prot · G709147 · 1983-12-31 00:00:00 — Detta är vad en specialstålskommissionskulle kunna ta itu med och vända utveckUngen, om den lade fram ordentligaförslag. Vihar ju erfarenheter från och vad som har hänt där. bildades påruinerna av två privata bolag, och . MenStora Kopparberg har ju dragit sig ur, och uppvisar ett överskott, tillpriset av kraftiga personalavgångar, nedläggning av produktionsenheter ochsysselsättningssvårigheter på både stål- och gruvortema. Därför är det kanskeinte, herr talman, underligt att de arbetande inom tar tillstrejkvapnet för att få tillbaka någon del av det som de har förlorat underdenna långa tid av prövningar. har ju nyinvesteringarna slagit välut. Enfara som tornar upp sig inom är emellertid den nästan obefintligainvesteringsviljan för framtiden. Vad skall hända då,när den här investeringen via samhället har spelat ut sin roll? Ja, det är denstora frågan. ;s ledning har inget större intresse av att investeraför framfiden. skall befintliga anläggningar köras, men vi vet att det tartid att planera för nya. Därför behövs det en ny inriktning för utifrån ensamhällsekonomisk utgångspunkt. Någotnytt i den stadiga verksamheten som är anmärkningsvärt är att använder miljöargumentet för att hävda sina krav på ensämre miljö. Det är nämligen så att tvingar fram försämringar i den miljösom omger dess enheter med hänvisning till att man annars är tvungen att lägganed sina enheter - öch det är ett företag som till ägs av samhällsintressena. Detövergripande målet för borde vara långsiktig konkurrenskraft utifrånsamhällsekonomiska krav, dvs. att man skulle hävda sysselsättningens ochregionens framtid. Tyvärr tycks det inte vara SSAB-ledningens strävan, inteutifrån det konsortialavtal som man har. Det är väl kanske också heltföljdriktigt att det här råder en överensstämmelse. Jag är något fömndrad övermoderaternas sätt att skriva särskilda yttranden och att argumentera. Strukturförändringarinom specialstålsindustrin, m. m. 7Riksdagens prolokoll 1983/84:146-147 Strukturförändringar inom specialstålsindustrin, m. m. Per sade att det snart, när haromstrukturerat, skulle bli dags för de privata intressena att komma in i SSAB.Då bör Per och övriga moderater komma ihåg att det gått åt mångasamhällsmiljarder för att rekonstruera detta företag, som de privata intressenakörde i botten ända tills företaget var konkursfärdigt. Men det passar väl attnu, när samhällsmiljarder och sysselsättningstillfällen gått förlorade och dett.o.m. blivit en sämre standard, att komma tillbaka och börsnotera företagetoch gå ut på den privata marknaden. En fråga som återigen aktualiserats här det gällerstålindustrin är frågan om den nya tekniken - framför allt genom att SKF heltsjälvständigt säger att man nu skall välja för produktion avjärnsvamp, trots att det finns en gammal tradition att sådan produktion börfillhöra malmområdena. Man har kommit underfund med att även energin påverkarlönsamheten - men också mindre orter än borde väl då kunna komma ifråga. Det allra märkligaste är dock att råjärnsprocesserna- ELRED-, INRED-och Plasmaredprocesserna inte används i den svenskastålindustrin. Inte heller planerar man att använda dem där. Utskottet sägerbeträffande vår reservation att det är användarna själva, bolagen, som skall bestämmanär de skall användas. Det är alltså fråga om att företagsledningarna ochmarknadskrafterna helt skall få bestämma när en ny teknik skall introducerasoch grunden för den svenska stålindustrins framtid skall fastslås. Återigen framhåller jag att det är avslöjande hur välmoderata intressen tydligen stämmer överens även med regeringens intressen närdet gäller maktfrågorna i samhället. För det är tydligen fråga om en enhetdärvidlag. Per uttalade klart och tydligt att det är ägarna som skallavgöra lokaliseringen. Jag yrkar bifall till vpk-reservationerna i detta betänkande. 