prot · G709159 · 1983-12-31 00:00:00 — Motionernas olika kravoch önskemål -och de är, som har framgått, ganska många - har mötts med enpositiv hållning från utskottets sida. Det skall också framhållas att det ärett enigt utskott som står bakom betänkandet. Dock har , som nämnt, tillbetänkandet fogat ett särskilt yttrande, som berör förhandlingar om baltersdubbla medborgarskap. Om detta särskilda yttrande är att säga att frågan om iSverige bosatta balters befrielse från dubbelt medborgarskap har behandlats iriksdagen ett flertal gånger. har i ett tidigare betänkandelämnat en omfattande bakgrundsbeskrivning av problemets natur. Några påvisbara problem av praktisk natur tycks inte hauppstått på grund av detta dubbla medborgarskap. Men förhållandet ärnaturligtvis inte tillfredsställande. Utskottet finner det beklagligt att någraförhandlingar, under den långa tid som frågan varit aktuell, inte kommit tillstånd i syfte att undanröja de svårigheter, som ett betydande antal personer avbaltisk härkomst ivårt land uppenbarligen upplever. Utskottet vill därför åter understryka viktenav att regeringen fortsätter strävandena att i kontakter med Sovjetunionensregering få till stånd en reglering av denna situation, t. ex. genom ett avtal.Utskottet utgår från att regeringen gör allt för att komma till rätta med dettaproblem. Jag skall härefter ge några korta kommentarer till deväsentligaste avsnitten i motionerna 1166 och 1549, i vilka man hemställt omutveckling av förbindelserna mellan och dé baltiska folken, särskiltinom handel, kultur och vetenskap. Utskottet refererar i betänkandet till ett uttalande avutrikesminister - och jag vill gärna understryka det - som ien interpellationsdebatt sade bl. a. följande: "Regeringen avser att mycket noga fortsätta att följautvecklingen i de baltiska republikerna, icke minst vad gäller situationen förde mänskliga rättigheterna. Regeringen är också beredd att verka för ökadedirektkontakter med , framför allt-på kulturens och handelnsområde." , i ett frågesvar ,bekräftade utrikesministern att regeringen såsom den utlovat fortsatt attfölja utvecklingen i , inte minst vad gäller situationen för demänskliga rättigheterna. Utskottet vill tydligt understryka betydelsen av att dettasker, bl. a. med hänsyn till att det kommit rapporter omkränkningar av mänskliga rättigheter i . Beträffande handelsutbytetmellan ochSovjetunionen, som också berörs i motionerna, har officiellakontakter tagits för att öka detta utbyte. Det har resulterat i enöverenskommelse som omfattar bl. a. de baltiska delrepublikerna. Överenskommelseninnebär att gränshandeln kpmmer att ske mellan spvje;tiska pch svenskakustområden vid i form av ömsesidigt utbyte av vissa varor ochtjänster. När det så gäller ökade direktkontakter med folken iBaltikum på kulturens och vetenskapens område understryker utskottet betydelsen av ett ökat och effektivare sådant utbyte. Vi framhåller att den europeiska säkerhetskonferensens slutakt innebär ett värdefullt tillägg till de rättighets förklaringar som i andra sammanhang har fastställts genom internationella organ eller genom överenskommelser. Utskottet anser att denna slutakt bör kunna utgöra en plattform även för sådana utökade förbindelser som det är fråga om. Vi framhåller i betänkandet att mycket tyder på att ettutvecklat kulturutbyte med skuUe kunna bli en intressant ochstimulerande erfareflhet för . sluter av princip intekulturavtal med andra länder. Däremot har vi kulturprogram, som omförhandlasvartannat år, bl. a. med . Vad gäller önskemålet om ekonomiskt stöd till så är situationen den att möjligheterna till årUgen återkommande statsanslag f. n. undersöks i samråd mellan å ena sidan institutet och å andra sidan utbildnings- och utrikesdepartementen. Man får därför utgå ifrån att frågan löses på ett tillfredsställande sätt. Förbindelserna med de baltiska folken Förbindelserna med de baltiska folken Jag har kortfattatkommenterat några av motionskraven. Därutöver förs, som nämnde, imotion nr 1166 fram en rad önskemål, som det skulle föra för långt att ta upp.Som kunde konstatera har utskottet gett motionens önskemål ettpositivt bemötande. Jag finner därför ingen anledning att närmare kommenteraalla de krav som där förs fram utan ber att få yrka bifall till utskottetshemställan. 