prot · G70994 · 1983-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1983/84:94 Förhandlingarna leddes till en början av andre vicetalmannen. 1§ Svar på frågorna 1983/84:354 och 357 om kvarskatteavgifterna i har frågat mig om jagavser vidta förändringar i lagstiftningen så att s. k. straffränta inte utgårom orsaken till denna är felaktigheter begångna av skattemyndigheten. MargitGennser har frågat mig om jag avser vidta åtgärder så att enskilda inte kommeratt drabbas av kvarskatteavgifter på grund av en obegriplig skattelagstiftning.Jag besvarar frågorna i ett sammanhang. Kvarskatteavgiftens syfte är att förmå de skattskyldigaatt genom bl. a. fyllnadsinbetalningar bidra till en god överensstämmelsemellan den slutliga och den preliminära skatten. Avgiften är också avvägd medtanke på den ränteförlust som statsverket gör om den slutliga skatten i ställetbetalas som kvarstående skatt året efter debiteringsåret. Kvarskatteavgift skall utgå också när den kvarståendeskatten beror på ett förhållande som den skattskyldige inte har kunnat rådaöver. Det kan t. ex. vara så som i nämner att den lokalaskattemyndigheten gjort en felräkning i ett jämkningsbeslut. I sådana fall kanavgiften sättas ned och beräknas efter . Kvarskatteavgiften motsvarardå en ränta för den kredit som den skattskyldige fått, en ränta som vidjämförelse med ränteläget på den allmänna kreditmarknaden framstår närmast somlåg. Med anledning av fråga vill jag tilläggaatt det givetvis inte är något nytt problem att de skattskyldiga i vissa fallkan ha svårigheter att själva räkna ut skatten. Stor möda läggs därför ner påatt i upplysningsbroschyrer som tillhandahålls vid deklarationstidpunkten påett enkelt och överskådligt sätt beskriva hur skatteuträkningen går till. Sedanlänge gäller vidare att de lokala skattemyndigheterna står till tjänst med enförhandsberäkning av skatten mot en mindre avgift, f. n. I sådant fallfår den skattskyldige ett bevis om den uträknade skattens storlek.Myndigheterna hjälper så långt möjligt också till med att kostnadsfrittgöra ungefärliga beräkningar av skatten. Med hänvisning till vad jag nu sagt är jag inte beredd attföreslå någon ändring av reglerna om kvarskatteavgift. 2 i (m): Jag tackar finansministern för svaret. Anledningen till min fråga åren artikel i . Följande kan alltså inträffa. En person uppsöker skattemyndighetenoch lämnar in uppgifter avseende sin inkomst och sina räntor i avsikt atterhålla skattejämkning. I december året därpå får han besked att han skallbetala kvarskatt. Denna kvarskatt beror helt på att skattemyndigheten har gjorten felaktig beräkning. I de fall där skattemyndigheten har gjort en felaktigberäkning kan man alltså medge att kvarskatteräntan sänks från till . I samband med det fall som beskrivs i artikeln iSydsvenska uttalar en anställd vid skattemyndigheten i Malmöföljande. Den här paragrafen är mycket svår att försvara, och den ärsannerligen inte den trevligaste paragrafen. Han menar att den borde tas bort,men så länge den finns kvar är man givetvis skyldig att följa den. Min förhoppning, herr talman, när jag ställde frågan tillfinansministern var att han skulle vara villig att medverka till att den härbestämmelsen togs bort. Finansministern säger i sitt svar att de här pengarnatrots allt är en summa som man har konsumerat, och man får alltså betala enränta på pengarna. Jag tror i alla fall att detta är ett handlingssätt som äroförståeligt för den stora majoriteten av svenska folket. Om en person lämnarin helt korrekta uppgifter till skattemyndigheten och hans ekonomiska förhållandeninte ändras under beskattningsåret, då bör han kunna lita på de uppgifter hanfår från skattemyndigheten. Det kan ju vara så att han har räknat med pengarnai sin budget, och därför kan det uppstå stora problem för den enskilde. Jag skulle vilja avsluta med att säga att finansministernväl är den ende minister som har ett förtroendekapital utanför regeringen. Jagtror att han hade stärkt detta förtroendekapital om han hade varit villig attmedverka till den enkla ändringen att om den skattskyldige har lämnat korrektauppgifter så kan staten bjuda på straffräntan. 