prot · G70956 · 1983-12-31 00:00:00 — Efter det att jägarexamen har införts som ett obligatoriumfinns det enligt min uppfattning skäl att i större utsträckning än som hittillsibland har förekommit lita på sökandens egna uppgifter om disponiblajaktmarker. Detta skulle i så fall ligga i linje med uttalanden som riksdagennyligen har gjort i samband med behandling av mofioner om vapenregleringen (seJuU 1983/84:1). Det är somenligt regeringens bemyndigande meddelar föreskrifter på detta område. Jagutgår från att styrelsen följer utvecklingen och ser efter i vad mån någrakompletteringar av de gällande föreskrifterna behöver göras med anledning av denya bestämmelserna om jägarexamen. 71AXEL (): Jag ber att få tacka jusfitieministern försvaret på min fråga. Svaret är positivt. Det är därför inte bara av artighetsom jag tackar, utan också för innehållet. kan man få göra skillnad pådessa två saker. 11 protokoll 1983/84:56-58 Om reglerna för vittnesförhör En avbyråkratisering av hanteringenär, som den förre frågeställaren sade, angelägen för jägarkåren iSverige. Vi får många bevis på detta i form av påringningar och brev där man ärmer eller mindre förgrymmad över den fyrkantighet som man möter i denhandläggande myndighetens sätt att hantera frågorna. Jag skall bara ge någrakorta exempel för att belysa vad det kan handla om. En jägare köper en älgstudsare. Han registrerar den påvederbörligt sätt och betalar den avgift som är föreskriven, f. n. 290 kr.Köpet görs mitt . När det blir vår och möjligt att övningsskjutafinner han att vapnet är obrukbart. I en överenskommelse med säljaren får hanett nytt vapen. Det har ett annat vapennummer och skäll registreras. Men viddenna registrering åläggs han en ny avgift på . med beskedet att det ärett nytt ärende. Det är i högsta grad fyrkantigt att hantera frågor på dettavis. Jägaren äger ju bara ett vapen, icke två. Ett annat exempel som kan belysa förhållandena ochmotivera en översyn av bestämmelserna är den svenske jägarens möjlighet attjaga på annat område än där han vanligtvis bedriver sin jakt, dvs. vara s. k.gästjägare i annat jaktlag. Det förekommer att jägaren hos polismyndighetennästan måste be om lov att få åka till ett annat ställe i landet för att jaga,trots att han har inbjudan från jaktlaget i fråga. Det är sådana här saker som har föranlett mig att ställadenna fråga till jusfitieministern. Med hänsyn till den positiva inställningsom svaret andas hyser jag stor tillförsikt om att landets jägare kommer attkunna öka tilltron till myndigheterna - en tilltro som på sina håll inte äralltför stor - när det gäller hanteringen av dessa frågor. Jag ber änen gång att få tacka för svaret. Överläggningen var härmed avslutad. 16§ Svar på fråga 1983/84:211 om reglerna för vittnesförhör har frågat mig vilka åtgärdersom vidtagits med anledning av beslut angåendeifrågasatt ny lagstiftning om vittnesförhör i vissa fall. Det problem som tar upp i sin fråga gällerhuruvida en allmän domstol i brottmål bör ha rätt att ålägga åhörare att lämnarättssalen under ett vittnesförhör, om vittnet av rädsla eller av någon annanorsak inte vill vittna i närvaro av en åhörare, t. ex. en anhörig eller kamrattill den tilltalade. F. n. finns regler bara för den situationen att ett vittneinte vågar yttra sig i närvaro av en part. Åhörare kan åläggas att lämnarättssalen bara om de stör förhandlingen på ett påtagligt sätt. , som tog upp frågan med anledning av enmotion av , ansåg att problemet med vittnen som inte vågar yttrasig i närvaro av anhöriga eller kamrater till den tilltalade gav anledning tilloro. Utskottetbetonade emellerfid att frågan knappast kunde lösas utan inskränkningar iprincipen om domstolsförhandlingarnas offentlighet. Enligt utskottet bordefrågan utredas närmare, antingen genom rättegångsutredningen (Ju 1977:06)eller i annan ordning. Detta gavs regeringen till känna (JuU 1980/81:5, rskr31). Fråganhänsköts fill rättegångsutredningen, som har behandlat den i sitt delbetänkande(SOU 