prot · G709116 · 1983-12-31 00:00:00 — , som jag också redogjorde för i mitt inläggatt vi hade detta krav redan när vi fattade beslut i denna fråga. Viansåg att det var angeläget att det fortsatta reformarbetet inriktades på ensnabb översyn av straffskalorna, så att bättre överensstämmelse skulle uppnåsmellan utmätt straff och det som i verkligheten avtjänats. Vi ansåg atteffekterna av den föreslagna reformen noga borde följas upp vad det gällerdomstolarnas straffmätning och behandlingsresultatet inom kriminalvården. Vifullföljer således vår tidigare uppfattning. Mathssons påpekande att brottsförebyggande rådet harfått i uppdrag att göra en utredning är riktigt. Men denna utredning gällerbara en Uten del av det som vi anser att översynen bör omfatta. Utredningenavser bara de långtidsdömda, som begått grova brott mot liv och hälsa. F. ö. ställde K.-G. Mathssonnågrafrågoroch ville att viskulle ge konkreta exempel på vad som hade förekommit. Det är ju för att kunnage sådana exempel och se hur reformen fungerat i praktiken som vi vill ha dennaundersökning. Anslag till kriminalvården, m. m. 51KARL-GUSTAF MATHSSON (s) replik: Nog tycker jag attvi kan vara till ,freds med att brottsförebyggande rådet följer upp denna frågaoch sedan kommer med en redovisning. Institutet villkorlig frigivning är inte någonting nytt.Detta har vi haft i svenskt rättsväsende . Det har reformeratsallteftersom tiderna har förändrats. Den lagstiftning vi har bygger på vårhumanitära grundsyn när det gäller kriminalvård över huvud taget. Får jag sedan, , bara citera vad vi iutskottsbetänkandet sagt om den nya lagstiftningen; "Beträffandevillkorlig frigivning från längre straff har tidigare ordning behållits i alltväsentligt oförändrad. Om någon har dömts till fängelse i lägst försärskilt allvarlig brottslighet som har riktat sig mot eller medfört fara förliv eller hälsa och påtaglig risk bedöms föreligga för att han efterfrigivningen fortsätter brottslighet av samma slag, får han sålunda intevillkorligt friges förrän två tredjedelar av den i domen bestämda strafftidenhar avtjänats." Reformen innefattar egentligen inga stora nyheter. Denkanske inte är världens bästa, men låt oss ändå se tiden an innan vi utdömerdetta institut. Jag är vidare glad över att ger kriminalvårdsnämndendet erkännandet att alla frigivningsprövningar sker seriöst och granskas noga. Anslag till kriminalvården, m. m. 52 () replik; Jag hade redan i en tidigare replik tänktnämna att den nye justitieministern blev så upprörd över den villkorligafrigivningen att han lät referera vad han tyckte. Han varupprörd därför att sådana som begått ekonomiska brott skall släppas efter halvastrafftiden. Han kunde ha tillagt att detta också gäller förnarkotikabrottslingar. Det blev sedan stor kalabalik mellankriminalvårdsnämnden och justitieministern om detta, och justitieministern fickefter vissa påtryckningar ta tillbaka litet av sina spontana uppfattningar. Hans uttalanden visar dock, K.-G. , hur stötandeden vanliga människan - även om det nu råkar vara vår justitieminister - tyckeratt det är att man först dömer ut ett straff och sedan obligatoriskt kortar avstrafftiden, om denna omfattar högst . När det gäller grövre brottslighet prövas visserligenfrågan om frigivning, men det räcker att den intagne uppträder städat ochsköter sina permissioner för att han skall uppfylla kraven för frigivning.Enligt de direktiv som kriminalvårdsnämnden har fått har den visserligen attbedöma om det föreligger någon "påtaglig risk" med frigivningen, menstatistiken över frigivningarna visar ändå att många av dem det gäller släppsfria. Av dem är det många som gjort sig skyldiga till grova narkotikabrott. Detta är stötande, och det tyckte tydligen ocksåjustitieministern innan han fick påpekande om att man inte utan vidare uttalarsådant. 