prot · G70953 · 1983-12-31 00:00:00 — Ja, antalet aktieägare har kanske ökat, mensamtidigt har de enskilda ägarnas andel av börsvärdet kraftigt minskat. År 1975ägde hushållen, alltså privata, enskilda aktieägare, av det samlade värdetav akfierna på , men 1982 . Deras andel hade alltsånästan halverats. Den grupp som ökat sin andel av börsvärdet är i stället des. Dit räknas i det här sammanhanget rörelsedrivande bolag,sfiftelser, investmentbolag, försäkringsbolag och AP-fonden. De hade 1982fillsammans av börsvärdet mot 1975. De olika börsbolagen ägde intemindre än av börsvärdet - dvs. av sig själva. Aktiefonderna ägde ,utländska ägare också . Det är huvudsakligen i denna ägarbild som de fem nyaAP-fonderna, som maximalt beräknas komma att äga avbörsvärdet, skall placeras in. När man iden borgerliga propagandan talar så varmt om de många små aktieägarnaoch om ökad spridning av aktier som ett medel att genomföra ekonomisk demokrati- vi har hört det talet också i de borgerliga talarnas anföranden -döljer man nogsamt att utvecklingen under de borgerliga regeringsåren gick irakt motsatt riktning. Det finns emellertid ytterligare ett skäl, varför helateorin om att man kan skapa egendomsägande demokrati genom aktiespridning är igrunden falsk. Skälet är helt enkelt att en ökad spridning av bolagens aktier iallmänhet har en rakt motsatt effekt. Ju större spridningen av ett bolagsaktier är, desto svårare är det att få en hög representation av aktieägare påbolagsstämman, och desto lättare är det därför för ett fåtal stora aktieägareatt ensamma utöva kontrollen över bolaget. Ökad spridning av bolagens aktier innebär alltså inte"ökad demokrati" i någon mening, utan fortsatt centralisation avmakten över de produktiva tillgångarna. Detta är en gammal sanning. Redan 1960konstaterade nationalekonomen professor ; "Ju fleraaktieägarna är i ett aktiebolag, desto maktlösare är de." Aktiesparfonder ochliknande arrangemang har, liksom f. ö. aktiebolagsformen i sig, till syfte attfrån olika källor skrapa ihop kapital som kan utnyttjas av de bestämmandekretsarna, ingenting annat. På bolagsstämmorna är det som bekant ett fåtal personereller kapitalgrupper som sitter med nyckelposterna av aktier. De mångatiotusentals enskilda små aktieägarna har som regel ingen makt. Ett otalundersökningar - av , industriverket, koncentrationsutredningenosv. - bekräftar detta. I industriverkets undersökning, som avserförhållandena , konstateras att röstkoncentrationen på de undersöktabolagsstämmorna hade ökat jämfört med en liknande undersökning 1963. Den ökningav röstkontrollen som skett anser industriverket kan förklaras medde institutionella ägarnas ökade aktieinnehav. Det är representanter för investmentbolag,försäkringsbolag, stiftelser, rörelsedrivande bolag osv. som på bolagsstämmornahar kontrollposterna av aktier. Systemet med graderad rösträtt, som under desenaste årtiondena blivit allt vanligare och förekommer i omkring tvåtredjedelar av börsbolagen, underlättar röstkontrollen. Det är alltså detsystem enligt vilket vissa akfier har en röst, andra kanske bara en tiondelseller en tusendels röst. Det är förvånande, herr talman, att socialdemokrateroch moderater, som här funnit varandra i en ohelig allians i finansutskottet,inte kan gå med på att snabbt förbjuda denna gradering i varje fall för nyabörsaktier. Avgörande för ägande- och maktkoncentrationen är emellertidandra sammanhang. Koncentrationsprocessen är en lagbundenhet för kapitalismensekonomiska system. Graden av koncentration varierar naturligtvis med graden avhistorisk utveckling och efter förhållandena i de olika länderna. Vad man kansäga om 1983 i detta avseende är att koncentrationen av kapital ochmakt har nått längre än i landet och att den har en styrkasom knappast torde överträffas i något annat jämförbart land. Senast harindustriverkets stora undersökning visat att de viktigaste ägargruppernaökat sin makt också . De 17 största privatafinansgrupperna hade kunnat öka antalet anställda idominerade