prot · G70973 · 1983-12-31 00:00:00 — Jo, det är framför allt ren luft ochfriskt vatten. Det har således ansetts ända fram till vårtid, och anses påmånga håll fortfarande, att luft och vatten är gratis tillgängliga för denproduktion eller annan verksamhet som man vill bedriva. ävenindustrifolk och kapitalägare, att detta inte är sant och aldrig har varitsant. Förbrukningen av de s. k. fria nyttigheterna har gått så långt och fåttsådana konsekvenser att ingen kan förneka att det är en resurs som inte ärouttömlig. Den kan förbrukas, och förbrukningen av den hotar nu t.o.m.produktionen inom många områden. Då ökar givetvis kapitalets intresse för attbevara de fria nyttigheterna. Det blir kamp och motsättningar om derasanvändning. Det har vi fått exempel på i den här debatten, då moderatasamlingspartiets representanter gått upp och talat om miljöskydd, som mantidigare inte varit så särdeles intresserad av när det har ställts på sinspets. passar det att ställa krav på samhället, regeringar,parlament och myndigheter att vidta åtgärder, ta internationella kontakter ochstifta nationella lagar för att bevara de fria nyttigheterna, så att denslösaktiga produktionen och den heliga tillväxten skall fä fortsätta,för det är vad det är fråga om. Ett fortsatt slöseri av den omfattning som nupågår, både med de "fria nyttigheterna" och andra resurser, kommerinte att kunna fortsätta, hur stora ansträngningar som än görs för att mildradess verkningar. Det måste bli en ny syn på produktionen, en resurssnålare,miljövänligare och sparsam syn, som äntligen tar med i beräkningen att jordensresurser inte är outtömliga, att om hela världens befolkning skulle förbrukaoch förstöra lika mycket som vi gör i de högindustrialiserade länderna, skullehela världsförsörjningen braka ihop . Den insikten måste prägla vårt arbete och våra beslut närvi diskuterar miljö- och resurspolitik också i vårt land. Så är det intetillräckligt mycket . Miljövård och ekologiska intressen har hittillsalltid kommit på efterkälken i de stora samhällssammanhangen. Så har det varitpå energipolitikens område. En fullständigt planlös oljeekonomi infördes av desocialdemokratiska regeringarna . Man såg inte ens till attsamhället fick ta vinsten av hanteringen, utan lät de stora oljebolagen plockaut miljarder kronor är ur . Privatbilismen och den tungalastbilstrafiken fick expandera lika okontrollerat. Blybensinen infördes utandet minsta motstånd , därför att bilindustrin ochmotorbranschen fordrade det. Järnvägar och annan kollektivtrafik fick förfallai motsvarande grad. När det blev kris på oljeområdet satsade man likaogenomtänkt och ovetande på kärnkraften. Det är otroligt att socialdemokratiskaregeringar bestämde sig för en jättesatsning på kärnkraftsområdetutan att ha minsta hum om eller planera för hur det radioaktiva avfallet skullehanteras! är ni socialdemokrater redo att gå in för en omfattandeanvändning av kol i den svenska energipolitiken. Också här är det storvulnaplaner. Kolteknik ses som ett framtida exportprojekt, och är det fråga omvilket storstadsområde i som skall bli experimentfält för dennaindustriella storsatsning. Lär sig SAP aldrig av alla de stora misstag somgjorts? dör den svenska skogen! Det är ingen nyhet i och försig. Det är som naturvårdare och forskare varnade förförsurningen av miljön i . Försurade döda sjöar i och påsydsvenska höglandet var det första varningstecknet. Det konstaterades, menmycket litet gjordes för att ta itu med problemet. "Utvecklingen"måste ha sin gång, och den har haft sitt pris, inte sant? Vad betydde någradöda sjöar när industrins och storkapitalets intressen fordrade att de skulledödas. De fanns ju kvar, och vattnet var klart och fint. Bilindustrin kundeinte åläggas avgasrening - det blev för dyrt! Den petrokemiska industrin tåldeinte. att åläggas miljövårdskrav för konkurrensens skull! Massaindustrin kundeinte rena sina utsläpp, då förlorade den exportandelar! Så fick försurningenfortsätta alltför . Det är sant att vi