prot · G709103 · 1983-12-31 00:00:00 — Men säkerhetspolitiken har - som vi vet - också en vidaremålsättning, nämUgen att i samarbete med andra länder bidra till en fredligutveckling i världen, till minskade rustningar, till utjämning av motsättningaroch till större inbördes förståelse och mer jämlika förhållanden. Den har tillmål att verka för internationell solidaritet och för en värld, där även småstater kan hävda sina intressen. Allt detta råder det också, nu liksom tidigare, i sak bredenighet om. Det gäller de politiska partierna. Men det gäller också medborgarnai gemen. Svensk utrikes- och säkerhetspolitik har en stark folklig förankringgenom bl. a. folkrörelsernas breda internationella engagemang,frivilligorganisationernas stora omfattning inom försvaret och den allmännavärnplikten. Denna grundläggande enighet gäller också bedömningen att Sverigesgrundläggande intressen även bäst gagnas av den alliansfriapolitiken i fred, syftande till neutralitet vid en eventuell kris eller krig ivår omvärld. Jag menar att det ändå finns anledning att då och dåpåminna om dessa grundläggande förhållanden. Utrikesministern gjorde det också.Det finns nämligen i den svenska utrikesdebatten - på samma sätt som iden inrikespolitiska debatten - en benägenhet att mer betona det som skiljer ändet som förenar. Men i omvärldens bedömning av vad vill och vadSverige förmår spelar det en mycket stor roll, om partierna och olikamedborgargrupper kan visa att de håller ihop i dessa helt avgörande frågor.Enighet när det gäller t. ex. vårt försvar kan inte mätas i pengar. Men kundeden det, skulle det röra sig om stora belopp. Det jag nu har sagt betyder inte att jag är emotutrikespolitisk och säkerhetspolitisk debatt. Finns det meningsskiljaktighetermellan de politiska partierna eller mellan andra grupperingar, skall mangivetvis redovisa dessa. Men det ligger inte i landets intresse att någon gerintryck av större motsättningar än vad det i verkligheten finns. Det borde inteheller ligga i något partis intresse att handla så. Det finns i internationell politik trots allt störrerisker för missförstånd och med missförstånd än i inrikes sammanhang. Enanledning är helt enkelt att iakttagare utomlands aldrig kan få den snabba ochdetaljerade information som vi själva får genom TV, radio, tidningar och andrakanaler. Säkerhetspolitiken har många olikakomponenter. Det gäller att utifrån rådande förhållanden åstadkomma ensamverkan mellan främst utrikespolitiken, försvarspolitiken, vår politik iinternationella nedrustningsfrågor, handelspolitiken och biståndspolitiken. Vad det gäller är bl. a. att genom en aktivutrikespolitik göra klart för alla i vår omvärld, att bestämda viljaatt försvara sig och självt bestämma över egna angelägenheter inte harpåverkats av att vår del av världen på ett helt annat sätt än hardragits in i det storpolitiska spänningsfältet. Det gäller att göra klart, attdet heller inte har påverkat vår del av ansvaret för att vidmakthållastabilitet och lugn i . efter vårförmåga söka bidra till att avspänningsprocessen kommer i gång igen. Det gälleratt medverka till att ge FN och andra internationella organ styrka och kraftatt upprätthålla respekt för ingångna överenskommelser och utveckla mer av eninternationell rättsordning. Försvarspolitiskt gäller det bl. a. att kunna följa uppdenna utrikespolitiska handlingslinje genom att kunna avvisa de inkräktare somredan i fred visar intresse för vårt territorium, kanske för att sätta oss påprov men troligast för att rekognoscera områden och försvarsanläggningar somskulle kunna bli av betydelse i ett krig. Ubåtskränkningarna visar vad det härär fråga om. Men vi måste vara medvetna om att svenskt territorium också visasintresse från landbacken, från luften och från rymden. På nedrustningsområdet gäller det för svenskt vidkommandeatt genom olika konkreta initiativ och krav medverka till att förhandlingar ochdiskussioner på nytt kommer i gång i olika internationella nedrustningsfora.Utrikesministern