prot · G70933 · 1983-12-31 00:00:00 — Den slutliga statistiken kommer inte att föreligga förrän nästaår. De siffror som tagits fram måste behandlas med en viss försiktighet.Olikheter i konstruktionen av barnavårdslagen och LVU kan skapa osäkerhet omhur statistiken skall bedömas. Den kräver en närmare analys, ochsocialstyrelsen håller på med en sådan. Om omhändertaganden av barn och ungdom 6 protokoll 1983/84:32-34 Om omhändertaganden av barn och ungdom Den senaste tillgängliga statistiken från statistiskacentralbyrån avser och gäller beslut enligt barnavårdslagen. Under år1981 var sammanlagt 21 629 barn omhändertagna för samhällsvård, varav 12 378var ivångsom-händerlagna. Huvuddelen av dessa omhändertagändebeslul fattadesföre . Mer än hälften av de 12 378 Ivångsomhändertagna barnen var13 år eller äldre. Antalet barn var 2 274. Del betyder att mindre änen femtedel av samtliga Ivångsomhändertagna barn var . Antalet beslut om tvångsomhänderlaganden enligtbarnavårdslagen var 1 887, varav 1 206 avsåg missförhållanden i hemmiljön. Denstatistik som nu har hämtat in lyder på en kraftig nedgång iantalet beslut om tvångsomhänderlaganden. Antalet tvångsomhändertaganden enligtLVU var 943 , varav 535 avsåg missförhållanden i hemmiljön.Antalet barn som omhändertogs av detta skäl sjönk från 301 till 234 , Under första halvåret 1983var siffran 229. Min förhoppning är att orsaken till nedgången är den nyalagstiftningens kraftiga markering av frivillighel och förebyggande arbete inomsocialtjänsten. Övergången till en ny lagstiftning med ny handläggningsordningoch domstolsförhandling kan vidare ha medverkat. En annan bidragande orsak kan vara den intensivadiskussionen - såväl inom som utanför socialarbetarnas led - om metoder, innehålloch synsätt i vården. Separalionsproblematiken har blivit mer uppmärksammadunder senare år. Barn är självfallet känslomässigt bundna vid sina föräldrar.En separation är alllid smärtsam. Delta är sant även om barnet i sittföräldrahem levt under förhållanden som man måste beteckna somotillfredsställande. håller på att bearbeta vissstatistik om insatser för barn och ungdomar inom ram. Av denkommer vi att bl. a. få vela hur vanligt det är med kontaktperson ellerkontaktfamilj samt vård utanför det egna hemmet. Statistiken kommer även attomfatta sådan vård som beretts med stöd av LVU. Denna statistik beräknasföreligga . Vård med stöd av LVU skall ges den unge om behövlig vårdinte kan ges på frivillig väg och "om 1. brister iomsorgen om honom eller något annat förhållande i hemmet medför fara för hanshälsa eller ulveckhng eller . 2. den ungeutsätter sin hälsa eller utveckling för allvarlig fara genom missbruk av beroendeframkallandemedel, brottslig verksamhet eller något annat därmed jämförbart beteende." Del är i första hand socialnämnden, dvs. deförtroendevalda, som med ledning av den utredning som nämndens tjänstemän hargjort har all bedöma om det föreligger behov av all skilja barn och föräldraråt. Föräldrarna och den unge har möjlighet att personligen bli hörda införnämnden. Om nämnden bedömer alt del finns skäl att göra en ansökanom vård inges ansökan tillsammans med utredningen och en vårdplan till länsrätten.Förhandlingen där är muntlig, och både barnet och föräldrarna kan gratis få hjälp avett offentligt biträde. I vissa situationer, när länsrättens beslut inte kanavvaktas, får socialnämnden falla beslut om omhändertagande. beslut inte kan avvaktas får ordföranden ensam falla beslutet. Delmåste då röra sig om uttalade risksilualioner. Beslut om omedelbartomhändertagande skall prövas av länsrätten inom . Länsrättens beslut kan överklagas i två instanser,kammarrätten och, efter prövningstillstånd, regeringsrätten, Prövning kan alltså ske av fyra av varandra oberoendeinstanser. Därutöver finns möjligheten alt få ärendet prövat av JO för all fåklarlagt om del förekommit brister i handläggningen. Den helhetssyn som präglar innebär alt mani del sociala arbetet skall utgå från familjens totala situation. Rätten