113 (): Grannländer, grannar, grannfolk... hur mångagånger talar vi om , om , och i de termerna?Alltför sällan. Ändå är det så. Jag fick i min hand en nyutkommenbok som behandlade dessa staters historia och överraskades av hur mycket - rentkunskapsmässigt - som den innebar för mig. En gemensam nordisk linje gick genomden boken, stundom sammanlöpande, stundom parallell, och jag vill gärna se dethär betänkandet som en fortsättning på den linjen. Som en av motionärerna villjag liksom övriga talare tacksamt uppmärksamma enigheten i utskottet och ocksådet relativt utförliga resonemang som förs om de frågor som väckts medanledning av de tre motionerna. Låt mig utöver detta bara göra någrareflexioner. Utskottet understryker betydelsen av att följautvecklingen och pekar då särskilt på kränkningen av de mänskligarättigheterna, som inrapporterats . Situationen har onekligenundergått en försämring , och de som är aktivtoliktänkande behandlas allt hårdare. Vi har en moralisk skyldighet att ständigtreagera på dessa människors vägnar, och utskottets eniga uttalande är en styrkaoch viktigt i just det sammanhanget. Det är också glädjande att man betonar betydelsen av etteffektivt vetenskapligt och kulturellt utbyte. Trots uttalanden iHelsingförsöverens-kommelsen har nämligen resultaten varitotillräckliga, och det var en av anledningarna till och min motionunder allmänna motionstiden. Vi ville peka pä det nästan självklara faktum attkulturutbyte ofta bygger broar över gränser. Det skulle dessutom bli enstimulans för vårt eget kulturella liv att få del av utställningar, konserter,presentationer av Utteratur, massmedierapportering av aktuella kulturhändelserm. Jag är därför kanske något besviken på en av formuleringarna ibetänkandet. Utskottet skriver att man får se utvecklingen av direktkontakternasom en relativt långsiktig process. Jag tror det är dags att planera atthandla, och att följa upp. Detta aktiva intresse bör nu markeras, inte minstsom ett stöd och en solidaritet för det levande och nationellt förankradekulturliv som otvivelaktigt finns inom den politiska ramen. Det har omvittnatsav besökare; inte minst P.-O. har noterat detta i en reseskildring frånförra året. Också det vetenskapliga utbytet har ett stort värde. Deseminarier som hållits ger möjligheter för en fortsättning förvetenskapsmän från de tre länderna att utbyta erfarenheter med kolleger frånvårt land och andra länder. Men eftersom samråd pågår för att göra det möjligtatt ge årliga anslagtill sådan verksamhet, får väl vi motionärer avvakta utvecklingen. Vi förväntaross emellertid en positiv lösning. Avslutningsvis vill jag citera vad minmedmotionär sagt i en tidigare interpellationsdebatt i samma frågaoch därigenom göra gemensam sak med honom: "Det måste bli klart förSovjetunionens ledning och för människorna i att dessa folk står ossmycket nära liksom genom historien. Vår inställning till Sovjetunionenpåverkas starkt av hur det blir möjligt för de baltiska folken att bevara och frittutveckla sina nationella institutioner, sina språk och sin kulturellaegenart." Solidaritet är ett ofta använt ord i denna församling. Detfår dock aldrig stanna vid enbart ord. I en konfliktfylld värld innebär denmänskliga tankens frihet ett hopp och en möjlighet. Vi är skyldiga både osssjälva och andra att slå vakt om det hoppet och den möjligheten. Därför hoppasjag att debatten om förbindelserna med de baltiska folken fortsätter både utomoch inom dessa väggar. Jag har inget annat yrkande än om bifall tillhemställan i det aktuella betänkandet. Vissa trygghetsfrågor för äldre arbetstagare Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Vissa trygghetsfrågor för äldre arbetstagare Föredrogs arbetsmarknadsutskottets betänkande 1983/84:22om vissa trygghetsfrågor för äldre arbetstagare (prop. 1983/84:162). 