prot · G70992 · 1983-12-31 00:00:00 — frågade hur vår politik är sammansatt.Det borde ha framgått av finansplanen att genom devalveringen och deomsvängningar i efterfrågan som vi har fått och som skapat en gynnsamkonjunktur i industrin är det möjligt för oss att börja sanera statsfinansernaoch förbättra sysselsättningsläget. Det var också detta som var måletför vår politik att kunna göra dessa båda ting samfidigt. Det ni gjorde var attöka arbetslösheten och öka budgetunderskott. Den prestationen kommer ni aldrigifrån. har tidigare talat om förträngningsmekanismer.De här närvarande borgerliga representanterna, fru talman, är närmast perfektaförträngningsmekanismer. Jag fick fler frågor om näringspolitiken. Vad är det förfel på vår näringspolitik? Jo, säger , vi uppmärksammar intesmåföretagen. Förutom att fråga vad det är för mening med en sådan fras villjag be att läsa den proposition som industriminister ladefram i förrgår. Där uppmärksammar vi småföretagen i mycket hög grad. Hoppas nuatt skall stödja våra förslag där. Låt oss sedan avlägsna myten att vi skulle försökaförhindra enskilda individer att engagera sig i ägandet i näringslivet, varesig som enskilda företagare eller som akfieägare. Jag vill bjuda in att delta i detta. i svenska företag, och staten bjuder påskattefrihet på utdelningen. Detta visar väl att vi vill uppmuntra även NilsÅsling och andra potentiella småkapitalister till att delta i ägandet i näringslivet.Så välkommen till allemanssparandet! Jag tar mig friheten, fru talman, att görareklam för denna innovation. Vi fick sedan omigen höra att de borgerliga partierna äreniga om målsättningen att skära ned budgeten med 10-12 miljarder. Det visstevi ju. Men frågan är: Hur skall ni göra det? råd fill mig attklara ut finansieringen av försvars- och u-hjälpsanslagen är alldelesobehövligt. Det sköter jag nog ändå. Men det är inte jag som står här italarstolen och utlovar ytterligare nedskärningar av budgetsaldot med 10-12miljarder. Det är som gör det. Det borde faktiskt vara han somlämnar besked om detta. Sedan ställde en fråga som är något märklig.Han bekymrar sig för när löntagarfonderna skall komma i gång. Han är tydligenmycket angelägen om detta. Det är ett stort bekymmer för honom. Jag hoppas attNils Åsling inte ligger vaken om nätterna i förundran över när löntagarfondernaskall börja arbeta. Jag trodde att han ville avskaffa dem , innan dekommer i gång. Men jag kan stilla oro - löntagarfonder- na kommeratt starta denna vår. Det finns ett ställföreträdande lidande, och jag tyckeratt är något tvivelaktig som representant för den sortens övningar.Låt mig sköta löntagarfondernas konstruktion, så kan syssla med attavskaffa löntagarfonderna - det är en bättre arbetsfördelning. frågade när nästa besparingspaket kommer. Låtmig förklara hur vi ser på detta. När vi lade fram en proposition vardet för att vi vill ha snabba effekter på budgetsaldot. Då måste man tillgripaåtgärder med snabb verkan. anser vi inte att det finns vare sigsamhällsekonomiska eller kreditpolitiska skäl för att ytterligare skära nerbudgetunderskottet utöver vad vi har gjort för detta budgetår. Det betyder inteatt våra ansträngningar att minska det långsiktiga trycket på statsutgifternaför har upphört - vi är fullt sysselsatta med att ytterligare taner framtida utgiftsökningar och att begränsa framtida utgifter. Men detarbetet är inte av den karaktären att det kräver några särskildabesparingspaket som vi skall komma till med, utan det går väl, vadjag nu förstår, att förena med det löpande budgetarbetet. Det är ett merasansat och konstruktivt sätt att bedriva detta arbete på än att en gång ikvartalet få konstatera att budgetunderskottet har växt oss över huvudet. Omdet skulle inträffa att vi bedömer att budgetunderskottet håller på att bli förstort i det korta perspektivet, kommer vi inte att tveka att gå in medåtgärder, och då kommer det besparingspaket - men den bedömningen gör vi inte . Slutligen beträffande familjepolitiken; sägeratt