företag . Ännu snabbare hade emellertid storföretagensexpansion gått utanför genom uppköp av företag och genom tillväxt av dotterbolag. Den snabbaste ökningen hadeskett för vissa investmentbolag såsom Industrivärden, som är knutet tillHandelsbanken, Asken och samt för de största familjegrupperna, såsomWallenberg, , och . Vissa nya ägargrupper hadetillkommit, såsom och Beijer-Wall, senare också . hade enrad av de fidigare kända "femton familjerna" förlorat i inflytande.Wallenbergimperiets dominerande maktställning i svenskt näringsliv hadeemellertid förstärkts. Två tendenser är starkt markerade i densvenska kapitalismen . Båda har samband med den utdragnaekonomiska krisen och det överflöd på kapital som därmed framträder. Den enatendensen är en allt hårdare kamp mellan olika kapitalgrupper och en vissomfördelning av makten över olika storföretag. Eftersom en kris underkapitalistiska förhållanden brukar tillfälligt lösas genom att vissa kapitalslås ut, intensifieras kampen om vilka som skall tvingas lämna scenen och vilkasom skall stanna kvar i huvudrollerna. En sådan händelse som har både påskyndat denna konkurrenskamp och öppnat vissa slussar förden. Den andra tendensen är den ökade satsningen på vad manbrukar kalla finansiella investeringar och de kraftigt minskade produktivainvesteringarna. Kapitalet satsas inte längre på att bygga ut produktionen,utan i akfier, obligationer, valutor, guld osv. Här har naturligtvis det högaränteläget medverkat, men avgörande har varit andra faktorer. Den kraftiga koncentrationen och monopoliseringen inomsvenskt näringsliv har lett till att den tekniska och företagsmässigaförnyelseprocessen stagnerat. Den omtalade kapitalistiska entreprenörandan,eller företagaran-dan, som under ett tidigare skede tog sig uttryck i djärvasatsningar på ny teknik och nya produkter, har ersatts av krämaranda ochockraranda, enligt vilka höga räntor, utdelningar och monopolprofiter ärmålsättningen. Knappast några nya stora företag växer fram; när företag blirstora sker det vanligen genom sammanslagningar och uppköp. De möjligheter somöppnats genom krisens jordstötar i ekonomin och genom skakningarna i Wallenbergimperiethar utnyttjats för spekulation och klipp på aktiemarknaden, inte förstrukturella förändringar som skulle kunnat lägga en ny bas för svensktnäringsliv. De privata kapitalisterna har haft sin chans. De harutnyttjat den dåhgt. De har sig själva att skylla. Det är naturligt ochnödvändigt att olika former för kollekfiv kapitalbildning träder in och fyllerde funktioner som själva den samhälleliga utvecklingen kräver. De fem nyafonder som enligt regeringens förslag skall inrättas inom ramen för allmännapensionsfonden och som av någon anledning benämns löntagarfonder borde kunnafylla vissa nödvändiga behov, vilka framgått av det föregående. Det är för detförsta att säkra merastabila ägandeförhållanden inom en rad svenska storföretag. Det är för detandra att åstadkomma en utveckling i riktning mot produktiva investeringar istället för enbart finansiella. Härtill bör läggas också en tredje punkt,nämligen att bryta den starka tendensen till kapitalutflyttning och etableringutomlands och i stället utveckla industrin inom . På denna sista punkt'är jag emellertid utomordentligt tveksam fill socialdemokratins viljeinriktning. De nya fonderna bör också kunna stärka ATP-systemet. Vadgäller övriga positiva fördelar av de nya fonderna, som anförts iregeringspropositionen, ställer jag mig mera tveksam. Effekten på sysselsättningenblir bara indirekt och kommer att verka först på mycket lång sikt. Att fondernaskall användas för att hålla nere reallönerna för arbetare och tjänstemänjämfört med den nivå de skulle ha om fonderna inte införts anser jag direktolämpligt och skadligt. Ett sådant syfte innebär ju att diskreditera helatanken med löntagarfonder. Hur löntagarfonder enligt den socialdemokratiska modellentill slut kommer att verka avgörs både av de målsättningar som ställs upp ochav den allmänna samhällspolitiska