53 () replik: tyckte att vi från centernskulle vara nöjda med att BRÅ följer upp reformen. hadelyssnat till mitt förra inlägg, skulle han ha hört att jag tycker att det ärbra att BRÅ gör detta,, men att det bara avser en del av det som vi menar bordeses över. Det är nämligen bara fråga om frigivningar avseende långtidsdömda sombegått grova brott mot liv och hälsa. Vi ville ha en översyn av effekterna avreformen vad gäller såväl tillämpningen och domstolarnas straffmätning sombehandlingsresultaten inom kriminalvården. 54 () replik: Jag vill säga till att en sådankompletterande uppföljning görs av departementet. Därmed är också det kravettillgodosett. Jag vill till säga att jag anser att debattenhär i kammaren om uttalanden och kritik av uttalanden gjorda avjustitieministern bör föras då justitieministern själv är närvarande. vice talmannen anmälde att och anhållit att till protokollet få antecknat att de inte ägde rätt tillytterligare repliker. 55ANDRE VICE TALMANNEN; Jag får meddela att anslag nu uppsatts om kvällsplenum. 56 (): I justitieutskottets betänkande nr20 behandlas en motion frånmoderaterna, nr 1522. I denna motion tas bl. a. upp frågan om den intagnessociala bakgrund. Vi framhåller vikten av att den sociala bakgrunden blirkartlagd genom en undersökning. Motionen avstyrktes av utskottsmajoriteten.Jag skulle egentligen inte för denna församling behöva påpeka något som för ossalla är bekant, nämligen att kriminalvårdsklientelet i stor utsträckning är ensocialt handikappad grupp. Ibetänkandet, på s. 17, framhåller utskottsmajoriteten att kriminalvårdsverketkontinuerligt undersöker problem inom kriminalvården. Det görs, som LisaMattson framhöll, vissa undersökningar av de intagnas bostads- ocharbetsförhållanden och vidare av deras läs- och skrivsvårigheter. Det sägs inom en viss dag undersökte de intagnas socialahandikapp. Vi anser att detta är en halvhjärtad insats. Många- tyvärr alltför många - av de intagna på våra anstalter är unga människor meden redan tung kriminell belastning. De har ofta debuterat med småbrott redan i10-12-årsåldern. Skolgången har inte sällan blivit ytterst begränsad. Vadgör vi då för att bryta detta beteende? Vad gör vi för att hjälpa dessamänniskor till ett bättre liv? Inte kan vi väl tro att dessa ungdomar har någonmöjlighet att själva ta sig ur den onda cirkel de har hamnat i, där gänget ärden enda tryggheten? Nog behövs det organiserade insatser i större utsträckningpå detta område. Jagbetecknar utskottets skrivning som ytUg och till intet förpUktande. Det ärangeläget att kraftfulla insatser görs inom detta område, och attkriminalpolitiken inriktas på att förebygga brott. Detta menar vi kan skeendast genom att de intagna får en social förankring. Det är för att åstadkommadetta som vi i vår motion understryker behovet av att få till stånd enkartläggning av de intagnas sociala bakgrund. Detta är, som jag har uppfattatdet, en allmän uppfattning inom utskottet, och det underströks också av LisaMattson i hennes anförande. Det är därför beklagligt att motionen haravstyrkts. Jag ber att med detta få yrka bifall till den moderata reservationen nr4 i justitieutskottets betänkande nr 20. Anslagtill kriminalvården, m. m. 57 ()replik: Jag är väldigt angelägen om att få stryka under attkriminalvårdsstyrelsens forskningsinsatser sannerligen inte bara inskränker sigtiU att en enda dag göra en kartiäggning av de sociala förhållandena bland deintagna i . Utskottsmajoriteten skriver i betänkandet att detär på ett mycket mångskiftande fält som dessa forskningar och utvärderingargörs. a. ser man till bostadssituationen och den socialasituationen för de villkorligt frigivna och för frivårdsklientelet. Man harhaft stora ingående utredningar om de intagnas läs- och skriwanor osv. Jag troratt det för balansens skull är nödvändigt att man får klart för sig vilket 5Riksdagens protokoll 1983/84:116-117 Anslagtill kriminalvården, m. m. oerhörtmångskiftande och vitt förgrenat arbete på det här fältet som görs inombrottsförebyggande rådet och inom . Anf.58 () replik; Att detta arbete bedrivs på skilda områden är någonting som vi allakänner till. ledamöter var för inte länge sedan i Uppsalaoch tog del av BRÅ:s arbete. Då poängterades också väldigt mycket svårigheternamed att genom forskning få fram en hållbar orsak till de olika former avkriminalitet som begås. Det är därför som vi från moderat sida menar att dethade varit bra om justitieutskottet hade poängterat vikten av att man görsådana undersökningar när det gäller de intagna på anstalterna för att på detsättet visa viljan att verkUgen försöka eliminera risken för återfall till nyabrott, att göra livet mer socialt betingat - om jag får uttrycka mig så - förde intagna. 