prot · G70955 · 1983-12-31 00:00:00 — Enledande facklig förtroendeman, förburidsordföranden i Handelstjäns-temannaförbundetLars , har inför offentligheten i en tidningsartikel betecknat det härsom en statskupp - varken mer eller mindre. är socialdemokrat -det har han sagt själv. Och det är i likhet med hundratusenden och åter hundratusendensocialdemokrater som han säger nej till fondema, åtminstone i den form som denu föreslås och skall beslutas om. Men det är facket som vill, och det ärfacket som bestämmer. Dä utgör denna riksdags socialistiska ledamöter etttransportkompani. Det är beklagansvärt. Lars-IngvarSörenson ställde en fråga här och nämnde mig i sammanhanget. Jag skall svaraSörenson. Vi borgerliga har svarat på alla de frågor som har ställts frånsocialdemokratiskt håll under debatten. Mitt svar är att vi borgerliga vill havarken löntagarfonder, dvs. fondsocialism, eller en socialdemokratisk regering.Självfallet inte. En borgerlig regering är det enda söm kan lösa Sverigesproblem och ta ur krisen, skapa ekonomisk balans och åstadkomma en godframtid. Sedanmåste jag, firu talman, notera det utomordentligt tillfredsställande i attLars-Ingvar svarade som han uppenbarligen tror, dvs. ärligt, ochmenade att konfiskation av företagens vinstmedel är bra för företagen. Det ärju innebörden av det svar som han gav pä Hans Nyhages fråga beträffande LudvigSvenssons välkända gardinfabrik. Och ett ärligt svar skall man naturhgtvisuppskatta - hur tokigt det sedan än må vara. Men tokigt är det! Statsrådsbänkarnastår gapande tomma denna mörka dag i svensk riksdagshistoria. Det skall vikanske ha förståelse för. Det skulle naturligtvis inte vara särskilt roligt förexempelvis finansminister att här konfronteras med de frågor som ställts här beträffande Stockholms-Tidningensavslöjande av hans eget avslöjande då han på ett stort papper uttryckte det somhans hjärta innerst är fullt av, nämligen att löntagarfonder är något dåligt -jag skall inte använda hans egna nedklottrade ord. Det är att konstatera attsanningen ibland kommer fram. Detfinns mycket detaljer att tala om i denna ödesfråga, som har så stor betydelseför framtid - dess värre negativt. Jagskall nu nöja mig med att yrka avslag på propositionen om löntagarfonder ochbifall till reservationema 1, 2, 5 och 6. 31 (): Regeringen och socialdemokraterna har under denna debatt och ipropositionen velat skapa ett intryck av att löntagarfondsförslaget ärtillkommet under en pedantiskt noggrann demokratisk process. Ingetär mer felaktigt. Förslaget har i stor hemlighet arbetats fram ochpresenterades riär semestrarna inleddes . Remisstiderna blev korta, såkorta att utomordentligt viktiga remissinstanser, t. ex. TCO, inte ansåg sig hatid att utforma ett väl genomtänkt svar. De organisationer som ändå svarade harlevererat en kraftig kritik mot förslaget. LO, beställaren av förslaget, är ettnaturligt undantag. Helaremissförfarandet var en skenmanöver eller en dimridå. Regeringen hade inte entanke på att ta hänsyri till kritiken. Varför skulle en LO:s marionettregeringgöra det? Jagvill trots detta i mitt inlägg något spegla vad en viktig remissinstans säger,nämligen , . "Fondemaskulle pä bli en domineraride ägare av svenskt näringsliv. På långsikt skulle ägande och inflytande över företagsamheten i centrahserasoch koncentreras i den grad att vårt nuvarande ekonomiska system i grundenskulle förändras. LRF vill som representant för ett stort antal enskildaföretagare i stället verka för ett mångfasetterat näringsliv med ettdecentrahserat och spritt ägande, där den kooperativa företagsformen utgör envital form, bland flera, av företagande." kooperativa företagen är inflytandet kopplat till medlemskapet och inte tillägarkapitalet eller insatserna. På denna punkt skiljer sig dessa företag fränaktiebolagen. Bakom jordbmkets föreningsföretag står över 100 000 lantbrukare,individuellt och frivilligt anslutna. Målet är att genom samverkan åstadkommaen god medlemsnytta