prot · G70946 · 1983-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1983/84:46 1§ Justerades protokollet för den 6 innevarande månad. Tilldagens debatt om ekonomisk-politiska åtgärder har anmält sig 76 talare med enuppgiven taletid av sammanlagt 14 1/. Med tillkommande talare ochsedvanliga repliker kan debattiden för detta ärende därför uppskattas tillminst . Detta skall jämföras med utskottens beräkning av taletidentill . Förkammardebatterna i de ärenden som därefter återstår att behandla förejuluppehållet erfordras enligt de beräkningar som gjorts i samråd med utskottenså , att ärenden med en sammanlagd debattid av omkring intekommer att medhinnas innan löntagarfondsdebatten tar sin början tisdagen den 20december . Detbhr med hänsyn härtill ofrånkomligt att anordna ett arbetsplenum även onsdagenden . 3 §Föredrogs och hänvisades Motion 1983/84:271 tilljordbruksutskottet 4§ Föredrogs men bordlades åter betänkanden /84:9, 14, 15och 18 betänkande 1983/84:9 betänkande1983/84:10 betänkande 1983/84:16 Nr 46 5 § Föredrogs --. . , finansutskottets betänkanden 14Hprp h 1Q8'3 1983/84:15 om vissaekonomisk-polifiska åtgärder, m. m. 1983/84:18 om beräkning av särskilt basbelopp, 1983/84:12 om vissaekonomisk-politiska åtgärder m. m. 1983/84:40 , delvis), 1983/84:10om vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m. 3) och 1983/84:11 om vissa ekonomisk-polifiskaåtgärder, m. m. 1983/84:8 om begränsning avutgifterna för utvecklingssamarbetet (prop. 1983/84:40 delvis), 1983/84:7om utgiftsbegränsande åtgärder inom försvarsdepartementets verksamhetsområde (prop. 1983/84:40 delvis) och 1983/84:8om begränsning inom oljelagringsprogrammet (prop. 1983/84:8 om utgiftsbegränsningarpå område (prop. 1983/84:40 delvis), 1983/84:7 om vissaekonomisk-politiska åtgärder, m. m. 1983/84:40 delvis), 1983/84:6 om vissaekonomisk-politiska åtgärder, m. m. 1983/84:40 delvis), 1983/84:15 om vissa ekonomisk-politiskaåtgärder, m. m. 1983/84:40 delvis), 1983/84:8 om utgiftsbegränsandeåtgärder inom industridepartementets område (prop. 1983/84:40 delvis) samt 1983/84:12om vissa ekonomisk-polifiska åtgärder (prop. 1983/84:40 delvis). Finansutskottetsbetänkanden 15 och 18, skatteutskottets betänkande 12,socialförsäkringsutskottets betänkanden 10 och 11, utrikesutskottets betänkande8, försvarsutskottets betänkanden 7 och 8, kulturutskottets betänkande 8,utbildningsutskottets betänkande 7, trafikutskottets betänkande 6,jordbruksutskottets betänkande 15, näringsutskottets betänkande 8 samtbostadsutskottets betänkande 12 kommer att behandlas i tur och ordning.Voteringarna äger rum i ett sammanhang efter avslutad debatt. Förstupptas finansutskottets betänkande 15 om vissa ekonomisk-polifiska åtgärder, m.m. Vissaekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. Vissaekonomisk-politiska åtgärder, m. m. 3 (): Deninternationella konjunkturen är nu tydligt på väg uppåt. I täten går , därpresident utbudssfimulerande politik gett positiva resultat. Denamerikanska uppgången har en kraft och en bredd, som fullt ut kan jämföras medtidigare vändningar till det bättre. Detskall dock inte fördöjjas, att en så expansiv finans- och penningpolitik som nuförs i är förenad med betydande risker. Underskotten i bytesbalansen ochden federala budgeten kan snart jämföras med vad som förekommer här i ,och de väntas bli bestående framöver. Risken är då stor attnäringslivets investeringar får svårt att hävda sig mot det stora offentiigaupplåningsbehovet. Av allt att döma måste vi räkna med ett bestående högtamerikanskt ränteläge och en förhållandevis hög dollarkurs, med de konsekvenserdet får för den svenska ekonomin. IVästeuropa är återhämtningen svagare. Bland de större länderna är tillväxtensnabbast i det konservativt ledda , som har låg inflationstakt,litet budgetunderskott och balans i sina utrikes affärer. Kontrasten mot detsocialistiska är fortfarande stor, trots att detta land tvingats kraftig kursförändring i åtstramande riktning. Den franskabruttonationalprodukten väntas