114SONJA REMBO (m): Genom tvång och förbud och genom en flora avdetaljregleringar försöker den socialdemokratiska regeringen lösa problemen påarbetsmarknaden. Vi känner igen mönstret från andra områden. Decennierssocialdemokratisk politik har givit oss en bostadsmarknad i kronisk obalans. På samma sätt som skett på bostadsmarknaden är densocialdemokratiska regeringen nu i färd med att reglera sönder arbetsmarknaden.Problemgrupperna på arbetsmarknaden växer, och har växt under mycket läng tid.Dit hör ungdomar och äldre . Allt fler i demellanliggande åldersgrupperna drabbas av långvarig arbetslöshet. Tillproblemgrupperna hör också invandrare, kvinnor och handikappade. kanindustrins efterfrågan på utbildad arbetskraft inte tillgodoses. Detta är enkuslig och skrämmande utveckling. Det visar att arbetsmarknaden är i allvarligobalans. Det avslöjar obarmhärtigt den socialdemokratiska politikens oförmåganär det gäller att lösa problemen. Regeringens agerande i frågan om äldreavgångarna präglasav bristande förmåga att förstå vilka faktorer det är som leder tillsysselsättning. Trygghetslagarna visar sig inte ge äldre arbetstagare dentrygghet som de Vissa trygghetsfrågor för äldre arbetstagare Reglerna kringgås i växande omfattning. Arbetsmarknadsministerntillsatte en utredning inom departementet. Det förslag som sedan tillkom i storhast blev grundligt kritiserat av remissinstanserna. I avvaktan på ett noggrannareoch bättre genomarbetat utredningsförslag kände regeringen sig pressad attsnabbt göra något åt det växande problemet med äldreavgångarna. Manpresenterade därför det förslag för som behandlas. Förslaget visar på en oförmåga när det gäller att anpassalagstiftningen till verkligheten och en övertro på möjligheten att med skärptalagregler lösa akuta problem pä en arbetsmarknad i strukturell kris. I ställetför att främja rörlighet, flexibilitet och anpassningsförmåga åstadkommerregeringen en skärpning i fråga om de inlåsningseffekter som är ett växandeproblem för svenskt näringslivs möjligheter att anpassa sig till de nyaförutsättningarna på världsmarknaden. Härigenom försvåras den ekonomiskaåterhämtningen. hotas välståndet och tryggheten. Den trygghet somregeringen säger sig vilja skapa, leder iverkligheten till ökad otrygghet. En av de lagar som iUa lämpar sig för de förhållanden sområder på den svenska arbetsmarknaden är lagen om anställningsskydd. Vi kommer ihöst att behandla arbetsmarknadslagstiftningen i samband med att arbetsmarknadsutskottetlägger fram sitt betänkande i de här frågorna. Jag skall därför inte nu närmaregå in på de förändringar som vi anser är nödvändiga i fråga omturordningsreglerna och begreppet "saklig grund för uppsägning". Vad regeringen nu föreslår innebär en skärpning av lagenom anställningsskydd. Centrala fackliga organ får inte längre delegera rättenatt träffa bindande avtal om s. k. äldreavgångar till de lokala fackligaorganen. -Dessutom skärps främjandelagen. Arbetsgivarnas varselskyldighet gentemotlänsarbetsnämnderna utvidgas, och länsarbetsnämnderna och AMS får befogenheteratt anmoda arbetsgivarna att i fortsättningen avstå från att säga upp äldrearbetstagare. I sista hand skall AMS kunna besluta om förbud mot äldreavgångar. Vi anser det principiellt felaktigt att beslutanderättenoch därmed ansvaret för avtal om ändrade turordningsregler flyttas från lokalafackliga organ till centrala. Ambitionen i lagstiftningen bör enligt moderat uppfattningvara att beslutanderätten skaU läggas så nära de enskilda arbetstagarna sommöjligt. Jag kan förstå de bevekelsegrunder som ligger bakom detta förslag. Delokala facken sätts i besvärliga situationer i sådana härsammanhang. Men jag tror att det är en illusion att tro att de lokala fackenslipper ifrån obehag genom att beslutanderätten och ansvaret tas ifrån dem ochläggs på en högre instans. Det lokala facket kommer också i fortsättningen