för den enskilde medlemmen och för hela bondekåren. Jagtycker att dessa företag är en viktig del i det svenska näringslivet. Despeglar den mångfald som än så länge utmärker näringslivet och ger dessutomperspektiv på anklagelserna om den enorma maktkoncentration som enligtsocialdemokraterna utmärker svenskt näringsliv. Detgäller alltså ofta stora företag med tiotusentals medlemmar, och där deanställda är representerade i styrelserna. Och min erfarenhet är den, att deanställda i frågor som engagerar dem har ett betydande inflytande. Ävendessa kooperativa företag kommer att drabbas av löntagarfondsavgifter ochvinstdelningsskatter. De har ofta ett betydande fastighetsinnehav. som enligt förslaget skallinflationsomräknas, för att ge underlag till vinstdelningsskatten, enligtmycket komplicerade regler. Eller som en remissinstans som representerarskattebyråkratin säger: "Beträffandebyggnader och markanläggningar kan inflationsomräkningen - även i normala fall- bh ytterst komplicerad. I många fall har byggnaderna byggts till upprepadegånger, varför avskrivningsplanen kan omfatta åtskilliga poster. Detsammanlagda antalet poster som skall inflationsomräknas kan i sådana fall uppgåtill flera hundra eller kanske över tusen. Inflationsomräkningen kommer därföratt bli mycket omständlig, granskningen komplicerad och tröstlös somrisken för felräkningar eller andra rent tekniska fel är stor." Denarbetsförmedling som kommer att ägna sig åt att rekrytera skattebyråkrater fördessa svåra uppgifter kommer säkert att bli lika framgångsrik som pä . Dekooperativa företagen kan mycket väl få betala stora vinstdelningsavgifter,trots att vinst i egentlig mening inte uppkommit. Det hade varit naturligt attundanta kooperationen frän vinstdelningsavgifterna, så mycket mer som vi f. n.inte har något system att slussa tillbaka kapitalet som riskkapital tillföreningarna. LRF konstaterar alltså isitt yttrande att: "Vinstdelningsavgiftenskulle innebära en avtappning av riskkapital och en försämrad konsolidering.Detta skulle, tvärtemot uttalade intentioner, medföra försämrade möjUghetertill utveckling och tillväxt samt utgöra ett hot mot verksamhetensomfattning och sysselsättning." Regeringen har helt och hållet gått förbi den dräpande kritik somLantbrukamas riksförbund riktat mot löntagarfonderna och den beskattning somlöntagarfonderna skall byggas upp på. LRF konstaterar att löntagarfondernahotar de kooperativa företagen och därigenom också sysselsättningen. Eftersomregeringen valt att över huvud taget inte lyssna på den kritik som framförts ilöntagarfondsfrågan, är det kanske följdriktigt att man inte heller lyssnartill landets lantbmkare. Det är emellertid viktigt att lantbmkama i vårt landfår klart för sig vilken total nonchalans den sittande regeringen visargentemot det hot, som genom löntagarfonderna kan drabba deras egen näring. Detta är ytterligare ett exempel på att maktskatter ger en utveckhngmot maktstaten. Den utvecklingen måste brytas. 32 (): Kollektiva löntagarfonder kommer att leda till att stora regioner ivårt land åderlåts på kapital i form av avgifter, förlorade skatteinkomster ochminskad köpkraft, utan att kunna räkna med att få något speciellt igen. En avdessa regioner är - mitt eget hemlän. motion med anledning av löntagarfondsförslaget har vi centerledamöter frånSkaraborg redogjort för några konsekvenser som förslaget får för vårt län. Utantvivel kommer vi att tillhöra de stora förlorarna. är mycket beroende av de många små och medelstora företagen för Regeringens förslag till löntagarfonder utgör ett allvarUgt hot mot demånga mindre företagen. I Fondsverige kommer dessa företag att tillsammans medkommuner, organisationer och andra arbetsgivare få underkasta sig fondernastvångssparande utan att få något särskilt igen. Omlöntagarfonder hade varit genomförda 1982, skulle det för bl. a.ha inneburit att ca 50 miljoner skulle ha inlevererats till fonderna i höjdaATP-avgifter och