115PER () replik: Först vill jag säga att det Per Westerbergskulle ha uttryckt klart och tydligt inte var klart och tydligt så som Lars-OveHagberg lade orden i min mun. Jag har inte sagt att ägarna ensidigt skallavgöra lokaliseringen. Jag talade om de intressenter som skall finansiera dettaeventuella projekt för framställning av järnsvamp. Det kan vara fler än de renaägarna. Det kan vara avnämare m. m. av diverse spillvärme och annat, vilketLars-Ove känner till väl. Låt mig även göra ett kort bemötande beträffande . Det var inte bara två privata stålverk som var illa ute och hadegjort stora förluster. Det fanns även ett tredje, ett statligt, nämligenNorrbottens , som i samma veva var minst sagt nedkört. Vadstatsmakterna har gjort i har varit positivt. Man har gått in ochmöjliggjort sådant som ingen annan haft ekonomisk kapacitet till. Trots dettatror jag emellertid att hade mått väsentligt bättre om hadeblandat sig mindre i de inre angelägenheterna. Och jag tycker att det är ytterstangeläget att statsmakterna kan återfå så mycket pengar som möjligt av dem somlagts ned i , genom en framtida avyttring av aktier i bolaget. Framtidsinvesteringargörs inte i specialstålsindustrin, påstår . Ja, enframtidsinvestering kan faktiskt vara att se till att befintliga företagåterfår sin konkurrenskraft och kan ge stadigvarande arbeten och skapamöjligheter till en trygg sysselsättning på . Jagtror inte heller att det var någon grindslant som vare sig ellerFagersta fick betala för att komma ur sina engagemang här. vara medveten om att om statsmakterna hade fått sig i ansiktet en konkursför , hade statsmakterna förmodligen förlorat ungefär sex gångerså mycket som man nu förlorar genom förhandlingsuppgörelsen. Som jag tidigaresade tror jag alltså att statsmakterna, dvs. i den här delenfinansdepartementet, har skött förhandlingarna på ett förtjänstfullt sätt. BeträffandeBruksinvest är väl bara att säga att vi alltfort tror att det måste varalönsamma företag som skall ge trygg sysselsättning på . Det går inteatt lita till förlustföretag. Jag tror att både de anställda och invånarna iBergslagen och på orter betackar sig för att ha denna kammare somföretagsledning. Den ledning som finns är säkerligen mycket bättre skickad atttrygga deras framtid. Strukturförändringarinom specialstålsindustrin, m. m. 116 (vpk) replik; Beträffande placering av t. ex. järnsvampsverk är det klart attinitiativet ligger hos SKF. Oavsett vad Per säger är det ägaren sombestämmer. Naturligtvis måste företaget förläggas i en miljö där det kan leva.Det behöver också energi, och i det här fallet får det ta emotöverskottsenergi. Men det finns möjligheter att åstadkomma detta på andra hålli landet, så det är inget större problem. Men just det förhållandet att det ärägaren, SKF, som bestämmer är ganska avslöjande för hur man vill ha det med t.ex. regionalpolifiken i vårt land. BeträffandeBruksinvest: Frågan gäller inte kommersiell eller företagsekonomisk lönsamheti Per mening, där motsatsen är förlust. Det handlar snarare om ettannat begrepp, nämligen samhällsekonomisk vinst. Jag tror att om hänsyn tastill samhällsintressena kan Bruksinvest få en helt annan utgångspunkt än genomden här uppgörelsen. Jaghävdar att det gäller en grindslant. Om 25 milj. kr. knappt var någonting i PerWesterbergs tidigare anförande, är 100 milj. kr. i det här läget faktiskt intemycket mer - med fyra storbolag bakom. 100 milj. kr. kan inte vara någonstorsatsning. Däremot bör företagen avkrävas ett mycket större ansvar än . BeträffandeSSAB och framtiden: Det är rätt avslöjande att statsmakterna ibland duger förmoderaterna. Först vill man satsa miljardbelopp, och sedan vill man sälja utaktier för att andra skall ta den stora vinsten. Men vad det egentligen gällerär att samhället måste se till att det blir framtidsinvesteringar i de berördaföretagen, som har stor regionalpolitisk betydelse på sina orter. Erfarenhetenvisar att de som har köpt aktier inte tar regionalpolitiska hänsyn. Sedan gäller detstrukturuppgörelsen inom specialstålsindustrins rostfria Strukturförändringarinom specialstålsindustrin, m. m. Rekonstruerar man,som