prot · G70944 · 1983-12-31 00:00:00 — Enligt hennes sätt att se harprivafiseringen inget samband med att landstingen kan bygga utsjukvården, utan den är enbart ideologiskt grundad, en del i högerkampanjen.Den är också enligt statsrådet uttryck för att den offentliga sjukvården intealltid fungerar så smidigt som människorna önskar. Självfallet är privafiseringstankarna en del i högerns ochSAF:s kampanj. Och den har blivit möjlig delvis för att den offentligasjukvården haft brister. Men bristerna har uppkommit för att sjukvården haftför små resurser, inte därför att den haft för stora resurser. Om de som arbetarinom sjukvården är hårt trängda orkar de givetvis inte alltid vara trevliga. En ökad tillgänglighet, dvs. minskade väntetider påakutmottagningarna; större möjlighet att besöka vårdcentraler på kvällstid ochfler specialister vid akutmottagningarna är några av de krav som allmänhetenhar ställt på den offentliga sjukvården. Men det vore sannerligen att lura sigsjälv om man tror att det går att förändra vården och förbättra den utan attdet får kosta något. Om den offentliga vården inte garanteras resurser för attuppehålla och förbättra vårdkvaliteten ökar givetvis utrymmet för de privatakrafterna. Den ökning som skett av privatpraktiserandeläkare visar detta. Under den tiden har antalet privatläkare ökat . År1981 fanns det 651 till försäkringen anslutna fritidspraktiker. 1982 varantalet fritidspraktiker 1 868 med 346 800 besök. Prognosen pekar påett besöksantal mellan 500 000 och 570 000. Här kan vi tydligt avläsa sambandetmed landstingens försämrade ekonomi. Den negativa utvecklingen började föratt successivt förvärras till dagens krisläge. Försämringen för landstingen kandirekt avläsas i en ökning av det privata värdutbudet. Det bästa sättet attmotverka privatisering av sjukvården är givetvis en fortsatt samhälleligutbyggnad. Andra åtgärder kan behövas, och jag väntar med intresse på förslagenfrån den arbetsgrupp som inom arbetar med översyn aversättningarna från försäkringen till sjukvårdshuvudmännen. Statsrådet antyderockså att reglerna för anslutning av privatpraktiserande läkare tillförsäkringen kan ses över i detta sammanhang. Jag undrar när vi får ta del avdessa förslag. Om landstingens möjligheteratt uppnå de sjukvårdspolitiskamålen 103HANS i (vpk): Jag vill tacka för svaret påfrågan. För min del är jag mycket intresserad. Jag har haft anledning att görabesök vid några institutioner i , vilka är föremål förneddragningar. Jag är övertygad om, att om man ser exernplet i ettlitet vidare perspektiv, kommer man att finna att det som händer vidlandstinget där också kommer att hända vid andra landsting, dvs. om inom denoffentiiga sektorn besparingarna skärps eller fortsätter i den nuvarandetakten. Jag säger inte att situationen är lika i alla landsting. Det varierarmycket beroende på hkviditet, befolkningsunderlag, skattekraft m. m. Det äremellertid viktigt att se hur läget är i , eftersom jag tror att vilängre fram kommer att få en liknande utveckling på andra håll. Statsrådet sade i svaret att det inte äraktuellt med några ytterligare ekonomiska insatser för länslandsting. I svaret står det att insatserna gjorts för att hindraskattehöjningar. Syftet var i så fall vällovligt, men jag kan meddela fruSigurdsen - hon vet det säkert redan - att trots de medel som anslogs förrahösten, 300 milj. kr. att fördelas mellan kommuner och landsting, och trots detbidrag som direkt har riktats till , har man ihöst beslutat om både nedskärningar och skattehöjningar. Effekten av dessamedel har alltså heh uteblivit. För min del tror jag att det är ganska smärtsamt för fruSigurdsen att behöva lämna ett svar, där det står att regeringens ekonomiskapolitik "är inriktad på att begränsa kostnadsökningarna isamhällsekonomin" och att den "är av avgörande betydelse förlandstingets möjligheter att förbättra sin ekonomi". I själva verketkommer ju den ekonomiska politiken att ha direkt motsatt verkan, eftersom denpolitik som har förts