prot · G70956 · 1983-12-31 00:00:00 — Hur förhåller sig mäklarlagens skadeståndsregel till allmännakontraktsrättsliga grundsatser och till skadeståndslagen? För att åskådliggöra frågan vill jag hänvisa till den,hoppas jag, klarläggande figuren på s. 19 i lagutskottets betänkande. Det ärrelationerna mellan å ena sidan mäklarens arbetsgivare och å andra sidansäljaren, köparen och mäklaren själv som jag åsyftar, markerade med siffrorna3-5. Siffran 3 har dock fallit bort vid tryckningen; den skall markeraförhållandet mellan säljaren och arbetsgivaren. Propositionen berör inte medett enda ord de påtalade relationerna. Däremot görs uttalanden som inte gärnakan tolkas på annat sätt än att skadeståndslagen och allmännakontraktsrättsliga grundsatser över huvud taget inte är tillämpliga. Enligt vadutskottet inhämtat under behandlingen är emellertid avsikten den motsatta,nämligen att arbetsgivaren skall ha skadeståndsansvar. Som situationen är skulle det faktiskt i vissa fall kunnavara bättre för den enskilde konsumenten om mäklarlagen inte är tillämplig änom den är det -ett onekligen överraskande resultat. Gäller inte mäklarlagen,gäller det normala betraktelsesättet, innebärande att säljaren harmäklarföretaget till avtalspart. Företaget svarar då fullt ut för den skada somden anställde vållat uppdragsgivaren.Detta ansvar följer av allmänna rättsgrundsatser. Gäller däremot mäklarlagen isig är allt gott och väl, så länge mäklarens ansvarsförsäkring är tillgängligoch försäkringssumman räcker till. Men står inte försäkringen till förfogande -premien kan ju vara obetald - blir läget prekärt, om det kontraktsrättsligasynsättet inte skulle vara tillämpligt. 1 sådant fall finns det nämligen intenågon kontraktsrättslig relation mellan säljaren och mäklarföretaget utanvilken säljaren inte kan kräva gottgörelse för den skada mäklaren vållat.Slutsatsen av resonemanget förtjänar att upprepas: Säljaren kan vinna på attinte bli omfattad av den framlagda mäklarlagen. Detta borde kännas genant fördem som vill genomföra lagen. De nu påtalade bristerna i propositionen är egentligenhäpnadsväckande. Några krav på kvalitet bör väl fortfarande kunna uppställas.Majoriteten låter sig emellertid inte avskräckas utan rycker in filldepartementets undsättning. Majoriteten kommer fram till den medproposifionen inte förenliga slutsatsen att mäklarlagen inte bör medföra någonbegränsning av arbetsgivarens ansvar enligt skadeståndslagen. Lösningen må varaaldrig så riktig. Frågan är dock så komplicerad att det inte nu är möjligt attmed säkerhet överblicka alla rättsliga konsekvenser. Åtminstone borde lagrådetha yttrat sig igen i ämnet. Det finns ytterligare brister. 114 § regleras mäklarensskadeståndsansvar i förhållande till såväl säljaren som köparen. Propositionenger utan vidare det intrycket att det här är en kodifiering av gällande rätt,även i mäklarens relafion till köparen. Det är emellertid ytterst tvivelaktigtom det förhåller sig så. Stöd kan i varje fall inte hämtas från några publiceraderättsfall. Det borde ha framgått av propositionen hur det förhåller sig. Uttalandet i propositionen på s. 46, att provision ejutgår i det vanliga fallet att köparen underlåter att betala köpeskillingen, ärej oomstritt. Rättsläget är inte klart här enligt vad jag inhämtat. Detinte till någon del motiverade uttalandet bör därför inte få binda praxis. Katalogen över brister i propositionen skulle kunna görasmycket längre. Jag skall dock nöja med med att ställa frågan vad som händer ommäklaren av slarv gjort en felaktig boendekostnadskalkyl. Han räknade fram enmånadskostnad på , men kostnaden visar sig bli . Skall då mäklaren skjuta till dessa . och alltsåsubventionera köparens hyra så länge köparen bebor fastigheten? Skallskadeståndet beräknas efter det negativa eller positiva kontraktsintresset?Denna fråga är onekligen av praktisk betydelse. Propositionen lämnar här ingenvägledning. I sammanhanget vill jag peka på det bryderi som majoriteten råkat idå det gäller det föreslagna kravet på att mäklaren skall lämna en sådan härkalkyl - detta är obligatoriskt. Men vad händer med mäklaren om köparen vägraratt lämna de uppgifter som fordras? Det står så här i betänkandet: "mening skulle det föras för långt om mäklaren i sådana fall skullebli skadeståndsskyldig." Det är man faktiskt tacksam för å mäklarensvägnar. Lagtexten upptar dock alltjämt kraven på kostnadskalkyl utan någon somhelst eftergift för den bångstyriga verkligheten. Som framgått bör propositionen inte antas idenna del heller. Jag yrkar alltså bifall till reservationen i sin helhet. 