man nu gör, kan man kortsiktigt få konkurrenskraft - men vad händer i nästakonjunkturnedgång, som vi ser bakom 1985/86? Skall vi fortsätta anpassa oss då?Eller skall vi ställa över den svenska specialstålsindustrin, så att den har enstörre del på hemmamarknaden? Det vill naturligtvis inte Per . Hankanske hellre vill skrota den i det läget. Men skall man se samhällsekonomisktpå detta måste man välja den senare vägen, dvs. att ge den en större andel av hemmamarknaden. Anf.117 PER () replik: Jag skall ånyo ta upp järnsvampsverket. erkänner direkt från talarstolen att det inte bara är ägarna som avgör i ochmed att det finns miljöintressen. Det måste finnas någon som tar hand omspillvärmen, för att ett järnsvampsverk över huvud taget skall komma i närhetenav lönsamhet. Det är fråga om att skapa en offensiv enhet, som inte skallbehöva fortsatt statsunderstöd - om man skall kunna åstadkomma en beständigarbetsplats som ett järnsvampsverk möjligen skulle kunna innebära. Sedantycker jag att fullständigt har missuppfattatspecialstålsuppgörelsen om han hänger upp det hela på satsningen i Bruksinvest.Det är riktigt att det rör sig om 100 milj. kr., men glömmerhelt den delen som innebär att får ta över en väsentiig del av alla devillkorslån som låg i och andra lån och lånegarantier. Det ärfråga om hundratals miljoner-över 1 miljard-som statsmakterna på detta sätt kantrygga betalningen för. Det är här de stora pengarna ligger - inte i dessaförhållandevis små belopp som avser Bruksinvest. Jag är fullständigt övertygadom att de satsningar som Bruksinvest kommer att göra kommer att visa sig varamer beständiga och mycket bättre än de som har skett exempelvis i Dala-Investoch många av de andra investmentbolagen, som bildades på olika orter medproblem. Erfarenheterna från dem har inte varit särskilt positiva, utan jagtror att Bruksinvest, med en strikt affärsmässig indelning, har väsentligtbättre förutsättningar och möjligheter att utvecklas. Närdet sedan gäller är, det bara att notera att vi inte har någon underligprincip, som ändras gång efter annan. Vi är beredda att i vissa lägen gå in ochförsöka omstmkturera bolag när inga andra kan göra det. Vivar tillskyndare av i denna kammare, om minnsden. Vi stödde den, och vi tror att det var en bra lösning. Men vi tror inteatt den politiska cirkusen runt bildande och även omstrukturering varpositiv. Omvi skall få en bra och kompetent lösning inom specialstålsindustrin får intedenna kammare göra sig till företagsledning. Jag tror att den företagsledningsom sitter kommer att ha väsentligt bättre förutsättningar att klara detta änvi har om vi här skall käbbla om varje enskild sak. Vi har inte den bästakompetensen, vi kan inte åstadkomma de bästa tekniska lösningarna och vi harinte den bästa förmågan att se vad som behövs för att man skall kunna trygga företagensfortbestånd på marknaden. 118 (vpk) replik: Per sade senast, beträffande , att denna kammare inteskulle vara framsynt eller ha någon som helst kompetens att avgöra vilka behovsom finns. PerWesterberg sade tidigare, om järnsvampsverket, att det fanns andra intressen -energiintressen, miljöintressen osv. Med den logiken finns det, såvitt jagförstår, andra intressen även vad gäller - regionalpolitiska intressen, deanställdas intressen etc. Skulle det vara någon överensstämmelse meUan de bådafallen och hans logik tillämpas likartat, skulle de olika intressena vara likastarka. är de inte det. Men politikerna har ett mycket stort ansvar försysselsättning, regionalpolitik och framtid. Minerfarenhet av grundar sig på två företag. ochGrängesberg, som är ledande i dagens storfinans. Det var de som körde nedstålföretagen, därför att de hade en kortsiktighet i sin företagsledning. Detvill vi inte vara med om mer. Låtmig sedan beröra bestämningen av ort för järnsvampsverket. Jag tror att den somvill ha energi efterfrågar det - men den som bestämmer en lokalisering är ändåi detta läge och i detta samhälle ägarna. kan miljöintressenaförhoppningsvis