har fått det mesta av försurningenutifrån, och vi får det fortfarande - från andra delar av , både frånVäst- och , vilket har sagts här tidigare. Men detta fråntar oss inteansvaret för att göra allt vad vi kan här hemma i vårt eget land. hardetta arbete på många håll inte fått det stöd som det behöver få. Men är det helt plötsligt ett annat läge sedan något årtillbaka. Om den svenska skogen dör lika snabbt som nere i , då ärdetfarapåfärde. hotas ekonomernas beräkningar. Den fria nyttigheten - luften -har visat sig vara farlig för en annan produktionsfaktor - skogen. Man fårhoppas att det blir litet större fart på arbetet med att ta itu medförsurningens orsaker nu när de ekonomiska intressena hotas. Kanske kan miljö-och ekologiintressena få litet större gehör för sina varningar ifortsättningen. Kan vi förvänta.oss att kapitalintressena inte får domineralika mycket i fortsättningen? Det finns illavarslande tecken. I försurningens spårkör nu kärnkraftsindustrin fram med det gamla talet om den "renakärnkraften". Det man tänker på är värmereaktorn . Vi har hörtskogsindustrins företrädare stämma in i kören. Jag vill rikta en varning tillsocialdemokraterna närdet gäller den här frågan. Ställ inte upp pästorkapitalets villkor en gång till - det kommer inte att föra något gott medsig! Tyvärr garanterar inte ett statligt ägande och en statligkontroll över ett företag eller en bransch att miljö- och naturvårdsintressenablir tillgodosedda. Man agerar på kapitalets villkor också i samhällsägdaföretag. Detta har vi fått illustrerat pinsamt tydligt i domänverkets agerandenär det gäller de fjällnära skogarna. Kortsiktiga företagsekonomiska intressentillåts dominera med oöverskådliga skadeverkningar som följd. Man struntar imiljön. Man bryr sig inte om lokalbefolkningens eller urbefolkningens -samernas- intressen och protester. Man förbigår t.o.m. gällande bestämmelser och påståratt ansvariga instanser, i detta fall , har gettklartecken. Man sätter i gång förarbeten i form av vägbyggen och annat innansaken har prövats slutgiltigt. Vi känner igen mönstret. En annan koloss i denstatliga företagsamheten, , har använt tekniken för attdriva fram och igenom sina utbyggnadsplaner i de norrländska älvarna. Sedanställer man allmänhet och myndigheter inför fullbordat faktum - gjordainvesteringar, sysselsättningsskäl,. industrins råvarubehov osv. Men vad tänkerregeringen och jordbruksministern nu vidta för åtgärder när det gälleravverkningen av de fjällnära skogarna? Skall eländet få fortsätta? Skall manmot all naturvårdsexpertis, mot opinionen och för kortsiktiga industriintressenfortsätta med den här skövlingen? Vilka prisjämförelser har regeringen? Ärnågra tiotal arbetstillfällen.under kort tid och litet extra råvara så mycketvärda att unika områden som dessa får försvinna? Svaret borde inte vara svårtatt komma fram till. Stoppa avverkningen av de fjällnära skogarna och läggdärmed grunden för fortsatt utnyttjande av turism, renskötsel och därmed lokaltboendel räddas en landskapstyp som inte finns någon annanstans iEuropa, kanske inte i hela världen. Vi måste förändra lönsamhetsbegreppet. Det är inte santoch har aldrig varit sant att det som är bra för storföretagen är bra förSverige. För det mesta är det precis tvärtom. Vi måste avvisa talet om frianyttigheter. Nar det har gått så långt att den friska luften kan jämföras medgiftig gas, som när det gäller försurningsproblematiken, då blir talet om frianyttigheter en cynism. Kanske har vi ännu tid på oss, men då behövs det krafttagoch snabba beslut, inte flera utredningar, kompromisser och dispenser. Enmiljö- och naturvårdspolitik med sådana förutsättningar kommer att misslyckas. Jag skulle naturligtvis i och för sig ha storlust att diskutera jordbrukspolitik och livsmedelsförsörjning här , menjag delar nog den uppfattning som i gav uttryck för, atteftersom vi skall ha denna diskussion i anslutning till ettutskottsbetänkande, kanske vi inte skall fördjupa oss i den debatten . Jagskall