3MARGIT (): Tack för svaret! Jag hade dess värre inteväntat mig ett annat svar. Vi har i fått sådana skatteregler att inte ensspecialisterna på skatter vågar räkna ut skatten för de skattskyldiga.Tidningen lät två taxeringsnämnder oberoende av varandra räkna utskatten gällande samma deklaration. Det hade kostatca . I Löntagare upptas 16 sidor,eller av innehållet, av hur man räknar ut skatten. Jag har mött mångaskattebetalare somkonstaterar att de med hjälp av anvisningarna har kommit fram till olikaresultat. Vilket som ärrätt hårde ingen aning om. Jag fick upplysningav en före detta riksbankschef att det finns fel i broschyren. Jag har frågat diverse riksdagsledamöter om de kundeförklara vissa detaljer i anvisningarna. De flesta har inte kunnat det, utomnågon moderat ledamot. En ledamot i skatteutskottet menade att det inte är sånoga om skattebetalarna kan räkna ut skatten - det gör ju myndigheterna. Delarfinansministern denna inställning? I så fall har vi, tycker jag, lämnatgrundläggande principer för ett rättssamhälle. Jag såg av svaret att man för . kan få skattenuträknad. Men jag har lärt mig av min far att man alltid skall läsa detfinstilta på försäkringsbrevet och att man alltid skall kunna kontrollera sinaräkningar. Även skattemyndigheterna måste kontrolleras. Alltså: Specialister, riksdagsledamöter och välutbildadeskattebetalare -jag har faktiskt själv skrivit en bok om skatter en gång-klarar inte av att räkna ut sin inkomstskatt på ett korrekt sätt. Om manbetalar för litet skatt utgår alternativt i kvarskatteavgift, som inte äravdragsgill och som dessutom är utformad som ett straff. Så får det naturligtvis inte vara. påtar sig alltså en roll som den inte har fått avfolket. Jag vädjar faktiskt till finansministern att än en gång överväga sittsvar, så att vi verkligen får regler som folk kan följa. Till vilsna skattebetalare vill jag säga: Låtskattemyndigheterna förklara reglerna! Gå till skattemyndigheterna och låt demräkna ut skatten! Det får ta den tid det kräver. Om beskattningen av amerikanska gästforskare Överläggningen var härmed avslutad. 2§ Svar på fråga 1983/84:363 om beskattningen av amerikanska gästforskare har mot bakgrund av depågående förhandlingarna om ett nytt dubbelbeskattningsavtal mellan ochUSA frågat mig om regeringen avser att fullfölja planerna på en drastiskskatteskärpning för amerikanska gästforskare i och vilka motiven är fören sådan eventuell förändring. Utgångspunkten för frågan är bestämmelsen i gällandedubbelbeskattningsavtal att en amerikansk gästforskare som inbjuds för attforska vid ett svenskt universitet är skattefri i för sin lön om hansvistelse här inte överstiger . I den forskningsproposition som regeringen för en veckasedan förelade har betydelsen av ett vitalt forskarutbyte betonats.Det är angeläget att kvalificerade utländska forskare kommer till Sverige.Detta Om beskattningen av amerikanska gästforskare gällersåväl universitet och andra forskningsinstitutioner som industrin. I den månsvenska skatteregler utgör hinder för detta, bör lämpliga åtgärder vidtas föratt undanröja dessa. Jag har erhållit bemyndigande att tillkalla ensärskild utredare för att snabbutreda hur man inom ramen för vårt internaskattesystem skall kunna åstadkomma en stimulans för utländska forskare attkomma till . Förhandlingar om ett nytt dubbelbeskattningsavtal mellan Sverigeoch har pågått i nära , men är ännu långt ifrån avslutade. Ett nyttavtal kan knappast komma att gälla . Vid förhandlingarna harnaturligtvis den nyssnämnda skattefrihetsregeln diskuterats, men någotslutgiltigt resultat föreligger ännu inte. Jag förutsätter att vi, om regelnslopas, kommer att finna andra, bättre möjligheter att främja kvalificeradeamerikanska forskares vistelse i . Det är en internationell trend atteventuellt förekommande