prot · G70968 · 1983-12-31 00:00:00 — Jag hoppasverkligen att socialministerns ändring av körriktning verkligen är sakligtmotiverad och att det här inte bara handlar om taktiska finter. Jag vill mot denna bakgrund också fästa kammarens uppmärksamhetpå den förre socialdemokratiske statsministern uttalande iSvenska , där han säger att det är dags för socialdemokratin attändra kursriktning i vikfiga frågor. Vi har drivit kollektivismen alldeles förlångt, säger ; den allmänna debatten har påverkat ocksåsocialdemokratin, och det är högern som har drivit debatten. Även om det är länge sedan vårt parti bytte namn, förmodarjag att vår gamle f. d. statsminister menar att det i detta fall är moderatasamlingsparfiet som har varit pådrivande. Detta har tydligen gjort attsocialdemokraterna måste litet grand revidera den gamla socialistiskastelbentheten. Men jag kan inte tolka det på annat sätt än att detta sker undergalgen, och det är synd att så skall vara fallet. Det vore bättre om vi kundefå en öppen debatt i de här frågorna. En annan sak som är intressant att notera är att vicestatsministern i den nuvarande regeringen den ena gången efter den andra träderfram i debatten och talar om frihet. Även när det gäller talet om frihet utgårvice statsministern och andra socialdemokrafiska företrädare frän den allmännadebatten. Jag förmodar att man i även på den punkten kännerett tryck från moderata samlingspartiet. Meti när man gör en sakgranskning avde olika frågorna finner man att det är ganska tunnsått med konkreta förslagoch beslut som skulle öka friheten för de enskilda människorna. Det är faktiskt så, socialministern, att det inte bara ärmoderata samlingspartiet som driver frihetsfrågorna, utan frihetskravet ärinbyggt hos de enskilda människorna. Hos svensken i gemen, i familjerna, frånbarnen till degamla, finns en inbyggd frihetslängtan och därmed även ett inneboende ansvarnär det gäller att forma den egna framtiden. Det är ju detta som kommer tilluttryck i den allmänpolitiska debatten och när det gäller de konkretaförslagen. Socialdemokraterna säger att frihet är detsamma som egoism.Det är ju helt fel. Det är snarare, socialministern, så att en långt drivenkollektivisering egentligen är egoism. Jag vill också hänvisa fill vad som sagts i debatten avstatsministern, som har hoppat in litet då och då och tagit upp just frågan ombarnomsorgen och privafiseringen och alternativen inom barnomsorgen. I någotuttalande liknar han det här vid amerikanska kycklingkedjor som grillar ochsäljer kycklingar. "Han menar att om vi driver en privatisering eller ökaralternativen inom barnomsorgen i , skulle det leda till någonting ihkhet med amerikanska kycklingkedjor. Statsministern har också gått ut tillsvenska folket i ett upprop och sagt att högern skall - återigen samma uttryck - raseraden sociala tryggheten bl. a. inom sjukvårdsområdet. Jag nämner detta, fru talman, i den här debatten därföratt socialdemokratiska företrädare har skapat ett debattklimat som inte gynnarsaken. Man har tydligen väldigt få sakargument att anföra i debatten. Det är intressant att notera att socialministern fåttändra inställningen i många avseenden i fråga om de enskilda daghemmen. I svaret återkommer talet om profit, enbart vinstintressenosv. Låt mig fråga socialministern: Vad är det för fel om fyra ungdomar, som ärutbildade förskollärare men som inte får någon anställning inom den kommunalabarnomsorgen, startar en egen barnstuga? Det finns ett behov i ett område. Detalar med sina föräldrar och startar alltså en egen barnstuga. De gör dettainom ramen för den ersättning de skulle få om de var kommunalanställda. De tarinte ut mera i lön inom den verksamhet de skulle driva som enskilt företag - ellerkalla det vad som helst - än om de vore kommunalanställda. I det ena fallet, om de var kommunalanställda, vore detta socialt riktigt. Men om de drev verksamheten själva med den utbildning de fått och utifrån det intresse de har för barnomsorg, skulle det helt plötsligt vara