1982:25-26) Översyn av 1 Processen i tingsrätt.Utredningen föreslår en regel som innebär att en åhörare får åläggas att lämnarättssalen under ett vittnesförhör, om det kan antas att vittnet av rädslaeller annan orsak inte fritt berättar sanningen i åhörarens närvaro. I gengäldskall enligt förslaget rätten efter förhöret återge detta i behövlig omfattningnär åhöraren åter är närvarande. Utredningensförslag övervägs f. n. i justifiedepartementet efter remissbehandling., På dennu aktuella punkten har förslaget överlag fått ett positivt mottagande. Enlagrädsremiss i bl. a. den delen beräknas kunna läggas fram . Anf.73 (): Jag tackar justitieministern för svaret. Eftersom det var ettsynnerligen utförligt svar vill jag bara än en gäng tacka, och jag ser framemot att vi kommer att få ett förslag . Överläggningenvar härmed avslutad. 17 § Svar på fråga1983/84:220 om straffet för traflknykterhetsbrott har frågat mig om regeringen avser att föreslå riksdagenatt fängelsestraff för trafiknykterhetsbrott skall utdömas i betydligt mindreomfattning än f. n. Idepartementspromemorian (Ds Ju 1983:6) Trafiknykterhetsbrotten föreslås bl. a.attfängelsestraff skall ädömas i mindre utsträckning än f. n. och att i ställethöga böter döms ut när det gäller mera okomplicerade fall av rattfylleri. Ettannat förslag är att den nedre straffbarhetsgränsen för trafiknykterhetsbrottskall sänkas från nuvarande 0,5 till 0,4 %d.Ett tredje förslag är att fordonet i brottsförebyggande syfte skallkunna förverkas i vissa fall. Enligt promemorian skall vidare straffet skärpasfrån böter till fängelse vid återfall i vad som kallas rattonykterhet, närman närmar sig gränsen för rattfylleri. Promemorian,som alltså innehåller förslag fill både skärpningar och lindringar, har fåttett blandat mottagande vid remissbehandhngen. Mänga remissinstanser har dockansett att det finns behov av att se över frågan om påföljder förtrafiknykterhetsbrott och att en eventuell reform på detta område bör haungefär den inriktning som har föreslagits i promemorian. Regeringen har ännu intetagit ställning fill förslagen i promemorian. Om straffet för trafiknykterhetsbrott är därför för fidigt att säga om promemorian kommer attläggas fill grund för ett förslag fill och hur detta i så fall kommeratt bli utformat. 75 (): Jag ber att få tacka justitieministern för svaret på frågan. Rattfylleri är ju ett mycket allvarligt brott, och somregel får det allvarliga följder i form av olyckor. Jag tror att vi har engemensam uppfattning på den punkten. Beträffande förslagen i den särskildadepartementspromemoria som justitieministern hänvisar till i sitt svar vill jagsäga att de enligt min uppfattning bygger på en rad felaktiga grunder ochpremisser. Jag vill fråga justitieministern om han anser att utredningen ärfullständig och om det finns ett tillräckligt underlag för att redan nu läggafram en proposition. För det första säger man i utredningen attallmänpreventionen hade betydelse förr, men att den nu inte har samma betydelsesom tidigare på grund av en rad nya faktorer, information och annat.Personligen är jag av en helt annan uppfattning. Jag tror attallmänpreventionen har lika stor betydelse som fidigare. Såvitt jag harkunnat konstatera finns det ingenfing i utredningen som styrker dessställningstagande. Det talas för det andra om behovet av minskatfängelsestraff generellt. Men detta får inte bli ett självändamål, utan manmåste alltid ställa straffet i relation till brottet och möjligheten till andraåtgärder. För det tredje säger man att det utdöms 4 000-4 500fängelsestraff och anser att volymen är så stor att detta talar för skulle ändra förhållandena. Jag tycker att inte heller detta är ettsakmotiv. Jag vill understryka att vi måste slå fast att det finnsett behov av klarhet när det gäller den här lagstiftningen. I en så viktig rättsligfråga som rattfylleribrott och de konsekvenser sådana kan få måste vi se tillatt de bestämmelser som gäller är förankrade i det allmänna rättsmedvetandet. 