skattefrihetsregler i äldre avtal slopas. Skattefrihetsregelnför gästforskare finns exempelvis inte i det nya multilaterala avtalet mellande nordiska länderna och inte heller i avtalen med och Schweiz.Det är också värt att nämna att modellavtal, som tjänar som utgångspunktvid de flesta förhandlingar om dubbelbeskattningsavtal, inte i avtalstextenhar en sådan skattefrihetsregel. En anledning till att många industriländer vill sloparegeln är att behovet av utländska forskare är lika stort inom industrin och vidforskningsinstitutioner som inte är knutna till universiteten. En annan viktiganledning till slopande av regeln är att den ofta, i kombination med regler iintern skattelagstiftning, leder till total skattefrihet i båda staterna. Dettaär exempelvis fallet med en svensk gästforskare i som vistas i USAmer än men mindre än . Denne blir skattefri i enligt dens. k. ettårsregeln i kommunalskattelagen och i på grund avskattefrihetsregeln i dubbelbeskattningsavtalet. 5JÖRGEN (): Jag tackar finansministern för svaret på min fråga. 1 slog tre svenska forskarelarm i den viktiga skattefråga som vi nu diskuterar. Professorn i fysik TorRagnar Gerholm, docenten i internationell ekonomi och professorni finansrätt gick då till hårt angrepp mot ett utkast till nyttdubbelbeskattningsavtal, innebärande skatteskärpningar för amerikanskagästforskare i . Enligt artikelförfattarna skulle ett genomförande avregeringens planer pä ett nytt skatteavtal omöjliggöra för svenska universitetoch högskolor att locka till sig amerikanska gästforskare. De skrev bl. a. följandei sin artikel: "Konsekvensen av skatteskärpningen för detta mycketbegränsade antal personer med för unik kompetens blir i praktiken attden besvärliga uppgiften att locka hit kvalificerade gästforskareblir närmast omöjlig. Uppgiften blir definitivt helt omöjlig för den majoritetav svenska institutioner som inte är världsberömd, dvs förslaget skulleutesluta möjligheten att bygga upp inhemsk forskningskapacitet med amerikanskaforskares hjälp.Sverige blir mer avskärmat frän internationella impulser och strömningar ochfår sämre kvalitetskontroll av inhemsk forskning, tvärt emot det uttalade måletom ökad internationalisering av högskolan." Det är, herr talman, enligt min mening viktigt att vihävdar svensk forskning och undviker att införa nya regler som. gör det svårareatt få hit framstående forskare från andra länder. Det gäller självfalletforskare från både och andra länder. Forskningen är internationell till sinkaraktär, och det är alldeles nödvändigt att vi i stället, tvärtom, försökerändra bestämmelserna så att de underlättar ett utbyte av forskare mellanSverige och andra länder. Innebörden av finansministerns svar till mig är inte alldelesklar. Jag vill därför ställa ett par följdfrågor. Kan lova att det inte kommer någotregeringsförslag vars nettoresultat blir försämringar för amerikanskagästforskare eller forskare från andra länder? Finansministern antyder att det finns "andra, bättremöjligheter att främja kvalificerade amerikanska forskares vistelse iSverige". Vilka andra möjligheter tänker finansministern på, när hanuttrycker sig så i sitt svar till mig? Om beskattningen av amerikanska gästforskare Jag tycker det ändå är nödvändigt att vi harmed i diskussionen det enkla faktum att ett utbyte av forskare mellan Sverigeoch omvärlden för det första inte gäller bara ett utbyte mellan och USA-det finns gubevars forskare i andra länder i världen än i - och fördet andra att andra forskningsinstitutioner än universiteten också är betjäntaav ett sådant utbyte. För det tredje har också industrin ett stort behov avgästforskare. I själva verket har det nuvarande systemet inneburit enganska stor orättvisa mot industrin och institutioner utanför universiteten,och dessutom har det inneburit en orättvisa mot forskare från andra länder änUSA. Jag vill bara i förbigående notera att de tre professorersom åberopades i inlägg inte har reagerat över dedubbelbeskattningsavtal