prot · G70972 · 1983-12-31 00:00:00 — Tillsammans blir det minst 25 arbetsledare, someleverna möter . Sina två klassföreståndare har klassen iveckan var. Sedan har eleven ett skåp i en bullrig hall, där man knappt får inens en skolväska. Skolan har 600-700 elever. Så ser en ganska vanlig skolarbetsplats ut i ett vanligtlågstatusområde. Är det underligt att skåpen sparkas in - 15 skåp på enhalvtimme ? Barnen får byta klassrum . Mansläpar på böcker och materiel och känner sig förstås hemlös . Jagtycker att det är märkligt att just när skolan borde vara så trygg och stabilsom möjligt, när ungdomarna kommer in i puberteten, när både den kroppsliga ochden sociala oron sätter in, då organiserar man om den relativt lugna skola manhaft på lågstadiet och mellanstadiet till vad som kallas för högstadiet ochsom kännetecknas av storskalighet, rotlöshet och främlingskap. Vi vet ocksåvilka det är som mår sämst av denna organisation. Det är just de barn som jagbörjade tala om, de sämst ställda, de som ser på video . Nr 72 Skolan måste få de resurser sombehövs för att trygga dessa barns framtid. Torsdaeenden ' S* regering och riksdag för att ta ansvar i första hand för 2 februari1984 arbetarbarnen? Skolan har ett stortansvar för barn och ungdomar. har gjort en undersökning om ungdomars Allmänpolitisk sociala belastning ochfritidsvanor. Det visade sig att de merbelastade debatt ungdomarna deltar mer ikommersiella aktiviteter och aktiviteter som de arrangerarsjälva utanför de vuxnas kontroll, medan de ungdomar som inte är så belastadedeltar mer i aktiviteter som arrangeras och subventioneras av samhället. Ettundantag från detta utgör dé kommunala fritidsgårdarna, som mest besöks avsocialt belastade ungdomar. I BRÅ:s rapport framförs uppfattningen att skolanär av betydligt större intresse i försöken att förebygga brott hos ungdomar äninsatserna på fritidsområdet. Jag tycker att det är en anmärkningsvärdslutsats, som förstås ytterligare bekräftar att skolan har ett mycket stortansvar för barn och ungdomar. Det är i skolan som man når alla barn ochungdomar. Stora resurser måstedärför satsas på skolan, på fritidsledare, pålärare och annan personal och på en helt annan täthet i fråga om ungdomarnasvuxenkontakter. Orn man har ett överskott på lärare, varför använder man intedessa lärare i skolan för att avhjälpa de brister som sä uppenbart finns imånga skolor i vårt land? Vi måste bygga upp ett motstånd mot kommersialism och motett felaktigt användande av video. Vi måste vidare bygga upp jämlikheten mellanflickor och pojkar. Arbetarbarnen måste få de resurser som behövs för attkompensera ett segregerat boende osv. Det finns en hel del åtgärder som bordevidtas för att förbättra skolan. Men för att kommunerna skall kunna förverkligaen bra, social, fostrande och stimulerande skola måste staten anslå resurser ibetydligt högre grad än nu för detta. Den förda besparingspolitiken har i kommunerna gått utöver skolans verksamhetsområde. Att satsa på skolan kan inte ses som en utgiftsom ökar budgetunderskottet. Det måste ses som en lönsam investering förframtiden i samhället. Är vi inte villiga att göra denna investering, har visnart en skola som på ett tidigt stadium sorterar ut den nya underklassen. Det finns ett klart samband mellan de tre områden som jagberört -otrygghet bland barn och ungdomar, den hårda kommersialismen koppladfill videotittande samt utslagning och sortering i skolan. Jag skulle viljafråga : Vad tänker regeringen göra för att förbättra densituation som många barn och föräldrar befinner sig i? Under detta anförande övertog tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. Självfallet är utbildning enframtidsinvestering. Därför är det också nödvändigt att all utbildning ständigtbefinner sig i förnyelse. Det är nödvändigt för att skolan skall kunna mötasamhällets, individernas och arbetslivets behov. Både och högskolan har genomgått stora förändringar.Jag måste konstatera att detta tycks ha gått förbi i den härdebatten som trots dessa