efter valet när det gäller den totala samhällsekonominhar betytt att nu också de offentliganställda tvingas ut i arbetslöshet med nyastora kostnader för samhällsekonomin i dess Om landstingens möjligheter ati uppnå de sjukvårdspolitiskamålen blir det, som beträffande , försämringar inomvården. Jag skall mycket kortfattat nämna vad som har hänt iEskilstuna, eftersom det kan ge en god bakgrund för diskussionen. Påcentrallasarettet i har man stängt 15avdelningar, och sluten vårdskapaciteten har minskat . Det har blivitsysselsättningseffekter. Ca 350 arbetstillfällen kommer att försvinna under1983 och 1984. Visstids- och timanställda kommer inte att kunna få förlängningav sina anställningar. Anställningsstoppet kornmer att drabbasysselsättningsläget hårt. Främst gäller detta ungdomar som kommer ut frånvårdskolan, de drabbas direkt av arbetslöshet. som vårdavdelningarstängs och vårdutbytet försämras ökar statens kostnader för bidrag tillvårdarbetare som tvingas ut i arbetslöshet. Det paradoxala i besparingsekonominär ju att vad man tror sig tjäna på ett ställe måste man betala på ett annat. finns det 475 beredskapsarbetare. Kommunalsavdelning 14 betalar arbetslöshetskasseersättning till 300 personer varjemånad. Kostnaderna för de här åtgärderna motsvarar 300 helårsarbeten. Med enbemanningsfaktor på 1,5 skulle det betyda att 450 personer skulle kunna få fastarbete och 15 vårdavdelningar kunna öppnas. Det här visar att besparingspolitiken får en verkanmotsatt den man tror när man stryker i budgetar och "sparar" pengar. Jag kan också nämna att den besparingskampanj som man iSödermanlands läns landsting genomdriver /84 omfattar ungefär 55milj. De pengar som de borgerliga regeringarna drog in från landstingengenom att förändra beskattningsunderlagen - i opposifion betecknadesocialdemokraterna det som stöld eller konfiskation från landstingen - innebärför ca 70 milj. kr. Det är alltså betydligt mer än man nu under entvåårsperiod tvingas spara. Här skulle regeringen verkligen kunna göranågonting för att förbättra situationen i landstingen, och även i kommunernaför den delen, genom att lämna tillbaka dessa pengar, som man själv betecknadesom konfiskerade. Det hänvisas till regeringens ekonomiska politik i övrigt.Det är ju i den senaste propositionen fastslaget att man prioriterar industrinsutveckling. Man säger att det är den konkurrensutsatta sektorn som skallexpandera. Först när den går bra och vi har full sysselsättning där kan mantänka sig att utveckla den offentliga sektorn. Det tror jag är en felsyn somkommer att drabba hårt. Det är just inom den offentliga sektorn, där det finnsstora behov, som man snabbt kan skapa nya arbetstillfällen. Samfidigt ökar intekostnaderna för samhället på något vis, eftersom man har kostnaden förarbetslösheten. Den vägen kan man få fart på samhällsekonomin, och det kanbidra till en bättre ekonomisk utveckling. Man behöver då inte invänta att denindustriella utveckhngen skall bli sådan att industrin behagar lämna överpengar - skattepengar eller andra - för att betala den offentliga sektorn. Jag tycker att det är en allvarlig felsyn som regeringengör sig skyldig till i sin ekonomiska politik; den ligger mycket nära denpolitik som förts av både högern ochmitten, främst mittenpartierna . Sedan säger att den öppna sjukvården taröver från den slutna vården. Som bevis för det meddelar hon att antaletvårdplatser vid akutsjukhusen har minskat med 1 000 platser. Detvore väl bra om det motsvarades av en förbättrad öppenvård på alla områden. Menjag tror inte att det är så enkelt att man kan tolka de här siffrorna på detsätt som har gjort. Vad som händer i exempelvis nu är att man fårnedskärningar inom den ortopediska verksamheten, vilket betyder längre köer ochväntan på operation. Där kan ingen öppenvård ta över. Man stänger en fullbelagd barn- och ungdomspsykiatriskavdelning. Också den verksamhet som där bedrivs finns det ett mycket stort ochuttalat behov av. Jag har svårt att se hur den avdelningen på