prot · G709126 · 1983-12-31 00:00:00 — Enligtregeringens uppfattning innebär emellertid resultatet av årets avtalsrörelse -om uppgörelserna skulle leda till ett direkt genomslag på priserna - att engrundläggande förutsättning för inflationsmålet rubbats och att detta därförhotas. Framför aUt gäller detta utsikterna . Jag har mot denbakgrunden vid upprepade tillfällen framhållit attregeringen är fast besluten att med alla tillgängliga medel skapaföratsättningar för den dämpning av inflationstakten som måste komma tillstånd. Prisregleringar är ett av de instrument som står till regeringensförfogande. Som komplement till andra ekonomisk-poUtiska åtgärder kan de bidratill att dämpa inflationstakten. Somnumera framgått beslutade regeringen i går om ett allmänt prisstopp. De närmaremotiven för detta och de åtgärder i övrigt som regeringen beslutat om framgickvid gårdagens presskonferens. Anf.82 (); Tack för svaret! Min fråga ställdes mot bakgrund av att finansministernvid hemkomsten från sin utrikes resa började hota med prisstopp,därför att löneavtalen hamnat på för hög nivå. Denna reaktion gjorde migförundrad av minst tre skäl. Fördet första uttalade tvivel omvärdet av prisreglerande åtgärder i kampen mot inflationen. Fördet andra vet vi av bitter erfarenhet att prisstopp i praktiken ärverkningslöst. Människor har lärt sig att när det börjar talas om prisstopp,når priserna snart en ny topp. Voredet verkUgen möjUgt att i lag förbjuda inflationen, skulle det naturligtvis hagjorts för länge sedan. Det är knappast ens så att man med ett prisstopp kanskjuta fram prishöjningarna för att ta dem i form av en explosion senare.Marknadskrafterna är starkare än politiska beslut, och via Omverkningarna av ett hot om prisstopp dispenser och på andrasätt stiger priserna trots allt. I allmänhet är inflationstakten högre i tiderav prisstopp än när sådant stopp inte råder. Fördet tredje - och det var närmast detta som föranledde min fråga -innebär ju etthot från finansministern om prisstopp detsamma som en beställning avprishöjningar. spelade upp ett stortindignationsnummer, när han anklagade dåvarande ekonomiminister lösmynthet, därför att denne i en trängre krets varnat för en poUtik somkunde leda till devalvering. Men vad är väl det jämfört med att gång efterannan i massmedia hota med prisstopp? Landets alla beslutsfattare när detgäller prisfrågor fick god tid på sig att för säkerhets skull höja prisernatidigare och mer än vad som annars skulle ha skett. På årsbasis ligger inflationstaktenfortfarande kring , vilket ärdubbelt så högt som i viktiga konkurrentländer.Verkligheten har alldeles tydligt gett oss moderater rätt i att det inte gåratt prata bort inflationen. Nuhar alltså finansministern tillgripit prisstopp. Han kan inte gärna själv troatt det får någon effekt, i synnerhet sedan han med sina varningar gett smartaprissättare chansen att kompensera sig . Vadkan då syftet vara? Är det att ge Handelns arbetsgivareorganisation råg iryggen inför den hotande konflikten med ? Jag skullevilja fråga ; Är sättet att hantera frågan om prisstopp ettuttryck för finansministerns önskan att löneutvecklingen inom den hårt trängdadetaljhandeln skall bli betydligt lägre än inom den lönsammaverkstadsindustrin? Jag skall hålla mig till det som var det ursprungliga syftet med LarsTobissons fråga. Han gör gällande att om jag i vissa sammanhang har nämnt attprisregleringar kan komma att ingå i den ekonomiska politiken detta skulle halett till att en rad "smarta prisfixare", eller vad han kallade dem,gått ut och höjt sina priser. Jagmåste fråga vilket underlag han har för påståendet att vi skullehaft en prishöjningsvåg sedan jag kom hem från . Tvärtom har jagupplevt att beslutet om prisstopp när det kom kom ganska överraskande, t. ex.för bensinhandeln som haft kampanjpriser och som hade sammanträde natten mellanonsdag och torsdag för att ta reda på hur man skulle göra. Det upptäcktes dåatt det inte alls lönade sig att sammanträda , för prisstoppet träddei kraft . Det går alltså inte att hitta något som helst belägg iverkligheten för det påstående som gör om att detta skulle haföranlett prishöjningar av någon omfattning. Tilltalet om att i en trängre krets förebådade en devalvering vUl jagsäga att det var en mycket trång krets. Det var fråga om en enda person, ochdet råkade vara en journalist som förfogar över ett internationellt s. k.newsletter, som spred hans uttalande över hela världen. Det uttalandet, herrtalman, kostade i valutautflöde. 