som tecknats med de nordiska länderna och medVästtyskland och . Man kan undra vilken betydelse det har att dessa treprofessorer möjligen kan ha haft i åtanke sina egna skatteförhållanden då deuppehåller gästprofessurer i . Den andra sidan av denna sak har nämligen varit deutomordentligt gynnsamma skatteförhållandena för dem som i blivit befriadefrån både svensk och amerikansk skatt. Vi avser att hitta en form för en skattenedsättning förutländska gästforskare av hög kvalitet - oberoende av var de finns i Sverigeoch oberoende av varifrån de kommer-för att det från deras synpunkt skall varameningsfullt att komma hit och för att både universiteten, forskningen och vårtnäringsliv skall kunna dra nytta av forskarutbildningen. Om begreppet likviditetstillväxt i finansplanen 7JÖRGEN (): Finansministern har naturligtvis alldelesrätt i att det inte enbart gäller amerikanska gästforskare. Därför var jagmycket noga med att i mitt förra inlägg betona att frågan också gäller forskarefrån andra länder. Svensk forskning är allmänt sett mycket betjänt av ettutbyte mellan forskare i andra länder och i . Men , herrtalman, förstår jag de tre forskare som slog larm i sin rapport i DagensNyheter. Om de har den mycket bestämda uppfattningen att en försämring idubbelbeskattningsavtalet skulle innebära ett totalt avbrott i förbindelsernamed , borde man kunna påpeka detta utan att för den skullbehöva kräva att de skall vara heltäckande i sin rapport. Jag tycker attfinansministern borde ta den artikeln som en varningssignal. Man kan väl säga att hela den här diskussionen illustrerarbristerna i det Svenska skattesystemet, dvs. att vi riskerar ett avbrott iinflödet av framstående forskare frän andra länder. Dessa forskare skulle kunnahjälpa svensk forskning på många områden. Detta avbrott beror i så fall på attdet svenska skattesystemet ser ut som det gör. Detta borde också i och för sigvara en varningssignal till finansministern och leda till slutsatsen att det ärrimligt att gå vidare med ytterligare marginalskattesänkningar i ett senareskede - det är åtminstone en slutsats som man kan dra. Det finns också en radandra goda skäl för en sådan förändring. I avvaktan på den typen av förändringar borde en rimligutgångspunkt vara att inte lägga fram konkreta förslag som innebär försämringarpå viktiga punkter för utländska gästforskares möjligheter att verka i . tas denna fråga upp i forskningspropositionen, och jaghoppas verkligen att den markering som görs där i ord också kommer att följasav praktiska handlingar. Överläggningen var härmed avslutad. 3§ Svar på fråga 1983/84:376 om begreppet likviditetstillväxt i finansplanen har frågat mig om det inte ärmotiverat med en precisering av begreppet likviditetstillväxt och därmed avvilka betalningsmedel som i dagens samhälle bör ingå i begreppet penningmängd.Frågan har Ställts mot bakgrund av mitt uttalande i årets finansplan attlikviditetsökningen bör begränsas till i genomsnitt . Att styra likviditetsutvecklingen i ekonomin på ett sättsom underlättar upprätthållandet av en fast växelkurs är en central uppgift förpenningpolitiken. En snabb ökning av likviditeten ökar efterfrågan i ekonominoch försvårar en framgångsrik inflationsbekämpning som risken förprivat kapitalutflöde ökar. En alltför hård likviditetsåtstramning kan å andrasidan få en oönskat stark kontraktiv effekt på ekonomin. Som antyder är det emellertid förknippat medbetydande svårigheter att på ett entydigt sätt definiera vad som bör ingå i ettallmänt accepterat likviditetsbegrepp. Framväxandet av en mängd nära substituttill det som vi i traditionellt inkluderar i penningmängden, dvs.huvudsakligen bankinläning, har medfört att penningmängden är ettfullt relevant mått på likviditeten i samhället. Jag anser dock inte att mycketvore vunnet om penningmängdsmåttet ständigt ändrades i offentliga dokument -tvärtom skulle ändringarna troligen skapa förvirring. Av största vikt ärdäremot att följa utvecklingen av den totala likviditeten inkl. kortfristigaupplåningsinstrument som statsskuldsväxlar. 