3 (): I vårt land verkar f. n. ca 2 000fastighetsmäklare. har vi inte haft någon egentlig lagstiftning omderas verksamhet. Däremot finns en kungörelse om frivillig auktorisation förmäklare. För sådan auktorisation, som meddelas av handelskamrarna, fordrasvissa kunskaper och viss erfarenhet av yrket samt att mäklaren har en fri ochobunden ställning. Av de 2 000 mäklarna är ungefär 600 auktoriserade. Bland deövriga finns även alla de mäklare som är anställda i bankägda ellerbankanslutna mäklarföretag och som torde väl uppfylla kraven på kunskaper ocherfarenhet, men som inte anses uppfylla kravet på obundenhet och därför intekunnat bli auktoriserade. Bakgrunden till den proposition som behandlas iutskottsbetänkandet är att det tillsattes en kommitté,småhusköpskommittén, som skulle utreda frågan om skydd för konsumenterna isamband med köp av småhus. framlade ett förslag tillfastighetsförmedlingslag, innehållande dels näringsrättsliga regler, delscivilrättsliga. I vad gäller den näringsrättsliga delen innebarkommittéförslaget att det hittillsvarande frivilliga auktorisationssystemetskulle bibehållas, men att alla mäklare skulle registrera sig hoslänsstyrelsen. Det enda som enligt förslaget krävdes för att en mäklare skullebli registrerad var att vederbörande betalade en registreringsavgift och kundevisa intyg på att ansvarsförsäkring tecknats för att täcka eventuellaskadeståndskrav riktade mot mäklaren. Näringsfriheten skulle alltså intebegränsas - i varje fall inte särskilt mycket - genom kommitténs förslag. Kommittéförslaget innebar i fråga om de civilrättsligareglerna, alltså mäklarens skyldigheter och rättigheter gentemot köpare ochsäljare, i huvudsak en kodifiering av hittillsvarande praxis. Regeringens förslag till fastighetsmäklarlag avviker på enmycket väsentlig punkt från kommitténs förslag. Det gäller just frågan omauktorisationen. Regeringens lagförslag innebär att den frivilligaauktorisationen avskaffas och ersätts av en obligatorisk. Kravet förregistrering blir nämligen att mäklaren förutom ansvarsförsäkring skall, somdet står i lagförslaget, ha tillfredsställande utbildning samt i övrigt bedömaslämplig som fastighetsmäklare - den senare bedömningen skall göras avlänsstyrelsen. Regeringsförslaget innebär alltså införande avetableringskontroll för fastighetsmäklare. Vi får en klar inskränkning inäringsfriheten. I vår motion med anledning av regeringsförslaget avvisade vidärför från sida propositionen i den del som gäller denäringsrättsliga frågorna. Motsvarande krav återfinns både i och ifolkpartiets motioner med anledning av propositionen. Jag vill något återgå tillsmåhusköpskommitténs betänkande. Kommittén, som var parlamentariskt sammansatt,har självfallet även övervägt om det var lämpligt att införa obligatoriskauktorisation i stället för det nuvarandefrivilliga systemet. Men en enig kommitté avvisade en sådan begränsning avnäringsfriheten. Kommittén har uttryckt detta mycket klart, och jag vill citeraett avsnitt ur kommittébetänkandet som belyser detta. "Den mest ingripande kontrollen över fastighetsmäklarbranschenskulle kunna erhållas genom införandet av ett obligatorisktauktorisafionssystem. Ett sådant skulle dock innebära en etableringskontroll,eller med andra ord ett näringsförbud för alla som inte uppfyller de krav somuppställs för att få bedriva mäklarverksamhet. Enligt kommitténs mening kan ettsådant system visserligen sägas vara