84 (): Nr 126 Det gick över från det att finansministern först t- j j började hota medprisstopp till den dag från vilken prisstoppet retroaktivt . Vad dettakommer att få för effekt på konsumentprisutvecklingen kan vi avläsa i indexför april. Vågar finansministern här säga att det inte k ' on n kommer att ske någonuppgång vid det indextillfället? av ett hot om pris- Jag menar, herr talman,att regeringens panikpaket från i går vittnar om den röra som råder irörelsen. De regleringsåtgärder man nu sätter in - bl. a. prisstopp - riskeraratt motverka det uppgivna syftet med den förda politiken. Tror regeringenverkligen att dessa åtgärder kan föra ned inflationen till och 3 %nästa år, medan lönehöjningarna ligger på uppåt ? Resultatet blir ju enkraftig ökning av den privata köpkraften. En uppgång i den privata konsumtionenriktar sig i stor utsträckning mot importvaror. I stället för att hållatillbaka konsumtionen och skapa utrymme för i synnerhet vår exportindustriskulle alltså resultatet bli att konsumtionen och importen ökade. Helauppläggningen av den här operationen förutsätter att de redan avtaladelönehöjningarna på något sätt justeras ned. Finansministern har förtsamtal med arbetsmarknadens parter. Kan finansministern förneka att regeringenssent påkomna åtgärdspaket som skall motverka inflationen föratsätter - för attdet skall få någon som helst effekt - en statlig inkomstpolitik där regeringengår in och styr lönebildningen, alltså kompletterar det hela med någon form avlönestopp? Jag tänker hålla mig till vad som avsågs i fråga. Jagkonstaterar bara att inte hade ett enda belägg för eller ett endaexempel på att mina uttalanden skuUe ha lett till några prishöjningar. Anf.86 (): Detta är ett exempel på något som är egendomligt i riksdagensarbetsformer. Jag har ställt en fråga tiU finansministernom verkningarna av ett hot om prisstopp. I går genomförde finansministern ettprisstopp. Han envisas med att tala om prisstoppet som ett hot trots att det nublivit verklighet. Finansministernvill inte tala om det åtgärdspaket som han har lagt fram, och som onekligen ären politisk händelse av första rang. Rimligen borde detta i första handdiskuteras här i . Vi har haft en debatt med anledning av ettbetänkande från . Från moderat håU har vi sagt att det ären orimlig ordning att debatten om en stor sak i svensk politik enbart skallföras i Kvällsöppet, i Magasinet och på tidningarnas ledarsidor - men här iriksdagen får man inte tala om det. Det enda sättet är att väcka eninterpellation och komma igen , eller kanske vänta till debatten medanledning av kompletteringspropositionen . Omtidpunkten för utseende av ledamöter i löntagarfondsstyrelserna, m. m. Som till slut insåg i all sin flödande retorik får hanåtskilliga tillfällen att här i diskutera regeringens ekonomiskapoUtik. Han kan få utlopp för all sin talträngdhet i de debatterna. Anf.88 (): Eftersom finansministern i all sin godhet ger mig ytterligare en minutatt kommentera det panikpaket som presenterades i går skall jag fortsätta medden sakfrågan. Beslutetom prisstopp är i själva verket ett tecken på regeringens storslagna fiasko idet krig den förklarade mot inflationen. Det står nuklart att det inte går att motverka prisstegring med bara prat. Inflationen ären ekonomisk sjukdom, som måste botas med ekonomisk-poUtiska åtgärder. Vimoderater lade fram ett program som bygger på sådana åtgärderpå främst två områden. Det gäller att dra ned budgetunderskottet kraftigt genomatt skära på utgiftssidan, och det gäller att skapa förutsättningar förlönebildningen så att det blir en ökad lönespridning och så att man får ettansvar för sysselsättningen hos parterna. Det senare tror jag är väldigtviktigt för framtiden. Jagställde i ett tidigare anförande en fråga till finansministern. Den gällde omhan genom sin uppläggning vill åstadkomma en ökad lönespridning.Finansministern har inte svarat på det. Överläggningenvar härmed avslutad. 