redovisade i sin deklaration ett antal sådana regeringsinitiativ,som vi i ställer oss bakom. I många fall rör det sig om en uppföljningav initiativ som togs av de regeringar i vilka medverkade. Handelspolitiskt gäller att fortsätta att bilda opinionför en fri handel över nationsgränserna. Utan en sådan öppenhet försämrasmöjligheterna att uppnå den ekonomiska återhämtning som är helt nödvändig föratt driva tillbaka massarbetslösheten och för att klara omställningarna till enny konkurrenssituation och nya betingelser. Det blir också allt viktigare medinternationellt samarbete i miljöfrågor. Försurningen är bara ett exempel-nedsmutsningen av haven ett annat. Biståndspolitiskt gäller det att göra klart både försvensk allmänhet och för en internationell opinion att en förstärkning avtredje världens köpkraft utgör en av många förutsättningar för en verkligekonomisk återhämtning. Det gäller också att göra klart hur fördjupadeekonomiska klyftor mellan rika och fattiga länder kan leda till nya politiskaoch militära spänningar. Den socialdemokratiska regeringen har ibland gett intryckav att vara beredd att tunna ut försvarsinslaget i säkerhetspolitiken ochförsöka kompensera det genom ökade politiska insatser. Varje mera betydandekonkret ställningstagande på försvarsområdet har dock lett till att densocialdemokratiska regeringen följt upp den traditionella försvarspolitiken.Den negativa inställningen till flygplanet iopposition övergick i regeringsställning till att socialdemokraterna i alltväsentiigt konfirmerade det beslut som hade fattats av den tidigare ickesocialistiskariksdagsmajoriteten. De oUka förstärkningarna av ubåtsskyddet har genomförts ienighet. Socialdemokraterna tog själva initiativ till överläggningarna om hurman skulle trygga genomförandet av försvarsbeslut, när devalveringenoch uppgången i dollarns värde ledde tUl ändrade förutsättningar.Socialdemokraterna har därefter - i likhet med övriga partier - verkligen ocksåbjudit till för att få en uppgörelse till stånd. Socialdemokraterna bör givetvis harangeras för att tillslut ha tagit en realistisk ställning. Men det är svårt att undgå ettintryck av socialdemokratisk kluvenhet, för att inte säga förvirring. påfrestande,inte bara för det socialdemokratiska partiet självt utan också för nationen, omdet största partiet ständigt känner sig behöva tillfredsställa två opinioner,först en i sin propaganda i valrörelsen och sedan en annan i sitt handlande. Det finns all anledning för varje svenskregering att driva och utveckla en aktiv utrikespolitik. Men det skulle varatill stor skada för trovärdigheten i vår samlade säkerhetspolitik om det skeddepå bekostnad av försvarsinslaget. Ubåtskränkningarna har även i det fallet visat vad det ärfråga om. Både avslöjandet av ubåt 1981 och ubåtskränkningarna iHårsfjärden följdes upp med starkast tänkbara politiska reaktioner. Ändåhar kränkningarna fortsatt. Vi vet fortfarande inte, om de senastefridstörarna har kommit från samma håll. Principiellt spelar det inte hellernågon roll. Det som vi måste ta fasta på är att diplomatiska reaktioner intehar varit tillräckliga. Vi måste kunna sätta tillräcklig militär kraft bakomorden, om vi skall kunna hoppas på att få vara i fred. Försvaret har ännu inteall den utrustning man behöver för att kunna bedriva ubåtsjakt på det sätt manönskar. Men genom de beslut som fattats tillförs försvaret nu successivt nyaoch effektivare vapen och annan utrustning. Det är mycket oroande att främmandemakt av allt att döma opererar djupt inne i ett av våra viktigaste militäraskyddsområden. Det viktigaste just nu är att sätterin alla tillgängliga resurser för att försöka bringa klarhet i vad som har häntoch händer i . Det är också sådana direktiv försvaret har fått. Dethar jag blivit förvissad om, liksom jag är förvissad om att försvaret gör sittyttersta för att nå resultat och vinna klarhet. Ingen - vare sig här hemma eller i vår omvärld - skallkunna sväva i tvivelsmål om vår