vinstdelningsavgifter. Till detta kommer förloradeskatteinkomster till kommunerna på ca 15 miljoner. Dessutom skulle t. ex.länets banker ha fått betala utan att fä något tillbaka. En mycket försiktigberäkning pekar på att närmare en halv miljard kommer att försvinna från länetunder den sjuåriga uppbyggnadsfasen. Hurmycket kan vi då räkna med att få tillbaka till länet? Ja, eftersom Skaraborghar mycket få börsnoterade företag kommer löntagarfondernas pengar inte attsatsas på länets näringsliv. har väl ordet utsugning varit merberättigat. Vi kommer att lämna ifrån oss pengarna och får litet eller ingetigen. Sammantagetleder detta till att , i stället för ett fortsatt dynamisktnäringsliv med dominans av mindre företag, genom de kollektiva löntagarfondernakommer att få vidkännas en åderlåtning av kapital, som hämmar en positivutveckhng. Nödvändiga riskvilliga satsningar uteblir, och därigenom kommer inganya arbetstillfällen. Vi som representerar Skaraborgscentern motsätter oss pädet bestämdaste löntagarfondsförslaget, och därför yrkar jag bifall tillreservationerna 1, 2, 5 och 6. 33 (): "Från ett i kris till ett i arbete",utropade /LO i en gemensam skrift inför valet . Dåfanns inga gränser för vad fonderna skulle klara av! Inte ett företag, inte ettarbetstillfälle skulle läggas ned, om löntagarfonderna förverkhgades. "Medfondema räddar vi jobben", var parollen. Dettaihåliga argument har åtminstone tonats ned, eftersom fondema åsatts ettavkastningskrav på . Men fortfarande påstås att löntagarfonder tryggarjobben. Statsministem själv utropade ju fonderna till "löntagarnastrygghetsfonder, som medverkar fill trygghet i jobbet" i denallmänpolitiska debatten. Mängaföreträdare för socialdemokratin har här under många timmars debatt ansett sigtala för löntagama. Att jag tar till orda , i debattens sista timme, fmtalman, beror på att jag representerar ca en kvarts miljon moderataLO-anslutna, som också vill ha ett ord med i laget. Jag har själv alltid varitfackligt aktiv, inom TCO, och f. n. är jag alltså LO-ansluten.Moderatema är "det andra ". Somintresserad fackligt aktiv har jag studerat fondsystemet från framför allt treutgångspunkter: Fär vi löntagare bättre lön? Bhr det fler arbetstillfällen? Färvi mer att säga till om? Svaret blir ett mngandenej på samtliga dessa punkter. Vadgäller lönefrågor påstår nu framträdande företrädare för att löntagarfonderär en fömtsättning för återhållsamma lönekrav. Detta är en något dubiösmålsättning för en facklig organisation, som ju skall arbeta för bättre löneroch arbetsvillkor för medlemmarna. De aktivt yrkesarbetande har all anledningatt fråga sig vad de skall avstå från. Den enda ökriingen av det privatakonsumtionsutrymmet kommer att tillfalla pensionärerna. Men,fm talman, målsättningen är starkt att förorda ur samhällsekonomisk synpunkt.Humvida lönekraven verkligen blir återhållsamma kan dock ifrågasättas. Ettåterkommande argument för fonderna har varit att ökade vinster skulle orsakalöneökningar till skada för samhällsekonomin. Något sådant samband har intekonstaterats. Tvärtom har en del studier visat att ett sådant samband saknas,t. ex. rapport inför 1976 om vinst- och lönenivånbland verkstadsföretagen. Jag citerar ur den: "Detfinns alltså i materialet en klar tendens mot att å ena sidan hög lönsamhet ochlågt löneläge hör ihop samt att det också finns ett samband mellan låglönsamhet och högt löneläge. Detta är ett resultat som står i direkt motsatstill de resultat, som vi förväntade oss att finna med utgångspunkt från detinledande resonemanget rörande den solidariska lönepolitiken ochövervinster." Omlöntagarfonder inte resulterar i återhållsamma lönekrav blir företagens ekonomi- och samhällekonomin - undergrävd. Närföretagens kostnader ökar, när man vingklipper de bästa företagen på det sättsom nu skall ske genom vinstdelningsskatten, försämras konkurrenskraften ochdet blir färre jobb. Det som är bra för företagen, det är bra för osslöntagare. Det som är