1dag vet man bland allmänheten att om man ertappas med att köra rattonykterriskerar man både att förlora körkortet och att få fängelse. I har man en ny lagsfiftning sedan den 1 januari1977. Den innebär ungefär detsamma som det som föreslås i den nu aktuellautredningen. För enstaka brott, dvs. om man grips för grovt rattfylleri endasten gång, får man villkorlig dom och böter. Jag vill understryka att harnegativa erfarenheter av lagstiftningen. Den oroande utvecklingen togs t. o. m.upp av presidenten i hans nyårstal. Jag vill också varna för en annan sak inomkriminalpolitiken - och jag tycker att en del av detta andas också i det härförslaget - nämligen för att ta hänsyn till vilken konjunktur, vilken tillgångpå fängelseplatser och vilken ekonomi vi har i landet. Vi får enligt minuppfattning aldrig falla för att tillämpa konjunkturanpassad kriminalpolitik.Jag vill fråga justitieministern om han delar min uppfattning, att det inte fårvara så att efterfrågan på fängelseplatser skall föranleda ändringar i en sådanhär viktig rättsfråga. Självfallet skall inte detta vara enutgångspunkt för lagstiftningen. I en annan följdfråga undrade om jag anser attutredningen är tillräckligt fullständig för att man skall kunna lägga fram ettförslag. Jag vill säga att den frågan ingår i den bedömning av huvudfrågan somnu skall ske, nämligen om regeringen skall lägga fram ett förslag. Jag sade imitt svar att regeringen ännu inte har tagit ställning till förslagen. Jag harinte heller personligen tagit ställning i frågan, och jag lyssnar på den debattsom pågår. Om lagligheten av viss organisations verksamhet 77 (); Jag ber att få tacka för den kompletteringen. Jag hoppas att justitieministern kan få fram ytterligareunderlag för sin bedömning. Det underlag som finns och de bedömningar somman har gjort i det här sammanhanget tycker jag är bristfälliga. Frågan är såutomordentligt viktig att vi verkligen måste veta vad vi gör, innan vi mjukarupp lagstiftningen på det här området. Enligt min bestämda uppfattning finnsdet inte utrymme för att ändra på förhållandena. Vi måste ha kvar klara,konsekventa principer när det gäller straffpåföljden för ett så allvarligtbrott som rattfylleri. Överläggningen var härmed avslutad. 18§ Svar på fråga 1983/84:224 om lagligheten av viss organisations verksamhet har med hänvisning tillpressuppgifter om en privat organisation som påstås syssla med militärutbildning frågat mig om svensk lag tillåter verksamhet av det slaget och, ominte, vilka åtgärder regeringen kommer att vidta. I 18 kap. 4 § föreskrivs ansvar för olovligkårverksamhet, om "någon bildar eller deltager i sammanslutning, som måsteanses vara avsedd att utgöra eller med hänsyn till sin beskaffenhet och detändamål för vilket den är bildad lätt kan utvecklas till ett sådant maktmedelsom militär trupp eller polisstyrka och som icke med vederbörligt tillståndförstärker försvaret eller ordningsmakten". Detsamma gäller om någon"för sådan sammanslutning tager befattning med vapen, ammunition ellerannan dylik utrustning, upplåter lokal eller mark för dess verksamhet ellerunderstödjer den med penningar eller på annat sätt". Straffet kan bliböter eller fängelse i högst . Huruvida i ett särskilt fall en verksamhet är sådan attnågon som tar del i den kan fällas till ansvar enligt den nu redovisadebestämmelsen eller enligt andra straffbestämmelser, exempelvis ivapenlagstiftningen, ankommer det på de rättstillämpande myndigheterna attpröva. 