miljön och utvecklingen. Om de bara infogas ien allmän politik av den typ som socialdemokratin bedrivit under de senasteårtiondena och som den tycks vilja fortsätta även under den nyaregeringsperioden finns risken att systemet med löntagarfonder klavbinderfackföreningsrörelsen och hindrar det snara förverkligandet av arbetarrörelsenssocialistiska målsättningar. Av de lokala fackföreningarna utsedda personer,som får representera en del av fondernas aktieinnehav i vissa bolag, blir gisslanpå bolagsstämmorna och eventuellt också i bolagsstyrelserna. De fem nya AP-fonderna föreslås få en uppbyggnad ochfunktion som i huvudsak överensstämmer med den fjärde AP-fondens. Denna fondinnebar ingen systemförändring utom i det avseendet att den stärktesammanväxten mellan staten och kapitalet. Den har inteinneburit någon avgörande maktförskjutning till de anställdas fördel eller attarbetslösheten avskaffats. Detta ligger i aktieägandets karaktär. Aktiehandelär en kapitalistisk form för kapital- och förmögenhetsbildning. Denförutsätter i sig en spekulativ marknad och strider mot samhälleligplanmässighet i den ekonomiska utvecklingen. Fonderna skall operera pä denna marknad som alla andraaktieägare med bara det egna kapitalets förräntning för ögonen. I vilka företagfonderna kommer att äga andelar avgörs dessutom inte av några samhälleliga mål.Det kommer i stället att bestämmas av aktiemarknaden, av vilka bolag somnyemitterar eller vilka aktier som omsätts på denna marknad och vilka aktiersom kan antas ge god avkastning. Detta kommer inte att förändra den regionalautvecklingen och heller inte sysselsättningsutvecklingen. Fonderna skulle emellertid kunna spela en kvalitativtannan roll, om de fick andra målsättningar. kommunisterna harföreslagit att de skall användas för att främja samhällsekonomiskamålsättningar. Vidare att de skall främja regional balans, att de skallmotverka industriutflyttning och de transnationellaföretagens makt. Vidare att de skall stödja löntagarkollek- Nr 53 tiva företag och nya samhällsägda industrier. De bör slutligen byggas upp xisdatren den oberoende av avtalsrörelserna. Allt detta vill vi ha inskrivet i lagen om 90december 1983 allmänna pensionsfonder, men detta avslås av finansutskottets majoritet. När det gäller styrelserna för fonderna är det viktigt attdessa får en verkligt / , t H folklig förankring genom attde utses i direkta val. Exakt hur dessa val skall gå till kan däremot utredas,såsom regeringen också föreslår. Tills denna utredning är klar bör riksdagenutse styrelserna. Systemet med regeringsut-sedda styrelseledamöter på olikahåll är faktiskt inne i en allvarlig kris. Om dessa förändringar genomfördes i regeringsföslaget,skulle de nya fonderna kunna spela en helt annan roll. Detta skulle ännu merabli fallet, om de ställdes in som en del i en mera omfattande strategi, somsyftar till att bryta storfinansens ledande ställning i samhället. Då skulle dekanske kunna börja att uppfylla den målsättning som gav uttryckför när Meidners fondförslag lades fram: "Med fonderna tar vi över. "Som förslaget nu blivit lär det inte ändra mycket i nuvarande utvecklingstendenser.Socialdemokraterna började med en vänsterrörelse, men avslutningen blev enhögersväng. Uppgiften återstår att bygga upp något som verkligen kankallas för löntagarfonder. Det måste vara fonder som har udden riktad motstorfinansens makt, som tjänar en självständig politik i de lönarbetandesgemensamma intresse och inte binder upp dem vid de villkor som det borgerligasamhället ställer upp. Det av kommunisterna framlagda förslagetom ett system med samhällsfonder kombinerade med lokala fackligainvesteringsfonder motsvarar väl dessa krav. Samhällsfonderna skall i första hand inriktas på attgenomföra ett långsiktigt program för nyindustrialisering i nationell skala. Desvarar alltså direkt på de krav som ställs om ökade, investeringar ochutbyggd förädlingsindustri för att bekämpa arbetslösheten. När det privatastorkapitalet i så hög grad undandrar sig