profit och vinstintresse som styr. Detta enkla exempel visar hur horribelt detta resonemang är. Vi har faktiskt i vårt land, socialministern, möjlighetatt inom fria ekonomiska system välja yrke. Den duktige snickaren kan blifabrikör därför att han har intresse av att snickra stolar eller att göra andranyttigheter för samhället. Den dukfige gjutaren kan också bli fabrikör ochstarta egen verksamhet till nytta för sysselsättning och produktion isamhället. Men en dukfig förskollärare som är utbildad skulle helt plötsligt,om vederbörande startade egen verksamhet utifrån sitt intresse för barnomsorg,vara profitör. Så kan vi inte föra diskussionen, herr socialminister! I ställettror jag att om vi skapade ökade förutsättningar för alternativen, skulle ocksådet sociala ansvaret öka, därför att det inte enbart skulle vara stat, kommunoch landsting som då hade intresse och ansvar för de sociala frågorna, utandetta skulle breda ut sig i andra grupper i samhället. Vi skulle få ett ökatsocialpolitiskt intresse och en förbättrad socialpolitisk och social kunskap på Om statsbidragen till privata daghem, m. m. Om statsbidragen till privata daghem, m. m. Det är mycket av detta som är vitsen med hela den här debatten. Detrör sig inte bara om pengar och ekonomi, utan också om inriktningen av enverksamhet och förutsättningarna för att klara den verksamheten på bästa sätt. Låt mig sedan gå in litet mera konkret påinterpellationssvaret. Socialministern säger att det nya statsbidragssystemetär kostnadsneutralt och att det ger förutsättningar även för ideella föreningaroch andra att driva sin verksamhet på samma sätt. Enligt uppgifter vi har fåttär det inte på det sättet. Oron är mycket stor bland enskilda förskolor. Socialministern säger också att de borgerliga partiernasförslag skulle ha inneburit ett sämre statsbidrag och sämre relation mellanenskilda och kommunala förskolor. Detta är fel. Moderata samlingspartiet har enreservation. Socialministern har nog inte läst den. Där skriver vi att detskall vara absolut kostnadsneutralitet i fråga om bidraget till enskilda,kommunala och ideella förskolor. Oaktat vem som driver förskolan skall det varasamma stöd. Det är väl orimligt att göra så som socialministern säger- att den som driver omsorgsverksamhet till höga kostnader skall få högrestatsbidrag, men om man däremot driver en verksamhet som uppfyller sociala kravoch omsorgskrav till låga kostnader, skall man straffas för det genom ett sämrestatsbidrag. Detta är ett avvita resonemang, för det sfimulerar ju till högakostnader. Så kan man heller inte handskas med dessa frågor, vare sigekonomiskt eller socialt. Socialministern säger också att kommunernas intresse ifråga om barnomsorg måste tillvaratas. Är det inte så att även föräldrarnasintressen måste tillvaratas? Det är ändå föräldrarna som har huvudansvaret förbarnen. Om vi enbart satsar på barnomsorg får inte föräldrarna denvalfrihet som man måste ha. Detta är också en mycket viktig social och familjepolifiskfråga. Föräldrarna har huvudansvaret för barnomsorgen. Vidare står det i svaret att det är plånboken som kommeratt bestämma. Även på den punkten måste jag säga att socialministern har fel.Det förhåller sig i stället på det sättet, att om vi fortsätter att driva ensådan politik på barnomsorgsområdet som socialdemokraterna och socialministerngör, då blir det plånboken som får bestämma. De förskolor som drivs i ideell,privat eller enskild regi och som inte får lika generösa statsbidrag som de kommunalaförskolorna måste ju ta ut en högre avgift - betydligt högre. Om vi däremot gerett kostnadsneutralt statsbidrag, då kan alla välja barnomsorgsform, och mankan välja också enskild barnomsorg. Här gör alltså socialministern ett verkligttankefel, när han för ett sådant resonemang. Socialministern säger också att föräldrarna måste ha ettinflytande över barnomsorgen, och det får man inte om den drivs i privat regi.