ganska genomgripande förändringar vill genomföra nyaförändringar. I stället för arbetsro kräver storasystemförändringar när det gäller skolpersonalen. Ur flera aspekter tycker jagatt det är uppseendeväckande. Vem har inte lyssnat till den moderata kritikenom att skolförändringarna kommer för snabbt? Jag vill bara erinra om att vi under det läsår som nupågår genomför den nya läroplanen för enligt detsenaste riksdagsbeslutet. Denna situation tycks dock inte hindra moderaternafrån att åter vilja röra om i grytan. Det kan kanske betecknas som modigt, mendet är ytterst inkonsekvent. Jag vill också påminna om att landet styrts avborgerlig regering. Varför utnyttjade inte tiden då de hade chansenatt få sina tankar beträffande utbildningspolitiken förverkligade? Det tycksvara mycket enklare att lägga fram förslagen i oppositionsställning, då manaldrig behöver befara att förslagen skall konfronteras med verkligheten. Jag menar att och högskolan somutbildningsformer nu bör få arbetsro. Och det är inte därför att allting är brai denna utbildning, utan för att man skall få koncentrera engagemang och kraftpå att fullfölja intentionerna i reformerna.. Inte minst på områdehar vi problem med utslagning och risk för utslagning, som nämnde. På andra områden inom utbildningspolitiken ärhuvuduppgiften, som jag ser det, att utvärdera och gentemot de ursprungligamålen pröva utfallet av de reformer som genomförts. Vuxenutbildningsreformen, studiestödet och tillträdet tillhögskolan är exempel på områden där vi nu bör stanna upp och förutsättningslöstfråga oss om de intentioner som låg bakom besluten verkligen har infriats ellerom det finns andra metoder som kan åstadkomma en bättre måluppfyllelse, ochvilka nya behov som kan ha uppkommit. Inom andra delar av utbildningsväsendet har vi underåtskilliga är kunnat konstatera påtagliga behov av förändringar. Det gäller i förstahand gymnasieskolan och lärarutbildningen. Mot denna bakgrund har regeringen tillsatt särskildakommittéer för att förutsättningslöst se över vuxenutbildningen och tillträdettill högskolan. Dessutom bereds inom regeringskanliet f. n. studiestödets framtidainriktning. Inom pågår också ett beredningsarbete medolika lärarutbildningsfrågor som pockar på sina lösningar. Närmast förestående i skolverkligheten är det bredaförsöks- och utvecklingsarbete som håller på att förberedas inomgymnasieskolan. Redan nu pågår ett omfattande nytänkande i många kommuner, därman ligger i startgroparna för att pröva nya metoder att nå utbilningsmålen. Jag avser att förelägga en propositionmed riktlinjer för detta förnyelsearbete. Riksdag och regering bör slå fast måloch riktlinjer för försöks- och utvecklingsarbetet men medge en storgenerositet i fråga om att lokalt pröva olika vägar. Det är min förhoppning attvi i skall nå bredaste möjliga uppslutning kring denna metod för att Redan i budgetpropositionen har jag föreslagitvissa åtgärder som skall ses som ett led i detta förnyelsearbete. Såväl dagenssom framtidens gymnasieskola bör t. ex. ta större hänsyn till och vara merlyhörd för ungdomarnas egna intressen. Jag är t. ex. glad över att kunnaföreslå att den praktisk-estetiska utbildningen utvidgas i gymnasieskolan.Hösten 1984 kan tio praktisk-estetiska klasser startas på lika många orter.Ämnesinriktningen i de olika klasserna blir dans, teater, musik, bild, foto-film-video,keramik samt hård och mjuk slöjd. En gymnasieskola som skall kunna ta emot så gott som allaungdomar från en årskurs måste enligt min mening kunna möta intressen och behovpå ett mer adekvat sätt än . Detta krav understryks bäst av det faktum att avungdomarna går vidare från till gymnasieskolan. Denna siffraräknar vi med skall komma att öka, inte minst genom att 16- och 17-åringarna nuskall garanteras förtur till gymnasieutbildning. Därmed inte sagt attgymnasieskolan enbart skall vara en ungdomsskola, som uttrycktedet, utan att gymnasieskolan i första hand skall vara till för ungdomarna.Gymnasieskolan måste bli mer flexibel. Samma krav på flexibilitet ställdes naturligtvis inte pågymnasieskolan . 