bara konstatera följande. När jag lämnade uppdraget som jordbruksminister 1976, komrepresentanter från LRF-ledningen upp till mig och sade; Vi måste nog säga att underde som socialdemokratin har haft regeringsansvar här i landet harjordbruket utvecklats gynnsamt. När jag sedan kom tillbaka till det härdepartementet , hade de representanter frän LRF som kom och hälsadepå mig en rakt motsatt skildring av situationen inom näringen. Då var det desvårigheter som hade uppstått som bekymrade alla. Det är sant att jag tillsatte livsmedelskommittén för attvi skulle kunna se igenom vilka konsekvenser den ekonomiska politik som hadeförts hade förorsakat även jordbruksnäringen. Den insats somdå gjordes från borgerligt håll var ju att motsätta sig att utredningen överhuvud taget skulle tillsättas. Jag skall kanske i en replik också kommatillbaka till skogspolitiken, men jag hade tänkt att förbruka de somjag har anmält mig för på miljöfrågorna, eftersom jag anser dem vara avutomordentligt stor vikt. Industrialiseringen, som under vårt sekel har skapatförutsättningar för en i stora delar av världen framgångsrik kamp mot nöd ochfattigdom, har också haft en annan sida. upplever vi sålunda med fullstyrka de risker för miljöförstörelse och misshushållning med knappa resursersom följt i spåren på en i många andra avseenden positiv utveckling. Från olikautgångspunkter har tillväxten som mål för den ekonomiska utvecklingenifrågasatts. Många ifrågasätter den moderna teknikens välsignelse. Man pekar påavigsidor och avarter i industrisamhället; miljöförstörelsen, den socialautslagningen, befolkningskoncentrationen i vissa regioner och utarmningen iandra. Och visst finns det anledning till kritik och eftertanke, men det ärinte tillväxten i sig som skapar problem för oss. Problemen har uppstått därföratt tillväxten delvis fått ske med bortseende från mänskliga, sociala ochmiljömässiga konsekvenser. Industrivärldens tillväxt har under varitlåg. Vissa av de problem som har utpekats som en följd av denekonomiska tillväxten har under dessa år förvärrats. Den sociala utslagningenhar ökat, hela orter och ibland hela regioner har utarmats på grund avindustrinedläggningar. Jag konstaterar hur man på sina håll nu vill avstå frånomsorgen om vår miljö på grund av försämringar i vårt lands ekonomi. miljöminister hur företag använder arbetslöshet som etthot för att komma undan miljövårdsmyndigheternas krav. Sambandet mellan enaktiv politik för sysselsättning och ekonomisk utveckling och möjligheterna attbedriva en framgångsrik miljöpolitik ligger därför i öppen dag. Den största björntjänst vi kan göra miljöpolitiken vore omvi gav människorna ute i produktionen ett intryck av att frågan om en godlivsmiljö inte innefattar den oro de känner för rätten till arbete och skyddetför de svaga grupperna i samhället. Att trygga alla människors rätt till en godlivsmiljö kräver därför, som jag ser det, en helhetssyn på samhällsutvecklingen,en helhetssyn som omfattar såväl ekonomisk utveckling och hushållning mednaturresurserna som hänsyn till miljön. Insatserna för en aktiv miljöpolitikoch åtgärderna för att trygga sysselsättningen och den sociala välfärden måstedärför gå hand i hand med varandra. Socialdemokratin har slagit fast att denekonomiska krisen inte får leda till att miljökraven sänks. Miljön blir intemindre förstörd av att utsläppen sker i en lågkonjunktur. En gynnsam ekonomiskutveckling får inte köpas till priset av rovdrift på naturen eller risker för människorshälsa. Ett av våra allvarligaste miljöhot är, som här har sagtsav alla talare, försurningen av mark och vatten. Tusentals döda sjöar, surt,metallhaltigt grundvatten, akut risk för skador på våra skogar och korrosiontalar sitt tydliga språk om försurningens utbredning i den svenska miljön. Debatten om försurningsproblemen har tagitny fart efter larmrapporter om skogsdöden i och riskerna för attdenna process är i gäng även i . Understundom får man ett intryck av attvissa debattörer först nu