vilja och beslutsamhet att efter ytterstaförmåga hävda våra gränser och vårt territorium. Den fyrpartiöverenskommelse som träffades i förra veckanom försvaret gör det möjligt att i allt väsentligt fullfölja 1982 årsförsvarsbeslut trots de ändrade ekonomiska förutsättningarna. Detta beslutinnebar i sig att inte ökade sina försvarsinsatser i samma utsträckningsom länderna i vår närhet. Än mindre har följt med i stormakternas höjningav försvarsnivån. Uppgörelsen innebär att det nu finns förutsättningar attgenomföra ytterligare förbättringar av ubåtsskyddet. Flygvapnet får möjligheteratt behålla de tre Drakendivisioner som har varit i fara och som betyder såmycket för den svenska gränsövervakningen från luften. Överenskommelsen gerockså möjligheter att skaffa den bättre beväpning till som har varitplanerad. Som jag redan betonat har emellertidfyrpartiöverenskom-melsen ett värde därutöver. Därför vore det bra om dennaöverenskommelse också blev inledningen till en period av mindre partipolitiskkonfrontation i utrikes- och säkerhetspolitiken än den som vi har upplevt desenaste två åren. Internationellt fortsätter förhållandet mellansupermakterna att präglas av misstro och spänning. Det finns på samma sätt somtidigare en strävan att stärka deegna maktpositionerna och få ett militärt övertag. Så länge detta bestårriskerar man ständigt ökade rustningar. Men supermaktskonflikten -liksom demånga regionala konflikterna runt om i världen, som är mer eller mindreförbundna med supermaktskonflikten - rymmer också ideologiska motsättningar,rivalitet om råvaror och försörjningskällor. Alla lider alltmer avatt rustningsbördan ekonomiskt sett har blivit så tung. Som utrikesministern beskrev gick allabilaterala nedrustningsförhandlingar mellan och i stå.Förhandlingarna om såväl kärnvapen som konventionella vapen bröt samman elleruppsköts . I stället skärptes spänningen, bl. a. som en följd avatt NATO gjorde allvar av sitt beslut att börja utplaceringen av nya kärnvapeni . När det nya året började utgjorde därförStockholmskonferensen om förtroendeskapande åtgärder i enda naturligaforum för direkta kontakter mellan och . Förhoppningar knötsinte minst till att själva öppnandet, med deltagande av de 35 ländernasutrikesministrar, skulle bidra till en begynnande islossning. Glädjande nog ledde också samtalen i mellanUSA:s och utrikesministrar till en preliminär överenskommelse omatt återuppta förhandlingarna om reduktion av de konventionella styrkorna.Förhandlarna har också just på nytt satt sig kring förhandUngsbor-deti . som sådan har ett mycket begränsatmandat. Det var inte heller att vänta att inledningssessionen, som just haravslutats, skulle ge några mer påtagliga resultat. Vad man främst kan hoppas påär att kan fortsätta att vara den kontaktpunkt mellan stormakternasom annars i så hög grad saknas . Det finns anledning att ställa in sig på enfortsatt avvaktande hållning från konferensens deltagare. Den nya ledningen iSovjetunionen vill troligen pröva sig fram så länge det inte finns några klaratecken på hur det kommer att gå i det amerikanska presidentvalet. Ledningen iMoskva är också i högsta grad upptagen av egna problem, inte minst på detekonomiska området. I det rådande internationella klimatet kommer små ländersom säkert att även i fortsättningen ha svårt att vinna gehör för sinaansträngningar att påskynda nedrustning och avspänning. Men det får aldrigleda till att vi som enskilda medborgare eller som politiska beslutsfattare gerupp. Ingen uppgift är mera angelägen än att bygga för fred. I denuppgiften har också alla beslutsfattare ett brett folkligt stöd, både frånfredsrörelsen och från andra håll. Risken är i stället att brist på initiativ och uteblivnaframsteg helt skall omintetgöra tilltron till supermakternas förmåga att vridautvecklingen rätt igen. Skulle denna tilltro, detta hopp, släckas riskerar viatt människorna grips av vanmakt - ja, rent av skräck för kärnvapenkrigetsfasor. Trots att vi befinner oss så