något enkelt sättskall kunna ersättas genom öppenvård. Reumatikersjukvården minskas - det blir mera avsommarstängningar av avdelningar. Och det blir stängning av exempelvis intoxmottagningeni , som det har varit sådant rabalder om , Man lägger därdirekt ned en avdelning som var till för att avlasta det vanliga akutintaget.Det här kommer att innebära stora problem, både för dem som normalt finns påakutintaget vid och för dem som kommer dit och som föruttogs in via intoxen. Det blir stora problem för både patienter och personal. Det här är sådana nedskärningar som inte motsvaras avnågon utveckling av öppenvården utan som tvärtom skapar arbetslöshetoch försämrad vård. Jag har velat ta upp det här för att visa att det finnsstora problem bakom statsrådets resonemang. Jag tycker att regeringen bordeföra en annan polifik gentemot kommuner och landsting - de kan användas för attutveckla samhället och skapa nya jobb och mycket bättre förhållandenför människor. Jag skulle också vilja ta upp det som sägs sist i svaretom den moderata ideologin och det som skall ligga bakom kraven på ökadprivatisering. Det är klart att det är fråga om en moderat ideologi pådet sättet att den framförs med väldig styrka av . Men den framförsockså av SAF och av den nye folkpartiledaren . Men en sådan härideologi saknar ju inte ekonomisk grund; den växer utifrån vissa faktiskaförhållanden i samhället. De störa penningresurser som finns i samhället - inomde privatkapitalistiska företagen, inom banker, inom investmentbolag och hosdem som spekulerar på börsen och som fått sina börsvärden tiodubblade pånågra år - söker sig naturligtvis till investeringsobjekt. Förutom exportindustrin,som har fått hjälp via devalveringar och återhållsamma lönerörelser, är deti dag ont om investeringsobjekt i vårt land som ger snabb profit för kapitalet.Och i detta fall önskar naturligtvis kapitalägarna inget hellre än att fåprofitera pä människors vård. Till grund för en sådan utveckling liggernaturligtvis en tröghet i den offentliga vården tillsammans med den ideologiskautveckling som sker inom högerpartierna. Jag måste instämma i Om landstingens möjligheteratt uppnå de sjukvårdspolitiskamålen Om landstingens möjligheteratt uppnå de sjukvårdspolitiskamålen det MargöIngvardsson sade, nämligen att det bästa sättet att mota i grind på dethär området är att utveckla den samhällsstyrda vården. 104 i (m): Jag har med intresse lyssnat till den härdebatten och finner det skäligt att göra några små kommentarer. En gäller endetalj, nämligen frågan om det ökande antalet frifidspraktiker. När jag var underläkare och även därefter hadevi oreglerad arbetstid inom sjukhusläkarkåren. Vi arbetade mycket och fann detnaturligt. Sedan kom 7-kronorsreformen och med den totalavlöning av sjukhusensläkare. Mot detta ställdes då kravet på reglerad arbetstid. I takt med ökningenav läkarantalet har den enskilde sjukhusläkarens arbetsfid successivt dragitsned av huvudmännen. Detta har skapat ett utrymme för en del av dessa läkare attpå sin nyvunna fritid i egen regi tillhandahålla allmänheten vård utanförsjukhus. Detta är väl, som säger, en situafion där en idé möter ettintresse. Den som bär ansvaret för den utveckhngen är faktiskt . I denna trånga krets vill jag emellertid ta mig frihetenatt till protokoll läsa in vad en av mina tidigare medarbetare,numera professorn i medicin , innehavare av vad som en gång varLinnés lärostol vid , yttrade vid enhögtidsföreläsning vid firandet av sjukhusets 275-årsjubileum. Hansade så här: "Under den del av Akademiska sjukhusets historia, somvi själva kan överblicka har de tillgängliga behandlingsresurserna vid vårtsjukhus legat mycket nära och kanske överträffat defaktiska behandlingsmöjligheter, som funnits vid motsvarande medicinska centrai övriga medicinskt utvecklade länder. Detta har varit möjligt dels på grund av en gynnsamekonomisk utveckling i vårt land och dels därför att företrädare försjukvårdens huvudmän och olika planeringsorgan i stort sett delat