresetillstånd kanange enbart att en man gjort sin värnplikt och därmed är i besittning, avmilitära hemligheter. Detta är ett faktum som vi måste ta med i beräkningarna. folk har ett speciellt ansvar. Som några avvärldens rikaste och mest utvecklade nationer har vi skyldighet att ordna våraegna förhållanden på ett sådant sätt att vi får krafter över att ta ett ökatansvar för utveckling, för att rädda miljö- och naturresurser, för att Undralidandet, nöden och fattigdomen i världen. Inom den europeiskasäkerhetskonferensen och i har små länder större möjlighetän i andra sammanhang att aktivt påverka säkerhet, avspänning och en utvecklingmot ett förtroende som kan ge förutsättningar för frihet och nedrustning. Människorsotålighet är stor. är tålamod nödvändigt. Som delegationens poUtikerhar vi den dubbla uppgiften att förmedla människors otålighet till konferensensbeslutsfattare och förmedla behovet av tålamod till de människor som väntar påbesluten. Ute i världen är hungern och kunskapsbristen, törsten och lidandetoändliga. Världen väntar på oss. Vi har bara en värld och måste vara rädda omden. Under detta anförande övertog förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 36GUNNEL ():