väckts till insikt om vad en mera medvetenmiljöopinion haft klart för sig , nämligen att luftföroreningar ochandra orsaker till den pågående försurningen av mark och vatten kan leda tillkatastrofala följder för vår livsmiljö. De negativa effekterna på hälsa och miljö av svavelutsläpphar sedan lång fid ägnats stor uppmärksamhet. beslutades omgenerella regler för att begränsa svavelutsläppen vid oljeeldning. ladeden dåvarande socialdemokratiska regeringen fram en proposition med förslagtill åtgärder för att kraftigt begränsa utsläppen. En ny lag om svavelhaltigtbränsle infördes. Med stöd av denna lag har förbud att förbränna eldningsoljamed högre svavelhalt än en procent successivt införts. Skärpta krav på reningställdes i samband med industriella processer. I propositionen angavs sommålsättning att svavelutsläppen skulle halveras fram , vilket viockså kommer att klara tack vare att vi gemensamt här i har varit överensom att följa upp den här propositionens intentioner. De föreslagna begränsningarna av svaveldioxidutsläppenkompletterades med åtgärder för att återställa redan försurade områden. Enförsöksverksamhet med bidrag till kalkning av sjöar och vattendrag startades,och den gav oss kunskaper om effekter av och metoder för denkalkningsverksamhet som fortsätter i större skala och som också har följtsupp genom riksdagsbeslut . Försöksverksamhetmed kalkning av skogsmark och grundvatten har 10 protokoU 1983/84:72-73 Stora resurser satsas dessutom på fortsattforskning kring försurningen. I beslutet om energipolitiken beräknades enhälligt avriksdagen att användningen av kol skulle vara . En visskolanvändning skulle således accepteras, främst för att begränsa vårtoljeberoende. För att begränsa vårt beroende av importerade bränslen -såväl kol som olja - satsar regeringen på ökat energisparande och inhemskabränslen. Det är alltså inte så att vi häller på att införa någon omfattandekolanvändning som går utanför vad den här uttalat sig för i enighet,utan det är ett program för vilket riktlinjerna drogs upp under den borgerligaregeringen och som vi nu måste fullfölja, eftersom man engagerade kommunerna idessa uppgifter och man inte bara kan vända på steken . Regeringen kommer att skärpa miljökraven i samband medkolanvändningen. Avsikten är att se till att kol bara eldas på lämpligaplatser i anläggningar som är försedda med avancerad teknik och som uppfyller strängamiljökrav. I konsekvens härmed avvisade vi därför den utredning om lägremiljökrav för små koleldade anläggningar som beställdes av mittenregeringen1982. De rapporter som kommit om skador på skog i södra gjort att ökade insatser pä detta område är nödvändiga. a. harregeringen ställt särskilda medel till förfogande förinventeringen av skadorna på skogen. Inventeringarna skall ge underlag för ettsnabbt ställningstagande till behovet av ytterligare åtgärder. Eftersom en stor del av svavelnedfallet över Sverigekommer från andra länder har det internationella arbetet kringförsurningsfrågorna drivits aktivt , såväl i olika internationellaorganisationer som genom bilaterala kontakter. Den svenska nationalrapportentill är ett exempel på initiativ för att tidigt få i gångdet internationella arbetet. Akfiviteten fortsatte sedan inom och genombilaterala kontakter med olika länder. har också, som här sagts, spelaten aktiv roll vid tillkomsten av om långvägagränsöverskridande luftföroreningar som undertecknades 1979. Apropå det påstådda dröjsmålet från den socialdemokratiskaregeringens sida att vidta åtgärder i detta sammanhang vill jag säga att efterden socialdemokratiska regeringens fillträde - alltså omedelbart-beslutade på svenskt initiativ de nordiska miljö- och statsministrarna attutarbeta ett gemensamt nordiskt förslag för att minska svavelutsläppen iEuropa. Det ledde senare fram till ett förslag till ett program som de nordiskaländerna lade fram inför möte om en minskning avsvavelutsläppen i . Förslaget fick då stödav , , och . Flertalet övriga länder sombiträtt