Även på den punkten tycker jag att socialministern har fel. Först och främstväljer ju föräldrarna själva om de vill vända sig till ett privat daghem. Ärdet sedan så att de kommer till ett privat daghem, har de givetvis synpunkterpå hur man där bedriver verksamheten. Vi har snarare erfarenhet av att deenskilt drivna daghemmenligger närmare föräldrarna och har större möjligheter att anpassa sig tillföräldrarnas önskemål än vad de kommunala har. Det skulle inte vara någonskillnad om man går in för även andra verksamhetsformer. Kommunerna måste ha en helhetssyn -jag häller med om det.Men det kan man också ha om verksamheten drivs med alternativa huvudmän. Om vi så återgår till vinstsyftet och det aktuella fallsom vi nu diskuterar och som har föranlett socialministerns avisering om attändra statsbidragssystemet, är det ändå så att här bestämmer kommunerna självaom de via ett entreprenadförfarande vill köpa en viss form av tjänster av dettaföretag. Det är således kommunen själv som bestämmer. vill socialminstern gåut och förbjuda kommunen att själv bestämma huruvida man vill köpa tjänster avett enskilt företag eller inte. Detta innebär en inskränkning av det kommunalasjälvbestämmandet. Sedan sade socialministern någonting om att kommunernadriver kostnadsjakten ändå, sä det är gott och väl. Men kostnadsjakt i sig äringet självändamål. Man måste få ut någonting posifivt också av enkostnadsjakt. Det är i detta sammanhang som dessa kommuner har funnit att ettavtalsförfarande skulle vara fördelakfigt, ekonomiskt och för verksamheten. Detär mycket allvarligt om socialministern nu går ut och stoppar dessa försök. Vi har erfarenheter av alternativ barnomsorg.Socialministern säger i svaret att han inte tror att det finns några privatadaghem, men det är i och för sig ointressant. Jag vill fråga socialministern;Varför skall socialministern stoppa en verksamhet som är i ett inledningsskedeoch säga att det är en dålig form av verksamhet? Varför kan man inte geverksamheten en chans och sedan utvärdera den? Jag tror att socialministern ärrädd för att denna chans kommer att utnyttjas så effektivt att det blirpåtagligt att detta är en fördelaktig verksamhet. Därför vågar intesocialministern ta chansen och pröva denna barntillsynsform. Alternativ barnomsorg utgör inte heller någon fara förkommunala daghem och kommunala förskolor. Det är snarare på det sättet attalternativen stimulerar. Det vet vi efter kontakter mellan kommunen och dealternativa förskolorna i t. ex. . Där har man vunnit erfarenheter av varandra,och den kommunala barnomsorgsverksamheten har haft nytta av de enskildaalternativen. Gå inte ut och fördärva förutsättningarna att förbättrasituationen för barnen och barnfamiljerna! vill jag ställa några mer konkreta frågor tillsocialministern. Det gäller de regler för stödet till barnomsorg sommajoriteten i drev igenom . Jag har så sent som haft kontakt med en företrädareför studentkår. Kåren driver ett daghem - kalla det kooperativt ellervad som helst - ute på . Man har 25 barn i detta daghem. Kåren har nuräknat ut att man, med de nya statsbidragsreglerna, kommer att få ettunderskott på . Enligt de nya reglerna får man ungefär 60 000-80000kr. mindre i statsbidrag. Detta kommer att innebära att daghemmet tvingas lägganed sin verksamhet. Studentkåren kan inte skjuta till så mycket pengar. Om statsbidragen tiUprivata daghem, m. m. Om statsbidragen till privata daghem, m. m. Detta visar att de nya reglerna är sämre än de gamla. Detär dessutom en rad oklarheter i de nya reglerna. Socialministern fick idecember månad ett brev från studentkåren om detta. Socialministern har ännuinte svarat på det. Kåren frågar om följande; Hur är det med sjutimmarsregeln? Studerande föräldrar harju en ganska flexibel arbetstid. Skall de nu tvingas låta sina barn stanna sjutimmar på daghemmet, även om de inte skulle behöva det, för att klarastatsbidraget? Hur är det med stödet till barn som har särskilda behov?Kommer 6000-kronorsstödet per tio inskrivna att utgå till enskilda daghem? Hur är det med sommarmånaderna? Kommer de att räknas in idetta