nära denna punkt är det knappast möjligtatt fatta vad ett kärnvapenkrig skulle innebära. Till de initiativ som under dessa omständigheter stött påpatrull hör den förfrågan om intresset för en kärnvapenfrikorridor i . Detta initiativ ansluter annars väl till tankar som harförekommit i både öst och väst. Även om regeringen inte har gett någon helt fullständigredovisning är det klart att det svenska initiativet fick ett svalt mottagande.Orsaken är säkert delvis den internationella situationen. Men man kommer hellerinte ifrån att den märkliga handläggning som frågan blev föremål för inom densvenska regeringen spelade en stor roll. Inte heller när det gäller frågan om en kärnvapenfri zon iNorden kan man vänta sig några mera påtagliga och snabba framsteg undernuvarande förhållanden. Det innebär inte att behöver förhålla sigoverksamt. Statsministern angav i ett tal i Helsingforsvissa grundelement som enligt regeringens uppfattning kan och bör ingå i ettzonarrangemang. Utrikesministern upprepade nu en del av detta i regeringensdeklaration. Statsministerns tal återspeglade i sin tur riktlinjer somriksdagen tidigare hade lagt fast. Ett enhälligt utrikesutskott återgav i sintur i nedrustningsbetänkandet med gillande vadstatsministern hade sagt. Trots det höga tonläge och trots de delvis yvigaformuleringar som använts i diskussionen har alltså glädjande nogenigheten visat sig bestå även i zonfrågan. Den svenska trovärdigheten i nedrustningssammanhang ärstark. I ett avseende skulle vi dock kunna stå ännu starkare, nämligen omsambandet mellan den fredliga användningen av kärnkraft ochatomvapenspridningen vann allmänt erkännande i vårt land och kundehandla efter det. står fast vid sin linje: förbud mot uranbrytning iSverige, förbud mot utförsel av reaktorteknologi, direktlagring och ickeupparbetning av utbränt kärnbränsle samt intensifierad forskning om säkrarelagringsmetoder. Med en sådan inhemsk handlingslinje skulle kunnalämna ytterligare aktiva bidrag till att förhindra kärnvapenspridning. Som utrikesministern framhöll i sindeklaration försvårar misstron mellan supermakterna också en lösning på mångaav de regionala konflikter som pågår runt om i världen. Det finns ocksåanledning att notera att dessa i flera fall fått inslag av brutalitet,flyktingproblem, nöd och lidande för civilbefolkningen, något som håller på attsänka hela folk till fattigdom och djup misär . I är brutaliteten inbyggd direkt isamhällssystemet. Apartheid kan bara upprätthållas med våld och förtryck.Likväl kan man inte räkna med att den vita regimen frivilligt är beredd attuppge ens delar av detta avskyvärda system. eller senare kommer det attleda till nya urladdningar. Inte minst de ekonomiska bekymren har satt de s. k.frontstaterna under ytterligare sydafrikansk press. 1 t. ex. kommerdärför säkert förhalningspolitiken att fortsätta. Det möte med frontstaternasutrikesministrar som skall hållas i på inbjudan av alla de nordiskaländerna bör kunna ge värdefull information om den aUt tragiskare situationen ihela Brutalitet, nöd och misär gäller i hög grad också försituationen i , där de internationella vaktstyrkorna inte har förmåttdämpa den oresonliga kampen mellan parterna. Tvärtom har den utländskainblandningen bidragit till att ytterUgare splittra. Den s. k.försoningskonferens som pågått i Luzanne har dess värre avslutats utan någotsom helst resultat. BrutaUtet kännetecknar också i högsta grad stridernamellan och . Krigshandlingarna har här kraftigt intensifierats medomfattande miUtära förluster som följd. Men brutaliteten och kränkningarna avmänskliga rättigheter griper mycket djupare än så. Barnsoldater skickas ut påstridsfältet. Civila mål bombas med stora umbäranden och lidanden förcivilbefolkningen som följd. Det förekommer uppgifter om användning av kemiskastridsmedel. Det får inte finnas några speciellaomständigheter som hindrar eller avhåller den från att riktauppmärksamheten på och fördöma kränkningarna av de mänskliga rättigheternaockså i denna del av världen. 