tillekonomiskt bistånd är t, ex viktig för familjens levnadsförhållanden och därmedför barnets. För familjer med sociala problem kan olika former av insatser ihemmet förebygga att ett barn måste las om hand. Exempel på sådana insatser ärkontaklfamilj och kontaktperson. Andra exempel är hemma-hos-insalser ellerfamiljelerapi. En förskoleplats kan vara ett viktigt stöd ål såvälbarn som föräldrar. Frivilhgbet ocb självbestämmande skall gälla vid vård ochbehandlingsinsatser. Föräldrarnas och de ungas egna resurser skall tillvaratasi såväl del förebyggande arbetet som i behandlingsarbetet. Enligt en nyligen publicerad undersökning avsocialsekreterarnas arbetsmiljö säger 26 av 32 handläggare i en kommun allbarnavårdsärenden och särskilt omhändertaganden är den i särklass mestpåfrestande arbetsuppgiften. Den upplevs lika svår av dem med långyrkeserfarenhet som av de relativt nyanställda. Socialarbetare känner iblandatt de står ensamma och isolerade vid dessa svåra avvägningar. Socialarbetarna har i den senaste lidens diskussionutsatts för hårda och ibland ovederhäftiga angrepp från olika håll. Av hänsyntill sekretesslagens bestämmelser och till klienterna har de ofta känt sigförhindrade att uttala sig i del enskilda faflet. Påståenden har fått slåoemotsagda. Del skulle vara bättre om vi kunde få en debatt somhandlar om barns behov och .om vad som är lämpligt all göra med hänsyn tillbarns utveckling och möjligheter. Med hjälp av bl. a, lagstiftning har vi iSverige kommit en bra bit på väg när det gäller att slå fast barnens rätt tillgoda uppväxtvillkor. Vi accepterar t, ex, inte att våld används mot barn, ifamiljen eller i skolan. Del är viktigt all hålla dessa grundprinciper tillskydd för barneri levande. Om omhändertaganden av barn och imgdom 9RUNE (): Jag ber att få tacka statsrådet försvaret på min interpellation. Anledningen till att jag framställdeinterpellationen var den, som jag ser det, onyanserade debatten i den härfrågan. Jag har haft tillfälle att lyssna till och läsa om den debatt som harförts, i varje fall till en del, och jag har ställt mig frågan: Var finnsbarnen, deras rätt och trygghet, de svagas rätt och trygghet, i den här häftigadebatten? omhändertaganden av barn och ungdom Det är ändå barnens rätt och trygghet som måste varautgångspunkten för vårt handlande när det gäller att ta hand om barn som hardet svårt. Det framgick också myckel klart av det svar jag har fått frånstatsrådet. Utgångspunkten får inte vara samhällets trygghet,föräldrarnas trygghet och bästa eller socialarbetarnas bästa eller del som tersig bäst för tillfälliga "innedebatlörer" - som inte drar sig för attuttnyttja lättledda opinioner för alt skapa en missvisande bild avverkligheten. Barnens rätt och trygghet är alltså utgångspunkten, det måste vislå fast. Statsrådet har här redovisat en del siffror, och de visarklart att det är alldeles för många barn och troligtvis också föräldrar i vårtland som inte mår bra. De mår illa! Men jag menar alt en sådan här statistik inte ger någotriktigt besked om huruvida vi omhändertar för många eller för få barn, då visom utgångspunkt för vårt handlande har barnens bästa. Naturligtvis är jag, liksom statsrådet, mycket glad om detminskade antalet omhändertaganden beror på alt situationen har blivit bättre,så att det inte bara är lagstiftningen och dess tillämpning som är anledningen.Men jag delar också statsrådels uppfattning all de tankegångar som finns i dennya socialtjänstlagen om samarbete och frivillighet innan man vidtar åtgärderhar lett fill att vi inte har samma behov som . Den förda debatten till trots vill jag hoppas att vi ifortsättningen, både här i och ute i samhället, kan föra en debatt omhur vi så långt som möjligt skall kunna förhindra att barn och föräldrar kommeri en sådan situation att frågan om omhändertagande blir aktuell. Tyvärr har många barn en mycket utsatt situation.Statsrådet tar fram olika exempel i sill svar: drog- och alkoholmissbruk, barnsom misshandlas av föräldrar