1950 stod i stället nio av tio ungdomar utanförgymnasiestudier, och antalet studenter kunde räknas i några tusental . Det finns säkert anledning att framhålla den enormautbildningsexplosion och det enorma kunskapslyft som de 30 årens reformarbeteinom utbildningspolitiken har inneburit och att framhålla den positiva inverkandetta har haft pä vårt land som välfärdsstat och som framgångsriktindustriland. I årets budgetproposition markeras ytterligare allaungdomars rätt till gymnasieutbildning genom att de garanteras förtur, som jagredan har sagt. Att möta hela ungdomskullens behov är en utmaning förgymnasieskolan, vilket ställer mycket stora krav. Det är väsentligt att man dåkan erbjuda olika utbildningsalternativ och en arbetsmiljö som innebär attvarje studerande skall få ut det mesta möjliga av sina studier. I detta perspektiv är det naturligt att arbeta med olikaformer för samverkan med arbetslivet i vad gäller att erbjuda godyrkesutbildning - en fråga som har upptagit mycket av talarnas tid här i dag.En av dessa former är lärlingsutbildningen, som jag i budgetpropositionenföreslår skall göras till ett reguljärt inslag i det gymnasialautbildningsutbudet. Jag vill också erinra om en annan principiellt viktigfråga som behandlas i budgetpropositionen. Det gäller principen om att alla somskaffar sig en minst tvåårig gymnasial utbildning skall garanteras undervisningi svenska under sin studietid. De elever i vissa yrkesutbildningar som i daginte har svenska skall , enligt mitt förslag, få läsa ämnetsvenska i båda årskurserna. För mig är det självklart att även dessa ungdomar behövergoda kunskaper i svenska. Det handlar om att trygga deras språk- ochpersonlighetsutveck- hngoch förmåga att delta i samhälls- och kulturliv. Debattenom detta förslag aktualiserar balansgången mellan allmänna ämnen och yrkesämneni yrkesutbildningen. Denna fråga tillsammans med frågan om balansen mellangrund- och färdighetsutbildning, liksom vad som är skolans resp. arbetslivetsuppgift i utbildningssammanhang, är avvägningsfrågor som ständigt måsteövervägas i diskussioner och samarbete mellan skolan och arbetsmarknadensparter. Det är enligt min mening viktigt att skolan befäster och utvecklarformerna för samarbete mellan olika branscher, företag och arbetsplatser. Sedanlänge organiseras viss yrkesinriktad utbildning i form av arbetsplatsförlagdutbildning. a. för att få tillgång till kvalificerad och dyr utrustning,inte minst när det gäller att utbilda inom det snabbt föränderliga elektronik-och dataområdet, anser jag att den arbetsplatsförlagda utbildningen bör öka.Det är också önskvärt att utveckla samarbetet utifrån andra synpunkter - bl. a.de som nämnde - för att öka ungdomarnas förtrogenhet medvillkoren pä en arbetsplats och de anställdas rättigheter och skyldigheter samtför att eleverna skall få pröva att omsätta sina kunskaper i en direktverklighet. Menhär finns inte bara fördelar utan också en del problem. Det kan vara svårt attge en arbetsplatsförlagd utbildning den bredd i yrkeskunnandet som läroplanenföreskriver. För skolan kan det också vara svårt att tillfredsställande skötatillsynen av utbildningen. För företagen kan det bli svårigheter när det gälleratt kombinera företagens normala verksamhet med utbildningsverksamhet. De dyraoch komplicerade maskinerna måste naturligtvis i första hand användas förproduktion. Utbildningstillfällena får då anpassas därefter. Problemenmed bredd, kontinuitet och kvalitet i arbetsplatsförlagd utbildning får inteförringas, men jag utgår från att de kan minimeras, om det finns en konstruktivanda i samarbetet mellan skola och arbetsliv. Underalla förhållanden måste man ute i arbetslivet vara så förtrogen med dengrundläggande yrkesutbildningen på gymnasienivå - vare sig den bedrivs i skolaneller ute på arbetsplatserna - att man kan ta itu med den färdigutbildning sommåste ske direkt ute på arbetsplatsen och som innebär ett ansvar för företagen. Detfinns