sätta stopp för ett järnsvampsverk i . Detföreligger ingen missuppfattning från min sida när det gäller specialstålsuppgörelsen.Det föreligger en utpressningssituation - det är privata intressen, som ägerockså , som här har tänkt gå i konkurs; man har tydligen inte kunnatsköta sina åligganden. Man har tagit lån och säger; Går ni inte in här förlorarni alltihop. smiter finanskometer i , Billemd, och även JanStenbeck, ut bakvägen och skall nu göra stora pengar på andra sidor somFagersta äger. Det är väl ändå någonting osmakligt i att man i denna uppgörelseinte tar ett helhetsansvar för en basnäring! Det är en utpressning som härsker. Specialstålindustrin blir inte slagkraftigare , om man inteändrar inriktning. De4-6 miljarder som har pumpats in i har tagits av samhället. Vinsterna påde pengarna kan väl pytsa ut på privata ägare. Strukturförändringarinom specialstålsindustrin, m. m. Andrevice talmannen anmälde att Per anhållit att till protokollet fåantecknat att han inte ägde rätt till ytterligare replik. 119 (); I detta betänkande behandlas två strukturförändringar inomstålindustrin. Främst gäller det en stor förändring inom den del av specialstålsindustrinsom tillverkar rostfritt stål. Men också en rekonstmktion av smidesbolaget behandlas i betänkandet. Dämtöver behandlas ettantal motioner. Tillbetänkandet finns också ett antal reservationer fogade. I två reservationerfrån vpk yrkas avslag på de i propositionen presenterade uppgörelserna om detrostfria stålet och Bofors-Kilsta. Strukturförändringarinom specialstålsindustrin, m. m. Vidarebehandlas i vpk-reservationerna frågor om en ny specialstålskommission, ny stålpoUtik,framtida utveckling av gruv- och stålindustrin, och nya råjärnsprocesser. Deborgerliga partierna har enats i reservationer som berör frågor om"framtida ändringar av villkor för villkorslån" och "awecklingav industri-stödspolitiken". Jag yrkar avslag på samtiiga reservationer och bifaU tUl utskottetshemställan i näringsutskottets betänkande 1983/84:35. Dennu aktuella omstmktureringen av den rostfria stålsektorn aktualiserades isamband med att uppgörelse träffades om bildandet avsnabbstålsbolaget . Bakgrundenvar de mycket stora förluster som uppkommit inom den rostfria industrin. Närregeringen tillsatte den särskilda stålkommissionen kunde man konstatera attföretagen förlorat . Det fanns också enuppenbar risk att skulle göra konkurs. Det fanns vidare utländskaspekulanter i bakgrunden, och de var uppenbarUgen mycket aktiva. Samtidigtmed specialstålskommissionen arbetade företagen med ett förslag som presenteradespraktiskt taget med kommissionens rapport. Företagen kallade sittförslag en avsiksförklaring, innebärande att två bolag skulle bildas. Underhösten 1983 behandlades avsiktsförklaringen, men den visade sig inte kunnaligga till gmnd för en statlig medverkan i en uppgörelse om den rostfriastålindustrin. Anledningen till att enuppgörelse inte kunde träffas var 1. att ägarna begärde större insatser av staten än desjälva var beredda att göra, 2. att de dittillsvarande moderbolagsförhållandena istålrörelserna skulle släppas - alltså skulle inga ansvariga ägare uppträda förde nya företagen -samt 3. att stålrörelserna med den konstruktion somföreslogs måste.bedömas gå en mycket oviss ekonomisk och stmkturell framtidtill mötes. Enkomplikation var naturligtvis att under hela den tid överläggningarna pågick envilande ackordsuppgörelse låg beträffande . Isjälva verket föreslog företagen bakom avsiktsförklaringen att staten skulleställa upp med 1 600 milj. kr. i olika avskrivningar mot att de själva tillsköt750 milj. kr. De överläggningar som fördes med regeringen sprack, och någonuppgörelse kunde inte träffas. Diskussionerna fortsatte emellertid och ledde ibörjan av detta år till en lösning, som har presenterats i regeringensproposition. Deavtal som ligger till grund för omstruktureringen av den rostfriaindustrisektorn kommer att innebära stora förändringar i stålföretagen. Tyvärrdrabbas sysselsättningen, och