denna uppgift, måste den lösas påannat sätt. Samhällsfonderna skall också ingå i en politik som utjämnar deregionala skillnaderna och hjälper krisdrabbade orter. De lokala fackliga organisationerna skall kunna användamedel ur samhällsfonderna för att bygga upp lokala investeringsfonder. Dessaskall ha till syfte att i såväl samhällsägda som privata företag garanteraviktiga insatser på den lokala arbetsplatsen. Det kan gälla utbildning,arbetsmiljö eller en investering för fortsatt förädling. De lokalainvesteringsfonderna skall vara redskap för de fackligaorganisationernas.självständiga strävanden. De borgerliga partierna.Arbetsgivareföreningen, , 4 oktober-kommittén och allt vad fondförslagens motståndare heter har naturligtvis rätt på en punkt: det ligger djupgående skiljaktigheteri samhällssyn, allmän ideologi och människosyn bakom de olika ståndpunk terna i fondfrågan. Vår uppfattning är att det är arbetet som skall grundlägga rätt fill inflytande och makt i företagen. Det är arbetet som skapar värdena - värden som kapitalistklassen sedan till avsevärd del lägger beslag på och använder för att ännu mera öka sin makt. Arbetarna skall inte behöva köpa 23 tillbakadessa värden, som de själva skapat, genom avdrag på lönerna . Kapitaletär redan betalat av arbetarna. Det är de som har rätt till det, inte denuvarande ägarna. Mot denna socialistiska och demokratiska grundsyn faller denborgerliga propagandan om rättsövergrepp och konstitutionella felaktigheterplatt till marken. De borgerliga partierna rasar mot att det kollektivaägandet ökar genom fonderna. Men jag vill ställa frågan till er; Om ni ärprincipiella motståndare fill kollektivt ägande, varför kräver ni då inte attaktiebolagsformen skall förbjudas? Aktiebolagen är ju den vanligaste ochmäktigaste formen för kollektivt ägande i det nuvarande samhället. Och hur kancenterpartiet fortsätta att slå vakt om jordbrukskooperationen och dessintressen, om alla former för kollektivt ägande är av ondo? Är det möjligen såatt det bara är när lönarbetarna står för det kollektiva ägandet som ni blirupprörda? Det är makten det gäller. Varför dölja det?Och skiljelinjen går här mellan dem som egoistiskt vill att ägande och makt somnu skall ligga hos en liten privilegierad grupp i samhället och dem som villatt ägande och makt skall ligga hos hela folket. När de borgerliga med endruckens envishet upprepar sitt påstående att kollektivt ägande strider motindividens intresse talar de mot bättre vetande. En spridning av ägandet ochmakten fill hela folket kan under moderna förhållanden aldrig bli verklighetannat än i kollektiva former. Jag yrkar bifall till vpk-reservationernatill finansutskottets betänkande. 6ARNE GADD (s): Först en kommentar till klagomålöver utskottsbehandlingen. Han menar att utskottet inte skulle ha haft denöppenhet i attityden som han hade önskat. Utskottsbehandhngen gick till så att vi i full enighetbjöd in ett antal organisafioner fill utskottet - ochSHIO bl. Alla kom fill våra hearings. Vi var alltså eniga i utskottet pådenna punkt; ingen votering förekom. När det gäller TCO-are för fondomröstning var det BjörnMolin som i utskottet föreslog att de inte skulle inbjudas - vi skullekoncentrera oss till riksorganisationer. Jag är litet förvånad över att justBjörn framför klagomål i detta sammanhang. - Detta om detta. När nudebatten om löntagarfonder lider mot sitt slut - för det gör den väl - harkänslor och argument fått spela fritt i alla läger . har karakteriserat löntagarfonderna som"öststatssocialism" innan regeringen ens bestämt sig för omeller när den skulle lägga fram en proposition i frågan. har sett ansatsen som den största demokratiskareformen sedan rösträttens dagar. Tiotusentals företagare - och kanske också andra - ficktillfälle att med statliga SJ:s rabatterade biljetter fara fill huvudstaden ochi god kollektivistisk anda säga nej till fondsocialismen. I partimotioner och även nu i kammaren har manunderstrukit att det nu tas ett första steg mot att förändra det