12 protokoll 1983/84:56-58 Om lagligheten av viss organisations verksamhet 79 (vpk): Jag tackar justitieministern för svaret på min fråga. Det finns en viss tendens i det svenska samhället i dagtill ökat våld, ökad beundran för elitisering, uniformitet och annat sådant -det kan kanske alla vara överens om .Denna tendens finns inom den militärasektorn. Det skall vi inte diskutera , men det har förekommit vissaupprörande företeelser vid s. k. elitförband, jägarskolor o. d. De pressuppgifter som givit anledning till att jag ställtden här frågan ger vid handen att en engelsman, invandrad till ,tydligen har bildat något slags kår, som kallas , , därhan samlar omkring sig tonåringar som klär sig i något slags självkomponeradeuniformer. De bedriver övningar av kommandosoldatskaraktär m.m. Jag uppfattardet som ett bevis på att den tendens jag tidigare nämnt också förekommer i detcivila samhället. Det hänger ihop med utbildningen av elitförband. Avartiklarna i pressen framgår att för att bli någon sorts chef i den här gruppenbör man ha genomgått exempelvis fallskärmsjägarskolan eller ha deltagit ijägarutbild-ning e. d. Många unga grabbar söker sig efter värnplikten till denhär gruppen. Detta är bakgrunden till min fråga, och jag tycker att det ärallvarligt nog. Lagparagrafen om olovlig kårverksamhet har funnits länge iSverige -. Senast den sågs över var strax efter kriget. Somredovisades i svaret gäller den fortfarande. Så långt är allt gott och väl. Jag skulle vilja ställa ett par följdfrågor tilljustitieministern, eftersom svaret var mycket kortfattat efter citatet urlagtexten. Har justitieministern skaffat sig någon ytterligareinformation om vad den här företeelsen är för någonting och vad som liggerbakom? Har justitieministern tagit kontakt med någon åklagarmyndighet ellerannan myndighet för att kontrollera den här saken? Jag anser inte att man bara kan säga att det åliggeråklagarväsendet att ta upp sådana här saker. Detta är allvarligt, och i detrådande klimatet med de tendenser vi har kunnat iaktta både inom det militärasystemet och på annat håll tycker jag att regeringen bör intressera sig för dethär. Denna kammare är juinte det forum där frågan om detta enskilda fall är straffbart eller inte skallbehandlas eller prövas. Jag kan på följdfråga bara lämna denupplysningen att jag inhämtat att förundersökning pågår i frågan om detta ärbrottsligt förfarande. 81OSWALD (vpk): Jag tycker att det är gott och väl att dethar kommit till stånd en förundersökning och att man här kommer att följa uppvad som gäller enligt den svenska lagen. Det kan vi väl alla hälsa medtillfredsställelse. Jag tycker att justitieministern bör hålla detta problemunder fortsatt uppsikt och verkligen kontrollera och följa upp vad som liggerbakom och vad man i fortsättningen kan göra för att stävja sådana här saker.Jag uppfattardet som mycket allvarligt. Jag skulle vilja påstå att vi inte har haft någrasådana här historier i det svenska samhället på åtskilliga decennier. När deåter uppträder i samband med den allmänna våldsmentalitet som vi kan se imassmedia och på andra håll, som jag redan talat om, finns det anledning förregeringen och statsmakterna att reagera. Ja, det är riktigt att den härstraffbestämmelsen har tillämpats mycket sällan. Den har dock enligt minmening en viktig funktion när det gäller skyddet för den politiska demokratin.Ingenting har emellertid enligt min uppfattning kommit fram, som visar attparagrafen skulle vara bristfällig i fråga om den funktionen. Om dom i visst ärende från Överläggningen var härmed avslutad. 19§ Svar på interpellation 1983/84:52 om dom visst ärende frånSverige har frågat mig om jag är bereddatt lämna kammaren en redogörelse för de slutsatser som man har kommit framtill inom angående konsekvenserna för svensk lagstiftningav en dom i . har också frågat om jag anser attoppositionen bör ges möjligheter att delta i beredningsarbetet. Den dom som åsyftar gällde två fastigheter icentrala . Beträffande dessa hade expropriationstillstånd meddelatsenligt äldre lagstiftning. Dessutom var fastigheterna belagda med nybyggnadsförbud.Expropriationstillstånden resp. byggnadsförbuden hade gällt under åtskilligaår. Enligt domen anser att i deangivna fallen hade brutit mot två av artiklarna i . Sedan jag nu har haft tillfälle att sätta mig in i fråganordentiigt vill jag ge följande svar. Enligt den nu gällande expropriationslagen skall iexpropriationstillstånd bestämmas , inom vilken saken skall fullföljasgenom