4JAN-ERIK (): gränser kränks av främmande makt.Det har hänt vid upprepade tillfällen . Det är fastlagt attSovjetunionen har varit ansvarig för de illegala intrångenpå svenskt inre vatten. Vilket än syftet med dessa kränkningar är, utgör de enutmaning mot svensk neutralitetspolitik. För omvärldens tilltro till denna ärdet viktigt att ingen möda sparas i försöken att uppspåra, avslöja och sättastopp för inkräktarna. Vilken upplösningen än blir kan den komma att fåkonsekvenser för den svenska säkerhetspolitiken. De politiska direktiven tillförsvaret måste vara entydiga. Det är viktigt att i inte baraidentifiera en inkräktare utan också om möjligt säkerställa bevis som kanutgöra tillräckligt underlag för politiska åtgärder. Det blir ett myckettålamodskrävande arbete. Den svenska försvarsmakten, med de många människor somär engagerade i sökandet i , har vårt fulla stöd. De måste ges dentid de behöver för att klara sina utomordentligt svåra uppgifter. Ett sätt att bevara tilltron till den svenskasäkerhetspolitiken är att ha ett starkt försvar. Från sida finnervi det därför tillfredsställande att de fyra demokratiska partierna i kunde enas om att i huvudsak kompensera försvaret för devalutakursförändringar och prisstegringar som ägt rum sedan det senasteförsvarsbeslutet. Uppgörelsen innebär bl. a. att handlingsfriheten behålls föratt kunna bevara de tre Drakendivisionerna, att jaktrobotar kan beställas ochatt ubåtsskyddet ytterUgare förstärks, dvs. det sakliga innehåll somfolkpartiet velat genomföra. Med den utmaning som svenskneutralitetspolitik utsätts för är det viktigt att beslut om försvaret kan tasi enighet. Den svenska neutralitetspolitiken är väl förankrad blandmänniskorna. Detta är en värdefull tillgång för ett litet neutralt land,beläget mellan de bådamilitärallianserna i öst och väst. Att upprätthålla neutralitetspolitiken ärför ett sätt att bevara landets frihet, oberoende och demokratiskastyrelseskick. Definitionen av den svenska neutralitetspolitiken haralltsedan diskussionerna om ett skandinaviskt försvarsförbund på 1940-taletlegat fast: alliansfrihet i fred syftande till neutralitet i krig. Den svenskaneutralitetspolitiken förutsätter ett starkt försvar. Detta innebär att politiken syftar till att hålla Sverigeutanför en eventuell militär konflikt. Den svenska neutralitetspolitiken ärinte bara till nytta för - den är också till gagn för avspänningen ivår del av världen. Det får inte råda någon tvekan om att i händelseav krig kommer att förbli neutralt. Detta kräver bl. a. att vi även i fredstidmåste kunna hävda våra gränser gentemot den eller de stater som interespekterar territorium. Det måste vara klart för alla främmande makter att heladet svenska folket står bakom den neutralitetspolitik som statsmakterna harlagt fast och att vi är beredda att försvara oss om så skulle behövas. Det är därför beklagligt att både enskilda politiker ochpartier söker utnyttja utrikespolitiken i försök till inrikespolitiska vinster.Utrikespolitiken gäller ytterst värnet av som fri, oberoende ochdemokratisk stat och måste bedrivas under ansvar och med fasthet ochkontinuitet. Socialdemokraterna har alltsedan sitt regeringstillträde ioktober 1982 haft svårt att koordinera utrikespolitiken. Den har dessutombedrivits med nonchalans. Det må stå statsministern fritt att själv utforma densvenska utrikespolitiken, hur förargligt det än måste kännas förutrikesministern. Men det allvarliga är att utrikespolitiken har skötts på ettsådant sätt, att det utomlands kan ge intryck av att den traditionellaenigheten i inte längre råder. Dessutom kan tvära kast i vårutrikespolitik undergräva våra möjligheter att verka i internationella sammanhang. Nya teorier om den aktiva svenska neutralitetspolitikenhar lanserats. Initiativ på det säkerhetspolitiska området har tagits utan deförberedelser som krävs för att nå enighet. Budskapen från de ansvariga iregeringen vad gäller innehållet i ett eventuellt