svåra strukturförhandlingar förestår nu ute på deberörda stålorterna. kommer emellertid förutsättningarna för industrins överlevnad attbli betydligt bättre . Ett av företagen, Nyby- , befann sig i enakut finansiell kris, och stora förluster skakade de övriga företagen. Statensinsats innebär att lån om sammanlagt 450 milj. kr. Företagen å sinsida skall ställa upp med sammanlagt 614 milj. kr., varfill får läggas attmarknaden genom en av SE-banken garanterad emission skall tillskjuta 300 milj.kr. Utskottetsmajoritet anser att regeringens preliminära uppgörelse med företagen är välavvägd. Staten avskriver lån, men ägarna gör minst lika stora insatser.Utskottet tiUstyrker också det bemyndigande som regeringen begär om nyaprinciper för återbetalning av villkorslånet i . Ocksånär det gäller rekonstruktionen av Bofors-Kilsta anser utskottet att det ärväsentligt och väl motiverat att staten medverkar i enlighet med regeringensförslag. Rekonstruktionen innebär nämligen att förutsättningar skapas för enkonkurrenskraftig tillverkning av fordonskomponenter. Detta har storindustripoiitisk betydelse för landet. Uppgörelsen är förmånlig. Eftergifternafrån staten är begränsade. Det begärda bemyndigandet att ändra villkoren förvillkorslån i Bofors-Kilsta tillstyrks Uksom det upprättade avtalet. Ipropositionen föreslås också att regeringen skall bemyndigas att besluta omframtida villkor för de villkorslån som finns inom specialstålsindustrin. DettatiUstyrker utskottsmajoriteten, eftersom det kan ge bättre förutsättningar föråterbetalning och underlättar de strukturlösningar som kan blinödvändiga inom denna industrisektor. Iutskottsbetänkandet behandlas även frågan om selektiva kontra generellapolitiska åtgärder inom industrin. Ireservation 6 redovisas den borgerliga synen, som går ut på attnäringspolitiska åtgärder främst bör vara av generell natur. De borgerligapartiernas företrädare i utskottet har här utvecklat denna tanke ytterligare. Detär en syn som vi inte kan godta, eftersom selektiva åtgärder måste anses habetydelse på en rad områden där problem uppkommer eller särskilda behov avresurser ger sig till känna. Detta har vi exemplifierat på s. 15 i betänkandet. Vpk-reservationernai övrigt gäller frågor som tidigare behandlats i . Det ärskrotfrågan, metallurgins utveckling, m.m. Utskottsmajoritetenhar inte funnit tillräckliga skäl för att göra några uttalanden i den riktningsom vpk föreslagit. Jag yrkar bifaU till utskottsmajoritetens hemställan i betänkande 35. Strukturförändringarinom specialstålsindustrin, m. m. 120 PER () replik: Selektiva åtgärder kan aldrig vara det dominerande inslaget iindustristödet. Det finns avlämnade forskarrapporter som talar om attdet svenska industristödet förmodligen har en omfattning och en selektivitetsom närmast står i internationell särklass. Vårt stöd tiU industrin har ickevarit exportbefrämjande i så stor utsträckning som skulle ha varit Strukturförändringarinom specialstålsindustrin, m. m. önskvärt eller avsett attskapa generellt goda möjligheter för industrin att existera. Det har i ställetgått ut på att försöka stödja företag med olika bra fömtsättningar att klarasig. Vibeklagar att det har blivit för mycket selektiva stödåtgärder, men det harvarit nödvändigt för att i vissa fall möjliggöra en stmkturomvandling undersocialt acceptabla former. Men detta är ingen politik som man i längden kommeratt kunna föra. Det krävs en offensivare industripolitik som ger ökadsysselsättning. Dennakammare, eller någon annan riksdag, är inte en bättre företagsledning än densom finns i resp. företag. Det system som har skapat den fria svenska ekonominoch det nuvarande välfärdssamhället har byggt på att besluten har tagits därkompetensen varit störst i det enskilda fallet. Det är tyvärr inte i . 