dåligt för företagen, det är också negativt för osslöntagare. Spåreni fackförenings- och politikerstyrda företag förskräcker. Låt mig bara nämnaAftonbladet och BPA som ett par exempel. kommer ännu fler fackföreningsledareatt leka företagsledare! Närdet gäller den offentliga sektorn kommer löntagarfonderna enligt en utredningatt kosta 12 miljarder fram fill 1990. Detta motsvarar lönekostnader för drygt15 000 arbetstillfällen. För stat och kommun finns två sätt att kompensera sigför denna extrakostnad - att höja skatten eller att skära ner verksamheten.Båda sätten resulterar i färre jobb - särskilt för oss kvinnor. Detär intressant - men mycket skrämmande - att notera att det endast är densocialdemokratiska regeringen, socialdemokratiska riksdagsledamöter och vissafackföreningsföreträdare som tror att fonderna skapar nya arbetstillfällen.Vanliga människor, för att använda ett vardagsuttryck, gör det inte och inteheller experter på området. Landetssamtliga länsarbetsdirektörer har, när de fillfrågats om de tror attlöntagarfonder skapar nya arbetstillfällen, antingen svarat ett klart nej elleruttalat stor tveksamhet. Ingen har sagt ja. Får vi löntagare mer attsäga till om? Hur mycket kan denenskilde löntagaren påverka fackhga beslut ? är långt från påverkstadsgolvet till fackföreningstoppen! Det är några få "pampar"som drivit fram fackföreningsfonderna mot löntagarnas vilja. Varannan LO-medlemsäger ju nej till löntagarfonder. Endast var fjärde vill ha dem. Motståndet ärförkrossande hos tjänstemännen, men de har inte fått komma till tals i enbegärd folkomröstning! ILöntagarfondssverige blir de mäktiga fackföreningsledarna ännurnäktigare! Detmest skrämmande är ändå att facket, som skall företräda den enskildelöntagaren, blir ägare och skall företräda ägarintressen i Fondsverige. Därmedförändras i grunden det positiva spelet mellan arbetsmarknadens parter. Litettillspetsat kan man säga: I Fondsverige står ombudsmännen sida vid sida meddirektörerna! Kommunalarbetareförbundetsordförande sade, enhgt ett referat i Allehandaden 21 juU 1982: "Detär klart att löntagarfonder är en väg till socialismens genomförande. Fondernaskall eftersträva aktiemajoritet i företagen och tillsätta styrelserna. NågotSAF kommer nog inte att finnas i Fondsverige." Sammeherr sade i debatten mot mig i att minpartiledare liknade Jaruzelski. Dumheter talar för sig själva. Dendystra sanningen är ju att löntagarfondssystemet i sin yttersta förlängningkommer att utveckla ett fackföreningsväsende av öststatsmodell. Facket, denstyrande och den ekonomiska makten växer samman. Farhågor för detta har bl. a.uttryckts av förre LO-ordföranden , som är närvarande här ikammaren, och . /SR har i sittremissvar angående löntagarfonderna sagt följande: "Omden i systemet inbyggda intressekonflikten leder till splittring ochförsvagning av de fackliga organisationerna kan resultatet bli att löntagamasinflytande snarare minskar än ökar." Aktiva socialdemokrater har i Stockholms-Tidningen deklarerat attdet behövs ett nytt SAP i , om löntagarfonder införs. Jag förstår dem.Det är nämligen en helt annan socialdemokrati vi har i värt land än detPer Albinska folkhem som mina föräldrar trodde på och i vars anda jag självväxte upp. Jagkan gott förstå att , som är en klok man - tyvärr är han iritenärvarande i kammaren - våndas och med de rader han skrev i kammaren i går haruttryckt sin yttersta mening. Men nog är han skyldig svenska folket enförklaring, när han nu lägger fram sitt fondförslag, som om någon timmetydligen skall bli ett faktum. Med löntagarfonder behöver vi också en ny fackföreningsrörelse,ett fritt fack, ett Solidaritet, i . Detär emellertid min förhoppning, att fackföreningsfondema endast skall bli enparentes i svensk politisk historia. Det är nödvändigt för jobbens och fördemokratins skull. Därmedyrkar jag, fm talman, avslag på propositionen om löntagarfonder och bifall tillde ickesocialistiska reservationema i finansutskottets betänkande. 