sammanhang? Det finns flera oklarheter som gör att man på de enskiltdrivna daghemmen är mycket frågande. För dem som har sina barn på det av studentkåren drivnadaghemmet skulle det vara en katastrof om kåren tvingades lägga ned sinverksamhet. Det skulle nämligen i sin tur innebära att föräldrarna måste slutamed sina studier. Jag vill vädja till socialministern: inteinitiativen, utan ta i stället vara på dem! Lyssna på den gamle statsministernTage när han säger: Om det från moderat håll, från den allmännnaopinionen eller varifrån som helst kommer vettiga förslag som luckrar uppkollektivismen, var då beredd att pröva de förslagen positivt. 17INGEMAR (): De interpellationer om enskilda daghem som äraktuella har aktualiserats av de planerade privata daghemmen iSollentuna. Men frågan är mycket större än så. Det handlar i grunden ommöjligheterna att över huvud taget driva daghem och förskolor i annan regi änkommunal. Låt mig därför för min del slå fast, att det inte är rätten att göravinster när det gäller drift av daghem jag lägger mig ut för utan möjlighetenatt fillvarata allt ideellt och frivilligt intresse från föräldrar, föreningaroch samfund att driva förskolor och daghem. Det förutsätter emellertid att deekonomiska och juridiska villkoren blir klara och entydiga. Saken borde egentligen vara mycket enkel. Alla bordebehandlas lika. Alla som uppfyller de krav som ställs bör få rätten att starta ochdriva daghem. Det väsentliga måste vara att kvaliteten i omsorgen om barnensätts först. När de kraven är tillgodosedda måste det från samhälletsutgångspunkt vara en styrka, om så många som möjligt vill engagera sig i atttillhandahälla och driva daghem och förskolor. Vi trodde att det här i sina grunddrag var utklarat medhöstriksdagens beslut. Enskilda daghem skall tillåtas få statsbidrag. Låt varaatt socialdemokraterna inte vill ge lika mycket till de enskilda som till dekommunala, men de skulle ändå kunna få. Men så gick socialministern ut med enkommentar när det gäller de här planerna i , och plötsligt var gärdetupprivet igen. är rättsläget oklart. Får kommuner i sin barnomsorgsplanta upp enskilda daghem och fördela statsbidraget till dem. eller fårde inte göra det? Socialministerns svar är allt annat än klargörande. Menjag ber att få tacka för svaret. Där finns ord av uppskattning av ideellverksamhet sorri inte hörts tidigare, och det noterar vi med glädje. Attoklarheten ändå består beror på att socialministern försöker göra en skillnadmellan olika former av enskild verksamhet. Det håller inte. Låt mig ta ettexempel. Om en grupp föräldrar väljer att starta ett kooperativ föratt klara sin barnomsorg måste de för att finansiera den verksamheten försökafå statsbidrag. Ett krav är då att daghemmet godkänns av kommunen. Krav kanställas på det pedagogiska innehållet, personalens utbildning, lokalernaslämplighet osv. Man kan också ställa krav på att få anvisa barn ur kommunensdaghemskö. 1 vissa fall får föräldrakooperativet, sedan det godkänts, ocksåkommunalt bidrag. Men för att få verksamheten att gå runt krävs därutöver storaföräldrainsatser, dels genom avgifter som är desamma som i kommunala daghemeller högre, dels genom oavlönade arbetsinsatser för städning, administrationosv. Den totala kostnaden per plats i ett sådant daghem blir av dessa skällägre än i kommunala daghem. Den förtjänsten tillfaller emellertid inte föräldrarnautan kommunen eller staten. Antag att detta föräldrakooperativ sköts så bra att detblir ett rörelseöverskott. Kommer då staten som tack för denna prestation attdra fillbaka det ekonomiska stödet? Eller vad betyder det om sammaföräldrakooperafiv av praktiska skäl väljer att driva verksamheten ihandelsbolags- eller aktiebolagsform? Följer därav att barnen anses fara såilla att staten kan stödja verksamheten ekonomiskt? Dessa frågorfår dess värre inget entydigt svar i interpellationssvaret. Socialministern säger i sitt svar att enskilda som villdriva daghem "enbart i vinstsyfte" inte skall tillåtas. Det är enformulering