ansökan om stämning till domstol. I praktiken bestäms numeratill . Den i tillståndet bestämda tiden kan bara förlängas om detföreligger särskilda skäl. Beslut om förlängning är ovanliga. Fastighetsägarenkan begära att den bestämda tidsfristen förkortas när har förflutit fråndet att tillståndet beviljades. I det rättsläge som råder finns det således inteanledning att räkna med att några kränkningar av det slag som förekom i detaktuella målet kan uppkomma. Jag anser därför att det inte finns skäl att ändraexpropriafionslagen med anledning av dom. När detgäller byggnadsförbuden så har regeringen till lagrådet Om dom i visst ärende från remitteratett förslag till ny plan- och bygglag, som innebär att gällande förbud upphörden och att inga nya förbud därefter kan meddelas. Förslaget,som f. n. granskas av lagrådet, tillgodoser enligt min mening de eventuellaanspråk på ändrad lagsfiftning på plan- och byggområdet som kan ställas medanledning av dom. Inte heller i övrigt har jag funnit att den berörda domenhar några omedelbara konsekvenser för vår lagstiftning. Jag vill emellertidsluta med att säga att det i svenskt lagsfiftningsarbete fortlöpande görsavvägningar inte bara med hänsyn till samhällsutvecklingen utan också medhänsyn till regeringsformen och de internationella åtaganden som hargjort, varvid bl. a. den rättsutveckling som sker vid beaktas. 84ANDERS (); Jag ber att få tacka justitieministern försvaret på min interpellation. Det är något mer innehållsrikt än det förrasvaret, men dess värre i sak mycket negativt. För det första har det tagit regeringen attkonstatera att fällande dom inte föranleder några förändringari svensk lagstiftning. För det andra har regeringen kommit till denna slutsatsutan att offentligt redovisa det utredningsarbete som ligger till grund förslutsatsen att ingenting behöver göras. Bevisbördan härvidlag ligger påregeringen, och det är självklart att man inom icke kommer att nöjasig med att regeringen drar några slutsatser utan att grunderna för dessaredovisas. För det tredje har de politiska partierna inte beretts möjlighetatt medverka i fråga om utredningsarbetet och de eventuella slutsatserna avdetta, vilket företrädare i ämbetet ställde sig positiv till. Det finns därför, herr talman, anledning att, när detgäller handläggningen av ärendet, rikta kritik mot regeringen ochjustitiedepartementet. Det är uppenbart att denna handläggning bottnar i ettointresse av att skydda äganderätten och bristande respekt för Europadomstolen.Detta är allvarligt, och jag skall återkomma till de konsekvenser som detta kanfå. Så fill det materiella innehållet i justitieministernssvar. konstaterade i sin dom att hade brutit mot tväartiklar i konventionen och fällde för brott mot densamma. Lät oss först se pä frågan om expropriafionstillståndensutformning! Justifieministern menar att enligt den nu gällandeexpropriafionslagen skall i expropriafionstillstånd bestämmas inomvilken saken skall fullföljas genom ansökan om stämning till domstol. Frågan äremellertid om den nya lagen innebär någon större skillnad vad avser praxisjämfört med den gamla. Justitieministern säger att man "i praktiken"numera bestämmer tiden till . Men den bestämda tiden kan faktisktförlängas om det föreligger särskilda skäl. Sådana beslut förekommer, även omde är "ovanliga". 1 själva verket kan situationer uppkomma sompåminner om dem som har fällt för, även om det kanskeär mycket ovanligt. Sedan ärdet så att förutsätter att man skall kunna få ett expropriationsbeslutprövat av en opartisk myndighet. Med detta förstås en domstol eller ett därmedjämförbart organ. Det är, herr talman, tveksamt om man kan betrakta enpolitiskt sammansatt och beroende institution som regeringen som detta. Jagmenar alltså att när det gäller expropriationstillstånden så föreligger, trotsförändringarna , fortfarande en otillfredsställandesituation. Särskilt kommissionen har fäst uppmärksamheten på detta i sittutlåtande och därvid åberopat 13 § i