konkurrensneutralt i förhållandet mellangodkända yrkesutövare men innebär - helt naturligt - att konkurrensen begränsaspåtagligt ju högre kvalifikationskraven ställs. Alltför höga krav torde ocksåkomma att medföra en utglesning av tjänsteutbudet till nackdel förkonsumenterna. En sådan konkurrensbegränsning medför ofta skadliga verkningarfrån allmän synpunkt." "I har lagstiftaren varitåterhållsam när det gällt att införa obligatoriska auktorisationssystem. Bakomdenna återhållsamhet har otvivelakfigt legat näringsfrihetsbedömningar ochfarhågor för negafiva, konkurrenshämmande verkningar från samhällelig synpunkt.Kommittén har för sin del inte kunnat finna sådana missförhållanden inomfastighetsmäklarbranschen att det föreligger skäl att föreslå en obligatoriskauktorisation." Hur har då remissinstanserna sett på denna fråga?Näringsfrihetsombudsmannen gör samma bedömning som kommittén. Eftersom NO:suppfattning har grundläggande betydelse för synen på denna fråga, vill jagnågot citera även det som han framhåller: "NO konstaterar med tillfredsställelse att kommitténi medvetande om de negafiva effektema frän konkurrenssynpunkt avvisar ettobhgatoriskt auktorisationssystem. Om någon direkt myndighetskontroll skallinföras för fastighetsmäklare är obligatorisk registrering utan lämplighets-eller behovsprövning den form som får anses minst negativ från konkurrenssynpunkt.Systemet innebär ingen allvarlig inskränkning i den väsentliga principen om frietableringsrätt och det får anses vara konkurrensneutralt. NO instämmer härvidi kommitténs bedömning." En remissinstans som har att se på frågorna ur motsvarandesynpunkter är statens pris- och kartellnämnd, och den har också gjort enhknande bedömning. Den framhåller bl. a.: "SPK finner i likhet medkommittén att ett obligatoriskt auktorisationssystem skulle utgöra ettetableringshinder som kunde få negativa verkningar på effektivitet ochprisutveckling i branschen. En etableringskontroll utgör i sig själv enlångtgående konkurrensbegränsning. Därtill kommer att den lätt stimulerar tillytterligare konkurrensbegränsande åtgärder bland de företagare som fåttfillständ att etablera sig på området." Jag vill kort ange skälen fill att vi inomcentern redan i vår motion motsatte oss regeringens föreslag i vad gälleretableringskontrollen. Vi gör detför det första av näringsfrihetsskäl. För sysselsättning och för ekonomiskutveckling är det viktigt att näringslivet fortlöpande får tillskott av nya företag,vilket allmänt talar emot inskränkningar i rådande etableringsfrihet. För det andra finns det starka skäl att undvika ökning avbyråkratin. Det är viktigt att på olika sätt minska antalet regleringar somstyr den konkurrensutsatta sektorns verksamhet. Statsmakterna skall enligt våruppfattning i stället för att öka byråkratin vinnlägga sig om att minska den.Länsstyrelserna, som skulle få ökade uppgifter om regeringsförslaget genomförs,har f. n. knappa resurser. Liksom andra myndigheter måste de alltså klara sinverksamhet inom ramen för sina begränsade resurser. De har enligt vad som angesockså svårt att hinna med sina uppgifter. Jag vill peka på vad en länsstyrelseanförde i sin anslagsframställning . Den framhöll att krympningen avresurserna aktualiserar frågan om det är rimligt att skall avgöravilka av de uppgifter som enligt lag, förordning och anvisning ankommer pålänsstyrelsen som skall eftersättas. Att under sådana förhållanden påläggalänsstyrelsen en ytterligare uppgift, som regeringsförslaget innebär, ärenligt vår mening föga välbetänkt. Ett tredje skäl för oss i att avstyrkaregeringsförslaget är konkurrenshänsyn. Vi anser att det är viktigt attsamhället inte gör sådana ingrepp i en bransch att den fria etableringsrättenonödigtvis försvåras. Konkurrens bör i stället främjas för att en urkonsumentsynpunkt gynnsam prisbildning skall uppnås. Ett fjärde skäl kan vi kalla serviceskäl. En begränsningav den krets som får åta sig mäklaruppdrag kommer att innebära stora nackdelarinte minst för glesbygden. På