avtal om en kärnvapenfri zoni har varit motsägelsefulla och luddiga. Detta är bara några exempel påhur en oskicklig utrikespolitik hotar det samförstånd som krävs för attneutralitetspolitiken skall vinna trovärdighet inom och utom . Det är utomordentligt viktigt att budskapen från Sverigepå det utrikespolitiska området inte ger utrymme för den minsta tvekan.Neutralitetspolitiken måste utformas med konsekvens och fasthet. Det ärnödvändigt att poUtikerna agerar så att den folkliga förankringen och enighetenkring den svenska utrikespolitiken bevaras. Självfallet innebär inte detta att utrikespoUtiken inteskall kunna diskuteras. I en fungerande demokrati kan inte något område varatabubelagt för debatt. Olika uppfattningar och bedömningar måste få komma tilluttryck även på det utrikespolitiska området. För oss politiker gäller det dåbåde att kunna tiga när så behövs och att kunna tala i rätt ögonblick. tur eftertanke,gott omdöme och förmåga att låta landets intressen gå före partipolitiskahänsyn. Så bevaras den folkliga förankringen och därmed grunden för enframgångsrik svensk neutralitetspolitik. Den svenska neutralitetspolitikenhindrar inte heller att tar ställning i kontroversiella internationellafrågor. Var än förföljelse, förtryck och förnedring av människor äger rum måstedetta fördömas. Denna kritik kan aldrig begränsas till enskilda händelser. Denmåste framföras med kraft och konsekvens varhelst på jorden - i vår närheteller långt borta - människovärde och mänskliga rättigheter förtrampas.Kritiken måste riktas mot alla diktaturer, oberoende av den ideologi med vilkende söker berättiga sitt förtryck. I har militären tagit makten. Med stöd frånSovjetunionen blev över en militärdiktatur. Hotet mot dekommunistiska makthavarna hade sitt ursprung i en folklig rörelse somfristående från statsapparaten organiserade arbetarna, ett hot som ansågs krävaundantagstillstånd och ännu hårdare förtryck. Det enda polackerna begärde var att tillerkännas derättigheter som fanns lagfästa i den polska konstitutionen. Solidaritet blevnamnet på den rörelse som de många människorna av egen fri vilja bildade. Ensådan rörelse är alltid ett hot mot ett totalitärt samhällssystem. Vi får inteförtröttas i vårt stöd av Solidaritet och av den polska kyrkan. En sak är klar:Krucifixet kan aldrig besegras av hammaren och skäran. Även i härskar militärerna. De ofria val som därhar genomförts visar bara att generalerna vill behålla den politiska makten ilandet. De försök till demokratisering som har gjorts kan inte dölja attförtrycket fortsätter. Den sovjetiska ockupationen av är nu inne påsitt femte år. Det uttalade sovjetiska motivet för att invadera ,att landet hotades utifrån, saknar all trovärdighet. Det rör sig om enstormakts övergrepp på en liten alliansfri nation. Invasionen är en politik iklar motsättning till de fredssträvanden som den sovjetiska regeringen gärnasäger sig stå för och urgröper trovärdigheten i den ryska statsledningensdeklarationer. Krossandet av har allvarligt försämrat klimatetmellan stormakterna. Den sovjetiska ockupationsarmén fortsätter att sprida dödoch terror i . De sovjetiska ledarna stärker greppet om strategiskapunkter och vägar i det ockuperade landet. I vissa delar av har densovjetiska ockupationsmakten inriktat sig på att utplåna alla förutsättningarför fortsatt bebyggelse. Flyktingströmmen har ökat. Det kan enligt vissauppgifter röra sig om sex miljoner människor. Förmodligen är det världensstörsta flyktingproblem. I har folkviljan vunnit stora framgångar. Efteratt ha styrts av generalerna har landet nu fått en folkvald president.Argentina har klarat den svåra omställningen från diktatur till demokrati. I har en revolutionär rörelse med bredförankring i olika folkgrupper lyckats skapa förutsättningar för en demokratisksamhällsut- veckling.Nicaragua skulle kunna bU ett land, där ledarna överlåter makten tilldemokratiskt valda organ. Det är den utveckling vi hoppas på och som vi allavill underlätta.