59 (): Jag har begärt ordet med anledning av min motion 486, där det krävs attmän som blir fällda för våldtäkt eller kvinnomisshandel skall kunna dömas tillatt genomgå ett vårdprogram. Däremot delar utskottet grundsynen, nämUgen att det ärmycket viktigt att utveckla metoder för särskilda insatser för de grupper avmän som dömts för olika former av våldsbrott mot kvinnor. Man ställer sig bakomden försöksverksamhet som regeringen möjliggjort genom ett beslut iår. Ett projekt inom kriminalvården skall nu startas på det här området.Självfallet är jag mycket positiv till att verksamhet nu äntligen kommer igång. Detär egentiigen först som samhället har fått kunskap omatt kvinnomisshandel är långt mer utbredd än man trott. Man vet ocksåatt nästan en kvinna dör av sådan här misshandel. Kvinnoorganisationerav olika slag har i hela landet byggt upp ett nätav.kvinnorjourer och kvinnohus i syfte att stödja de kvinnor som misshandlas avsina män. Samhället har också börjat anslå medel till den här viktigaverksamheten. Fortfarandehar nästan inga insatser gjorts för den man som misshandlar. Ändå vet man attdet finns många känslor och mekanismer, som ligger bakom att vissa män så grymtmisshandlar de kvinnor som de lever tillsammans med. Man vet också att de mänsom börjar slå oftast fortsätter att slå. Man vet också att många av de härmännen även slår nästa kvinna, som de får ett förhållande med. Attsamhället äntligen fått upp ögonen för de här brotten är bra. Jag troremellertid att det inte räcker med att döma de här männen till fängelse. Demåste helt enkelt bringas till insikt om sig själva, till insikt om varför demisshandlar. Ettutmärkt sätt vore naturligtvis att använda fängelsetiden, eller tiden inom denslutna psykiatriska vården, till terapeutisk behandling. Många kvinnor lever i dagi oerhörd rädsla för mannens frigivning. exempel har också visat att deras rädslaär befogad. Han är fariig för just den speciella kvinnan. Samhället måstealltså se till att männen kommer till insikt, så att de inte upprepar brottet. På har man nu startat behandling av demän som kommer dit. ansåg man att männen skulle ha frivilligbehandling och söka sådan. Man menade att frivilligheten var en förutsättning.Nu har man tänkt om på det här sjukhuset, det var nästan ingen frivillig somanmälde sig. betraktar man det som närmast självklart att de män som harbegått sexualbrott också skall få psykoterapeutisk behandling. Men det är fåmän som döms till sluten psykiatrisk vård. I de flesta fall får inte hellerdessa män någon behandling av de känslor som ligger bakom brotten. Jag har därför svårt att förstå varför utskottet menar attdet är så viktigt med frivillighet i det här avseendet. Utskottet hänvisar tilllagen om kriminalvård , där det sägs att en intagen som har behov avmedicinpsykologisk behandling skall kunna få sådan under förutsättning att densker frivilligt. I det här fallet är männen i allra högsta grad i behov avpsykologisk behandling. Det är bara det att de flesta av dem till en börjaninte förstår det. Själva fängelsevistelsen i sig är ju en tvångssituation -varför kan man då inte tvinga männen att genomgå en behandling? Naturligtviskan man misslyckas, om mannen inte vill delta, men det torde trots allt finnasförutsättningar att nå åtminstone vissa av de män som från början vägrar och fådem att själva inse att de behöver hjälp. Man kan ju så att säga inte annat änförsöka. Väntar man bara på de frivilliga, då lär det inte bU många som vill. I