konventionen som stöd för sin ståndpunkt.Justitieministern är uppenbarligen också tveksam, eftersom han i sitt svar tillmig säger: "I det rättsläge som råder finns det således inte anledningatt räkna med att några kränkningar av det slag som förekom i det aktuellamålet kan uppkomma." Mendetta, herr talman, innebär ju ett erkännande av jusfifieministern att detfaktiskt kan förekomma fall som innebär kränkningar. Mot denna bakgrund är detförvånansvärt att justitieministern hamnar på slutsatsen att några förändringarinte är aktuella. Jag delar inte denna slutsats. Vadsedan gäller byggnadsförbuden gör sig justitieministern skyldig till ett försökfill illusionsnummer när han säger att det nya förslaget fill bygg- och planlaginnebär att alla förbud upphör . Justitieministern måste varaen man med sinne för humor när han åberopar detta lagförslag som stöd för sinsak; i och för sig är det roligt med en humorisfisk jusfitieminister. Förslagetinnebär ju att byggrätten i fortsättningen blir temporär och att man avskaffarinte bara byggnadsförbuden utan också de generella byggnadstillstånden. Närplanernas giltighet upphör kan kommunen när som helst dra in den enskildesbyggrätt. Då uppkommer ett rättslöst tillstånd som påminner om det läge somEuropadomstolen har kritiserat. Den enskilde får ingen generell rätt att byggapå sin tomt, och en kommun kan lätt ordna så att han berövas byggrätt under enmycket lång tidsrymd. Han kan inte kräva att snabbt bli inlöst. I justitieministerns kläder skulle jag akta mig noga för att åberopadetta förslag visavi dom. Det står i direkt strid med detegendomsskydd som finns i konventionen och med den lagstiftning som är denförhärskande i på detta område. Jag är övertygad om att dennalagstiftning, om den antas - det föreligger ju ännu inte någon proposifion -kommer att bli föremål för prövning i , och det skulle inte förvånamig om utslaget blev negativt för . Nuhar såväl statsministern som justitieministerns företrädare i sagtatt man skall respektera domar. Jag kan inte finna att densvenska regeringen är beredd att göra detta. Vidare måste jag konstatera atthandläggningen av ärendet är ofillfredsställande. Det finns därför anledningatt fästa uppmärksamhet på den tredskande. Detskall medges att det är ovanligt att så sker, men det finns formellarriöjligheter till detta. som den parlamentariskaförsamlingen bör få information och tillfälle att diskutera den handlande. OmEuropadomstolens dom i visst ärende från Om dom i visst ärende från regeringen har sig själv att skylla för att den nu kommeratt utsätta sig för en mindre smickrande internationell uppmärksamhet vadgäller mänskliga fri-och rättigheter. Det framgår av mitt svar att den lagstiftningvars förenlighet med domstolen har prövat nu har genomgåttresp. kommer att genomgå avsevärda förändringar. är nuinte nöjd med detta. Han anser bl. a. att dom innebärskyldighet för att göra ytterligare ändringar i byggnadslagstiftningenoch att införa domstolsprövning av den typ av ärende som det är fråga om ochsom här avgörs i administrativ ordning. förefaller i sak ha klarasympatier för en systemförändring innebärande övergång till domstolsprövning. När det först gäller byggnadslagstiftningen skall jag integå in i dennas detaljer- det är bostadsministerns ansvarsområde. Jag vill barakonstatera att här framlagts ett förslag, som ligger på lagrådets bord.Lagrådet har ju alla möjligheter att bedöma om lagstiftningen står i överensstämmelsemed . När det sedan gäller frågan om införande avdomstolsprövning vill jag bara peka på det egendomliga i att kravet på att ensådan systemförändring skall genomföras - om man nu anser det sakligt grundat -inte har ställts tidigare än just i anslutning till den här domen iEuropadomstolen. Ett krav av mera allmän innebörd har visserligen ställts vidett tidigare tillfälle såvitt jag har kunnat finna i mina efterforskningar ihävderna, nämligen av Per , som motionerade i ämnet, men dennes motionvann ingen anslutning i .