landsbygden är det vanligt att personer sombesitter god erfarenhet, men som inte uppfyller de formella kunskapskrav vilkanu uppställs, hjälper människor med bouppteckningar, arvskiften, auktioner,fastighetsförsäljningar m.m. Med den föreslagna lagen - som socialdemokrateroch vpk nu avser att driva igenom - blir det inte tillåtet för en person attexempelvis både upprätta bouppteckning och hjälpa människorna med att säljadödsboets fastighet. År det rimligt att personer, trots att de har allmännaerfarenheter, goda kontakter och gott omdöme, skall hindras från den verksamhetsom de har skött oklanderligt? Varför skall de hindras endast på grund av attde inte uppfyller de formella kunskapskrav som regeringen nu - i motsats fillsmåhusköpskommittén - satt upp som villkor? Eftersom regeringen - givetvis med full rätt - frångåttutredningsförslaget på en så väsentlig punkt som när det gäller införande avobligatorisk auktorisation, har detta förslag inte utsatts för granskning avremissinstanserna med påföljd att regeringsförslaget blivit otillräckligtanalyserat. Det framgår bl. a. av de skrivelser som LU emottagit. HSB ochRiksbyggen har framhållit att deras upplåtelse av bostadsrätter till blivandebostadsrättsinnehavare inte skulle kunna fortgå med propositionens skrivning.Detta har föranlett majoriteten i utskottet att göra ett tillägg till 2 § medinnebörden att just dessa organisationers verksamhet skall undantas från lagenstillämpning. Det är ganska anmärkningsvärt. SparbankernasFastighetsbyrå, SPAFAB, har inkommit med en skrivelse där mantar upp två spörsmål. Deras mäklare skulle enligt propositionens skrivning inteha rätt att fortsätta sin verksamhet, eftersom de inte är auktoriserade. SPAFABframhåller även att man har en rad ombud på mindre orter. Med propositionensskrivningar är det tvivelaktigt om dessa ombud skulle kunna fortsätta sinverksamhet. SPAFAB;s skrivelse har lett till att utskottsmajoriteten tvingatsskriva i utskottsbetänkandet hur förslagen torde böra tolkas och liknandesvävande uttryck. Även när det gäller den civilrättsliga delenav regeringsförslaget har vi under utskottsbehandlingen funnit sådana bristeratt vi i , liksom , stannat för att yrka avslag på helaförslaget till fastighetsmäklarlag. Motiven till det har nyssanfört, så jag avstår från att gå in på det området. I en motion från yrkades avslag på propositioneni dess helhet. Jag tolkar det så, herr talman, att det står en samladicke-socialistisk opposition emot propositionen, som enligt vår uppfattninginnebär införande av en etableringskontroll, och man har inte kunnat visa attdet finns något klart behov av en sådan. Med detta,herr talman, ber jag att få yrka bifall till reservationen. 4HUGO (); Vi har från i mofion 6 yrkatavslag på propositionens förslag till lag om fastighetsmäklare. Eftersom mittparti inte är representerat i lagutskottet, vill jag något belysa folkpartietsinställning till förslaget. Vi hävdar att nuvarande ordning med frivilligauktorisafion i huvudsak får anses tiUfredsställande och att den föreslagnalagen inte innebär några påtagliga förbättringar när det gäller kontrollen avfasfighetsmäklarnas verksamhet. Den nya lagen leder bara fill en ökad byråkrafi och inteminst till ökade kostnader för dem som anlitar fastighetsmäklarnas service. Vi är helt övertygade om att konsumenterna gynnas bästgenom att det nuvarande systemet med frivilligt auktoriserade mäklare fårutvecklas vidare inom de regler som finns på det här området. Då det gäller de näringsrättsliga reglerna i lagförslaget,som också har berörts av tidigare talare, är vi starkt kritiska och villpoängtera att den föreslagna etableringskontrollen är ägnad att motverka frikonkurrens inom mäklarbranschen. Den skulle därmed vara fill skada förkonsumenterna. Dessutom skulle många människor som servar befolkningenutanför de stora tätorterna med förmedling av fastigheter och andra tjänsterinte kunna fortsätta med sin verksamhet på det här området. Marfin harfidigare varit inne på denna