minska och . Prisstegringen ärfortsatt snabb och underskottet i bytesbalansen stort. En jämförelse med detborgerligt styrda , där utvecklingen nu går in i en klart positiv bana,tyder på att en kursjustering blir ofrånkomlig inom det europeiska monetärasystemet . Denberäknade tillväxten i stannar vid och , vilketinte ger mycket draghjälp åt den svenska exporten. Till detta kan läggas attOPEC-ländernas efterfrågan faller och att och de ickeoljeproducerande utvecklingsländerna hålls tillbaka av den internationellaskuldkrisen. Vid sidan av är det egentligen endastStillahavs-området som präglas av ekonomisk expansion. Vissaekonomisk-politiska åtgärder, m. m. Deninternationella utvecklingen har naturligtvis stor betydelse för den svenskaexporten. Dess ökning har blivit större än förutsett, men detförklaras till betydande del av tillfälliga faktorer som försäljning av fartygoch petroleumprodukter. Förnästa år förutser regeringen i proposition 40 en dämpning av exporttillväxtentill . Även denna siffra framstår som optimistisk med hänsyn till denlångsamma tillväxten i världshandeln. hamnar i sinhöstrapport , vilket förefaller mer förenligt med resultatet av denenkät bland exportföretag som redovisade. Detbör i detta sammanhang noteras, att devalveringsfördel gentemot t. ex.den viktiga konkurrenten och handelspartnern redan är bortsopad. Propositionenoch uppvisar betydelsefulla skillnader ävenpå andra punkter. Den totala tillväxten, som litet i skymundan har dragits nerför innevarande år knappt 2 till nu , beräknas avkonjunkturinstitutet till men av regeringen till . Attregeringen hamnar högre ter sig desto mer anmärkningsvärt som den samtidigtföreslår åtstramningsåtgärder, vilket rimligen borde påverka totalsiffran imotsatt riktning. Sålunda halveras helt följdriktigt den väntade uppgången iden privata konsumtionen. Vidsidan av den högre exportsiffran är det regeringens investeringsprognos somdrar upp den förväntade tillväxten. Medan tror på ökning av industriinvesteringarna, klämmer propositionen till , trotsatt regeringen föreslår införande av löntagarfonder, vilket integärna kan verka befrämjande på investeringsviljan. Karaktärenav önsketänkande och glädjekalkyl framträder också vid en jämförelse med statistiskacentralbyråns senaste enkät. Företagen uppger där att de tänker fortsätta attminska sina investeringar . Eftersom företagens planererfarenhetsmässigt brukar underskatta det faktiska utfallet vid uppåtgåendekonjunktur, vågar SCB ändå hoppas på en oförändrad investeringsnivå, men liggerdärmed alltså under inte bara regeringens utan även konjunkturinstitutetsprognos. Utvecklingenav industrins investeringar får stor betydelse för arbetet på att föra Sverigeur den ekonomiska krisen. Inte ens regeringens förhoppningar om ökningnästa år är mycket att komma med, om man ser till vad som behövs för att ledain på den utvecklingsväg mot balans som skisserats i den senastelångtidsutredningen. Enligt den reviderade LU 80 skulle industriinvesteringarnabehöva öka . - när halva tiden gått -har de i stället minskat. Industrins investeringskvot - investeringarnas andelav förädlingsvärdet - blir lägre än . Dethar från socialdemokratiskt håll framförts klagomål över attindustriföretagen inte gör sin plikt och använder sina ökade vinster till realainvesteringar i nya maskiner och anläggningar. Sådana kommentarer bortser fråndet starka sambandet mellan det stora budgetunderskottet och företagensinvesteringsbeteende. Den viktigaste förklaringen till att indu- strininte investerar, trots att man på sina håll börjar närma sig kapacitetstaket,är att den förväntade avkastningen på nysatsningar i den egna verksamheten intepå långt när kan mäta sig med räntan på statspapper. Och så måste det ju vara. Omstaten skall kunna tillfredsställa sitt lånebehov, måste den dra till signäringslivets överlikviditet. Regeringen bör inte i anklagande ton förebrånäringslivet för finansiella placeringar och transaktionsekonomi, när sammaregering genom att inte begränsa