nu enligt min mening en mängd frågor inom yrkesutbildningen som vi måsteta itu med för att öka förnyelsetakten i verksamheten-och för att åstadkommaett bättre samarbete mellan skola och arbetsliv. Jag kommer därför att inbjudaarbetsmarknadens parter och representanter för skolhuvudmännen tillöverläggningar om hur den gymnasiala yrkesutbildningen skall förnyas och omformerna för ett sådant översynsarbete. Dentekniska utvecklingen går så snabbt att den enskilde måste räkna med attåterkomma i utbildning och vid upprepade tillfällen förnya sina kunskaper. Förgymnasieutbildningen ställer detta speciella krav. Dengrundläggande gymnasiala utbildningen - den yrkesförberedande liksom denstudieförberedande - måste utformas så, att den kan fylla rollen som en förstautbildningsdel i ett system av återkommande utbildning. 4 prolokoU 1983/84:72-73 Gymnasieutbildningen måste få utgöra basen för ettlivslångt lärande och för återkommande utbildning. En sådan syn på utbildning får också konsekvenser för devuxnas rätt till utbildning. Jäg vill för det första framhålla att det fortfarandefinns vuxna som inte har fått del av de vidgade utbildningsmöjligheterna.Jämlikhetsargumenten för vuxnas rätt att öka sina kunskaper via utbildninggäller alltjämt en stor grupp vuxna korttidsutbildade. För det andra vill jag peka på hur den snabba tekniskautvecklingen i arbetsliv och samhälle gör det nödvändigt att satsa på fort- ochvidareutbildning av vuxna. Det är mot denna bakgrund anmärkningsvärt att bådemoderaterna och motionerat om omfattande inskränkningar av devuxnas utbildningsmöjligheter. Jag beklagar att det här uppstår en storskillnad i åsikterna om de vuxnas rätt till utbildning. Framför allt beklagarjag att , som varit ett parti med tradition och djupa utbildningspolitiskaanor, nu har en sä nedvärderande inställning till de vuxnas utbildningsbehov.Det snabbt föränderliga arbetslivet och samhället ställer större och intemindre krav på utbildningsinsatser. För oss socialdemokrater är det en självklarhet attbehoven av fortbildning och vidareutbildning ökar. Detta konstaterande gör jagbåde utifrån idividens behov och med hänsyn till utvecklingen inom näringslivetoch samhället i dess helhet. Lät mig ge ytterligare några exempel frän dettekniska området. Utbildningsbehovet finns här inom alla grupper, även blanddem som har en kvalificerad grundutbildning. Starka krav ställs nu exempelvisfrån branscher med högteknologisk inriktning på fortbildning avcivilingenjörer. Utvecklingen går så fort att en tioårig civilingenjörsexamenmåste fräschas upp med fortbildning, och nya krav ställs på högskolan. Ett annat inslag av återkommande utbildning inom dettekniska området är den yrkestekniska högskoleutbildningen, YTH. Där krävs detav oss att vi går vidare för att ge möjlighet åt de grupper som här villvidareutbilda sig och som arbetslivet verkligen behöver. Det har på många håll diskuterats omorganisationen för att utbilda ingenjörer och tekniker är ändamålsenlig.Förändringar på arbetsmarknaden och behovet av regional utveckling genomutbildning har spelat in. Det är många som framhåller att det finns en mängdotillfredsställda behov av en kortare teknisk utbildning. Vi har därför inomutbildningsdepartementet satt i gång ett arbete som syftar till att utvecklasådana utbildningar, både inom gymnasieskolan och inom högskolan. De exempel som jag nämnt visar att det är viktigt attutbildningsplaneringen sker i nära samverkan mellan utbildningsmyndigheternaoch arbetslivet. En sådan samverkan ökar förutsättningarna för attutbildningsväsendet snabbt fångar upp förändringar i industrin och i andradelar av arbetslivet. Och det är väsentligt att utbildningarna kan följa medoch möta nya behov. Annars går en stor del av dynamiken i näringslivetförlorad. 