har täckning för sina förslag om familjepolitiken. Det ärmycket möjligt att man har. Men det finns två problem. Det ena problemet är attsamtliga oppositionspartier har sitt eget förslag till hur kostnaderna för enfamiljepoli-fisk reform skall . En del vill lägga den huvudsakliga bördanpå familjer och ensamstående utan barn. En del vill lägga en mycket stor del avbördan på löntagarna. En del vill lägga en mycket stor del av bördan påförvärvsarbetande familjer och gynna familjer där bara en förvärvsarbetar. Man kan alltså se hur de olika borgerligaintressegrupperna har gjort sig gällande i förslagens konstruktion. Vi har vårmening om hur detta skall gå till. Men vi vill meddela ochoppositionspartierna på vilken nivå vi anser att det vore lämphgt att göra eninsats. Sedan kommer vi också att lägga fram våra förslag. Men för att skaparimligt utrymme för borgerligheten att samla sig kring en lösning på dettavalde vi den här metoden. Det ingår också i bilden, fru talman, att den borgerligafamiljepolitiken inte framgår förrän man har avslöjat de borgerligasbesparingsförslag i hela deras vidd. Då är det inte fråga om någonfamiljevänlig politik, utan då är det fråga om ett sätt att ta avbarnfamiljerna betydande summor och dela ut till aktieägare och höginkomsttagare. 25LARS () replik: Det enda hade att komma med ianledning av mina farhågor för industriinvesteringarna var en motfrågabeträffande en detalj. Om jag i hastigheten gjorde mig skyldig till enotydlighet vill jag upprepaatt avkastningskraven på nyinvesteringar ligger betydligt högre änräntabiliteten på företagens befintliga kapital. Med det kanske jag kan få svarpå min fråga. Av finansministerns första anförande fick jag intrycketatt inflationen redan är besegrad. Men fakta är följande. blev prisstegringen , vilket avsevärtöversteg inflationstakten i våra viktiga konkurrentländer. Det är iindustriväriden bara socialisfiskt styrda länder i södra som redovisarlika höga siffror. Under årets första månad steg konsumentpriserna med 1,5 %.Då skall man notera att januarirealisationerna på kläder och skor sänktetotalindex med - en effekt som med naturnödvändighet snabbt gåröver. I kommentarerna till denna siffra har det sagts att den är den lägsta sedan1979. Men om man räknar bort effekten av den momshöjning som slog igenom ijanuari , var den kvarstående prisstegringen då lägre än den somregistrerades . Om man ser fill nettoprisindex, som mäter prisutvecklingenrensad från indirekta skatter och subventioner, var uppgången mellan december och januari hela 1,, vilket kan jämföras för ett årsedan. Mycket tyder alltså på att den verkliga inflationstakten är stigande. Regeringen har lovat att föra ned inflationen till 4%under 1984. Starten var således inte bra. Det återstår nu ett utrymme av 2,5procentenheter . Det betyder en ökningstakt på ungefär 2%o imånaden. Det strider mot all erfarenhet att det skulle vara möjligt att hållaen så låg inflationstakt, när budgetunderskottet ligger på avbruttonationalprodukten och den internationella konjunkturen går uppåt. Jag vill sammanfatta med att säga att regeringen inte hargjort något som råder bot på de djupgående strukturproblemen i svensk ekonomi.Med hjälp av budgettekniska manipulationer och den internationellakonjunkturuppgången har den dock fått läget att se bättre ut än vad det är.Kjell-Olof har inte brutit med den socialdemokratiskautvecklingsmodellen, utan fortsätter att spika nya brädlappar på detfallfärdiga välfärdsbygget. Men detta lappande ger endast ett tillfälligtandrum. Vid nästa konjunkturuppgång rasar den bräckliga konstruktionenobönhörligen samman. Vad regeringen gör är att den för en överbryggningspolitiki ny tappning. är det inte fråga om att brygga över lågkonjunkturen i väntanpå nästa uppgång. går taktiken ut på att i skydd av en förbättradkonjunktur brygga sig över tiden fram till nästa val utan att det märks huruselt det ekonomiska läget faktiskt är. 26NILS ÅSLING (c) replik: Till både finansministern och C.