attfå ta de obehagliga och besvärliga stötarna från medlemmarna, och de kommer irealiteten att ha svårt att avsvära sig ansvaret. Det kommer endast attuppfattas som bortförklaringar och det är inte otroligt att de lokala facken pådetta sätt försätts i ännu besvärligare situationer. Förslaget att låta AMS få rollen som någon sorts domstolsom i sista hand skall kunna besluta om förbud mot avskedande av äldrearbetskraft är helt pacceptabelt, även pm tillämpningen skulle bli sårestriktiv som utskottet förutsätter.Förslaget innebär,ett principiellt stort avsteg från vad som bör vara gällanderegler på arbetsmarknaden. Regeringens förslag bekräftar riktigheten i denuppfattning vi hävdat i andra sammanhang, nämligen att parterna påarbetsmarknadnaden måste ta ett större ansvar för konsekvenserna av träffadeuppgörelser. För att vi skall klara övergången till nyaproduktionsmetoder och arbetsformer och för att vi skall lyckas vända denekonomiska utvecklingen i positiv riktning är det nödvändigt att såväl denprivata som den offentliga sektorn klarar av den strukturomvandling som krävs.En ökad flexibilitet och anpassningsförmåga på arbetsmarknaden är enförutsättning för att detta skall lyckas. Behovet av omställning på en arbetsplats kan många gångerförutses. Där så är möjligt, är det därför nödvändigt att det påarbetsplatserna byggs upp en beredskap för förändringar. Runt om i landet pågårett omfattande arbete i nära samarbete mellan löntagarna och ledningarna förföretag och förvaltningar för att möta de förändringar som kan förutses. Detär viktigt att detta arbete drivs vidare och att fler uppmärksammas pånödvändigheten av att genom utbildningsinsatser och genom förändringar avarbetsorganisationen möta de förändringar som kommer. Då kan påfrestningarna päde enskilda människorna reduceras. Att helt undvika övertalighetsproblem torde emellertidinte vara möjligt. Det system som har tillämpats innebär att äldrearbetstagare förs bort frän arbetsmarknaden . Detta är enligtvår uppfattning djupt olyckligt. Arbetet är för de flesta det centrala itillvaron och grunden för inte bara den egna och familjens ekonpmi utan förhela den sPciala förankringen. Därför bör varje åtgärd spm innebär attmänniskpr får uppfattningen att de är obehövliga på arbetsmarknaden undvikas sålänge som möjligt. Därför är det nödvändigt att vi finner ett system där vi kanskapa ekonomisk trygghet för den enskilde, spm denne är kvar iarbetskraften. Detta är möjligt, anser vi, inom ramen förarbetslöshetsförsäkringen. I annat sammanhang har vi föreslagit åtgärder som syftartiU att återge arbetslöshetsförsäkringen dess karaktär av försäkring. Ettförsta steg i en sådan utveckling är en successivt ökad egenfinansiering.Härtill bör möjUgheter till tilläggsförsäkringar skapas. Vi föreslär också aktiva åtgärder för att öka anslutningentill arbetslöshetsförsäkringen. Härutöver behövs särskilda regler för s.k.äldreavgängar. Vi föreslår att arbetslöshetsförsäkring liksom nu börkunna utgå . Därefter bör ersättning utgå motsvarande det beloppsom skulle ha utgått vid förtidspensionering fram till ordinarie pension. Dennaomläggning kan lämpligen finansieras genom att arbetsmarknadsavgiften höjs ochavgifterna till pensionssystemet sänks i motsvarande grad. Härtill behöver särskilda regler.införas iarbetslöshetsförsäkringen, vilka innebär att det ställs begränsade krav på attäldre försäkrade skall stå till arbetsmarknadens förfogande i dessa fall. Regeringens förslag ger intryck av uppgivenhet ochkapitulation inför en arbetsmarknadssituation den inte behärskar. Det är enligtvår uppfattning Vissa trygghetsfrågor för äldre arbetstagare Vissa trygghetsfrågor för äldre arbetstagare felaktigtatt utforma lagstiftningen med utgångspunkt i att problemen kommer att bestå.En dåligt fungerande lagstiftning blir inte bättre av attreglerna skärps. Lagarna måste i stället anpassas till verkligheten. Jag yrkar bifall till reservationerna 1 och 3. Under detta anförande övertog