15 § Svar på fråga1983/84:478 om tidpunkten för utseende av ledamöter i löntagarfondsstyrelserna,m. har frågat mig när regeringen avser att utse ledamöter ilöntagarfondsstyrelserna, om styrelserna redan från början kommer att disponeramedel för inköp av aktier samt om fondstyrelserna kommeratt kunna leva upp till det föreskrivna avkastningskravet. Riksdagsbeslutetom löntagarfonder förutsatte att fondstyrelserna skulle starta sin verksamhetunder . Jag bedömer att fondstyrelserna kan komma att utses föresommaren. Riksdagsbeslutetinnebär vidare att fondstyrelserna kan rekvirera medel inom den ram som skapasav vinstskatten, vinstdelningsskatten samt den särskUda delen av ATP-avgiftenom . I och med att såväl vinstskattemedel som medel från densärskilda delen av ATP-avgiften redan influtit kommer löntagarfondsstyrelsernaatt redan från starten kunna rekvirera medel för inköp av aktier. Huruvida fondstyrelsernaunder 1984 och 1985 kommer att uppfylla avkastningskravet kansjälvfallet besvaras med säkerhet först i efterhand. Det har dock inte, sedanriksdagen behandlade propositionen, inträffat något som gör att jag har anledningatt ändra den bedömning som jag gjorde i det sammanhanget. Anf.90 (): Det är Utet patetiskt att få svaret på denna fråga just , dagenefter det att regeringen i vild panik har presenterat en serie åtgärder för atthejda eller motverka för stora lönehöjningar- antingen höjningar som redan ärframförhandlade eller där förhandlingar pågår. Etthuvudargument för löntagarfonderna var ju nämligen att de skulle bidra tilllugna avtalsrörelser. har sagt här i kammaren attlöntagarfonderna skulle vara ett bidrag till stabiliseringspolitiken och att deskulle dämpa lönekostnadsstegringarna. Slutsatsen av de senaste veckornashändelser i detta avseende är enkel: det argumentet för löntagarfonderna hållerinte. Svårigheternaatt få ihop fondstyrelserna belyses väl i finansministerns svar. Han säger nuatt han bedömer att fondstyrelserna skall komma att utses . Detbetyder väl att de första aktieköpen kan göras tidigast i höst.Startsvårigheterna är uppenbara. Inte heller de övriga skäl som har anförts förlöntagarfonderna har vunnit i styrka sedan beslutet . Påmin fråga om fonderna kan leva upp till det i lagen angivnaavkastningskravet svarar finansministern undanglidande. Han säger att denfrågan kan självfallet besvaras med säkerhet först i efterhand men attingenting har inträffat som gör att han har anledning att ändra den bedömningsom han gjorde i det sammanhanget, dvs. Sanningen är naturligtvisatt ingen längre vågar påstå att fonderna kommer att ge ettnettotillskott till ATP-systemet på av fondernas kapital, beroende bl. a.på den försenade starten. Även av detta skäl finns det alltså anledning tillomprövning. Låtmig därför fråga , som tidigare indirekt har antytt en kritiskattityd till fonderna: Skulle inte regeringen kunna ta de negativaerfarenheterna i samband med införandet av fonderna till intäkt för att omprövasin inställning och avstå från att genomföra riksdagsbeslutet? Det tror jagskulle vara till nytta både för samhällsklimatet i och förinvesteringsbenägenheten hos företagen. På köpet skulle väl också aktningenför det socialdemokratiska partiet kunna öka. Vi som har utfäst oss att närmöjlighet ges avveckla dessa fonder skall inte beklaga oss över attaweck-Ungsarbetet i så fall uteblir. Omtidpunkten för utseende av ledamöter ilöntagar-fondsstyreberna, m. m. Underdetta anförande övertog andre vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. Regeringen avser att genomföra det beslut om löntagarfonder