eller utsätts för sexuella övergrepp, barn somtrots vidriga hemmiljöer försöker ta sitt ansvar för både föräldrar ochsmåsyskon och därmed tar på sig orimliga bördor. Men detta gäller också barn iytligt sett goda miljöer, som inte känner vuxenstöd, som inte har någon djuparekontakt med någon vuxen, barn som upplever att ingen bryr sig om dem eller harkontakt med dem. Kartläggningar och utredningar ger oroande fakta om barnsoch ungdomars liv. Antalet barn som känner ensamhet och brist på emotionellakontakter ökar. , som var producent på , har vid resor iolika delar av världen samlat in stora mängder barnteckningar från länder medskiftande kulturbakgrund för att kunna tolka hur barn uttrycker ångest ochrädsla i sitt sätt att teckna människor. De här teckningarna tillsammans medfrågeformulär har gett en bild av hur barn i olika länder har del psykosocialtsett. "Aldrigbarnen" kallar en stor gruppbarn. Det är de som på frågan om de har någon som tycker om dem svarar att dealdrig känner sig omtyckta av någon. Den här negativa gruppen är i Sverigeprocentuellt sett större än i övriga länder, medan den positiva gruppen, debarn som uttalade alt de kände alt någon verkligen tyckte om dem, var mindre iSverige än i övriga länder. Den negativa gruppen har direkt eller indirekt avslöjatsvåra problem. De barn det gäller känner sig stympade i sina relationer tillomvärlden, rädda för att bli vuxna, rädda för framtiden och därför alt de intehar någon att tala med. Larmrapporter har från olika områden presenterats om barnmed psykiska problem, om barn och ungdomar som missbrukar drogeroch om självmordslankar hos barn och ungdomar. Det finns inga entydiga svar påfrågorna om varför det blir så här, men det råder inget tvivel om alt barnenssociala uppväxtmiljö i hög grad påverkar deras tillvaro och framtida villkor.Detta understryker behovet av att barnen får trygga hemmiljöer. Hemmet är juden fasta punkten i barnens tillvaro. Men idealbilden av familjen som stabil och varaktig enhetoch kärnan i den mänskliga samlevnaden stämmer inte alltid med verkligheten ochmed barns erfarenheter av vuxenvärlden. Därför kommer vi fram till att ocksåföräldrarna behöver stöd i sin föräldraroll. Men är del ingalundasjälvklart alt det finns någon erfaren medmänniska att rådfråga när problemenuppslår. Många barn upplever alt deras föräldrar kompenserar barnenoch sitt eget dåliga samvete med en överdriven konsumtion av materiella ting,som inte kan ersätta behovet av den mänskliga gemenskapen. Och både föräldraroch andra vuxna bortser också från att orsakerna till barns problem underuppväxten ofta kan sökas i torftiga bostadsmiljöer och hårda samhällsmil-jöer. Föräldrarna behöver därför stöd i sin föräldraroll, bådefrån samhället och från andra vuxna, och det stödet måste utgå från barnensbehov. Låt mig nämna några nödvändiga inslag i ett sådantsamhällsstöd: kortare arbetstider för småbarnsföräldrar, ersättning tillföräldrar som vill förkorta sin arbetstid eller på hel- eller deltid vårda sinasmå barn, och en barnomsorg som erbjuder trygga miljöer och trygga vuxna. Barnomsorgen skall ses som ett stöd i barnens utveckling.En av dess viktigaste uppgifter är att stödja barn med särskilda behov. Dessvärre finns del fog för konstaterandet alt all omsorg inte är bra omsorg. Mångafamiljer tvingas till nödlösningar på grund av bristande tillgång tillbarnomsorg. Rapporter visar på att många barn saknar tillsyn. Jag menar alt en äv de stora och viktiga frågor som vi ifortsättningen måste diskutera är hur vi skall kunna eliminera de här problemen.Men jag vill också säga all vad som gjorts på det familjepolitiskaområdet inte räcker. Vi skall irite tro alt vi löser dessa djupt liggandeproblem bara genom att hänvisa till att vi bygger fler daghemsplalser, även ombehovet av sådana är stort. Problemet är djupare än så. Vi måste räkna med enhelt annan dimension i del familjepolitiska arbetet. I går fanns det i en förstasidesarlikel medbl. a. följande text: "Föräldrar