34 (): Jag noterade med stor förvåning angrepp på de TCO:aresom arbetar mot fondsocialism. Som mycket väl har framgått av den tidigaredebatten här är majoriteten av TCO-medlemmarna motståndare till fonderna. Detvisar alla undersökningar utan undantag. De som arbetar mot fonder gördet av övertygelse. Att beskylla deras organisation för att vara odemokratiskär upprörande. Jag tycker det finns all anledning för , somtillhör den minoritet i TCO som vill ha fonder, att stämma ned tonen en smula. Socialdemokraternagör nu allt vad de kan för att tona ned fondfrågans betydelse. Det tycker jagatt den här debatten klart har visat. Det beror naturligtvis på det kraftigamotstånd man möter t. o. m. inom rörelsen. Men om man fär en stabilsocialistisk majoritet, vad är då naturligare än att fortsätta att arbeta förytterligare steg på fondvägen. 80-rapporten, som avgavs till 1981, ser man klart vad dethandlar om. På s. 81 heter det: "I ett ännu längre perspektiv, dålöntagarna genom fonderna är den dominerande ägarkategorin, kan det blinödvändigt med en ännu mer omfattande omprövning av de organisatoriska formernaför kanalisering av löntagarnas skilda intressen." Löntagarnaskall alltså bli den dominerande ägarkategorin - det är vad mångasocialdemokrater drömmer om. LO 80-utredningen, som såvitt jag förstår är densom står bakom den här visionen, var inte vilken utredning som helst. Dessutom ingick flera framträdande LO-företrädare såsomSigvard , , , ochmånga, många fler. Detär väl inte så konstigt för den som är socialist att vilja ta över ägandet. Detkonstiga är att inan tycks skämmas för det. Den här debatten är alldeles strax slut. Jag är den 14:e och sisteliberalen i denna viktiga debatt. Alla vi folkpartister har med kraft vänt ossmot fondförslaget. menar bestämt att en väl fungerandemarknadsekonomi är ojämförligt effektivare än socialistiska ekonomier. Vore detså att politiker eller fackföreningsledare hade enastående gåvor som ledare,skulle vara landets mest lönsamma tidning, BPA värt lands mestframgångsrika byggföretag och Statsföretag en lysande affär. Det förhåller sig- som alla vet - inte på det sättet. Vihar sett hur svårt det är att säkra mångfald och pluralism när företagen växerihop med den politiska och fackhga makten. Den totala maktansamlingen blir heltenkelt för stor. De motvägande och balanserande krafterna blir för svaga.Löntagarfonderna skulle ge just det - en sammanvävning av poUtisk, ekonomiskoch facklig makt. Jag yrkar bifall till de reservationer i finansutskottets betänkandesom har som första namn. 35 iMalmö (m): Jag kom in i denna församling i febmari detta år. har jagförsökt att åtminstone jobba vidare i mitt ordinarie arbete somställningsbyggare hos i . Baserat på egna och andras erfarenhetervill jag bestämt påstå att det är mycket svårt att finna förespråkare förlöntagarfonder ute på landets arbetsplatser. Med tanke på denna frågas mycketstora betydelse är det också förvånansvärt att även fackligt aktiva så lamtpropagerar för fondema. Dessa fonder tillhör definitivt inte det som man talarom under lunch- eller kafferaster. De enda som talar positivt om fonderna påarbetsplatserna verkar vara de "barfotaekonomer", som harmassproducerats i korta kurser i företagsekonomi på fackets kursgårdar. Skullefonderna släppa fram dessa personer, har man verkligen lyckats sätta bocken somträdgårdsmästare. Vemstår då bakom dessa fonder? De som har konstmerat detta förslag verkar för migvara personer, om vilka man kan säga att de sett företag endast på vykort.Viljan och förmågan att sätta sig in i de stora problem som finns kringföretagsamheten lyser i fondförslaget helt med sin frånvaro. Facket,främst LO, kommer efter fondernas genomförande att få ett stort inflytande övervårt näringsliv och detta utan att ha visat någon större kompetens i förmåganatt driva företag. Företagsledningsförsök från fackets sida har i oroande storomfattning misslyckats. BPA, och Perfecta är