somriksdagen tog . Att det sedan betyder att får fortsätta attbekymra sig över hur de skall kunna avvecklas minskar inte nöjet av attgenomföra dem. Anf.92 (): Finansministerns senaste kommentar var väl ännu ett bevis på hurobenägen finansministern är att föra en debatt om löntagarfonderna. Jag beklagar att inte den självkritiska attityden inom regeringen ärsådan att man kan dra slutsatsen och erkänna att den ekonomiska utvecklingen,bl. a. årets lönerörelse, är ett bevis på att löntagarfonderna var ett misstag.Jag tror att både och regeringens anseende skulle stiga omman erkände att man på denna punkt hade fel. Deinkörningssvårigheter för fonderna som har funnits och som framgår avKjell-Olof Feldts svar, bl. a. när det gäller rekrytering av styrelser ochkansUer till fonderna, borde vara ett fullt godtagbart skäl för en sådanomprövning. Även i politiken bör man kunna dra nytta av vunna erfarenheter.Den för dagen mest relevanta kommentaren är naturligtvis att fondanhängarnasargument att löntagarfonderna skulle vara ett stöd till den solidariskalönepolitiken, att de skulle bidra till en lugnare lönekostnadsutveckling,häpnadsväckande snabbt har dementerats av verkligheten. Överläggningen var härmedavslutad. 16§ Svar på fråga 1983/84:458 om företagens bevakningsorganisation i har frågat mig om jag är beredd att ta initiativtill ändringar i gäUande lagstiftning om bevakningsföretag, så att ettmoderbolags bevakningsorganisation utan auktorisation kan bevaka ettdotterbolags lokaler, om dessa är belägna inom moderbolagets eget område. Enligt1 § första stycket lagen (1974:191) om bevakningsföretag avses medbevakningsföretag den som yrkesmässigt åtar sig att för annans räkning bevakabl. a. fastighet eller anläggning. Av 2 § samma lag framgår attbevakningsföretag inte får bedriva verksamhet utan auktorisation. Huruvidadessa regler innebär att ett auktorisationskrav gäller även i den av StenAndersson beskrivna situationen är som jag ser det en lagtolkningsfråga somfår lösas i rättstillämpningen med hänsyn till omständigheterna i det särskildafallet. Det skulle kanske ha varit en fördel om lagen eller i varje fall dessmotiv hade varit tydligare på denna punkt, men problemet är knappast av denarten att det finns anledning att ta upp det som en särskildlagstiftningsfråga. Däremot kan nog frågan vara förtjänt av uppmärksamhet, omdet blir aktuellt att göra andra ändringar i eller en allmän översyn avlagstiftningen på det här området. 94 (m): . Jag tackarjustitieministern för svaret på min fråga. Anledningen till att jaghar ställt frågan är att detta är ett problem på i';5 anril 1984 många företag i jobbar själv på varv i . beslöt man att ombildamaskinverkstaden, som ligger inom Om viss ändring i område, tillett helägt dotterbolag. har en mycket gammal namnlaeenorganisation för bevakning, men den får inte bevaka ett företag somKockums äger och som ligger inom det egna området. Manhar prövat detta också och funnit att lagen så som den är skriven inte medgerden möjligheten. Jag förstår också justitieministern när han säger att man intepå basis av ett enskilt fall kan gå in och ändra en lag, och jag är tacksam förhans klara besked på den punkten. Menvad jag skulle vilja ha svar på är följande. Att man nu inte kan ändra lagenkan jag acceptera, men varför kan man då inte ge dispens? har söktdispens men inte fått sådan. Jag skulle därför vilja ha en liten utläggningfrån ministern på den punkten. Också på den punkten kan det tyckas som om lagen innehåller en brist.Det finns alltså ingen möjlighet att ge dispens. Den möjlighet jag kan erbjudatill dess att vi eventuellt har kunnat se över lagen är att man helt enkeltbegär auktorisation att bevaka sitt eget dotterbolag. Anf.96 i (m); Jag tycker det är en onödig omväg om ett företag i skall sökaauktorisation för att bevaka sitt eget område. Närjustitieministern nu svarar mig att lagen inte medger dispens, då tycker jagverkligen att det finns starka skäl att ändra denna lagstiftning. Överläggningenvar härmed avslutad. 