anklagas. Här inte tid med barnen. -Föräldrar är för lite intresserade av sina barn, många har inte ens lid meddem! Vuxnas nonchalans är det mest oroande i barnens uppväxtmiljö - del framgårav en Om omhändertaganden av barn och ungdom Omomhändertaganden av barn och ungdom ny larmrapport omsituationen för barn i ." Delräcker inte med samhällets stöd, föräldrarna måste prioritera barnen i högregrad, och jag tror all del åtminstone i vissa fall finns möjligheter härtill.Det krävs också en attitydförändring i samhället, nämligen att vi alla sommedmänniskor känner ett ansvar för barnens fostran och utveckling. Därför ärdel också en fråga om hur vi skall planera samhället. Vi måste få ett samhällemed större närhet, överblickbarhet och mer inflytande, så att vi därigenom kankänna större gemenskap. Jagvill avsluta del här inlägget med all säga att jag är lacksam för att vi harfåll den här redovisningen. Del är min förhoppning all debatten i fortsättningenmera kommer alt gälla vad som kan göras för att vi skall kunna förebyggaproblemen. Del har hänt att det förebyggande arbetet inte varit fillräckligl.Skyddsmekanismen har helt enkelt inte fungerat. I sådana fall måste samhälletha möjlighet att gripa in. Detär bra all vi har fåll den här diskussionen, även om den - som jag sadeinledningsvis - enligt min mening har varit onyanserad. Diskussionen börframdeles inte föras på ett sådant sätt att samhällets företrädare, dvs.barnens företrädare, drar sig för all vidta nödvändiga åtgärder. Förs debattenpå det sättet gör vi barnen en otjänst. Vi måste ständigt ha barnens bästa förögonen. Detta måste vara utgångspunkten för vårt handlande. Jag tror all del ärviktigt att vi ser till alt den här debatten kommer att föras grundligt runt omi landet, Alla som diskuterar de här frågorna har ett ansvar. Den storaallmänheten får inte tro all samhället med stöd av sin lagstiftning harmöjlighet all bara gå ut och la hand om ett barn. Så förhåller del sig ju ändåinte. 10 (): Jag vill tacka statsrådet för del utförliga svaret på min interpellation.De siffror som har kommit fram lyder på, tvärtemot vad som påstås idebatten, att alltmer undviker att tvångsom-händerla barn. Dennya socialtjänstlagen innehåller bl. a. en uppfordran tillsocialförvaltningarna all i samarbete med klienterna arbeta mer förebyggandemed olika stödåtgärder. Del står klart alt så sker. Men socialarbetarna,juristerna och de förtroendevalda i nämnder och domstolar är naturligtvis inteofelbara, och del är mänskligt all det kan ske felbedömningar. Min egenerfarenhet från arbete på förlroendemannanivå är dock all ingen möda lämnasospard för all barnet skall kunna vara kvar i del egna hemniet. Det är iyttersta nödfall som man skiljer barnet från föräldrarna. Görs det felbedömningarfinns det ofta möjligheter all rätta till dem innan någon skada har skett.Lagstiftningen ger ju också utrymme för en prövning i flera instanser. Enundersökning har gjorts i , varvid man har granskat allatvångsomhänderlaganden i kommunen av barn mellan noll och sju år.Del var 108 barn som omhändertogs med tvång. I fyra femtedelar av fallen hadeförebyggande åtgärder vidtagits tidigare. Undersökningen visar alt deomhändertagna barnen till övervägande del levde i mulliproblemfamil- jer medmissbruksproblem, sociala missförhållanden, psykisk sjukdom, våld ochkriminalitet. Jag är övertygad om all om liknandeundersökningar görs i andra kommuner blir resultatet i stort sett detsamma. Detär i dessa svåra situationer som barnet måste sättas främst och skyddas. Barnoch ungdomar är en utsatt grupp som samhället ytterst måste värna om. Därför ärdet viktigt alt de uppgifter som har lagils fram av och statistiskacentralbyrån ingående studeras för att la reda på orsaken till den kraftiganedgången i antalet tvångsomhänderlaganden. Statsrådet har också isill svar meddelat all så kommer all ske. Statsrådet framhåller all det skulle vara bättre om vi kundefå en debatt som handlar om barns behov och om vad som är lämpligt att