har man nu med framgång prövat att döma männen tillett vårdprogram. Jag tror att det finns anledning för oss att studera detsystemet. Det allra viktigaste är alltså att vi nu utarbetarmodeller för terapi och vård. Finns det inte några modeller för vård är detinte heller meningsfullt att döma till vård. Jag är således glad över att försöksverksamheten vidkriminalvården i nu kommer i gång, så att vi kan få fram modeller som,hoppas jag, går att använda för alla män som döms för dessa brott . Anslag till kriminalvården, m. m. Överläggningen var härmed avslutad. Mom. 2(medelsberäkningen) Utskottets hemställan bifölls med256 röster mot 46 för reservation 1 av och . Mom. 8(villkorlig frigivning) Först biträddes reservation 3 av m. fl. med81 röster mot 50 för reservation 2 av och . 170ledamöter avstod från att rösta. Härefter bifölls utskottets hemställan med 178 röster mot77 för reservation 3 av m.fl. 48 ledamöter avstod från attrösta. Mom. 10 (intagnas socialabakgrund) Utskottetshemställan - som ställdes mot reservation 4 av m.fl. - biföllsmed acklamation. 1983/84:21 Patentering avgenmaterial 10§ Nykterhet till sjöss Föredrogs lagutskottets betänkande 1983/84:22 ombestämmelserna rörande nykterhet till sjöss. Anf.60 (): Problemet med onykterhet till sjöss är ett stort och rent av växandeproblem. Alkoholbrukethar en stor skuld vid olyckor i allt slags trafik. Det leder till omfattandeskador på människor och material. Antalet döda på grund av alkohol i trafik ärbara i vårt land många hundratal . Andelen döda på grund av alkoholbrukär f. ö. större på sjön än på land. Därförär det naturligt att frågan har återkommit år . Motionärerna harregelbundet gjort uppmärksam på frågan. Lika regelbundet eller,skulle man hellre säga, reflexmässigt har lagutskottet avstyrkt motionskravetpå förändringar och förbättringar av denna form av trafiksäkerhet -detta trotsatt lagutskottet, såsom framgår av dagens betänkande, delar motionärernasuppfattning att läget är mycket bekymmersamt. Detvar med en viss optimism jag läste lagutskottets betänkande nr 22. På s. 4 tarutskottet sig samman och slår fast: "mening är det mot bakgrund av det anförda angeläget att åtgärdervidtas i syfte att förebygga onykterhet till sjöss." Efterdenna friska vindpust låter utskottet seglen revas. Man säger att egentligen ärdet ganska bra, och det är svårt att göra förändringar. Uppgivet avslutar mansitt betänkande med att säga att en begäran om ytterligare initiativ frånregeringen inte är nödvändig. Med det låter man motionen falla. Istället för att följa upp sin åsikt att det är angeläget att åtgärder vidtasgör sig utskottet till sin egen advokat för att ingenting behöver göras. Mankonstaterar att det saknas promilleregler för sjöfarten, men att sjölagenegentUgen är vidare än den presumtionsregel som finns i trafikbrottslagen.Detta är ett alldeles riktigt konstaterande, men det torde inte hindra att manskulle kunna ha promilleregler för de mest strategiska personerna i samman- hanget, dvs. båtförarna.Det är ju ändå de som framför motordrivna fartyg, små som stora, som kan ansessom farliga för andra och inte enbart för sig själva. Att ha skilda regler förolika kategorier inom samma trafiksektor är " inget originellt. Det har f.ö. regeringen föreslagit på ett annat område, nämligen den spårbundna trafiken,där man begränsar sig till att ha promilleregler för enbart förarpersonal. Åvenom jag hyser tveksamhet i fråga om denna regeringens åsikt, visar den attutskottets invändning inte på den punkten har samstämmighet med uppfattningarsom råder i kanslihuset. Enannan invändning som utskottet framhärdar i är att det är svårt att övervakaefterlevnaden. Att det argumentet tidigare presenterats gör det inte starkare.I jämförelse med de promilleregler och de rutinmässigt förekommandealkoholutandningsprov som görs i trafik på land föreligger det ju ingenskillnad i svårigheterna att ha en effektiv övervakning. Trots att det ilandsvägstrafiken är ytterst få som kan kontrolleras beträffande