1 finansplanen har jag generellt förordat en straminriktning av penningpolitiken. Detta har konkretiserats som en ökning avlikviditeten, mätt som inlåning i banksystemet, . Introduktionen av korta och relativt likvida statspapperhar enligt min mening haft den effekten att penningefterfrågan såsom dentraditionellt definieras har minskat något. Jag anser emellertid inte att dettager anledning att inkludera de s. k. statsskuldsväxlarna i penningmängden. Ävenom korta statspapper för innehavaren i många avseenden kan betraktas somlikvärdiga med t. ex. specialinlåning i bankerna, hårde dock en väsentligenannorlunda effekt på samhällsekonomin. Genom att finansiera en större del avbudgetunderskottet direkt hos allmänheten, bl. a. i form av statsskuldsväxlar,undviks således den kreditexpansion i banksystemet som annars riskerar att ägarum. Tillkomsten av nya former av likviditet illustrerar emellertid hur viktigtdet är att man vid tolkningen av olika likviditetsmått beaktar deinstitutionella förändringar som kontinuerligt äger rum på kreditmarknaden. Det bör i detta sammanhang också framhållas att problemetmed en alltför likvid finansiering av budgetunderskottet har minskat betydligti aktualitet sedan de s. k. riksobligationerna introducerades. Dessa har enavsevärt längre löptid än statsskuldsväxlarna, i genomsnitt runt , ochhar därmed möjliggjort en konsolidering av den del av statsskulden som ärplacerad hos företagen. Om begreppet likviditetstillväxt i finansplanen 9HUGO HEGELAND (m): Jag tackar finansministern för svaret, somjag tycker är utmärkt i flera avseenden. Det visar också att finansministern,vilket inte alls är förvånande, är mycket väl medveten om problemet. Det finns vissa svårigheter att entydigt definiera vad sombör ingå i begreppet likviditet när det gäller den totala likviditeten isamhället och även vad som avses med den totala penningmängden. Finansministernsäger i svaret att han inte tycker att det vore mycket vunnet ompenningmängdsmåttet ständigt ändrades i offentliga dokument utan attändringarna tvärtom troligen skulle skapa förvirring. Det är klart att detskulle skapas förvirring om man ständigt ändrade penningmängdsmåttel, men dettaär det ju faktiskt inte fråga om. Som väl är kommer det inte ständigt och jämtut nya upplåningsniedel från i form av statsskuldsväxlar ochde nu aktuella riksobligationerna. Om det vore fallet kunde jag förståinvändning- Ombegreppet likviditetstillväxt i finansplanen en, meneftersom jag inte vill - och det vill givetvis ingen - att man ständigt skalländra i offentliga dokument tycker jag inte att invändningen är särskiltrelevant. Det kommer ju inte nya former av upplåning som inte kanklassas som betalningsmedel. Finansministern säger vidare - och där är vi helt eniga -att det är av största vikt att följa utvecklingen av den totala likviditeteninkl. kortfristiga statsupplåningsinstrument som statsskuldsväxlar. Jag vill dåkomma tillbaka till att det i finansplanen har konkretiserats attlikviditetsökningen skulle ligga på och att man därmed skulle kunna klaraen motsvarande ökning av prisnivån. I svaret sägs: "Introduktionen av korta och relativtlikvida statspapper har enligt min mening haft den effekten attpenningefterfrågan såsom den traditionellt definieras har minskat något." Den minskningen beror just på att man fått dessasubstitut, som i realiteten nästan kan likställas med pengar - i varje fall ärstatsskuldsväxlarna, med bara sex månaders löptid, nästan detsamma som likvidamedel. Även om det är så som finansministern säger att en störredel av budgetunderskottet är placerad direkt hos allmänheten i form avstatsskuldsväxlar, så består ju denna "allmänhet" till större delenav företag; och företagen har dessa statsskuldsväxlar därför att de inte harlämpliga investeringstillfällen. hörde vi emellertid attfinansministern är mycket angelägen om att företagen ökar sina investeringar