göra medhänsyn till barns utveckling och möjligheter. Jag delar helt den uppfattningen. Vi vet att misshandel och vanvård av barn förekommer ialla befolkningsskikt. Vi vet också alt tvångsvård är vanligare när föräldraroch barn kommer ur socialgrupp 3. Detsamma gäller f. ö. också tvångsvård avmänniskor som missbrukar alkohol och narkotika eller lider av psykiskastörningar. Därför måste vi vara på vår vakt när vi tillämpar lagar medIvångsmöjligheter som i praktiken tenderar all bli klasslagar. Barnen är det viktigaste vi har. Del ärdagens barn som skall forma morgondagens samhälle. De villkor ochförutsättningar som barnen har är avgörande för framliden. Därför är delviktigt att alla barn ges möjlighet till en god uppväxtmiljö. Genomsamhälleliga insatser ges alla barn en materiell grundtrygghet. Men deträcker inte. Barnen i familjer med låg inkomst eller sociala problem får ensämre start än barn från socialt och ekonomiskt gynnade familjer. Barn ifamiljer där föräldrarna har en bristfällig utbildning får som regel själva enbristfällig utbildning. Barn till föräldrar med låg inkomst hamnar ofta självai arbeten med låg inkomst. Och barn till föräldrar med sociala problem drabbasofta själva av sociala problem. Därför måste samhället på alla sätt stödja ochgynna de familjer som har de sämsta förutsättningarna. Del rådde stor politisk enighet vid genomförandel avsocialtjänstlagen. Det är en lagstiftning som har demokrati, jämlikhet ochsolidaritet som mål, en socialtjänst som präglas av tilltro till människorsegna resurser och respekt för deras självbestämmande och integritet. Det är viktigt all det sker en kritisk granskning av delarbete som bedrivs av de sociala myndigheterna. Men måste del ocksåfinnas tilltro till det ofta myckel svåra arbete som utförs av socialarbetarnaoch de beslut som las av förtroendevalda på olika nivåer. Omhändertagande avbarn och ungdom är naturligtvis i grunden en rättsfråga. Men del är i lika höggrad en social och mänsklig fråga. Min erfarenhet är all om del finns en braplanering av arbetet inom , ett fungerande lagarbete, stöd tillsocialarbetarna och förtroende och samarbete mellan anställda ochförtroendevalda, kan dessa i många fall svåra problem lösas på ett för allaparter bra sätt. Men kanske är det viktigaste ändå att klienterna,föräldrarna, har förtroende för . Därför är del angelägel att dendebatt som förs Om omhändertaganden av barn och ungdom Om omhändertaganden av barn och ungdom inte blirså ensidig och onyanserad som . Det är min förhoppning att det materialsom nu har presenterats och det som har aviserats skall bidra till all ge enklarare bild. Jag vill än en gång lacka för del sättpå vilket hon har handlagt denna fråga. Jag är mycket nöjd med handläggningen,och jag hoppas att detta skall föras ut till en större allmänhet. 11 (): Den här debatten är oerhört viktig,, och denborde vi egentligen hålla levande året runt. Då måste den emellertid hållas påen nivå där vi från båda håll aktar oss för all låta den innehålla övertoner. Det är beklagligt att del finns föräldrar ochvårdnadshavare som inte orkar med eller har förmågan att ge barnen det debehöver och har rätt att kräva. Jag har full förståelse för dessa föräldrarsreaktion när samhället av olika anledningar måste gripa in. Vi får emellertidinte glömma, som tidigare talare har påpekat, att en vuxen alllid har möjlighetalt uttrycka sina känslor och sina tankar. Ett litet barn har inte denförmånen, del far bara illa. När de här barnen kommer upp i tonåren, kommer en del avdem som har farit illa fill , till en förtroendevald eller entjänsteman och talar om sina problem. Det har i varje fall jag, som har varitförtroendevald och ordförande på den sociala sidan, upplevt. Detär myckel vikfigt att vi fortsätter alt hantera dessa frågor på ett sätt somgör att de känner alt de kan gå dit. Jag skall villigt erkänna all jag ibland under årens loppönskat alt jag inte hade haft sekretesslagen alt la hänsyn till. Det skulle hakänts befriande alt