nykterhetenenligt den promillelagstiftning som gäller, har statsmakten inte funnit skälatt avstå från att använda detta effektiva instrument i trafiksäkerhetensintresse. Effekterna har visat sig goda när det gäller att upprätthållarespekten för lagstiftningen. Ändå kan det ju bara bli tal om något tusentalkontroller av de tre till fyra miljoner körtillfällen som förekommer varje dagi landsvägstrafiken. Här kan man tala om promille. Jagär också förvånad över att det är just lagutskottet som för denna typ avargumentation, eftersom jag trodde att utskottet menade att lagstiftning intebara är ett sätt att utmäta straff, utan i ännu högre grad ett uttryck för hurlagstiftaren ser på problemet - ett slags samhällets attityd, om man såvill.-Och det finns ju massor av exempel på lagstiftning där vi självfalletinte kan övervaka alla detaljer men där lagstiftarna ändå har satt sinabestämmelser i kraft. SlutUgenberömmer lagutskottet den goda verkan som de årliga informationskampanjer haftsom bedrivs av bl. a. sjösäkerhetsrådet. Utskottet tycker t. o. m. att dennaverksamhet borde utvecklas och intensifieras. Men inte heller här finner manatt bör göra regeringen särskilt uppmärksam på frågan. Det är attbeklaga. Detär inte bara angeläget, det betyder också en ytterst marginell kostnad förstatskassan att ge en rimlig förstärkning till en sådan informationsaktivitet.Jag tror att en förstärkning här mycket snabbt också skulle kunna motiveras samhällsekonomiskt.Därtill kommer ju de mänskliga vinster vi kan göra. Utskottet hemställer att avslår vår motion. Jag hemställeratt bifaller motionen. 61 (): Vi har i lagutskottet inte heller låtit oss bevekas avmotionärernas ihärdiga motionerande om nykterhet till sjöss. Fråganom nykterhet till sjöss har behandlats av . Jag troratt det är tioårsjubileum, och av den anledningen kanske motionen borde ha fåttett bättre öde än avslag, som jag nu föreslår. Låt mig ändå understryka att vi i lagutskottet anser attinformation och upplysning om nödvändigheten av nykterhet till sjöss måstedrivas vidare på samma fina sätt som sjösäkerhetsrådet gjort och som haft godgenomslagskraft. Här har båtklubbarna och andra sjösportorganisationer en storuppgift. Nykterhet till sjöss borde vara en självklarhet för varje människa.Men att stifta en ny lag som inte kan efterlevas av brist på resurser anser viinte vara meningsfullt. Jag skall inte utveckla detta vidare utan hänvisar tilllagutskottets betänkande 1983/84:22. Jag yrkar bifall till lagutskottets hemställan. 62 (): Det som sade i själva sakfråganstämmer med den beskrivning jag försökte göra i mitt inlägg, dvs. att utskottetinstämmer i det vi motionärer påpekar är ett problem, nämligen att alltförmånga inte upprätthåller nykterheten när de är på sjön och i trafiksituationerdär. Det skall vara en självklarhet, säger nu utskottets talesman. Men attåtgärda det som man själv anser vara bekymmersamt har lagutskottet inte haftvare sig vilja eller förmåga till - jag får tolka det så efter här. Vi motionärer är genom vårt ihärdiga motionerandenaturligtvis inte ute efter att beveka lagutskottet på något sätt, och inteheller att få något slags jubileumspresent - att påstå det var närmast attbehandla hela frågan litet raljant. Vad vi är ute efter är att få en sådan tingensordning som skulle öka den trafiksäkerhet som vi samstämt säger oss viljaeftersträva. Men på den punkten har lagutskottet inget positivt besked att ge. När det gäller informationsverksamheten kan mannaturligtvis här i kammaren sjunga en lovsång till att det görs ett mycket brajobb, men med tanke på att det i budgetpropositionen inte har sagts något om enförstärkning av den delen hade lagutskottet åtminstone kunnat gå med på attaktivera informationsverksamheten, vilket skulle kunna leda till en och annanförstärkning på medelssidan. När det slutligen gäller övervakningssvårigheterna sadejag just i mitt inlägg att det finns en rad andra områden där vi harsvårigheter med övervakningen. Men lagstiftaren har inte avstått från att talaom hur samhället måste se på en rad problem och en del brott, även om man intekan övervaka varje detalj. har erkänt problemenmen vill inte föreslå åtgärder, och det är att beklaga, herr talman. 