denuppfattning som de i sjukvården direkt engagerade läkarna företrätt, nämligenden att omhändertagandet av enskilda sjuka och icke minst enskilda svårt sjukaskall ges hög prioritet - i första hand av rent klassiskt humanitäraskäl." "Det är med stark oro och ångest man frågar sig omdessa båda förutsättningar längre finns. Att den nuvarande samhällsekonomin ären källa till bekymmer vet vi alla. Värre är emellertid enligt min mening denrådande sjukvårdspolitiska målsättningen varom full polifisk enighet numeradessvärre uppnåtts. Avskalad alla förskönande omskrivningar, värdeladdademodeord och diffusa uttryck för orealistiska förväntningar och dechiffre-radtill vanligt svenskt språkbruk, kan denna målsättning sammanfattas på följandeenkla sätt; Mer tillde friska. Mer tillde småkrassliga. Mindretill de verkligt sjuka. Med den målsättningen är risken stor för att gapet mellanvad man inom akutsjukvården i medicinskt hänseende kan och bör göra förpafienterna och vad man isjälva verket tillåts att göra kan komma att öka markant inom en nära framfid.Man kan ju t. o. m. med skäl fråga sig om vi inte just nu befinner oss i självabrytpunkten av ekonomiska eller vårdideologiska skäl. Om vi skulle få den här utveckhngen vid UAS kan man jufråga sig vad pafienterna kommer att ta sig till. Eftersom jag anser att densvenska allmänheten är relativt väl upplyst i sjukvårdsfrågor är mitt grundtipsatt man inte i längden kommer att nöja sig med de s. k. helhetssynerna utanäven fortsättningsvis kommer att kräva att få tillgång till adekvat somatiskakutsjukvård på specialistnivå i rätt tid och på rätt plats." Vad här har sagt tror jag är ett adekvatuttryck för hur en upplyst läkaropinion i vårt land ser på den utveckling, omvilken det sägs råda enighet i vårt landstings politiska etablissemang. Om landstingens möjligheter ati uppnå de sjukvårdspolitiskamålen Det är, Margö , naturligtvisomöjligt att ge besked om när landstingen kommer att helt kunna leva upp tillhälso- och sjukvårdslagens målsättning. Förutsättningarna är givetvis olika ide olika landstingen, och även andra faktorer påverkar denna utveckling. När man lyssnar på vpk:s företrädare inte bara här utanockså i andra sammanhang, vet man inte riktigt om man skall avundas dem derassituation att över huvud taget inte behöva ta något ekonomiskt ansvar. De kansäga nej till realistiska besparingar och bara plussa på, där de tycker attinsatser behövs. Visst behövs insatser på många olika områden i det svenskasamhället. Men det är en gång så att vi har ett budgetunderskott på uppåt 90miljarder kronor, och bara räntorna uppgår till . Det är realiteter, och bordevara det även för kommunisterna. Sjukvården och ohälsan är naturligtvis inte ettinformationsproblem. Det framgår också av mitt svar, Margö , att jaghar läst den rapport som kommit från och även andra rapporterpå detta område. Men därför att vi har en så ojämn fördelning av ohälsan, ärdet nödvändigt att vi får ordning på detta lands ekonomi. Vi måste vidta allatänkbara åtgärder för att minska arbetslösheten och skapa höjda reallöner. Vimåste få en ökad tillväxttakt inom sjukvården och på andra områden. Då är dethelt enkelt nödvändigt att få fart på den svenska ekonomin. Utsikterna är nu ljusare. Den svenska industrin går bättre.Exporttillväxten har nästan fördubblats jämfört med fjolåret. Detta ärnödvändigt såsom ett underlag för att vi skall kunna bygga ut den offentligasektorn, vilket regeringen tycker är angeläget. Jag är medveten om att vissa kommuner och landsting hardet ekonomiskt besvärligt. Men totalt sett är det inte kommuner och landstingsom har det ekonomiskt besvärligast, utan det är faktiskt staten. Sammanlagthar landsting och kommuner ett överskott på . Margö berör en del av de problem som finnsinom hälso- och sjukvården och tar från den psykiatriska vården exempel på attpatienter på 5 protokoll 1983/84:44 Om landstingens möjligheter att uppnå de sjukvårdspolitiskamålen mentalsjukhushar skrivits ut fill en öppenvård