i klartext få tala om hur det verkligen förhåller sig. Jagär emellertid myckel väl medveten om att delta eventuellt hade variten hjälp för mig personligen, men inte för de barn och de andra människorvilkas problem jag haft ansvaret all la ställning till. Sekretesslagen äralltså viktig. Det är viktigt att den finns, och det är viktigt att denrespekteras. Jag tror alt vi, politiker och andra som väljer alt arbetamed de här frågorna, måste kunna orka med även en onyanserad debatt. Vi måstehela liden tänka på att vi har alt ta ansvar för de barn och vuxna som har delbesvärligt. Del är de som är de vikliga - inte vi själva. Jag vet också all del inte finns någontingsom är så svårt och känns så besvärligt som när man hamnar i en situation meden svår vårdnadslvisl eller när man måste göra ett omhändertagande. far jag lika illa varje gång jag måste ta ett ordförandebeslul i ensituation där barnet måste skyddas från en vuxen. Många kan ju tro atttjänstemän och politiker som har delta som sitt ansvarsområde myckel blirhårda och inte reagerar. Men jag vill påstå all de här frågorna är oerhörtarbetsamma för alla, och jag är mycket väl medveten om att de också är oerhörtsvåra för de människor som drabbas, nämligen föräldrarna. Därför skulle jag önska all vi alla i samhället kundeställa upp och i varje fall ge signaler redan innan de här svårigheterna harblivit så accentuerade. På så sätt skulle vi kanske kunna undvika ytterligareomhändertaganden och ingripanden.Det finns naturligtvis stora möjligheter att hjälpa föräldrarna och barnen - omvi kommer in . Men fungerar vi medmänniskor som så att det ärinte,mitt bord. När sedan katastrofen är skedd kan man få höra: Det där har vivetat . Vad jag menar är att när barn som far illa finns med ibilden kan det inte vara bara några fås ansvar. Jag vill understryka detstatsrådet sade, all ingen äger ett barn. Det är allas vårt ansvar att se fillalt alla barn får känna det de behöver känna och har rätt all känna: kärlek ochomtanke. De har också rätt att känna alt de behövs. Med ett sådant samhälle och med den lagstiftning vi harhoppas jag att vi tillsammans skall kunna förhindra tvångsomhändertaganden. Men debatten får aldrig drivas på ett sådant sätt attmänniskor inte tar sitt ansvar och gör de absolut nödvändigatvångsomhändertagandena - naturligtvis med tanken att de skall vara såkortvariga som möjligt. Barnen har ingen möjlighet alt få sin talan förd.Däremot har vuxna mycket lätt att göra sig hörda. Om omhändertaganden av barn och ungdom Under detta anförande övertog förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 12LENA (): Jag har tre skäl att la till orda i den härdiskussionen. För det första deltog jag aktivt i behandlingen av den nyalagstiftningen . För det andra har jag praktisk erfarenhetfrån omhändertagandeärenden som socialarbetare. För det tredje skulle jagvilja passa på att ställa några frågor och skicka med några synpunkter tillGertrud . Allra först vill jag ge en eloge förhennes uppträdande i denna inflammerade debatt. Hon har uppträtt lugnt ochsakligt och har noggrant salt sig in i sakfrågorna och gått igenom samtliga deärenden som har figurerat i massmedia. Några panikreaktioner har inte skett, t.ex. förhastade initiativ till förändrad lagstiftning eller nya direktiv tillsittande utredningar. Därmed är inte sagt att man aldrig skall ändra någonlagstiftning eller ge några nya utredningsdirektiv. Men det gäller ju att förstanalysera en häftig opinionsyttring. Opinionsyttringarna har varit många i fråga om vårbarnavårdslagstiftning. Att debatten har varit så häftig beror kanske på attfrågorna är mycket svåra och att den intressekonflikt del handlar om, nämligenbarnens rättssäkerhet gentemot föräldrarnas, berör människors integritet iallra högsta grad. Men debatten är inte helt entydig. Den svänger från tid tillannan. beredning antogs en nysociallagstiftning av för alt träda i kraft den 1 januari 1982.1slutet av maj månad 1980 uppstod en våldsam debatt i massmedia.