budgetunderskottet i själva verket är dendirekta orsaken till att företagen föredrar finansiella framför reala investeringar. Statsskuldenvar vid detta års början . Den blir vid årets slutnära 500 miljarder. Räntorna på statsskulden är för innevarande budgetårberäknade till nästan 60 miljarder och utgör alltså mer än hälften av budgetunderskottet.Med en årlig skuldökning på nästan 100 miljarder växer räntorna normalt medungefär 12 miljarder . Denmest uppmärksammade delen av statsupplåningen är de krediter som tas upp på deninternationella kapitalmarknaden. Ungefär en fjärdedel av statsskulden ärplacerad utomlands. Den nominella räntan ligger ofta under den svenskaobligationsräntan, men detta uppvägs av risken för kursförluster. Principenhar varit den, att staten lånar så mycket utomlands som behövsför att täcka underskottet i bytesbalansen. har visserligen dettaunderskott minskat, men har den privata kapitalbalansen blivitnegativ. Staten har med anledning därav lånat upp betydligt mer än vad sommotsvarar bytesunderskottet. Redansjälva denna princip att staten skall låna utomlands kan ifrågasättas. Andramindre välfärdsländer med samma ekonomiska problem som har valt attlåta företagen svara för denna upplåning för att säkerställa att pengarnaanvänds till investeringar. Under alla omständigheter framstår det somäventyrligt att staten passivt ackommoderar ett privat kapitalutflöde genom attsjälv ta på sig en ökad upplåning utomlands. Det gör ju attvalutakursförändringar till vår nackdel får ännu större genomslag på statsskulden.Det stämmer till eftertanke, herr talman, att utlandsskuld redan ärfyra gånger så stor per capita som den är i skuldkrisens Brasihen. Tillföljd av att en större del av budgetunderskottet faller än på vårenhar tvingats låna i en takt av 3-4miljarder . Det råder politisk enighet om att bankerna redan äröverfulla med statspapper. Placeringskapaciteten hos försäkringsbolagen ochAP-fonden är också begränsad. Det är heller inte lätt att låna nämnvärt merfrån hushållen i av sjunkande reallöner. Den viktigaste källan förstatens inhemska upplåning blir därmed företagen. Redanunder den borgerliga regeringsperioden introducerades statsskuldväxlar medsikte på att få till stånd en kort inlåning till staten från företagen. Framtill växte stocken av statsskuldväxlar till 60 miljarder. Men vid denhöjning av den korta räntan som inträffade tilläts inte Vissaekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. Vissaekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. räntan på statsskuldväxlarfölja med. är volymen i stort sett oförändrad. Underhösten introducerade ett nytt låneinstrument i form avoprioriterade obligationer, s. k. riksobligationer. Räntan sattes mer än 1 1/över räntan på prioriterade obligationer. Introduktionenav riksobligationer ger anledning till minst tre frågor. Tanken var att deskulle placeras på en för staten ny marknad av stiftelser, fonder och andrapenningförvaltande organ. Uppenbariigen har i stället företag tecknat storabelopp, vilket medför en längre bindning av deras likvida medel än statsskuldväxlarna.Den första frågan gäller då hur detta påverkar investeringsviljan under enkonjunkturuppgång. Fördet andra kan man undra vad det skall bli av statsskuldväxlarna. De måste få ensådan räntesättning att inte statsupplåningen från företagen helt styrs överfrån korta till medelfristiga papper. Eller är det möjligen avsikten att låsaupp näringslivets likviditet i statsskulden för längre perioder? Dentredje frågan rör de prioriterade obligationernas fortsatta existens. Sedanriksobligationerna introducerades till marknadsmässig ränta blir det alltsvårare att förklara att AP-fonden och försäkringsbolagen skall tvingas nöjasig med avsevärt lägre avkastning till förfång för pensionärer ochförsäkringstagare. AP-fonden och försäkringsbolagen har ju dessutom möjlighetatt köpa statobligationer på andrahandsmarknaden från bankerna, sedan nusystemet med likviditetskvoter avvecklats. Destörre försäkringsbolagen