121 (vpk) replik: Ägarna har gjort minst lika stora insatser i uppgörelsen som staten,säger . Det är mycket svårt att värdera. Det beror på vilkakomponenter man väljer. Men avskrivningen av lånen och bolagens motinsats vägerväl i alla fall inte jämnt? Eftergifternaär begränsade och väl avvägda, säger också. Går det attbedöma? Har näringsutskottet några underhandsuppgifter som visar att det är så?Anledningen till att vpk inte kan ställa sig bakom uppgörelsen är ju att viinte alls vet vart de svåra stmkturförhandlingar som talade ombär hän eller hur framtidsinvesteringarna kommer att ske. Just när det gällersysselsättning och framtidsinvesteringar i branschen saknas det underlag föratt man skall kunna bedöma om uppgörelsen är väl avvägd. Jagskulle vilja fråga : Är det i detta läge tillfredsställande attde lokala facken tvingas gå in i svåra stmkturförhandlingar med mycket bundnamandat till följd av uppgörelsen om ägarsamordningen? I uppgörelsen fömtsättsnedläggningar när det gäller metallurgi och valsningskapacitet, men ingaframtidsinvesteringar. EUer har näringsutskottet information om att det kommeratt göras satsningar? Vem kommer då att ta det egentliga ansvaret försysselsättningen? Är det tillfredsställande för arbetarrörelsen ochfackföreningsrörelsen att det går till på detta sätt? Jagvill också ställa en fråga till utifrån en annan position. Ärdet en lycklig handläggning av regeringen, när de lokala facken inte tillätsspela någon roll i slutuppgörelsen? De fick ju via radio och TV veta attuppgörelsen var ett faktum. Gick det inte, , att awakta meduppgörelsen om den här strukturplanen, så att de berörda hade fått se planeninnan uppgörelsen träffades? Hade inte det varit rimligt? Eller är ,, och så starka att de tvingat fram den här uppgörelsenmed regeringen? Vilka konsekvenser drar och näringsutskottet iså fall av detta faktum? 122 () replik; När det gäller Per och hans syn på den selekfiva resp.generella industripolitiken har jag ingenting att anföra utöver vad vi har förtfram i utskottets skrivning, där vi pekar på att generella åtgärder aldrig kanvara allenarådande, utan måste tillgripas i speciella situationer. Denuppfattningen håller vi fast vid. skulle jag vilja säga att vi betraktar den uppgörelse somregeringen har träffat med ägarna i det nya som väl avvägd med hänsyntill den samlade bedömning av situationen som var nödvändig att göra. Ett avföretagen låg direkt under konkurshot, och de övriga företagen kunde inteåstadkomma en konstruktion som ur ekonomisk synvinkel var godtagbar frånstatens sida. Vadbeträffar de lokala parterna Ugger det så till, att de har varit representeradei en referensgrupp som jag själv har varit ordförande för och som har arbetatmed frågan ända . Att de lokala parterna inte kunde delta i denslutliga uppgörelsen beror på att förhandlingsrätt inte föreligger mellanägarna på det planet. Det kan man beklaga, men måste man konstateradet omöjliga i att träffa en förhandlingsuppgörelse där samtliga lokala parterkan vara med. Det här är en utomordentligt svår materia, och de diskussionersom har förts med samtiiga de fack som finns på företagen visar att de helt harförstått att den här utvägen var den enda möjliga. I slutändan, näravsiktsförklaringen sprack, förklarade också företrädarna för de lokala fackenatt vi hade alla skäl att vända oss till regeringen och begära ytterligareinitiativ. Detta ledde fram till en ganska snabb uppgörelse, närförhandlingarna väl kom i gång. Strukturförändringarinom specialstålsindustrin, m. m. 123 PER () replik: Jag tycker att debatten visar mycket klart varför vi i huvudsak skallinrikta oss på generella åtgärder för att få i gång näringslivet och inte påselektiva insatser. talade om att man i speciella fall skulletillgripa generella åtgärder. Jag skulle vilja säga att det är precis tvärtom.Det allenarådande skall inte endast vara generella åtgärder, men i särskildafall kan vi gå in med selektiva åtgärder - inte tvärtom. Det tycker jag är detcentrala. Det var genom selektiva stadiga stödåtgärder som vi, dess värre,skapade situationen i och i Bofors-Kilstaverken, där vi sakta mensäkert sköt saneringen av företagen och skapade ännu värreproblem, som vi står inför.