17§ Svar på fråga 1983/84:461 om viss ändring i namnlagen har frågat mig om jag är beredd att föreslå sådanaändringar i 25 § namnlagen att barn som mellannamn får bära föräldrarsmellannamn. Enligtnamnlagen (1982:670) kan en person bära tre oUka typer av namn; förnamn,mellannamn och efternamn. Mellannamn, som bärs mellan för-och efternamn, ärliksom förnamnet personligt och kan inte föras vidare till barn eller make. MöjUghetenför barn att bära mellannamn infördes under riksdagsbehand lingen av regeringsförslaget till namnlag. uttalade därvid att ändamålet med mellannamn för barn är att visa samhörighet mellan barnet och den av föräldrarna vars efternamn barnet inte har förvärvat. Omviss ändring i namnlagen var dettillräckligt att barnet som mellannamn fick bära det efternamn som denföräldern bar. avvisade tanken att barn som mellannamn skulle kunnabära en förälders mellannamn. Namnlagenhar varit i kraft bara . Enligt min mening finns det inteanledning att efter så överväga ändringar i lagen, om det inte kanpåvisas att lagen i något avseende leder till klart olämpliga resultat. Jaganser inte att det är fallet med de regler om mellannamn som harkritiserat. Jag är alltså inte beredd att nu föreslå några ändringar i dessaregler. Anf.98 (): Först villjag tacka justitieministern för svaret på min fråga. Namnlagenär väl inte den lag som är lättast att tolka och tillämpa. Detta gäller såvälför enskUda människor som för vissa myndigheter. Det är i aUa fall minuppfattning, efter att ha kommit i kontakt med ärenden på just detta område. Iregeringens proposition om ny namnlag, som presenterades ,konstaterades bl. a.; "En utgångspunkt för den nya lagen är att denenskilde i så stor utsträckning som möjligt skall få bestämma vilket namn haneller hon skall ha." Visst innebar den nya namnlagen i de flesta fall en förenkling ochavbyråkratisering. Men åtminstone på ett område blev den nya lagen enbyråkratisk flopp; barn får inte bära föräldrars dubbelnamn i samma ordning somföräldrar men väl i den omvända ordningen. I min fråga till justitieministernhar jag angett ett sådant exempel. Är modern född och gift ,kan hon bära dubbelnamnet , men vill hennes barn bära bäggenamnen måste ordningen vara . Detta är byråkrati av helt oförståelig art för vanliga människor.Sådant skapar misstro, förargelse och problem hos de många människorna. Justitieministernsäger i svaret: "Enligt min mening finns det inte anledning att överväga ändringar i lagen, om det inte kan påvisas att lagen i någotavseende leder till klart olämpliga resultat." Jag vill med det exempel som jag har angett påståatt lagens tillämpning klart leder tiU ett olämpligt resultat. Därför tyckerjag inte att man behöver vänta ytterUgare för att rätta tiU det som inte blevbra i den nya namnlagen. Jag tror inte att man skall utpeka det som tas upp i frågan som ettresultat av byråkratisk klåfingrighet. Det är helt enkelt så att lagen bygger pågrundsatsen att dubbelnamn inte skall förekomma - det strider mot svensktspråkbruk. Mellannamn är inte en del av efternamnet. Om man tillåter barn attta samma mellannamn som någon av föräldrarna har, skulle man därmed haetablerat ett dubbelnamn, vilket lagstiftningen alltså avsiktligt inte harvelat tillåta. 100 (): När barn inte får bära sina föräldrars mellannamn innebär det enbyråkratisk tolkning av namnlagen. Det är vad jag avser med byråkrati i dettafall. Jag upprepar: Det är inte fråga om en byråkratisk tillämpning utan omen grundprincip i lagen. För att åstadkomma en ändring härvidlag måste dettatas upp som ett nytt lagstiftningsärende, och det är jag alltså inte beredd attgöra . Omskyldigheten att vitma vid rättegång Anf.102 (): De vanliga enkla människor som skall ta del av namnlagen kan inte fånågon annan uppfattning än att det är fråga om byråkrati. Jag förstår ocksåmycket väl att det måste till en ny behandling av lagen och ett beslut här iriksdagen för att det skall kunna bli en ändring. Överläggningenvar härmed avslutad. 