och AP-fonden har erbjudit sig att i ställetför att köpa fastförräntade statsobligationer lämna ett lån till staten på 30miljarder mot en ränta av över konsumentprisindex. Omregeringen lyckas med sin avsikt att få ner inflationen till , skulle därmedkostnaden för denna del av statsupplåningen bh mot nuvarande 12.Sedd i detta perspektiv är offerten så fördelaktig, att ett nej endast kantolkas som ett besked att regeringen inte menar allvar med sin strävan attbekämpa inflationen. Det går inte att i detta sammanhang tala om det riskabla iatt sätta statsskulden på index. På samma sätt som staten i tider av stigandeinflationstakt har tjänat på att ta upp lån mot fast ränta, där realräntan oftablivit negativ, måste det vara en god affär att i tider av fallandeinflationstakt via ett index få ned statslåneräntan i samma takt. Menden stora frågan är naturligtvis, herr talman, om regeringen verkligen villförsöka få bukt med obalanserna i ekonomi, särskilt det storabudgetunderskottet. Finansministern säger så i propositionen. Hans rådgivareKlas har skrivit en artikel i som visar att han isjälva verket är besviken på de små insatser som gjorts ibalansskapan-de syfte. Meni en intervju i nr 42 av säger statsminister att det ären illusion att tro att man minskår budgetunderskottet genom nedskärningar i destathga utgifterna. Det långsiktiga problemet med budgetunderskottet kan manenligt hans mening inte få bukt med förrän det blir tillväxt i ekonomin ochsjunkande räntor. Dethär är ju verkligen att spänna kärran framför hästen! Räntenivån kan inte gärnasjunka förrän budgetunderskottet har minskats. ekonomin,som i så hög grad är beroende av industrins investeringar, kommer inte i gångförrän räntan på statspapper pressats ner under den förväntade avkastningen avinvesteringar i maskiner och anläggningar. Statsministerns uttalande och den kyliga reaktionen påförsäkringsbolagens erbjudande om ett indexlån tyder alldeles klart på atttalet om inflation inte är allvarligt menat. I sammariktning pekar det förhållandet att den socialdemokratiskt leddafackföreningsrörelsen - trots talrika presenter från regeringen - lagt framlöneyrkanden som måste leda till en avsevärt snabbare prisstegringstakt. Socialdemokraterna i finansutskottet kritisterar denmoderata partimotionen för att ensidigt prioritera kampen mot inflationen. Nuär det fakfiskt så, att det inte går att prioritera alla goda ting på sammagång. Innebörden av ordet prioritera är ju i själva verket att man sätter ettmål framför de övriga. I sina ekonomisk-politiska riktlinjer gavsocialdemokraterna inflationsmålet företräde, något som vi moderater hälsademed tillfredsställelse. Men finansutskottets socialdemokrater förlorar nu detmålet ur sikte, när de bort sig i allehanda välvilliga menmotsägelsefulla sysselsättningspolitiska Och fördelningspohfiska skrivningar. I avsnittet om budgetpolitiken vacklar utskottsbetänkandetmellan kloka ord om vikten av att skära ned budgetunderskottet och undanflykternär det gäller att åstadkomma något konkret i den riktningen. Det är alldeleskorrekt att vi nu står "inför valet att antingen vidta åtgärderför att minska underskottet eller att senare - och den tidpunkten ligger inomen förutsebar framtid - tvingas att acceptera att den offentliga sektornkraftigt skärs ned". Det är vidare helt i enlighet med moderat uppfattningnär utskottet säger att de åtgärder som krävs kommer att "vara såomfattande att inte några samhällsområden kan undantas". Men av dessa käcka paroller blir det ju iutgiftsminskningar endast ca 5 miljarder, vilket t. o. m. är mindre än vadstatsskulden ökar på en månad. Under innevarande budgetår blir besparingarnamindre än 1 miljard. Flera av utgiftsminskningarna är av engångskaraktär. Trotssparåtgärdernas blygsamma omfattning verkar det till råga på allt som om fleraav dem inte ens får den socialdemokratiska riksdagsgruppens odelade stöd här ikammaren. Nej, herr talman, av det beramade sparpaketet blev det istället en skattesmäll. Skattehöjningarna