inga lovvärda exempel.Vad gäller grafikernas "perfekta affär" kan man utan vidare påstå attdetta är ett perfekt sätt att inte driva företag. Men om nu LO är sä skickligtpä att driva företag som man själv försöker inbilla oss, varför har man intedelat med sig av sin kunskap till de av mig nämnda företagen? Varför har inteLO för egna pengar köpt och drivit företag och därmed visat landets företagarehur företag verkligen skall drivas? Hur många arbeten har vårt land förlorat påLO:s blygsamhet? Det har sagts tidigare under denna debatt att risken är mycket stor attkonkurrensen kommer att minska i Fondsverige. Jag vill alldeles bestämt skrivaunder på det påståendet. Företag som har nära släktskap med SAP och facket fårofta jobb hos dessa organisationer, inte baserat pä kompetens och lägsta budutan pä grund av sitt nära släktskap. Försäkringar för LO:s medlemmar tecknasofta utan att andra företag än får chans att bjuda. Vem som förlorar påett sånt handlande är inte svårt att begripa. Jagskulle med ett exempel vilja belysa det sätt på vilket vi måste"köpa" detta förslag, detta därför att det helt strider mot hur viförhoppningsvis agerar i andra sammanhang. Hur gör vi när vi köper en bil? Man talar med vänner och arbetskamrater. Man provkör olikabilmodeller. Man vill ha en bil som startar under alla årstider. Man frågar sigom bilen går länge utan stora reparationer och om bilens s. "barnsjukdomar" är försvunna? Har den tillverkats i många exemplaroch har den ett gott rykte bland sina ägare? Finns det god service inom ochutom landet? Efter att ha sammanställt dessa synpunkter och gjort ekonomiskaöverväganden bestämmer man sig för att köpa ett visst bilmärke. Såkan vi däremot inte handla . tvingas vi köpa en"löntagarfondsbil" som bara finns pä ritbordet; beroende på denpolifiska konjunkturen finns det i och för sig många modeller, men fortfarandebara på Denna bil haralltså inte gått en enda mil och är totalt oprövad. Det finns därför starkaskäl att misstänka att "fondbilen" redan vid leveransen kommer attutmstas med kroniska punkteringar, och det pä alla fyra hjulen. Vem som skallstyra den och hur den skall styras vet fortfarande ingen. Dessutom kommer vialdrig att våga köra utomlands med denna bil, för alla länder som ärdemokratiska vägrar att föra några som helst tillbehör till det här bilmärket.Det är alltså denna "fondbil" som vi skall köpa . har jag en enda förhoppning, och det är att de som hartillverkat denna bil kommer att inställa betalningama och gå i konkurs. Dettabör förhoppningsvis ske . Jag yrkar bifall till demoderata reservationerna. 36 (): Omfattningen och längden av den här debatten står som en garant för attde socialistiska löntagarfonderna har blivit belysta i olika sakfrågor och urolika synvinklar. Menden långa talarlistan bär också vittnesbörd om någonting annat, nämligen hurdjupt och intensivt motståndet är mot de kollektiva löntagarfonder somsocialdemokratin om skall tvinga igenom. Detär något som är kännetecknande för löntagarfondsdebatten. Förslaget har skapatett intensivt engagemang emot av det skälet att det hotar fundamentala värden ivårt samhälle, värden som omfattas av de allra flesta medborgare, värden sommarknadsekonomi, valfrihet, demokrati och plurahsm. Det är det människor urolika grupper och med olika partisympatier känt . Det ärdärför fondmotständet stäridigt har växt. Detär därför vi i haft den längsta talarlistan . Det är därförsom den största politiska manifestation som någonsin genomförts i Sverigegenomfördes mot de socialistiska fonderna. Det är därför människor buritknappar mot fonder, haft dekaler mot fonder, gått på möten mot fonder, skrivitunder namnlistor mot fonder. Det är därför en så stor majoritet av svenskafolket är emot löntagarfonder. Motsvarandeengagemang finns inte bland anhängarna. Det är ytterligt få som har buritdekaler eller knappar för fonder. Det är få som har känt engagemang att ta detsteg mot socialismen som fonder innebär.