-H. Hermanssonvill jag säga att jag visst är medveten om att arbetslösheten ökade från 1976genom de svåra krisåren. Men skillnaden är att vi nu har en högkonjunktur. Vihar också en socialdemokratisk regering som lovat att avskaffa arbetslösheten.Lika fullt är arbetslösheten långt större än den var under något avregeringarna år. Det är det anmärkningsvärda- och det som avslöjar avståndetmellan ord och handling i den socialdemokratiska regeringspolitiken. Jag är helt på det klara med att det är har hand om löntagarfonderna. Jag har för min del accepterat"arbetsfördelningen" att jag skall avskaffa dem. Men finansministernkan inte undandra sig ansvaret. Löntagarfonderna är ingen affär förfinansministern privat, utan en angelägenhet för hela vårt svenska samhälle.På kapitalmarknaden frågar man sig ; När blir fonderna en faktorplaceringsmässigt? Det var svaret på den frågan som jag hade hoppats attfinansministern skulle kunna ge här . När kommer löntagarfonderna att varaorganiserade, och när kommer de i gång? Det är berättigade frågor. Sedan är detsjälvklart att de ickesocialistiska partierna skall avskaffa fonderna den dagvi har möjligheter därtill. Det avgörande i den politiska diskussion som vi nu för ärhur man hanterar budgetunderskottet - vilken ambition och attityd som man har.Vi i har klart redovisat vårt budgetalternativ och vunnitöverensstämmelse med de övriga icke-socialistiska partierna om det långsiktigamålet. För att fortsätta inflationsbekämpandet och för att kunna sänka räntanär det nödvändigt att vi drar ned budgetunderskottet. Frågan är om man kan gåin i en högkonjunktur, som vi nu är i färd med, utan att göra verkligakraftansträngningar för att få ned budgetunderskottet. Man måste takonsekvenserna av det konjunkturläge vi nu befinner oss i, om man vill föra entrovärdig stabiliseringspolitik. Det gör inte regeringen med det budgetförslagsom vi behandlar. Jag måste sedan säga att det är ganska avslöjande förregeringens politik att man talar om familjepolitik och publicerar olikaalternativ men inte har plats för dem i sin budget - lika litet som man harplats för ökade insatser för försvaret och u-hjälpen. Vi har, herrfinansminister, plats till sista öret i vårt budgetalternafiv för denfamiljepolitiska reform som vi förordar, syftande till ökad valfrihet förfamiljerna oberoende av bostadsort. Det är den väsentliga skillnaden. Vi taransvaret för att förbättra barnfamiljernas situation. Det har inte regeringengjort. 27BJÖRN () replik: Finansministern kritiserade oss för att viinte kunde svara på alla hans frågor. Då tycker jag att finansministern skallkomma ihåg att han har fio minuters repliktid medan vi har vardera.Ändå undviker finansministern flera av de viktiga frågor som jag har ställt. Vi i har ett sammanhängande budgetalternativ.Det innehåller ca 13,5 miljarder i besparingar, ca 1,5 miljarder i skattelättnaderoch ca 2 miljarder i utgiftsökningar. Summan av detta blir alltså ennettoförbättring av statsbudgeten på 10 miljarder. Hela den nettoförbättringenuppnås inte nästa budgetår, utan det är precis som med några av de besparingarsom regeringen själv tog fram , nämligen att de får effekt förstsenare. Vårt gemensamma problem när det gäller att spara är att en del avförslagen får ett snabbare genomslag än andra. 5 protokoll 1983/84:92-94 Jag tolkar nu finansministern så att det inte kommer någrakonkreta besparingsförslag förrän i nästa budgetproposition och att vad somhände , när ni lade fram en speciell besparingsproposition, inte kommeratt upprepas. Finansministern sade sedan att de borgerliga partierna harolika finansieringsalternativ när det gäller familjepolitiken. Ja, det ärriktigt. Men ni har ju inget förslag till finansiering alls. Vårt förslag ärfullständigt, i motsats till det utkast som socialdemokraterna presenterade . Kom då med ett förslag till hur man skall finansiera det förbättradestödet till barnfamiljerna så att vi får diskutera det! Eller anslut er tillvår linje vad gäller finansieringen, om ni