andrevice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 115LARS-OVE (vpk): Orsaken till att vi har dettabetänkande att behandla är att det system vi lever i skapar en storarbetslöshet, och den arbetslösheten ser vi inte ut att bli av med. Dessutomställs de äldre mot de yngre på arbetsmarknaden. Det har fått följder somnaturligtvis har skapat sociala problem. var ungefär 7 600 personerförtidspensionerade av arbetsmarknadsskäl. kan man säga att nära 3000 pensionerats i den s. k. 58,3-årspensioneringen, dvs. de personer som fickersättning från A-kassa och sedan förtidspension. I detta läge har regeringen sagt att det måste bli stopppå 58,3-årspensionerna. Ett centralt fack skall säga nej när en lokalfackförening är utsatt för utpressning och man lokalt kommer överens om en heltfelaktig åtgärd. och skall också kunna gripa in i dettaläge. Det inte bra ställt härvidlag. Detta fenomen måsteåtgärdas pä något vis. Vi från vpk har föreslagit att man skulle bygga utdelpensionsförsäkringen, den absolut bästa pensionsreform som genomförts i dethär landet. Då skulle de äldre kunna vara kvar i arbetslivet och arbeta. Denförsäkringen motarbetades först av de borgerliga, och sedan harsocialdemokraterna tyvärr inte följt upp saken och efter försämringarnaåterställt det fina läge som rådde tidigare. Möjlighet för arbetarna attutnyttja delpensionsförsäk-ringeri skulle naturligtvis vara det aUra bästa justnu. En annan sak som man kan göra är att se till att derhänniskor som arbetar med slitsamma och tunga arbetsuppgifter fårförtidspension. Den tredje möjligheten, som skall utredas avregeringen, är en efterlöneprincip. Den kan kanske också bU bra - vi får se vadutredningen kan komma fram till. Det jag har reserverat mig mot i utskottsbetänkandet äratt utskottet inte vill förorda att utredningen egentligen skall utgå från attdet är arbetsgivarna som skall bekosta denna efterlön. Det är tvåsocialdemokratiska motioner som i princip går ut på detta. Jag tycker att detär en självklarhet att dessa pengar tas ur produktionen, eftersom de härarbetarna har slitit i produktionen . Alltså måste pengarnaockså tas därifrån. Det borde vara en given princip åtminstone försocialdemokrater och kommunister att komma överens om. Mot oss står de som företräder dén syn som förfram, att kapitalets strukturomvandling skall i så hög grad som möjligt belastaden arbetande.Det framkommer också i hela argumentationen från moderater- Nr 159 nas sida,både i utskottet och här. Dessutom angriper man lagen om p a h anställningsskydd.Det kan bara innebära en större utsortering, där de äldre ... får ensämre ställning på arbetsmarknaden. Man kan fråga sig vem som skall betala enligt den moderatamodellen. Jag Wr t u t kan inte heller finna något fel i att de lagar som vihar följs upp av n « /. .-, j myndigheterna på länsnivå och på central nivåså att de förverkligas fullt ut. -»,/ \ ett avseende kan jag dela syn, och det ärnär de framhåller att man inte skall flytta några beslut till centrala fack. Vihar hävdat att den lokala strejkrätten skall vara just lokal. Men där har viinte fått något gehör. I det här läget - när en stark arbetsgivare utövarutpressning mot det lokala facket - finner vi att de centrala fackligaorganisationerna får ta över. Jag vill, herr talman, yrka bifall till reservation 2 ochi övrigt till utskottets hemställan. 116 (): I arbetsmarknadsutskottets betänkande 22behandlas vad som i allmänt tal benämns 58,3-årspensioneringarna. Dessa pensioneringarhar tilldragit sig en ganska stor uppmärksamhet. Själva systemet går ut på att de anställda som är 58,3 åroch äldre sägs upp med frångående av turordningsreglerna enligt lagen omanställningsskydd. Skälet för uppsägningarna är arbetsbrist, och avtalenträffas mellan arbetsgivaren och den lokala fackliga organisationen. Arbetstagare, som efter uppsägning lämnar sin anställningvid 58,3 års ålder, uppbär därefter ersättning från arbetslöshetsförsäkringen imaximalt . sker sedan förtidspensionering avarbetsmark-nadsmässiga