som bara har demagogiska kvaliteter. Gå ut till seriöst verkandeföretagare och fråga vad som är deras drivfjäder! Om socialministern gjorde detskulle han få mångskiftande svar. Företagarna skulle långt ifrån enbart tala omvinstsyftet, men grundvillkoret för att fortsätta med en verksamhet somintresserar dem och som de behärskar är att den går ihop, att de kan försörjasig på den. Uppfylls inte det villkoret, försvinner verksamheten. Närsocialministern väljer uttryck som "enbart i vinstsyfte", förolämparhan indirekt varenda företagare i det här landet som gör en samhällsgagneliginsats. Socialministern borde låta bli att använda sig av sådanauttryck också av ett helt annat skäl. All verksamhet som rör känsliga områden isamhället borde med den synen pä enskild verksamhet förstatligas ellerkommunaliseras. Kan socialministern med en sådan syn tillåta att livsmedelproduceras i enskild regi? Eller kan socialministern tillåta att läkemedelproduceras i enskild regi? Med samma demagogiska vändning som socialministerntillåter sig beträffande de enskilda daghemmen kunde man säga att barnens mjölkinte kan få produceras i enskilda företag med profiten som drivfjäder, och ännumindre skulle livsuppehållande mediciner få göra det. Pä dessa områden, när det gäller livsnödvändiga varor, harvi klarat ständigt högre kvalitet och ständigt rationellare former förproduktionen. Om statsbidragen till privata daghem, m. m. Om statsbidragen till privata daghem, m. m. Samhälletövervakar med rigorös kontroll. Därför kan den produktionen tillåtas. Ingen skall tillåtas experimentera med våra barn. Mensamhället har samma möjlighet till kontroll när det gäller omsorgssektorn.Varje enskild intressent som inte bedöms som seriös och som inte kan uppfyllade krav som ställs sorteras bort. Det går därför inte att göra en skillnad mellan olikajuridiska verksamhetsformer, som socialministern försöker göra. Den ordningenhar godtycke som bärande princip. En sådan rättsordning kan vi inte ha. Allasom uppfyller de sociala, pedagogiska och andra krav som ställs måste få sammaekonomiska villkor. All annan ordning sätter regler och doktriner föreverksamhetens kvalitet, dvs. Det lär, som också anspelade på, pågå någotslags omprövning av förlegat tänkande inom socialdemokratin. Det är möjligt attden handhas av en särskild avdelning som inte tillåts sätta sin prägel på detpraktiska regeringsarbetet. Men jag skulle ändå önska att socialministernvisade sig vara så högrest i sina tankegångar att han inte fastnade i gammaltsocialdemokratiskt agg fill enskild verksamhet eller - ännu värre - isocialistiskt testugg om det förhatliga i enskild förvaltning. Låt mig upprepa: Det handlar i grunden inte om Electroluxrätt att göra vinster på att driva daghem. Det handlar om huruvida vi skallfillåta och uppmuntra idealitet och enskilda initiativ som komplement inom denoffentligt kontrollerade omsorgen. Om socialministern vill det senare, måstereglerna vara sådana att inte oklarhet råder och godtycke regerar. Låt mig sluta med att fråga socialministern: Om ettenskilt drivet daghem uppfyller de sociala och pedagogiska kraven, om dettadaghem avlastar den kommunala daghemskön, om det anställer utbildad personaltill avtalsenliga löner, om det har samma personaltäthet som de kommunaladaghemmen, om det har föräldramedverkan på samma villkor och om det hargodkända lokaler, kan då detta daghem få statsbidrag, oavsett dess juridiskaverksamhetsform och oavsett hur många eller vilka ägare som står bakom det? Ärdet verksamhetens kvalitet som intresserar socialministern, eller är detnågonting annat? Under detta anförande övertog tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 18ULLA TILLÄNDER (c); Också jag vill tacka socialministern för svaret på min fråga. Vad som föranledde min fråga var det som socialministernpåpekar i sitt svar, nämligen de uppgifter som förekom i pressdebatten omförskoleverksamhet, daghemsverksamhet, i annan regi än kommunens och attsocialministern hade sagt att