fråga. Det finns mycket starka principiella skäl somtalar mot de föreslagna näringsrättsliga reglerna. De nu föreslagna reglerna ärett utmärkt bevis på hur regleringar och centralstyrning skapar nya problem ochen ny byråkrafi. Inte minst bestyrks detta mitt konstaterande av att såvälHSB:s som och redovisar bådegränsdragningsproblem och praktiska svårigheter på det här området. Det ärproblem som inte närmare belysts i propositionen och som är olösta.Utskottsbehandlingen har inte lett till resultat på den här punkten. Jag konstaterar också att det lagförslag som vi nudiskuterar är ytterligare en klar dementi när det gäller regeringens ochsocialdemokraternas löften om att arbeta för ökad frihet och mindre byråkratiför medborgarna. När det anses vara lämpligt kan landets socialdemokratiskevice statsminister slå sig för bröstet och utbrista: Jag är varm anhängare avökad frihet och slåss mot byråkratin. Men i verkligheten arbetarsocialdemokraterna för fler begränsningar och ökad byråkrati. Lagutskottetsbetänkande 10 anger en sådan färdriktning, inte minst i lagförslagetsnäringsrättsliga del. Med det anförda, herr talman, vill jag yrka bifall tillden reservation som återfinns i lagutskottets betänkande 10. 5LENNART (): Jag vill slå fast att detlagförslag som kammaren nu behandlar inte innebär någon etableringskontroll förfastighetsmäklare. Propositionens näringsrättsliga regler innebär inte någonkvantitativ begränsning av tillträdet till marknaden. Propositionen innehåller däremot konkreta förslag rörandede kvalitativa krav som man rimligen kan ställa på en fastighetsmäklare. Dessakrav har stor betydelse för alla konsumenter, oavsett om det är en säljareeller en köpare. Lagförslaget innebär att alla fastighetsmäklare ifortsättningen skall vara registrerade hos i det län därvederbörande utövar sin yrkesverksamhet. upphör den nuvarandefrivilliga auktorisationen hos handelskammaren. För att kunna bh registrerad hos måste enfastighetsmäklare och naturligtvis en blivande mäklare uppfylla fyra krav. Han måste vara myndig och ej försatt i konkurs. Han skallha en försäkring som täcker skadeståndsskyldighet intill . för varjeskadefall som kan drabba honom om han åsidosätter vissa åligganden gentemotköpare eUer säljare. Vidare skall han ha en tillfredsställande utbildning och iövrigt bedömas lämplig som fastighetsmäklare. Utskottets majoritet anser att dessa krav är väl avvägdaoch väl motiverade. Det skall också framhållas, att för de fastighetsmäklaresom är verksamma , när den nya lagen föreslås träda i kraft,skall särskilda övergångsbestämmelser gälla. De får bl. a. utsträckt tid föratt genomgå den stipulerade utbildningen. Därest någon fastighetsmäklare skulle bli missnöjd medlänsstyrelsens beslut när det gäller att pröva en ansökan om registrering, kanden enskilde överklaga till kammarrätten. Därigenom är det väl sörjt för denenskilde mäklarens rättstrygghet. I detta sammanhang är det logiskt att också redovisa vilkamöjligheter länsstyrelserna får att ompröva en mäklares registrering, om det ipraktiken visar sigatt vederbörande inte uppfyller kraven. Då har möjlighet attåterkalla sitt tidigare beslut. får därvid åberopa attvederbörande mäklare kan bedömas som lämplig. I lindrigare fall kanlänsstyrelsen tilldela vederbörande en varning. Skulle det dessutom visa sig attnågon fortsätter att förmedla fastigheter utan att vara registrerad, kanlänsstyrelsen utdöma vite. Så långt de näringsrättsliga reglerna. Jag vill härefterklargöra hur utskottsmajoriteten bedömt propositionen i dess helhet. Vi anser att det finns starka skäl för att en särskildlagstiftning beträffande fastighetsmäklarnas verksamhet kommer till stånd. En aspekt på frågan är att övriga nordiska länder ochflertalet länder i redan har en lagstiftning på området. Men detta ärändock inte det allra viktigaste. Det som för oss är det mest primära äromtanken om alla konsumenter. Propositionen är ytterligare ett led i en framsyntkonsumentlagstiftning. Det är ett lagförslag som