prot · G709152 · 1983-12-31 00:00:00 — Vi kaninte stifta lagar så att man väntar tills brott redan föreligger, antecknadejag att han sade. Det tycker jag är ett något märkligt uttalande. Det påminnermig om vad man sade innan vi här i landet fick en lag med förbud att aga barn.Då hörde man ibland uttrycket att ungar skall ha stryk, endera för att de hargjort något som de inte får göra eller för att de tänker göra något som de intefår göra. Det sista stämmer bra med vad i förstsade, nämligen att man inte skall vänta tills det föreligger brott. Det är justvad vi anser att man skall göra. Polisenskall vara lagens väktare, och när brott föreUgger skall den ingripa. Sedan kandet nog hända, i , att folk frivilUgt flyttar påsig, om de får tillsägelse av polisen. Det gör nog både och jag.Jag tror att vi gör det även utan att det behöver vara fråga om något lagbrott.Inte heller kan det då anses vara fråga om ett ingripande. i säger vidare att utskottet av alkoholpolitiska skälvill ha kvar den registrering som utredningen föreslår skall upphävas. Om detverkligen fanns starka sådana skäl, då skulle jag knappast tala emot dennaregistrering. Jag tillhör ju dem här i kammaren som ivrar för nykterhet ochvill att alla vettiga åtgärder skall vidtas för att få ned alkoholbruket. Menjust den här registreringen tror jag inte har några nämnvärda alkoholpolitiskaverkningar. Däremot anser jag den orättvis på de grunder som jag harredovisat. Därför vidhåller jag att den bör försvinna. 9 protokoll 1983/84:151-152 159HANS i (s): Låt mig lämna den upplysningen till HansPetersson i att den socialdemokratiska partikongressen uttalade attden här luddiga 3 § LTO skulle ersättas av en lagtext i poUslagen. Det är ocksåvad som föreslås. Jag har vidare inte ifrågasatt poUsens kompetens -tvärtom. Men vad jag ifrågasätter är om polisen just vid det tillfälle då detgäller att göra ett ingripande har helt klart för sig hur man skall handla. Detär skUlnad på att befinna sig i den situationen och att, som iRöstånga gör, skriva ned på ett papper vad som bör göras. Det är inte samma sakatt göra ett ingripande på som att sitta här och skriva nedlagtext på ett papper. Av tidsbrist avstår jag från vidare kommentarer. 160 HANS i (fp): Jag utgår från vad som står iStockholmsTidningen , nämligen att den socialdemokratiskapartikongressen har reagerat mot LTO. Om den skall skrivas in i polislagen medsamma grunder och kreterier som gäller, så blir den fortfarande lika luddigoavsett hur texten utformas. kommer alltså om att rösta för attmänniskor skall kunna omhändertas med hänvisning till ett så luddigt begreppsom fara för ordningsstörning. Från rättssäkerhetssynpunkt är det enligt minmening en ytterst tvivelaktig grund för ett omhändertagande. Jag tillhöt demsom djupt beklagar att så kommer att ske, och jag hoppas att det så småningomkommer att bli en förändring. 161 HANS i (s): Jag vill ytterligare en gång meddela HansPetersson i att vi har kongress . Vi har alltså intebeslutat i de frågorna . Överläggningen var härmed avslutad. (Beslutet redovisas efter debatten om justitieutskottetsbetänkande 26.) 162 TREDJE VICE TALMANNEN: Kammaren övergår nu till att debattera justitieutskottetsbetänkande 25 om sexualbrotten. 163SVEN MUNKE (m): Regeringens proposition 1983/84:105 innehåUérförslag om vissa lagändringar i fråga om sexualbrott m.m. Propositionen byggerpå sexualbrottskommitténs betänkande SOU 1982:61, Våldtäkt och andra Betänkandethar samlat stort intresse från myndigheter, organisationer och inte minst frånallmänheten. Särskiltstor uppmärksamhet har bibehållandet av incestparagrafen väckt. Här avvikeremellertid propositionen från kommitténs förslag. Man har alltså varit lyhördför remissopinionen och för allmänhetens kritik, så incestparagrafen bibehålls. Lyhördhar man emellertid inte varit när det gäller sexuellt umgänge med underåriga,utan här föreslår regeringen liksom kommittén att det nuvarande kategoriskaförbudet mot sexuellt umgänge mellan lärare och underåriga elever slopas. 