konventionen har uttalat en positiv inställning till det nordiskaprogrammet. Att vi inte gick längre än till i detta sammanhang skall sesmot den bakgrunden att uppgiften vid det här tillfället var och fortfarande äratt få så mänga länder som möjligt att börja vidtakonkreta åtgärder för att begränsa utsläppen. De nordiska miljöministrarnamöttes på min inbjudan i för att diskutera detfortsatta arbetet inom konventionens ram. Vi enades om att arbetet nu i förstahand bör inriktas på att i samverkan med de länder som stött det nordiskaförslaget söka bredda anslutningen till detta inför nästa konventionsmöte.Sålunda kommer ett sammanträde i detta syfte att hållas i iår. Vidare kommer att inbjuda till en konferens . Densvenska regeringen kommer dessutom genom bilaterala kontakter med berördaländer att söka främja intresset för det internationella samarbetet i dessafrågor. Trots vad vi anser oss veta omluftföroreningarnas roll i försurningen och dess följdproblem föreligger ettstort behov av ökade insatser på forskningens område. Luftföroreningarnas ochnedfallets sammansättning ändras. Påtagligt är att andelen kvävedioxider iatmosfären ökar, medan däremot svavelkomponenterna är mer konstanta. Samverkanmellan olika gaser tycks kunna ge tillväxtstörningar i lägre koncentrationer änman tidigare tänkt sig. Bilavgasernas roll i sammanhanget bör nu kunna angripasmed större framgång, sedan bl. a. på den punkten kommit tillinsikt om nödvändigheten av omedelbara och effektiva åtgärder. Vi kommer attfillvarata varje möjlighet att få en bred internationell uppslutning bakomeffektiva åtgärder för att komma till rätta med bilismens luftföroreningsproblem.Bilavgaserna är ju också av andra skäl, inte minst i de större städerna, ett avvåra allra allvarligaste miljöproblem. Koldioxidproblemets effekter på klimat och växtlighetoroar i allt högre grad och kräver ökade kunskaper och framträdandeuppmärksamhet i det internationella samarbetet. Vi kan inte heller nöja oss med att bara se påluftföroreningarna som en orsak till markförsurning. Lika väsentligt är att vifår kunskap om i vilken utsträckning som t. ex. skogsbruksmetoderna har enförsurande effekt. Där kan man bl. a. peka på frågor som gödselmedlensförsurande verkan, helträdsutnyttjandets effekter samt förekomsten avtungmetaller. Även om vi sålunda måste veta mera för att effektivt kunnamöta hotbilden av skogsdöd och annan svår miljöförstöring, skulle det varaoförsvarligt att inte redan nu fillvarata varje möjlighet att bryta trenden idenna utveckling. Detta kommer att nödvändiggöra såväl ett fortsatt starktinternationellt engagemang i dessa frågor från regeringens sida som ensamordning under regeringens ledning av insatserna på hemmaplan. För att uppnå största möjliga effektivitet i åtgärderna ären samordning av insatserna under regeringens ledning nödvändig och brådskande.Därför skall den aktionsgrupp regeringen tillsätter arbeta snabbt och under minledning. I gruppen skall ingå generaldirektörerna för närmast berörda verk ochmyndigheter, detta för att markera den vikt regeringen fäster vid dessa frågoroch angelägenheten av korta beslutsvägar. Det är i många avseenden, som OswaldSöderqvist sade, inte utredningar vi behöver, utan åtgärder. myndighetsnivå kommer att tilldelasviktiga samordningsuppgifter. 1 en centerpartimotion har föreslagits en parlamentariskkommission i kampen mot försurningen. En sådan kommission kan självfallet inteersätta regeringens arbete med att samordna befintliga resurser och tatill vara de möjligheter som redan nu föreligger till beslut. Detta insåg, såvitt jag förstår, också AndersDahlgren. Som miljöminister tillsatte han ingen parlamentarisk kommission. Hanuppdrog ät miljövårdsberedningen att samordna insatserna mot försurningen. Jagbedömer att den aktionskommitté som vi tillsätter har större möjligheter attfungera effektivt i den uppgiften. Jag hoppas också att aktionsgruppen skall kunna ta framunderlag för ett framgångsrikt arbete i i dessa viktiga