som inte finns. Men trögheten i justpsykiatrins förändring från slutna till öppna vårdformer var någonting som densocialdemokratiska regeringen uppmärksammade och tog itu med omgående vid deförhandlingar som vi förde med och . Man hargivit en stimulans på 200 milj. kr. som skall användas till öppen vård inompsykiatrin gemensamt av landsting och kommuner för att de skall kunna göradenna som vi tycker helt riktiga förändring inom den psykiatriska vården. När det gäller privatiseringen har jag i mitt svar klartsagt att den offentliga hälso- och sjukvården måste utgöra basen i detta land.Den privata vården är ett komplement. Här har också tagits upp frågorbeträffande fritidspraktikernas verksamhet. har i en proposition ihöst fått en redovisning av utvecklingen på fritidspraktikerområdet. Jag harockså sagt i mitt svar att vi ser över dessa frågor. Vi bereder och socialstyrelsensrapport i och avser att återkomma med förslag tillåtgärder som vi finner erforderliga med anledning av utvecklingen på områdetoch som beställde när ersättningsvillkoren för fritidspraktikernaförändrades. Man sade redan då att om en viss nivå överskreds, skall riksdagenöverväga andra åtgärder. När bearbetningen inom är klar kanjag, Margö , inte säga någonting om. 106MARGO (vpk); Jag hade väl inte direkt väntat mig attsjukvårdsministern skulle ge ett exakt svar på när vi har levt upp till alla dehonnörsord som uttalades i samband med att vi fick den nya hälso- ochsjukvårdslagen. Det är klart att man hade kanske kunnat ställa krav pä attministern skulle säga att fram eller fram har vinått upp, men inte ens den spekulationen vågar hon sig på. Och jag kan förstådet, för när man antar en ramlag och tillskriver den sädana oerhördamöjligheter som man gjorde när den här lagen antogs, då blir det svårt att levaupp till målen. Jag har frågat i andra sammanhang, om det kan vara rimligtatt uttala sådant som en vård på lika villkor för hela befolkningen, god hälsahos hela befolkningen, offensiv sjukvård, kontinuitet osv. Hur skall man kunnamäta att man har uppnått vad man avsett? Borde vi inte uttrycka oss på ettannat sätt, så att vi med jämna mellanrum kunde gå fillbaka och titta om viverkligen har uppnått det vi avsåg att uppnå? Allting kring den nya hälso- ochsjukvårdslagen är så löst formulerat, så det är mycket svårt att kontrolleraoch också säga någon tidrymd inom vilken vi skall ha uppnått målen. Vi hade litet olika mening statsrådet och jag om ohälsansorsaker. Det är ju faktiskt så, vilket står i rapporten - och jag utgick ifrånatt statsrådet hade läst den - att är de avgörande hälsoproblemenförknippade med arbetsmiljön. Då hjälper det inte om vi uppmanar folk att ätabättre, röra sig mera, dricka mindre alkohol och röka mindre. Det är juarbetsmiljöerna och samhällets miljö i stort som är avgörande för vår hälsa.Visst kan det vara vällovligt att komma med allmän hälsoinformation, men jagtror inte att det har någonavgörande betydelse för vår hälsa. Däremot framhöll statsrådet att vi måste få ordning pålandets finanser och att det skulle kunna ha en avgörande betydelse för folkshälsa. Framför allt skulle det, om jag förstod rätt, vara av betydelse om vilyckades minska budgetunderskottet. Om man då minskar budgetunderskottet genom att gelandsting och kommuner mindre pengar, får det såvitt jag förstår en helt annanverkan. Det är ju kommuner och landsfing som har svarat för det såatt säga grundläggande välståndet i vårt samhälle. Det är också landsting ochkommuner som svarar för den samhällsservice som framför allt människor som hardet sämst ställt behöver bäst. Om man då minskar landstingens och kommunernasmöjlighet att ge den servicen, blir det ju de sämst ställda som drabbasytterligare. Vi var alla överens om att psykiatrin skulle omdanas, ochdet är en rikfig förändring att vi skall göra oss av med de storamentalsjukhusen och att vi skall ha öppna vårdformer. Men det går inte attstänga slutenvårdsplatserna innan vi har byggt ut öppenvården. Då kommer