har så svårt att bestämma er! Dåbehöver ni ju inte heller oroa er för det moderata finansieringsalternativet.Då kan vi gemensamt uppnå majoritet för att finansiera en vettig förbättringav barnfamiljernas förhållanden. Efter att ha lyssnat till vad de socialdemokratiskatalarna har sagt i den här debatten om stödet till barnfamiljerna, ommöjligheterna till högre sysselsättning och om reallöneökningar, så kan man ialla fall dra en slutsats: löftespolitiken har återförvisats tillpartitaktikens skräpkammare. Där lär den väl få förbli i varje fall till 1985. Det är kanske en smula orättvist att påpeka detta i endebatt med , som säkert har bidragit till att löfteskarusellenhar bromsats upp och slutgiltigt stannat. Statsministern däremot har bådesatt i gång och skjutit fart på denna löfteskarusell. Men jag tror ändå att detär ofrånkomligt att finansministern, som ju bär ansvaret, blir den som fårbokföras för detta rekord i svikna vallöften. 28CARL-HENRIK (vpk) replik: Jag läste en gång en broschyr som bl. a.innehöll följande rader; "Arbetslösheten innebär inte bara försakelse ochlidande för de arbetslösa och deras familjer. Då arbetskraften icke användes,betyder det också, att naturtillgångar ligga outnyttjade och att produktivaanläggningar icke tagas i bruk. Hela samhällets förluster genom den ekonomiskakrisen stå därför i ett visst förhållande till de arbetslösas antal, och manmäter kanske dessa förluster bäst genom att mäta arbetslöshetens omfattning. Kan någonting då vara rimligare än att söka utvägar föratt skaffa arbete åt de arbetslösa? Kan någonting bättre svara mot helasamhällets intresse än att låta det allmänna sätta i gång arbeten, då deenskilda företagarna inskränka sin verksamhet och inte anser det lönande attanställa arbetskraft i samma utsträckning som förut? förnuftet synessvara nej...". I samma broschyr ställdes också frågan: Är arbete en lyx?Är arbete åt alla medborgare något rnan kan kosta på sig i rika och välmåendesamhällen, men inte i ? Svaret var: "Det finns intet folk med sittsunda förnuft i behåll, som i längden kan slå sig till ro med en ekonomisk visdomav detta dårhusmässiga slag." Broschyren hade titeln "Har vi råd att arbeta? ".Den var skriven av . Det var skrifter av detta och liknande slag som en gångövertygade mig om att den som ansåg massarbetslösheten vara ett vansinne måstebli socialist. måste taupp kampen för "att frigöra produktionskrafterna ur de fjättrar. som denprivatkapitalistiska ordningen pålagt dem, att befria människorna Onsdaeenden från attvara tjänare under den ekonomiska organisationen och att i stället sätta demi stånd att behärska den". Resonemanget är fortfarande giltigt. Det är vanvett att tillåtamassarbets- Finansdebatt löshet. Det är en alltför dyrbar politik att låta åren gå utan att göra slut på arbetslösheten. Vi har råd att arbeta! Vi har däremot inte råd att låta bli. Det visar sig nu att vad villesäga var att avkastningskravet på nyinvesteringar ligger betydligt högre än dengenomsnittliga lönsamheten. Men det är verkligen ingen detalj, om man säger"avkastningsförväntningarna" och menar "avkastningskravet".Det var inte underiigt att jag blev förvirrad. Men om det nu är så att avkastningskravet pånyinvesteringar ligger högre än den genomsnittliga lönsamheten, vad säger dettaom investeringsutvecklingen? Såvitt jag förstår ingenting alls. Den viktigafrågan är ju om avkastningsförväntningarna svarar mot avkastningskravet. Om detvet uppenbarligen ingenting - i varje fall hade han ingenting attsäga. Alla undersökningar som har gjorts visar att de tvåfrämsta hindren för investeringar är att efterfrågan är för låg och/eller attlönsamheten är för låg. Som jag visade har devalveringen nu höjt bådeefterfrågan och vinstnivån. Därmed är de viktigaste förutsättningarna för eninvesteringsuppgång för handen. Skälet till att svenska företag under tidigareskeden gjorde så stora finansiella investeringar var framför allt att de lågarealinvesteringarna gav en stor uppbyggnad av