såsnabbt som möjligt. Företagen har ju denna beredskap genom attstatsskuldsväxlarna snabbt kan förvandlas till likvida medel. Det är därför somjag undrar om inte en ökad försiktighet är motiverad med tanke på attstatsskuldsväxlarna när som helst kan förvandlas till likvida medel, och vi dåfår den ökning av penningmängden som finansministern inte vill ha. synpunkter skulle naturligtvisvara ännu viktigare om det faktiskt var så att vi hade likviditetstillväxtensom ett centralt mål för vår ekonomiska politik - om vi alltså drev en rentmonetaristisk politik och över huvud taget inte bedrev någon ränte- ochvalutapolitik utan att det var likviditetstillväxten som var den enda parametersom vi använde oss av. är det lyckligtvis inte så, utan vi använderlikviditetstillväxten mera som en mätare på hur pass effektiv kombinationen finanspolitik-penningpolitikär för att hålla nere tillflödet av likvida medel i ekonomin. Närdet gäller statsskuldsväxlarna så håller jag med om attde är likvida och snabbt kan omsättas i pengar om så behövs. Det är ju delvisdärför de har varit så attraktiva. Men skulle vi nu ta in dem i penningmängden,så tror jag inte att det skulle ändra särskilt mycket i vår bevakning av hurpenningpolitiken skall bedrivas. Däremot skulle vi få ett ganska stort elände,om vi åter byter statsskuldsinstrument. hoppas vi ju attstatsupplåningens relativa betydelse i ekonomin skall sjunka under de närmasteåren, att våra problem med statsupplåningen skall minska. Därmed kan vi ocksåvänta oss att fåen glidning över åt en mera långfristig placering av statsskulden och kommabort från statsskuldsväxlarna. Detta gör att jag är fullt beredd att föra diskussionenutifrån den utgångspunkten att när vi bedömer likviditetssituationen i Sverigemåste vi vara på det klara med att det ligger istatsskuldsväxlar ute i näringslivet. Å andra sidan är det på det sättet att enökning av industriinvesteringarna i sig inte betyder någon storlikviditetspå-spädning f. n. Det gör att just den delen av problemet inte är såsvårlöst med tanke på att industriinvesteringarna har en så pass liten volym iförhållande till den totala omfattningen av kreditmarknaden ochnationalprodukten. Om begreppet likviditetstillväxt i finansplanen 11 (): Jag vill tacka finansministern för dessaytterligare kommentarer till min ursprungliga fråga. De är mycket värdefulla,men jag vill peka på att man lätt kan drabbas av illusionen attlikviditetsökningen hålls inom 5 ä och då glädja sig åt - det gör juriksgäldskontoret - att man lyckats hitta på detta instrument medstatsskuldsväxlar. De uppgår ju nu till ca . Eftersom statsskuldsväxlarna är så likvida har man irealiteten ökat mängden betalningsmedel. Det är alltså alternativet till att istället reducera budgetunderskottet. Ju mer man kan reducerabudgetunderskottet, desto mindre behöver man givetvis låna utanförbanksystemet. Att man går ut med dessa statsskuldsväxlar, dvs. dennalikvidisering av samhället, är sålunda en funktion av vårt storabudgetunderskott. Jag vill peka på den risk som ligger däri att möjligheten attutnyttja ett vagt penningmängds- och likviditetsbegrepp gör att det blir ett mindretryck på viljan att minska budgetunderskot-vet, eftersom det visat sig varaoväntat lätt att finansiera. Jag kan hålla med om att det ärså statsskuldsväxlar fungerar. De är ju ett påhitt av tidigare regimer. Utantvivel blev det lättare att öka budgetunderskottet tack vare dessastatsskuldsväxlar. Vi vet vilken roll de spelar i ekonomin - de är som entänkbar likviditetsbomb som kan utlösas. Därför måste två ansträngningargöras. För det första måste budgetunderskottet minskas. Det är faktiskt vad vijust nu arbetar med. För det andra måste underskottsfinansieringen vridas övermot en ökad mängd obligationer och en mindre mängd statsskuldsväxlar. Vi äralltså väl medvetna om de båda problem som här tagit upp. 13HUGO HEGELAND (m): Jag vill bara understryka hurklart finansministern framställer problemet i sitt svar.