redovisas visserligen här till endastca 2 miljarder. Men då medräknas inte åtgärder som föreslagits i andra sammanhangmed verkan . Ovanpå de skattehöjningar som genomförts pånästan läggs nu ytterligare ca 11 miljarder. All erfarenhet visar att detta slags högskattepolitikpressar upp inflationstakten och minskar drivkrafterna att arbeta, spara ochinvestera. Den nödvändiga tillväxten i det enskilda näringslivet försvagasytterligare.. Mest negativt verkar sannolikt den exempellöst kraftigaskärpningen av förmögenhetsskatten, som så här i beskattningsårets sista timmeläggs ovanpå en redan tidigare beslutad nog så kännbar höjning. Alla förmögenheterbestår inte av uppkommen värdestegring på aktier. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. Vissaekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. småföretag och jordbruk,som kanske inte ökat i värde alls, men där den skärpta förmögenhetsskatten nutvingar till omfattande uttag ur rörelsen av medel, som annars kunnat investerasför företagens trygga fortbestånd. Underhösten har det skrivits ytterligare ett kapitel i den tragikomiska sagan om denunderbara natten. De ändringar som görs i skatteuppgörelsen från våren 1981mellan socialdemokraterna, och ligger helt i hnje med denutveckling vi moderater förutsåg och förutsade, om socialdemokraterna skulleåterkomma till regeringsmakten. Den ytterligare urholkningen avinflationsskyddet ter sig desto mer stötande som det redan konstaterats att justeringenav skatteskalan borde vara och inte de uppgörelsenförutsatte - långt mindre de det nu blir. Alla marginalskattesänkningarfinansieras nu mer än väl genom den automatiska skatteskärpning som inflationenmedför. Men dämtöver höjer regeringen vissa skattesatser i inkomstskatteskalan.Det är bara att konstatera, att vid treårsperiodens utgång kommermarginalskatteproblemet att stå lika långt från sin lösning som någonsintidigare. Och har andra problem skapats genom avdragsbegränsningenoch allehanda s. k. finansieringskonstruktioner med löneskatter och annat. Blandövriga skattehöjningar som träder i kraft bör särskilt nämnas de nyavinst- och löneskatter med vilka de kollektiva löntagarfonderna skall byggasupp. Inte nog med att fondsoeialismen rent allmänt håller tillbakainvesteringsviljan. Dessutom medför naturhgtvis den valda metoden förfonduppbyggnaden att det ur företagen''dras medel som annars kunnat användasför expansiva investeringar. Vimoderater avvisar alla skattehöjningar utom dem som avser alkohol och tobak.Inför vårens budgetarbete aviserar vi skattelättnader jämfört med regeringensståndpunkt med ca 11-12 miljarder. På utgiftssidan räknar vi med att föreslånedskärningar på 26 ä 27 miljarder. Sammantaget innebär detta en minskning avbudgetunderskottet med ca 15 miljarder jämfört med regeringens förslag. Det harsitt intresse att notera, att denna budgetpolitiska avvägning överensstämmermed vad den socialdemokratiske riksbankschefen och ekonomiskaråd har förordat för att vi svenskar skall kunna arbeta oss ur krisen. SNSekonomiska råd framhåller i sin rapport vad vi moderater sagt i ett par årsrid, nämligen att massarbetslöshet och hyperinflation väntar om vi intesnarast tar itu med att banta det giganfiska budgetunderskottet. Undersannolika antaganden måste enligt SNS-ekonomerna budgetunderskottet minska med10-15 miljarder enbart "för att budgetunderskott och statsskuldinom en femårsperiod skall komma in på en utvecklingsbana som inte ärexplosiv". Enneddragning av underskottet i den storleksordning vi moderater anger är medandra ord det minsta som krävs för att undvika en katastrofal utveckling avvårt lands ekonomi. Vi har aldrig förnekat att vår politik på kort sikt ledertill påfrestningar i ekonomin och för de enskilda människorna. Men det ärviktigt att komma ihåg att en bantning av budgetunderskottet är den endaframkomliga vägen för att undvika mycket hög inflation och arbetslöshet i framtiden.Tar vi oss inte an problemen i den offentliga sektorn, kommer vi i morgonatt tvingas vidta mycket drastiska och långtgående nedskärningar av deoffentliga utgifterna. Det är en sådan utveckling som vår politik syftar tillatt undvika. moderata partimotionen återfinns en tabell som ger några intressanta värdenför den offentliga sektorns storlek och utveckling i . De offentligautgifternas andel av bruttonationalprodukten har vuxit från 1950 till 70 %1983. För den överlägset snabbaste ökningen svarar transfereringarna, dvs.