46 PER () replik: Utbildningsministern undrade varförmoderaterna i regeringsställning inte utnyttjade möjligheten att genomdrivasina skolpolitiska idéer. Svaret är att vi utnyttjade vår tid iregeringsställning fill att undanröja åtskilligt av det kunskapsförakt somtidigare hade präglat arbetet i skolan och till att genom den läroplan förgrundskolan som är på väg att sättas i sjön skapa en ny syn på vad som ärskolans huvuduppgift. går vi emellertid vidare, . sägervi att det inte är nog med att slå fast att skolans huvuduppgift är attförmedla kunskaper, utan vi måste också undersöka hur vi skall kunna se tillatt dessa kunskaper kommer alla elever till del på ett sådant sätt att de allages möjlighet att få ett bra arbete. Det är därför som vi nu vill öka tillvalsmöjligheterna ihögstadiet - till skillnad från regeringen, som vill minska dem - för att geockså de elever som ligger vid sidan om den mittlinje som högstadiet i dagpassar för en chans att utveckla sina anlag och intressen. Det är också därförvi kräver att gymnasieskolan genom lärlingsutbildningen skall närma sinverksamhet till arbetsmarknaden för att ge möjlighet för eleverna att fä impulserfrån det verkliga arbetslivet. Det är ett slags steg-för-steg-filosofi, somförenar hänsynen till eleverna och deras särart med kravet från skolanspersonal pä att fä vidareutveckla sitt arbete successivt och att få känna denarbetsro som jag tror att alla behöver för att kunna göra ett fullgott arbete. Regeringens polifik är däremot defensiv. Den är hindrande.Man hittar bekymmer och problem som om man vore rädd för mångfalden och för attanpassa skolans arbete också till dem som ligger litet vid sidan av denmittlinje som regeringen har gjort till sin kungstanke. Det är något av samma attityd som utbildnings- ochskolministrarna i går visade gentemot de demonstranter som ville tala om hurverkligheten i årskurs 9 faktiskt säg ut efter det att mangenomfört intagningen till gymnasieskolan på höstterminens betyg. Den attitydman intog gick ut pä följande: Vänta och se! Avstå från kritik ! Viskickar en departementssekreterare som framför det. Verkligheten skall inte fåkomma in till oss i regeringen. Överge den attityden, ! Överge den fillförmån för den känslighet som pluralism, mångfald - den grund på vilken detsvenska samhället faktiskt är byggt - kräver av oss politiker i vårt handlande! Fär jag fråga : Vad skulle statsrådet hasagt, om hon faktiskt hade pratat med de elever som demonstrerade i går? i likhet med departementssekreteraren ha sagt att eleverna inteskulle bekymra sig så mycket över att intagningen gjorts på grundval avhöstterminsbetyget, att de skulle vänta ytterligare några är? Skulle ocksåstatsrådet ha stängt verkligheten ute? 47LARZ () replik: Alla ungdomars rätt till utbildning är enutmaning, sade utbildningsministern. Det är sant. Det är en utmaning som vi harlevt med under ganska många är. Men jag tycker inte attutbildningsministern antar den utmaningen med det resonemang omdimensioneringen av gymnasieskolan som förs. Det verkar som omutbildningsministern inte har noterat att vi har en radikalt förändradsituation. Bara för något eller förde vi här i kammaren endebatt som handlade om på vilket sätt vi skulle kunna förmå kommunerna att ökautbildningsutbudet, att anordna fler gymnasieplatser. har vi den situationen- förmodligen i mycket hög grad som ett resultat av decentraliseringen avbeslutsfattandet och planeringen när det gäller gymnasieskolan - att ett stortantal kommuner säger att de vill ordna fler utbildningsplatser, att de vill vidtaolika åtgärder för att ta hand om sina ungdomar. Men den statligaskoladministrationen säger: Tyvärr får ni inte göra det, för vi har inteårselevplatser sä att det räcker. Ni får i stället skicka ungdomarna tillungdomsuppföljningen. Det är så situationen har förändrats. Jag försökte påpekaför utbildningsministern hur felaktigt det här resonemanget är. Då väljer regeringen att säga: O.K., det får i första handbli så att de som är skall ha de platser som finns men som är heltotillräckliga, och så stänger vi ute dem som är äldre. Min fråga är: Vad ärskälet till att man väljer att göra på det sättet? Det kan näppeligen varaekonomiska orsaker, för vi vet ju att alla andra