vi iden situation som man har hamnat i t. ex. nere i , nämligen att man skriverut folk fill en öppenvård som inte finns. I fråga om detta måste statsrådetdela min uppfattning att detta inte alls var avsikten när man förändradepsykiatrin mot öppna vårdformer. Jag vill ta upp frågan om fritidspraktikerna -om det inte finns något samband mellan den ökande privatiseringen av sjukvårdenoch landstingens försämrade möjligheter att ge en god vård. Om statsrådet inte tror på mig, tror hon kanske påprofessor , som gav en ypperlig redogörelse för just detta samband. Hansade att om samhällets värdutbud fortsätter att försämras kommer folk inte attnöja sig med det utan efterfråga den vård man vill ha - dvs. om samhället inteställer upp med den vård som efterfrågas kommer det att finnas utrymme för deprivata krafterna. Får vi en sådan utveckling är jag rädd för att vi mot1990-talet i stället för att nå de sjukvårdspolifiska målen kommer att få ettmycket brutalt och cyniskt sjukvårdssystem där de svagaste råkar mycket illaut. Om landstingens möjligheter ati uppnå de sjukvårdspolitiskamålen 107HANS i (vpk): Jag skall främst bemöta på denpunkt där hon sade att hon avundades vpk;are som hade en enkel situation ochkunde stå utanför allting och föreslå vad som helst. Men så enkelt kan man inteavfärda de här problemen - det fordras faktiskt en seriös diskussion om statensinkomster och utgifter och vad man använder pengarna till. Jag pekade på det faktum att socialdemokraterna själva varså kritiska mot att den borgerliga regeringen drog in just dessa pengar frånlandstingen. Om man nu i enlighet med vad man då sade skulle återbetalapengarna, skulle en del av de besparingar som görs inom främstSödermanlands läns landsting inte behöva göras. När detgäller frågan om att avundas någon förhåller det sig på det sättet att Omlandstingens möjligheter att uppnå de sjukvårdspolitiska målen om man skall kunnaupprätthålla vården måste landstingen betala det som inte staten står för. Detstaten åstadkommer med sin åtstramningspolitik genom att dra in pengar frånlandstingen är att man tvingar inte bara kommunister utan även socialdemokraterute i landstingen att höja skatten. Det är just vad man har gjort i Sörmland.Den här besparingspolitiken är verkligen en bumerang. Dådet gäller avundsvärda situation att kunna föreslå vad som helst harvi faktiskt i vårt förslag i anslutning till den proposition som riksdagenskall behandla föreslagit inkomstförstärkningar på 3 miljarder kronorutöver vad regeringen har förordat. Vi anser att man skall beskatta de rika ochbörshandeln mer än vad regeringen vill göra och att man skall kunna betala utpengar till landstingen så att de kan klara sin situation bättre. Det är enpraktisk och ganska enkel socialistisk politik som vi står för. Jag tycker inteatt man kan avfärda detta genom att säga att vår situafion skulle vara särskiltavundsvärd, utan jag tycker att de förslag som vi lagt fram när det gäller denekonomiska politiken och det samband som vi pekar på mellan statligabesparingar och landstingsskattehöjningar visar att vi nalkas dessa problem påett mycket seriöst sätt. Trorman sig kunna lösa problemen genom att skapa arbetslöshet, vilket man faktisktgör i det läge som uppstått, då biter man sig verkligen i svansen. Jagvisade i mitt första anförande med enkla räkneexempel hur man får lägga ut likamycket pengar för arbetslöshet som det kostar att ha 450 personer anställda. Dåfrågar jag: Till vilken nytta skall man betala för människor som står utanförarbetet, om vården försämras? Om jag minns rätt rådde total enighet om hälso- och sjukvårdslagen närden antogs av . Margö var inte ledamot av då, mensåvitt jag kan erinra mig stod alla politiska partier bakom lagen. Detär klart att en ramlag får en speciell utformning. Vi är överens om attstatsmakterna inte skall detaljreglera, utan att kommuner och landsting skallges stor frihet att själva - inom vissa politiska ramar - utforma sin politikoch ge innehåll åt dessa ramlagar.