6 kap. 4 § undergår en någotmärklig förändring, som innebär att man inte längre tar hänsyn till allmänrättsuppfattning och traditionell moraluppfattning. Det betyder att föräldrarinte längre kan förlita sig på att t. ex. en 16-årig flicka kan vistas i skolanutan att hennes lärare försöker inleda sexuella förbindelser med henne. Manmå ha vilken moraluppfattning som helst, men samhället skall inte sanktionerasådana förbindelser. Ett sexuellt förhåUande mellan lärare och en elev påverkarinte bara eleven utan hela den större grupp som eleven tillhör. Inte minst avomtanke om samtliga elever bör därför den avkriminaU-sering som regeringen föreslåravvisas. Förslagettill ändring av har upprört sinnena på många håll.Departementschefen anser att nu gällande förbud går alltför långt. Han anförsom motivering att förhållandena inom skolan avsevärt förändrats - och det ärriktigt. Men vilken förälder vill medverka tiU att vederbörandes 15-åringutsätts för eller förleds till sexuella förbindelser med sin lärare ochfostrare? Bibehållsden nuvarande utmärkt fungerande skyddslagstiftningen mot sexuellt utnyttjandeav underåriga i beroendeställning, så skulle ingen skada vara skedd. Man kanfråga sig vem som har bett om den här s. k. reformen. Ja, inte är detföräldrarna, och inte är det eller . Inteheller är det , JämO, BRÅ eller , som iUkhet med en rad andra remissinstanser avvisar förslaget, och inte är det demellan 700 och 800 oroliga medborgare som skrivit till justitieutskottet ochavstyrkt förslaget. Detär nog ingen överdrift att påstå att remissopinionen i någon mån varitsplittrad. I propositionen på s. 27 heter det visserligen: "De flestaremissinstanser tillstyrker kommitténs förslag eller lämnar den utanerinran." Denskrivningen, herr talman, tycker jag är ett illusionsnummer, ett trick som lättgår att genomskåda. Utöver de tunga remissinstanserna ,, , JämO, hovrätten för västra ochLärarnas riksförbund, som nämns i propositionen, finns ytterligare minst åttaremissinstanser som avvisar eller uttalar sin tveksamhet mot kommitténs förslagpå nämnda punkt. Jagnämnde det stora antalet skrifter som inkommit till utskottet och som ocksåavvisar förslaget om fritt fram för sexueUa förhållanden mellan lärare ochunderåriga elever . Det har också influtit ett stort antalnamnunderskrifter, inte mindre än ca 12 000, av vilka flertalet också är motståndaretill den reform som ingen har bett om. Man kan,herr talman, inte nonchalera en så kraftig opinion. Underåriga elever behöver även i fortsättningen detsamhällsskydd som nuvarande förbud mot sexuellt umgänge mellan lärare ochunderårig elev innebär. Det föreligger också motioner från olika håll med detinnehållet. 1 dessa konstateras att ett borttagande av detta förbud skulletolkas som om samhällets syn på sådana sexuella förbindelser ändrats. Liksom incestparagrafen har ett starkt stöd i vårtallmänna rättsmedvetande och har stor allmänpreventiv betydelse, kan mankonstatera att det nuvarande förbudet mot sexuella förbindelser mellan lärareoch underåriga elever har en motsvarande ställning och betydelse. I fleramotioner och i brev framhålls att den allmänpreventiva betydelsen och denallmänna inställningen mot sexuella förhållanden mellan lärare och minderårigaelever torde minska och kanske upphöra, om regeringens förslag på denna punktgenomförs. och ledamöter har i reservationnr 1 anfört skäl för att hittillsvarande straffsanktionerade generella förbudmot sexuellt umgänge mellan lärare och minderårig elev bibehålls och har ocksåutarbetat ett lagförslag för 6 kap. 4§ . Jag yrkar bifall till reservation 1 och i övrigt tillutskottets hemställan i betänkande nr 25. 