åtgärder som man måste vidtakostar mer pengar. Vad säger utbildningsministern till den som är ochsom nu befinner sig i uppföljningsansvaret i ett individuellt tvåårsprogram?Han eller hon har ju fått höra: Gör det och det, var duktig och bli,motiverad,sä får du komma tillbaka till gymnasieskolan som äldresökande. Men det blirkalla handen för denna unga person, är han eller hon och dåkommer man inte in. Vad säger utbildningsministern till dem som har pekatpå behovet av fler årselevplatser till högre specialkurser? Helt nyligenuppvaktades utbildningsministern av representanter för de fem länsskolnämndersom är engagerade i denna försöksverksamhet. De framförde då till utbildningsministernatt man planerat och fått fart på verksamheten men att det fattas platser. Defick inte något som helst svar från utbildningsministern. Något svar finns inteheller i budgetpropositionen. Min sista fråga lyder; Om man säger sig vara positiv tilllärlingsutbildning, varför tar man då bort statsbidraget fillfärdigutbildningsåret? 48LINNEA HÖRLEN (fp) replik: Jag är den första att beklaga att samhälletsresurser inte räcker till utbildning i den utsträckning som vore önskvärd. I vad gäller medel som skulle anslås tillvuxenutbildningen vill jag bara säga att vi inom anser att det justi dag i första hand är de unga som bör vara föremål för vårt intresse ialldeles särskilt hög grad. Ingen skall för den skull tro att vi frånfolkpartiets sida på något sätt avser att försumma vuxenutbildningen. Tvärtomhar vi alltid, som också sade, varit engagerade i den frågan.Det kan mycket väl hända att vi till ett annat år kan komma med förslag tillökade anslag på det hållet. Anf.49 INGA (vpk) replik: I vårt land har vi det på många sätt väldigt bra, materiellt sett. Menvi har en ny, en annan sorts fattigdom. Vi har en fattigdom pä ett socialt sättoch pä ett kulturellt sätt. Denna nya sorts fattigdom drabbar barn och ungdomfrån arbetarklassen hårdast. Jagtecknade i mitt förra inlägg en vardag som gäller för många barn i vanligaförortsområden i tätorterna. Det blev en ganska dyster bild. Jag är ledsen attden blev dyster, men jag tror att det är så som vardagen sér ut för många barnoch ungdomar. I undersökning efter undersökning kommer det fram - och det kaninte vara obekant för regeringen eller - att skolan fungerarsom en segregerande värld och förstärker de klasskillnader som finns isamhället. Vi har én ojämlik skola trots alla de intentioner som funnits atteliminera skillnader mellan barn. Ekonomiska förhållanden, var man bodde o. d.skulle ju inte inverka på våra barns skola. Man har emellertid inte lyckats i dettaavseende, utan vi har en ojämlik och segregerad skola. De svårigheter som dettaskapar förstärks av den organisation som finns på högstadiet. Jag skulle därförvilja att något kommenterade högstadiets organisation ochredogjorde för om det finns några möjligheter att förändra den verklighet sommöter eleverna där. Sedanvill jag rent allmänt ställa en fråga till : Vad tänkerregeringen göra för att hindra en ytterligare utslagning av arbetarbarn iskolan? Det är en ganska generell fråga, men jag tycker att den pockar pä ettsvar just med tanke på utredningarna om den segregering som finns i våraskolor. Svaret på sista fråga är i nuvarande situation alldelessjälvklart. Vi har just fått en rapport frän den s. k. utslagningsgrup-pen, ochvi håller på att inhämta synpunkter. Vi har sagt att vi återkommer fill fråganså snart vi har arbetat igenom hela materialet. Närdet gäller de borgerliga debattörerna skall jag först kommentera vadmoderaterna sagt. Vad vi socialdemokrater nu vill är att fullfölja dengrundskolereform som fattade beslut om så sent som för ett par årsedan. F. ö. var det en borgerlig regering som tog initiativ till den reformen.Därför förvånar det att nu föreslår stora genomgripandesystemförändringar. Det skulle vara intressant att få höra hur de övrigaborgerliga debattörerna ser på detta. Beträffandeintagningen till höstterminen finns det helt klart problem.