ekonomiskasystemet och som en följd därav även en förändring av det politiska systemet. När regeringen bjöd in till överläggningar om fondfrågan ihöstas vägrade vissa att ställa upp. Inte ens att resonera var man villig till. Så här behöver vi inte ha det i . Tycker man illaom löntagarfonderna, då röstar man borgerhgt 1985. Tycker man att de var braoch att politiken i övrigt skötts bättre än under de borgerliga ,då röstar man rimligen på socialdemokraterna 1985. Värre ochsvårare är det egentligen inte! Vi socialdemokrater är övertygade om att vi är på rätt vägoch att kommer att bli sig likt igen. Regeringens förslag tilllöntagarfonder ingår i en genomtänkt ekonomisk strategi för att få i gångSverige. Vi vet alla att staten lånar enorma belopp för att klara sinaåtaganden. Vi vet också att som folkhushåll tvingas låna utomlands påett sätt som sätter vår självständighet i fara. Detta måste vi få ett slut på. Vi kan bara få ett slut på eländet om vi med svenska varoroch tjänster kan betala det vi köper utomlands. Vi kan bara få balans istatsfinanserna om alla är i jobb igen. För detta måste näringslivet förnyas, förbättras och göraskonkurrenskraftigt. Det går inte längre att på samma sätt som "de snabbaklippens" ekonomer försöka få rim och reson i finanserna. Det måste tillinvesteringar i maskiner, i byggnader, i forskning och i utveckling. För den skull måste företagen gå med vinst igen.Ordenfliga vinster måste fill. Vill man genomföra en sådan rekonstrukfion av svenskekonomi utan att låta företagsvinsterna hamna hos de redan mycket förmögna, dåmåste de som arbetar ihop vinsterna få ett ord med i laget - det ärsocialdemokratins uppfattning. att de allra mest vinstrika företagen betalar av sinareala övervinster till fem löntagarfonder och att av den sammantagna lönesumman också går tilldessa löntagarfonder. Det bhr 2 miljarder . Det blir omkring 15 miljarderi dagens penningvärde då hela systemet är fullt uppbyggt. Det innebär att av allt aktievärde i landet ligger ilöntagarfonderna -inte mer, inte mindre. För detta skall representanter för löntagarna ha rätt attvara med och bestämma var satsningarna skall göras och hur de skall göras. Det skall ske i lönsamma företag - fonderna måste ge enavkastning på i fast penningvärde. Det skall ske så att avkastningen kan återföras fillAP-fonderna och bh en garanfi för de framtida pensionsutbetalningarna. löntagare får i hög grad vara med och betala vaddet kostar. Det ansvaret tar de på sig. Då bör de också ha rätten att få ettord med i laget när det gällerhur dessa pengar skall användas. Frågan om löntagarfonder är alltså ytterst enkel: Är duför eller emot demokrati? I reservation 1 behandlar de tre borgerliga partiernaregeringens beredning av förslaget fill löntagarfonder och vill få till stånden förutsättningslös och grundlig utredning av de konstitutionella frågor somlöntagarfondsförslaget väcker. Reservafionen utgår från den moderata partimotionen och deenskilda motioner som väckts dels av , , dels av herrarRolf Rämgård, , , och ,. Reservanterna anser att remisstiden varit för kort, attförslaget får anses leda till expropriation av enskild egendom och stå i stridmot regeringsformens bestämmelser, att förslaget också står i strid medinternationella åtaganden och slutligen att utländska medborgare bosatta iSverige inte är lämpliga att ingå i styrelserna, om dessa skulle komma attinrättas. Vad beträffar remisstidens längd har den varit tremånader. Självfallet är det bra för dem som skall svara för remisserna om enremisstid är lång. Detta får i alla fall vägas mot behovet av att få ettresultat till stånd, i detta fall att få löntagarfondssystemet i funktion redanvid . Löntagarfonderna är avsedda som ett viktigt medel för attfå fart på investeringarna i näringslivet igen. Då vore en ytterligarefördröjning direkt olycklig. Tekniska skäl talar för att systemet kommer iverksamhet , varför en fördröjning skulle innebära attigångsättandet måste uppskjutas ytterligare . Det kan inte komma som en