164GUNILLA (): Sexualliv och samlevnad är i storutsträckning socialt och kulturellt betingade. Det finns alltidsamhällsintressen bakom sexualorganisationen. Den svenska synen på sexualitethar påverkats av samhällets grundläggande ekonomiska och sociala organisationliksom också av kyrkan, vetenskapen, socialpolitiken och lagstiftningen. En grundläggande utgångspunkt för lagstiftningen på dettaområde måste enUgt min mening vara att vi skall ha respekt för oUkainriktningar och beteenden på det sexuella området hos vuxna personer, så längebeteendet i fråga inte skadar någon annan. Lagstiftningen bör därför inteförsöka påverka det frivUliga sexuallivet mellan vuxna personer. Däremot måstevi genom lagstiftning ingripa mot sexuellt våld och övergrepp. Syftet är attmotverka förekomsten av dessa gärningar. Varje människa har rätt till sexuellintegritet. Besluten som kommer att fattas omsexualbrottslagstiftningen bygger på ett utredningsarbete som började ,först sexualbrottsutredningen och sedan 1977 års sexualbrottskommitté. Underdenna tid har det skett en viss förändring i människornas syn på sexualliv ochsexualbrott. Inte minst har kvinnoorganisationernas agerande bidragit tilldetta. fanns sexUberala strömningar. Detbedrevs en intensiv kampanj för sexuell frigörelse. Det fanns förespråkare somi bästa välmening ville få till stånd en större öppenhet mellan människorna. Viskulle bli mindre hämmade. De som då trodde på den absoluta sexuella frihetentänkte inte på de krafter som snabbt insåg att det gick att tjäna pengar på sexuell frigörelse, t. ex.på sexklubbar och på pornografi. Även om det Nr 152 således förekom missgrepp, hade dock'debatten det goda med sig att vissa Onsdaeen den gamla fördomar ifrågasattes. En förändring som ägt rumunder är att moderna preventivmetoder nu gördet möjligt att ha ett aktivt sexualliv utan att riskera Sexualbrottengraviditet. Närfrågan om sexualbrottslagstiftningen nu efter många års förberedelser slutiigenskall avgöras kan vi konstatera att det på de flesta punkter råder enighet. Detgäller t. ex. synen på våldtäktsbrott vad gäller såväl brottsrubricering,gärningsbeskrivning som straffmätning. Enkvinnas önskan att inte ha samlag skall ovillkorligen respekteras. Om manneninte respekterar kvinnans vilja utan genom t. ex. hot som för kvinnan framstårsom en trängande fara tilltvingar sig samlag, skall gärningen bedömas somvåldtäkt, oavsett parternas relationer och de omständigheter som har föregåttövergreppet. Gärningsbeskrivningenför våldtäktsbrott kommer att omfatta - förutom samlag - även med samlagjämförUgt sexuellt umgänge. Brottsrabriceringen blir våldtäkt och grov våldtäktom det våld som gärningsmannen har utövat var livsfarligt eUer har medfört allvarligskada eller sjukdom eller om gärningsmannen på annat sätt visat särskild råhet. Utformningenav lagstiftningsbestämmelserna bör kunna få till följd att det är självagärningen och gärningsmannens handlande som i första hand blir föremål för derättsvårdande myndigheternas utredningar. Det bör leda till att brottsoffretssituation vid själva utredningsförfarandet blir mindre påfrestande. Desom blivit utsatta för sexuella övergrepp har mestadels behov av någon form avpersonligt stöd. Ett våldtäktsoffer kan ha olika hjälpbehov. I utskottet är vieniga om att tillstyrka de stöd- och hjälpinsatser som föreslås ipropositionen. Däremotvill jag för egen del gå ett steg längre. I Ukhet med många remissinstanser ochmotionärer anser jag att en kvinna som varit utsatt för våldtäkt skall ha rätttill juridiskt biträde. Det finns starka skäl som talar för att målsägandenunder det rättsliga förfarandet, utöver hjälpen från en kontaktperson e. d.,bör få ett juridiskt biträde. Det bör vara en person med erfarenhet frånförundersöknings- och brottsmålsförfarandet i övrigt. En generell rättighetskall finnas inom rättshjälpens ram för att de målsägande som det här gällerskall få ett juridiskt biträde. Denna hjälp, som skall vara kostnadsfri, börerbjudas målsäganden så snart brottsänmälan sker eller brottet annars blir käntför polisen. Ordningenmed ett juridiskt biträde åt våldtäktsoffer finns f. ö. redan i och . Det är i allt väsentUgt uppbyggt på samma sätt i de båda länderna. Redan då kvinnan gör anmälan om våldtäkt skall polisen upplysa henne om hennes rätt att få juridiskt biträde. Det är i princip domstolen som förordnar det juridiska biträdet. Kvinnan behöver inte underkasta sig förhör hos polisen utan att biträdet är närvarande. Under såväl fömndersökningen som i rättegången har det juridiska biträdet rätt att vara närvarande och kan 133 stäUa ytteriigare frågortiU kvinnan. 