18 § Svar på fråga1983/84:494 om skyldigheten att vittna vid rättegång i har, med utgångspunkt i ett fall som refereratsi dagspressen, frågat mig om jag avser att föreslå ändringar i lagstiftningenså att t. ex. en polisman, som på grand av ett tjänsteuppdrag kommer för senttill en domstolsförhandling där han skall höras som vittne, inte blir bötfälldför detta. har vidare frågat vilken karaktär ett uppdrag skallha för att en poUsman skall undgå bötesstraff i en situation som den nämnda. Huvudregelnär att ett vittne som kallats till en rättegång döms till böter om han uteblir.Om det finns anledning att anta att vittnet har laga förfall för sin utevaro,skall någon påföljd inte dömas ut. Med laga förfall avses att någon genomavbrott i den allmänna samfärdseln, sjukdom eller annan omständighet, som haninte bort föratse eller rätten annars finner utgöra giltig ursäkt, har hindratsfrån att fullgöra vad som ålegat honom. Sombekant kan vi inte här i kammaren gå in på om det var rätt eller fel att dömaut böter i det aktuella fallet. Rent allmänt kan jag emellertid säga att etttjänsteuppdrag för en polisman inte i alla situationer bör grunda laga förfallför utevaro. Någon sådan princip gäller ju inte för andra yrkesgrupper.Angelägenheten av att polismannen slutför sitt uppdrag måste vägas motintresset av att en domstolsförhandUng inte skall behöva ställas in. Någragenerella uttalanden om vilka uppdrag som kan anses vara av den karaktären attde grundar laga förfall för en polisman går knappast att göra. Vid tvekan börpolismannen naturligtvis söka ta kontakt med rättens Omskyldigheten att vittna vid rättegång ordförande för att få ettbesked. Självfallet åligger det vidare polisledningen att så långt möjligt setill att någon kolUson mellan den enskilde polismannens tjänsteplikt och hansvittnespUkt inte skall behöva uppkomma. Avdet sagda följer att jag inte är beredd att medverka till en särlagstiftningför polismän på det aktuella området. Anf.104 i (m): Jag tackarjustitieministern för svaret på min fråga. Detfinns nog mer än en polisman i det här landet som blir förvånad över det svarjag fått. I ett fall som refererades i pressenbedömde en polisman ett utryckningsuppdrag vara av sådan vikt att han inte irätt tid kunde inställa sig till en rättegång. Han riiigde från polisbilen tillpoUshuset, och man tog därifrån kontakt med rätten. Polismannen kom fem minuterför sent till rättegången. Han blev bötfälld och fick även betala ersättningtiU ett annat vittne, som inte hade kunnat avge sitt vittnesmål. Hanöverklagade beslutet och bötesbeloppet sänktes, men konstateradesatt endast sjukdom gällde som laga förfall. Jagtror att många uppfattar detta fall som något egendomligt. - det är klartatt om en polis håUer på att skriva ut parkeringsböter får han sluta med denverksamheten, om han skall inställa sig i rätten som vittne. I det här fallet -och det kan säkert gälla många andra fall - blev det emellertid en onödigbelastning på en av våra svenska poliser, som i och för sig har mycketbesvärliga arbetsförhållanden. Jag tycker att man ändå borde kunna ge exempelpå när en polis kan och inte kan avbryta ett tjänstgöringsuppdrag. Som jag sade i mitt svar finns det många andra situationer än sjukdomdär man kan åberopa laga förfall för att inte inställa sig. Jag tror att man medfuUt förtroende kat»-överlämna tillämpningen av dessa regler till domstolarnasoch myndigheternas goda omdöme. Att snärja in den här typen av ganskasvårbedömda frågor i detaljregleringar är i vart fall för mig ganska främmande. Anf.106 i (m): Jag kan begripa att man kanske inte skall gå in med detaljregleringar isådana här fall. I det fall som jag refererat till bedömde jag och säkert mångamed mig som helt självklart att laga förfall förelåg, men som lagen är skrivenskulle tydligen böter utgå - det konstaterade två instanser, även om den sistainstansen sänkte bötesbeloppet något. Jag är något förvånad, och jag kan nogockså konstatera, herr talman, att många poliser i delar min förvåning.