överföringar av bidrag till bl. a. företag och enskilda. De offentligainkomsterna har stigit i nästan samma takt eller från hkaledes 1950 till61 % . Jämfört med dessa höga tal ligger andelen offentligt anställda och denoffentiiga sektorns andel av den totala produktionen på en betydhgtbeskedligare nivå - . Dessasiffror är till att börja med ett mått på den enorma rundgång av skatter ochbidrag som förekommer i den svenska ekonomin. Men de visar också hur långtsocialiseringen av ekonomin har fortgått. När den offentliga utgiftsandelen harhunnit förbi två tredjedelar av bruttonationalprodukten vill det mycket tillför att hindra att utvecklingen fortsätter av egen inneboende dynamik. Denoffentliga utgiftsandelen och skattetrycket ligger i långt högre än iandra jämförbara länder. Den enskilda sektorn, som ändå är grunden för vårtvälstånd, är så tillbakaträngd att det krävs långtgående åtgärder för attåterställa dess expansionskraft. Motdenna bakgrund, herr talman, är det ytterst betänkligt att regeringen tycks hagett upp ambitionen att spara. Jag har redan återgett uttalande iVeckans Affärer. I samma riktning går intervjuuttalanden av finansministerFeldt och den socialdemokratiske partisekreteraren i Göteborgspostenresp. Finansministern - som tidigare anfört"spararnas" skara i regeringen - säger nu att det är en omöjlighetatt i dagens läge spara mer. går ännu längre och säger att det intebehövs några ekonomiska svärdshugg före nästa val. Rosornas krig förefallerdärmed vara avgjort. "Spararna" har förlorat. Den sparvilja som ändåfunnits i tycks nu inte leda till större utgiftsminskningarän vad som kan återstå av de nu föreslagna 5 miljarderna, sedan desocialdemokratiska avhoppen från regeringsUnjen här i har summerats,och det tycks inte bli mycket det. Därmed ligger vi kvar på den utvecklingsbanasom, enligt vad finansutskottets socialdemokrater själva säger, på några få årkommer att urholka grunden för vår välfärd och hela den offentliga sektornsverksamhet. Våramoderata besparingar är fördelningspolitiskt välmotiverade. De innebär nämligenatt vi lånar mindre från våra barn och barnbarn. Sparar vi, betyder det ocksåatt reallönesänkningarna kan upphöra. mellan privat ochoffenthg sektor - mellan löneökningar och offentliga transfereringar ochkonsumtion - tycks regeringen sväva i okunnighet om. Närvi i våra förslag drar ned budgetunderskottet, medför det lägre inflation ochdärmed mindre av godtycklig inkomstomfördelning. Vissaekonomisk-politiska åtgärder, m. m. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m, (FiU) Det största hotet mot vårt trygghetssystem och vår välfärdutgörs av de alltför snabbt växande offentliga utgifterna. Det därav följandehöga skattetrycket medför att hushållens ekonomi undergrävs. En förutsättningför välfärd och social trygghet är därför att vi dels minskar de offentligautgifterna, dels sänker det totala skattetrycket. Det är med stor beklämning jag tvingaskonstatera att hela den treåriga mandatperioden fr. o. m. förra årets valförefaller komma att gå till ända utan att socialdemokraterna gör någotverksamt och varaktigt mot expansionen av de offentliga utgifterna. Det är intebara så att därmed går förlorade i kampen mot den ekonomiska krisen.Läget kommer vid periodens utgång att vara långt sämre än det var närsocialdemokraterna återkom till regeringsmakten för ett drygt år sedan. Därmedblir det bara ännu mer uppenbart att vad verkligen möjligtbehöver är moderat politik. Den återfinns i reservafionerna 1, 4, 7 och 10,till vilka alla jag härmed yrkar bifall. 4 ():