63STIG (): Jag vill först av allt säga att det inte varmin mening att raljera om detta med tioårsjubileum. Jag skulle snarare vilja gemotionärerna beröm. Denna debatt, som har förts i kammaren ,kanske har lett till att människor börjar tänka över denna situation och på hurviktig frågan är. Lagutskottethar på intet sätt nonchalerat frågan utan menar att den är viktig.För vår del får motionärerna gärna komma igen. sade någonting om att man kan anordna stopppå vägar. tror nogatt man lättare kan avspärra vägar, om man vill kontrollera trafiken, a anril 1984 än att stoppa alla sjöfarare. Vägarna på hav och insjöarär avsevärt bredare._ Överläggningen var härmed avslutad. Föredrogs försvarsutskottetsbetänkande /84:15 om planering och anslag för delar av totalförsvaret(prop. 1983/84:100 delvis). I fråga om detta betänkande hålls gemensam överläggningför samtliga punkter. 65 (): Frågorna rörande totalförsvarets fortsattautveckling kommer att behandlas här i kammaren vid två olikatillfällen, dels , dels , när vi behandlar regeringensproposition 112. Orsakerna är välkända. I proposition 100 bil. 6, som utskottetnu behandlat, har regeringen utelämnat det militära försvarets fortsattautveckling. Det har skett mot bakgrund av de förhandlingar som under en längretid har förts mellan regeringen och den borgerliga oppositionen om kompensationtill försvaret för kostnadsfördyringar som orsakats av bl. a. devalveringar ochden höga dollarkursen. Förhandlingarna var svåra och utdragna, och det såg längeut som om det skulle vara omöjligt att nå fram till ett för försvaret positivtresultat. Till slut nåddes dock en bred parlamentarisk uppgörelse om enutgiftsram som skall möjliggöra att försvarets krigsorganisation kanvidmakthållas i enlighet med den inriktning som angavs i 1982 årsförsvarsbeslut, bortsett från den avveckUng av en Drakendivision som riksdagenbeslutade om . En uppgörelse kan självfallet inte ske till vilket prissom helst. är det det sakliga innehållet i en uppgörelse som måstebli bestämmande. Därför tog det tid att komma fram till en slutiig kompromisspå en så hög nivå att den kunde godtas av oss moderater. Överenskommelsen innebär bl. a. att handlingsfriheten föratt kunna behålla tre Drakendivisioner in på bibehålls, att jaktrobotar till JA37 kanbeställas /85, att utbyggnaden av låg- ochhöjdspaningsradar genomförs i enlighet med inriktningeni gällande försvarsbeslut. att planeringen vad gällervapensystem till JAS 39 återförs i enlighet medprogramplan 1983-1988, att ubåtsskyddet förstärks ytterligare, främst genomkomplettering med fasta ochrörliga övervakningssystem, som ger effekt på kort sikt, att tidigareläggningav kustkorvetter kan ske samt att utvecklingsprojekt för televapen ochflygburen radar påbörjas. Detvar alltså sakinnehållet som gjorde att det fanns möjligheter att komma framtill ett beslut. En bred försvarspolitisk enighet har också ett egenvärde. Det är enmarkering som visar att när vår säkerhetspolitik utsätts för påfrestningar,vilket den gör, är alla demokratiska partier överens om att uppoffringar måstetill för att det skall vara möjligt att trygga landets gränser. Det betänkande vi nu behandlar upptar i huvudsak planering och anslagför civilförsvar, ekonomiskt försvar och övrigt totalförsvar. I fråga omcivilförsvaret innebär regeringens förslag ett frångående av 1982 årsförsvarsbeslut vad avser dels skyddsrumsbyggande, dels anskaffning avskyddsmasker tiU civilbefolkningen. Beträffande skyddsrumsbyggandet är vimoderater beredda att acceptera de lägre planeringsramarna i avvaktan på attkommunerna utarbetat lokala skyddsplaner. Det kommer främst att drabba småskyddsrum i anslutning till villabebyggelse - bebyggelse som förmodligen intelöper samma risk för bekämpning som annan bebyggelse, t. ex. inomindustriområden.