likviditeten, och denlikviditeten ville företagen hantera på ett lönsamt sätt, dvs. När nu förutsättningarna för en realinvesteringsökning föreligger,kommer företagen att börja investera realt, alltså i byggnader, maskiner,forskning, utveckling och annat. Jag tror alltså inte att företagen vill varabanker, och därför är det inte säkert att räntenivån blir så viktig. I varje fall vet vi en sak; Utrymme finns för ökadeindustriinvesteringar. Tillverkningsindustrins vinster beräknas bli 38miljarder kronor. Dess investeringar ligger på 18 miljarder. Det var därför jagriktade uppmaningen till företagen att utnyttja de möjligheter ochförutsättningar som faktiskt finns. Sedan vill jag säga att det berörde mig illa att höra LarsTobisson, av alla människor, bekymra sig över avtalsrörelsen och framställa sigsom något slags garant för att det med en moderat politik minsann skulle bliordning på avtalsrörelsen. Den fördelningspolitik och den skatte- ochbidragspolitik som vill föra skulle nämligen, såvitt jag förstår,innebära ett mycket allvarligt hot mot våra möjligheter att komma fram till enrimlig löneutveckling. De beräkningar vi gjort på basis av de moderataförslagen har visat att de skulle utgöra rena dynamiten, om man kastade ut demi avtalsrörelsen. Om fick genomföra sina förslag, skulle ennormalinkomsttagar-familj förlora . direkt ilevnadsstandard, medan en höginkomsttagarfamiljskulle kunna tjäna . har ingen replik kvar, och jag villdärför bara konstatera att det är helt omöjligt att tänka sig att en sådanpolitik inte skulle få konsekvenser, att den stora mängden löntagarestillatigande skulle finna sig i att staten förde en sådan politik. Skattetrycket kan inte höjas, säger man. Men det kan höjasför låginkomsttagarna-dessa kan bära högre skatter. Men höginkomsttagarnasskatter måste sänkas. Det skulle vara ett sätt att bidra till en lugnkostnadsutveckling! Därför är det nog faktiskt bra att f. n. stårutan inflytande över skatte- och fördelningspolitiken. sade beträffande budgetunderskottet att detviktiga är ambitionsnivån och attityden till budgetunderskottet. Han sadevidare att det viktiga är att de borgerliga partierna nu är ense om målet förpolitiken. Han sade i sitt anförande att det är lätt att förena besparingar ochnedskärningar med en rättfärdig fördelningspolitik. Om ni är ense medmoderaterna om målet, måste jag dra den slutsatsen att ni rimligen inte pånågon punkt kan vara ense om medlen. Jag kan inte tänka mig att centerpartietär berett att acceptera avrustning av regionalpolitiken, som devill skära ned med . Hur går det uppe i , NilsÅsling, om får det som han vill? Detta kan ni väl inte vara med på. Ni kan väl heller inte acceptera ochfolkpartiets förslag att sänka livsmedelssubventionerna med 1 000-1 200 milj.kr. Inte kan jag tänka mig att Åsling skulle våga visa sig på LRF, ommjölkpriset steg med över en krona litern. Det måste alltså vara någon väsentligskillnad mellan ambitioner och attityder här. Är det då inte rena skämtet attsäga att ni är ense om målet? För att ta andra ting vill skära ned påregional trafikpolitik, på särskolan och på färdtjänsten - allt sådant som jagtrodde att faktiskt satte värde på. Därför är hela snacket om att detfinns ett borgerligt budgetalternativ ett mer än lovligt stort skämt. Jag hoppas att i den fortsatta hanteringenav budgetpropositionen klart markerar att man inte kan vara med på det sommoderaterna och i vissa delar står för. hade så många frågor att ställa i sin förstatreminutersreplik att han inte hann besvara någon enda av mina frågor. Jag gerupp, herr talman, i försöken att få några besked från oppositionen i någonfråga. Jag tackar för invitationen till uppgörelse omfamiljepolitiken från . Det finns intressanta inslag i folkpartietsuppläggning, som vi kan fortsätta att resonera om. Jag vill sluta med en deklaration. Jag tyckeratt oppositionspartierna f. n. präglas av en viss uppgivenhet, blandad med enpåtaglig ängslan för att den nu bedrivna politiken skall leda till uppenbaraoch för medborgarna viktiga resultat. Det betyder att hela det korthus ni byggtupp och som utgör ert alternativ kommer att ramla ihop. Då vill jag sägaföljande framförallt till C.