fidigare efterfrågats mångagånger, inte minst av ledamöter i denna kammare. Det är en framgång attriksdagen kan besluta i denna fråga. Det är helt klart att en fastighetsöverlåtelse som regelhar stor ekonomisk betydelse för både säljaren och köparen. Det gäller inte minst vid köp av småhus. Det är därförnaturligt att man i dagligt tal brukar säga att den som förvärvar en villaeller ett radhus gör sitt livs mest betydelsefulla affär. vet vi attprivatpersoner som köper eller säljer fastigheter ofta saknar eller har endastbegränsade kunskaper om vad som bör iakttas när en fastighet överiåts. Bådeköparen och säljaren är därför i behov av sakkunnig hjälp med affärensgenomförande. Följaktligenhar fastighetsmäklaren en viktig roll i samhället. Vad jag här har sagt om fastighetsköp och om mäklarnasverksamhet gäller i stor utsträckning också då bostadsrätter och andranyttjanderätter överiåts. Jag vill också påminna om den stora omsättning av såvälsmåhus som bostadsrätter som tid efter annan kännetecknar marknaden. När man väger in allt detta i bilden, inser säkerligen varoch en att det är utskottsmajoriteten som har gjort den framsynta bedömningen iärendet när vi säger att det föreligger starka skäl för en särskildlagstiftning beträffande fastighetsmäklarnas verksamhet och föreslår riksdagenatt bifalla propositionen. Jag skallnu något beröra de civilrättsliga reglerna i lagförslaget. Dessa paragrafer berör såväl köpare och säljare sommäklare. Mäklaren skall verka för att säljaren före överlåtelsen lämnar deuppgifter om fastigheten som kan antas vara av betydelse för köparen och attköparen före förvärvet undersöker eller låter annan person undersökafastigheten. Mäklaren är vidare skyldig att kontrollera vem som harrätt att förfoga över fastigheten och vilka inteckningar och rättigheter sombelastar fastigheten. I 12 § föreskrivs att fastighetsmäklaren skalltillhandahålla köparen en skriftlig beskrivning av fastigheten. Beskrivningenskall innehålla en rad Detta åläggande gäller när en fastighet köps huvudsakligen förenskilt bruk. Samma paragraf innehåller också en intressant nyhet.Mäklaren skall, innan fastigheten överlåts, tillhandahålla köparen en skriftligberäkning av dennes boendekostnader. Detta är ur konsumentsynpunkt mycketviktigt. Innan köpare undertecknar köpehandlingen får han härigenom tillfälleatt utifrån all tillgänglig redovisning ytterligare en gång bedöma om hansekonomi tillåter att han köper fastigheten. Utskottsmajoriteten fäster särskildvikt vid att denna bestämmelse finns med. I övrigtgör utskottet här en del mofivuttalanden som jag hänvisar till. På en punkt i propositionen föreslår utskottet en ändring.Det gäller förmedlingen av bostadsrättsupplåtelser. Jag ber då kammarensledamöter att särskilt uppmärksamma skillnaden mellan upplåtelse ochöverlåtelse. Upplåtelse av bostadsrätt gäller i nya bostadsområden nären bostadsrättshavare tar den nybyggda lägenheten ibesittning. Utskottsmajoriteten anser att propositionens förslag pådenna punkt fått en något för generell formulering och anser det skäligt attdessa upplåtelser av bostadsrätter inte skall omfattas av lagen. I tydlighetens namn vill jag tillägga att så fort detgäller överlåtelse av bostadsrätter ställs samma krav på personalen inom defolkrörelsekooperativa organisationerna som på fastighetsmäklare i allmänhet. Jag kommer att redovisa utskottetssynpunkter på de mofioner som väckts i ärendet samt beröra den reservation somföreträdarna för moderata samlingspartiet och avgivit iutskottet, samt även något kommentera de debattinlägg som vi har lyssnattill. I motion 8 av framhålls bl. a. attlagstiftning på detta område är helt onödig. Jag konstaterar att reservanternai utskottet inte delar den uppfattningen, utan reservanterna anser att enlagsfiftning i och för sig är motiverad. Utan tvivel har reservanterna härvisat en betydligt större politisk realism än vad motionären gjort. Vidare har i sitt inlägg utförligtuppehållit sig vid de skadeståndsrättsliga reglerna.