statsbidragen skulle omprövas. Svaret skingrar defarhågor som då väcktes om att statsbidragsbestämmelserna för barnomsorgbedriven i enskild eller kooperativ regi skulle ändras. Det är alltså med vissfillfredsställelse man noterar att detta hot inte föreligger f. n. Med utgångspunkt i svar när det gällerföräldraledda och ideellt drivna daghem vill jag ställa två frågor. Min första fråga är: Kan man räkna med att detta svar ärslutgiltigt? Även om nu framställer denna ståndpunkt som ensjälvklarhet, är det faktiskt en nyvunnen insikt inom det socialdemokratiskapartiet att man nu intar denna positiva atfityd. Det har både ochIngemar tidigare varit inne på. Genom det statsbidragssystem som mittenregeringen föreslogjämställdes all barnomsorg; daghem, familjedaghem, deltidsförskola osv. ioffentlig eller enskild regi. Tyvärr kände sig den socialdemokratiskaregeringen föranlåten att ändra på detta. Alltsammans är ett uttryck för denvacklande inställning när det gäller formerna för barnomsorgen somsocialdemokraterna intar. Det avspeglade sig också underbarnomsorgsdebatten i . Först kom proposifionen om nya statsbidragsregler förbarnomsorgen, som missgynnade de alternativa former för barnomsorg som redanfanns, t. ex. föräldraledda daghem. När dessa sedan reagerade mot försämringenoch därför uppvaktade socialutskottet fann socialdemokraterna i utskottet förgott att ändra regeringens förslag. Det förslag som sedan antog innebar intelikställighet mellan enskilda och kommunala daghem. Därför reserverade sig ,folkparfiet och för en sådan likställighet. Det är en etappvinst att socialdemokraterna numera har enposifivare syn på att det förekommer en större variation inom barnomsorgen. Detär kanske en frukt av den omprövning av gamla positioner som f. n. pågår ochsom vice statsministern var inne på när han talade om att detsocialdemokratiska partiet kört på järnvägsräls som är nersliten - för attinte säga uppsliten - och därför måste bytas ut, så att inte hela ekipagetspårar ur. Det skulle inte vara dumt om denna självbesinning inomsocialdemokratin redan nu kunde ge upphov till nya ståndpunkter när det gällerbarnomsorgen, som for oss i i och för sig är gamla och välkända. Min andra fråga är egentligen en förhoppning, nämligen attsocialministern gör allt för att ge spridning åt denna nyvunna positivainställning till daghem som drivs av ideella organisationer, föreningar ellerkooperativ. Vi är säkert många som förgäves kämpat mot enkompakt mur av bristande förståelse för att förskoleverksamhet kan drivas iandra former än den kommunala. Det är inga överord att påstå att det motståndetfunnits och alltjämt finns mest i socialdemokrafiskt dominerade kommuner. Att kommunen har ensamrätt till barnomsorgen är på mångahåll ett axiom. Man fär hoppas att islossningen i toppen raskt kommer attsprida sig neråt, och min fråga till är om han är villig attefter förmåga ge spridning åt den nya inställningen. Resultatetskulle i så fall bli avläsbart på kommunplanet. Tyvärrtror jag att det dröjer innan en tillräckligt öppen attityd finns inom Om statsbidragen till privata daghem, m. m. 7 protokoll 1983/84:67-69 Om statsbidragen till privata daghem, m. m. Det är lättare att köra på den gamla utslitna rälsen. Men jag trorinte att man ändå kommer undan en ompröving. Nya idéer pockar på att få bliprövade. Människor pockar på att få ta egna initiativ. Stat och kommun har inteensamrätt och monopol. Gentemot stelhet, byråkrati och storskalighet måste detfinnas plats för flexibilitet, förenkling och den lilla skalans mått samt fördet som ger utrymme för frihet till initiativ från enskilda, grupper avenskilda, föreningar, församlingar och varför inte också företag? Men här fäller socialdemokraterna bommen: Hit men intelängre! Det får den tidigare inställningen att framstå som en eftergift. Någotsocialdemokratiskt statsråd skulle kanske kunna skriva på sitt block: När detgäller barnomsorgen har vi backat ända hit. Återigen får doktrinen sista ordet, inte det praktiskaförnuftet.