överraskning för någon att densocialdemokratiska regeringen arbetade med ett förslag till löntagarfonder.Vissa organisationer var t. o. m. så låsta i dessa frågor, att de vägradediskutera med regeringen innan regeringen lämnat sitt förslag till lagråd ochriksdag. Att i ett sådant läge klaga över en alltför kort remisstidskulle kunna antyda att man var beredd att acceptera någon form avlöntagarfonder. Men jag tror, herr talman, att det också kan innebära att mansöker alla upptänkhga formella skäl att förhindra att tar ställningtill frågan. Vad beträffar påståendet att löntagarfonder skulle vara enexpropriation av enskild egendom faller på sin egen orimlighet. Lagrådet harkonstaterat att föreliggande förslag finansieras dels genom en vinstskatt, delsgenom en höjning av ATP-avgiften. Det är som fattar dessa beslut - det är ocksåriksdagen som skulle kunna häva besluten. Avsikten är att med dessa medel köpaaktier på marknaden. Inget som helst tvång föreligger att sälja aktier tillfonderna. Därmed måste påståendet att fonderna skulle vara något slagsexpropriation av enskild egendom avvisas. Vidare har det hävdats att förslaget står i strid medEuropakonventionen om de mänskliga rättigheterna, som ratificerat.Enligt artikel 1 i protokollet i konventionen i fråga skall varje fysisk ellerjuridisk persons rätt fill sin egendom lämnas okränkt. För mig framstår det somobegripligt att löntagarfonderskulle stå i strid med mänskliga rättigheter. Som jag redan framhålhtfinansieras fonderna dels med medel från vinstskatt, dels med medel från enhöjd ATP-avgift. De mänsliga rättigheterna har formaliserats i enFN-konvention för ytterst viktiga polifiska syften - de flesta vet vilka. Detär att beklaga att rättigheterna i fråga används som förevändningar för att fåförslaget till löntagarfonder.stoppat. Typiskt nög anser dessa reservanter attutländska medborgare bosatta och arbetande i inte får bli ledmöter avfondstyrelserna. Av de 45 ledamöter som skall utses kan rimligen bara någonenstaka ufländsk medborgare bli aktuell. Det föreligger inga formella hinderför ett sådant val i vår grundlag. Detta har lagrådet konstaterat. Vi vet alla att det finns utländska medborgare som harstarka skäl att avstå från att söka svenskt medborgarskap, men som lever iSverige och gör det i avsikt att stanna här och som också fungeratsom om de allaredan var svenska medborgare. Detta har lett fill att de harkommunal rösträtt och att de kan väljas fill landsting och kommunalaförsamlingar. Men i de borgerhga reservationerna finns ingen plats för dem ifondernas styrelser. Då åberopas inga mänskliga rättigheter. För den här gångenpassar inte mänskliga rättigheter det politiska syftet. I reservafion nr 2 från samtliga borgerliga parfierföreslås att regeringens proposifion om löntagarfonder avslås. Argumenteringeni reservationen får anses vara en sammanfattning av det som sagts avmotståndarna till löntagarfonder. Ett av felen med regeringens förslag är att argumenten förlöntagarfonder är alltför många. Det skall tydligen bara finnas ett skäl föratt man skall vara till lags . motiverar regeringen sitt förslagmed såväl behovet av att näringslivet måste tillföras nytt kapital som att ettsystem med löntagarfonder blir ett stöd för den solidariska lönepohtiken, somatt det bidrar till en dämpad kostnadsutveckling, som att det leder till enjämnare förmögenhetsfördelning, som att det ger tryggare pensioner och stärker löntagarinflytandet. Eftersom vi socialdemokrater hävdar att det faktiskt blirsom regeringen anser, skiljer sig våra vägar här definitivt från deborgerligas. Det är tydligen så att en solidarisk lönepolitik, enjämnare förmögenhetsfördelning och ett stärkt löntagarinflytande är av ondoför borgerliga politiker. Att de bekämpade ATP , det vet vi jualla. Och att de inte bekymrar sig för att en riklig likviditet, somnäringslivet har, används fill spekulation och "snabba klipp" istället för att satsas i investeringar som ger människor arbete, det står ocksåalldeles klart .