-H. och andra som ställer liknandefrågor. Om det vore så att regeringen och jag själv för troddeatt vi skulle kunnaförstärka sysselsättningen i genom att låta budgetunderskottet gå ihöjden, skulle vi göra det. skall inte tro att vi av lust attplåga oss skulle hålla tillbaka ökade offentliga utgifter, om vi trodde att deskulle föra oss närmare målet full sysselsättning. Varför skulle vi göra det? Vi har kommit till den grundmurade slutsatsen att vi måstegöra en avvägning när det gäller finanspolitiken, så att vi utnyttjar denförbättrade konjunkturen till att börja ta ner underskottet och därmedkombinera bättre balans, lägre inflation, med högre sysselsättning. Skulle vigå den andra vägen, den kommunisterna rekommenderar, skulle visnabbt slå sönder den förbättring av konjunkturen som är i gång och deninvesteringsuppgång som väntar. Jag hoppas bli trodd på mitt ord, när jag säger att dennaövertygelse är det som vägleder oss när vi för politiken på det sätt som vigör. Hade vi en annan övertygelse, trodde vi att ett ökat budgetunderskottskulle vara bra för , bra för sysselsättningen, skulle vi inte tveka omatt också bedriva en sådan politik. Tredje vice talmannen, som under detta anförande övertogledningen av kammarens förhandlingar, anmälde att anhållit atttill protokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytteriigare replik. 30MARGIT (): Ett centralt mål för den ekonomiska politikenunder är, har vi hört , att avveckla detstrukturella budgetunderskottet genom att kraftigt minska de offentligautgifterna. Skattehöjningar är ingen framkomlig väg för att sanerastatsfinanserna. Inom den offentliga sektorn finns inte bara ettunderskottsproblem utan även ett effektivitetsproblem och ettvalfrihetsproblem. Dessa problem angrips bäst genom att införa mer avkonkurrens inom den offentliga sektorns verksamhetsområden. Inom den kommunalasektorn bör effektiviteten kunna ökas genom större inslag av bl. a.anbudsförfarande, entreprenader och, vill jag tillägga, enskild verksamhetinom vissa av dagens kommunala monopolbranscher. Privata initiativ skalluppmuntras inom områden som huvudsakligen förbehållits den kommunala ellerstatliga sektorn. Detta står i den gemensamma borgerliga reservationen om deallmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Vi som är övertygade om att de här återgivna riktlinjernaär värda att följa inser att det krävs betydande besparingar inom den kommunalasektorn. Kommunsektorn svarar för 158 miljarder eller av den totalaoffentliga konsumtionen. , 1984, är den statliga konsumtionenberäknad till 57 miljarder. Ett minimikrav - i alla fall för oss som anser det absolutnödvändigt att få ner det strukturella budgetunderskottet och som finner detytterligt angeläget att återskapa marknadsekonomin - är att se till att denoffentliga sektorn och kanske framför allt den kommunala inte växer. Vi hardärför krävt nolltillväxt - volymmässig nolltillväxt - för kommunsektorn. Kommunerna och landstingen har mycket godlikviditet. F. ö. har likviditeten varit mycket god . ökadekommunernas finansieringskapital med . Vid årsskiftet1982-1983 och för resten också 1983-1984 uppgick finansieringskapitalet förprimärkommunerna till . Om man använder finansieringsmåttetfinansieringskapitalet i procent av externa utgifter, finner man att 240 av 284kommuner har eller mer i likviditet, dvs. man har en likviditet sommotsvarar 25 dagars utbetalningar. Detta är helt tillfredsställande, eftersom kommunernaskassaflöden är jämna och ganska lätta att beräkna. , som 1982-1983 hade enlikviditet på , dvs. likviditet för 16 dagars utbetalningar, har inte haftnågra som helst likviditetsproblem . I stället har de styrandeuttryckt stor fillfredsställelse med sin numera goda likviditet. Endast 24kommuner var sämre ställda likviditetsmässigt sett än årsskiftet1982-1983.