skäl. Det torde vara en allmän uppfattning att samhälletinte i längden kan tolerera en sådan ökning av äldreavgångarna som den som harskett . Till detta finns flera skäl, bl. a. följande. Den enskildes situation i detta system är oerhört otryggoch osäker. Det finns skillnader vad gäller både ersättningen frånarbetslöshetsförsäkringen och de övriga ersättningarna, som i en del fall utgårfrån arbetsgivaren. Påpekas bör också i sammanhanget att arbetstagaren i frågaunder hela stämplingstiden givetvis står till arbetsmarknadens förfogande ochalltså kan bli erbjuden ett ledigt arbete från arbetsförmedlingen. Detta jobbkan t. ex. innebära en lägre lön än arbetstagaren tidigare haft, och det lederi sin tur -vid ny arbetslöshet- med de regler som finns iarbetslöshetsförsäkringen till en lägre ersättning . Systemet strider i första hand mot lagens syfte att värnaom de äldre arbetstagarna. De äldres anställningsskydd blir i de här fallenförsämrat. Vidare innebär det att två parter - arbetsgivare ocharbetstagare - träffar en överenskommelse, som sedan en tredje part, i det härfallet staten, får betala kostnaderna för utan att kunna påverka uppgörelsen. Med tanke på de olägenheter som jag har redovisat är detalldeles tydligt att något måste göras, både direkt och på litet . Det somregeringen nu förordar och som utskottsmajoriteten - förutom 93 Nr 159 - ställt sig bakom ärföljande lagändringar: Fredaeenden *' förstärkt fackligt inflytandeöver äldreavgångarna genom att ett tillägg 1 iuni1984 ''" '8" ""anställningsskydd görs så att medgivande krävs från den centrala fackliga organisationen i varje enskilt fall, samt en ändring i främjandelagen. Vissatrvgghets- '' skyldighet att varsla tilllänsarbetsnämnden föreligger i varje enskilt fall frågor föräldre uppsägningar av personer som äräldre än när avsteg från Mot detta reserverar sig , som avvisarlagförslaget och menar att det skapar medvetna s. k. inläsningseffekter.Moderaterna menar också att lagstiftningsförslaget strider mot principen attbesluten skall fattas så nära människorna som möjligt. Med denerfarenhet som jag och många andra fackliga företrädare har vill jag till dettasäga att det egentligen är precis vad som sker . I sädana här frågor finnsdet nämligen en naturlig och god kontakt mellan den lokala och den centralafackliga organisationen. Det krävs en större överblick över dessa frågor än vaddet lokala facket självt har. Med detta yrkar jag avslag på reservation nr 1. I det längre perspektivet skall hela frågan omäldreavgångarna utredas med målsättningen att få fram ett förslag så skyndsamtsom det över huvud taget är möjligt. Det är viktigt att man inte redan i dagbinder sig för en viss lösning, utan att man låter utredningen pröva alla förslag. Med detta yrkar jag avslag på reservationerna nr 2 och nr3 samt bifall till utskottets hemställan pä samtliga punkter. 117 () replik: Jag reagerade när sade att detredan nu råder god kontakt mellan de lokala och centrala fackligaorganisationerna samt att det behövs en större överblick än vad man tydligenhar för att fatta dessa beslut. Om denna goda kontakt redan finns -varför skall vi gå in lagstiftningsvägen och förhindra att de fackliga organisationernafår delegera beslutanderätten till de lokala facken? Om kontakten är så god somChrister säger finns det inte någon logik i detta. 118 () replik: Att det redan är på detta sätt hindrar inteatt det skrivs in i lagstiftningen, vilket ifrågasätter. Jag kännervisserligen bara till LO-sidan, och det kan kanske finnas en eller annanfacklig organisation där den goda kontakten inte råder. Den erfarenhet som jaghar är dock att den här kontakten fungerar i alla frågor. Det finns alltsåingen skillnad i sättet att se på frågorna mellan det lokala och det centralafacket. 119 () replik: svar bekräftar den känsla viredan har- detta är en klåfingrighet som är helt onödig. 120CHRISTER () replik: När det gäller klåfingrighet undrar jag ominte och hennes parti står för'den mesta klåfingrigheten.