frågor. Jaghälsar med tillfredsställelse den breda enighet som på denna punkt tycks råda iriksdagen. Jag är övertygad om att vi, när vi får fram allt material som behövsoch fortlöpande kan lägga förslag på bord, kommer att få respons fördessa förslag. En annan angelägen fråga är skyddet av den miljön.Vi arbetar nu med att söka få till stånd nordiska initiativ inför detministermöte som skall hällas inom ramen för Helsingforskonventionen i mars1984 och inför den som den västtyska regeringen har tagitinitiativ till och som skall äga rum . När det gäller att komma till rätta med problemen iÖstersjön räcker det inte bara med åtgärder som vi vidtar i vårt land. Allastater kring måste samarbeta i syfte att bevara den rika naturresurssom är. har tyngdpunkten i Helsingforskonventionensarbete varit oljeutsläpp och andra föroreningsutsläpp från fartyg. gällerdet att mera aktivt angripa också de landbaserade utsläppen och framför alltutsläppen av närsalter. Frän svensk sida kommer vi att driva på arbetet i denriktningen. Vi har varit framgångsrika när det gäller att rena vårakommunala avloppsvattenutsläpp. Vad vi nu upplever, både i den miljönoch i mänga insjöar, är dock ett bevis för att vi fortfarande har mycket ogjortpå vattenvårdens område. Många problem återstår att lösa. Dessa problem orsakasbl. a. av industriutsläpp och avloppsanläggningar som ännu inte fått höggradigrening samt av kvävegödselanvändning i jordbruket. Alla dessa faktorer måstebeaktas när det gäller åtgärder för att rena våra vatten. Igenväxning och algblomning förekommer i allt högre grad ivåra sjöar och i den miljön. Problemen har uppstått både vid ,t. ex. i , och i vissa insjöar, bl. a. i i . Ökadforskning har satts in för att klarlägga orsakssambanden. Redan nu är dockåtgärder angelägna för att minska tillförseln av organiska ämnen och närsalter.Naturvårdsverket arbetar med dessa frågor tillsammans med berördalänsstyrelser. Vi måste minska utlakningen av kväve från våra jordar. F.n. arbetar vi inom med att få till stånd en minskadanvändning av kemikalier inom jord- och skogsbruket. Beträffande gödselmedelsanvändningen bör en mera anpassadanvändning kunna ske på många jordbruksföretag med minskade växtnäringsförlustersom följd, men utan att produktionsförutsättningarna nämnvärt förändras. Dennaanpassning borde kunna åstadkommas genom en förstärkt rådgivnings- ochtillsynsverksamhet. En sådan anpassning är ytterst vikfig särskilt i områden därrisken för förorening av yt- och grundvatten är stor. För att pröva de tankegångar den Engströmska utredningenlanserade för särskilt utsatta områden övervägs ett åtgärdsprogram förRingsjön. Jag vill i detta sammanhang, med anledning av vad somsades om handelsgödselsanvändningen, påpeka att ett av problemen är detta attvi kanske köper in dyrbar handelsgödsel som vi på vissa ställen använder i förhög koncentration. i har redovisat att lantbrukarna runtRingsjön har förlorat . för att de så att sägagjort för stora gödselgiv. kanske man inte utnyttjar naturgödseln päett riktigt sätt, utan i stället mera ser den som ett "kvittblivningsproblem".Det innebär att man gör sig av med den på olämpliga tider av året, varefter vifår ut den i våra sjöar. På detta sätt får vi både dyrare gödsling ochmiljöproblem. Det finns säkerligen möjligheter att på de vägar som vi nuförsöker lansera åstadkomma en annan inriktning och en bättre anpassning närdet gäller utnyttjandet av denna resurs. I det moderna samhället ökar användningen av kemiskaprodukter kraftigt. Endast en mindre del av de nu använda kemikalierna testastillräckligt ingående för att man skall kunna göra en fillfredsställandebedömning av deras hälso- och miljöeffekter. Ofta upptäcks skadeverkningarnaförst sedan det hälsofarliga ämnet använts . Det finns därföranledning att se med särskild oro på de problem som kan bli en följd av denkraftigt ökade kemikalieanvändningen. måste vi vara på det klara medden stora nytta som vi haft och har av kemiska produkter i vårt samhälle.