1 de båda länderna skall det juridiska biträdet vara en advokat,och rätten till biträde är i princip kostnadsfri. Trotsdet starka opinionstrycket i vårt land att få till stånd en ordning motsvarandeden i och , vill varken föredragande statsråd ellerutskottsmajoriteten tillmötesgå önskemålen. Jag beklagar detta. Det ståremellertid i utskottsmajoritetens skrivning att den nya ordningen redan frånbörjan måste följas med särskild uppmärksamhet och att det så snart över huvudtaget tillräckUgt underiag finns bör ske en utvärdering av hur de nya reglernafungerar i praktiken. Visar det sig då att det finns ett uttalat behov avjuridiskt biträde som stöd åt målsäganden under förundersökning och rättegång,bör man noga överväga saken på nytt med sikte på att åstadkomma en önskvärdordning. Jag hoppas dock att de ledamöter som så insiktsfullt ochbeslutsamt motionerat i denna fråga här i kammaren kommer att stödjareservation nr 3, som jag yrkar bifall till. Omriksdagen följer det av utskottet tillstyrkta förslaget, kommer de nugällande särskilda angivelse- och preskriptionsreglerna att upphävas. Därmedfaller alltså våldtäktsbrottet under allmänt åtal enligt samma regler somgäller för brott i allmänhet. Denna ändring har f, ö. redan skett i fråga ommisshandel som ägt rum på enskild plats. Nugällande särskilda angivelseregel innebär att målsäganden måste ange brottettill åtal för att åklagaren skall få väcka åtal. Regeln har säkert lett tillatt också grova våldsbrott mot kvinnor aldrig fått någon rättslig prövning.Kvinnoma har av olika skäl inte angett brottet till åtal, eller återtagitanmälan. De har tigit och lidit. Attvåldtäktsbrottet nu föreslås falla under allmänt åtal kommer med säkerhet attleda till att dessa brott kommer att öka i statistiken. Så skedde i de s. k.kvinnomisshandelsfallen. För egen del tror jag det är viktigt att vi på dettasätt drar fram också denna våldsbrottslighet i ljuset. Först då finns möjlighetatt bekämpa dessa kvinnoförnedrande och kränkande våldsbrott. Idetta betänkande behandlas också prostitution-könshandel. Jag har i den frågansom reservant en annan uppfattning än majoriteten. Som ledamot avsexualbrottskommittén har jag haft anledning att noga överväga fråganoch vill här närmare utveckla min syn. Tackvare ett omfattande utredningsarbete har vi en ganska god bild avprostitutionens omfattning och utbredning, de inblandade parterna ochkonsekvenserna för de prostituerade. Därigenom har många gamla myter som omgettkönshandeln kunnat vederläggas. Vi kan fatta beslut som gmndar sig på kunskap. Jagtycker det är riktigt att utgå från de prostituerades situation. finnsomkring 2 000 unga kvinnor i könshandeln. De allra flesta av dessa flickor kommerfrån torftiga miljöer med åtföljande personliga problem. Väl inne i hanteringenbryts de ned både socialt och känslomässigt. Föraktade av omvärlden och av sigsjälva som de är ödeläggs deras liv. Prostitutionen leder till obotliga skador- till mänsklig misär. Ständigt dras nya flickor in i handeln och offras föratt sexuellt tillfredsställa de ca 100 000 väletablerade män som håller kommersen i gång.De flesta av dessa män har f. ö. en fast sexuell partner. Dennahantering sker med samhällets godkännande. Det är fullt legalt att motbetalning köpa sexuella tjänster. Enligt skattelagstiftningen är deprostituerade att betrakta som näringsidkare och skattskyldiga för inkomst avrörelse med möjUghet till skönstaxering. Enligt gällande rätt är det såledesinte straffbart att vare sig sälja eUer köpa sexuella tjänster. Det finns dockett undantag. I de fall den prostituerade är kan det bli aktuellt attbetrakta en prostitutionskontakt som straffbar för kunden. Ärdet då något hedervärt och bra arbete för en ung kvinna att bli prostituerad?Jag tror att de flesta människor inte anser det. Men några resonerar som så,att det är en fri affärsuppgörelse, som vi inte skall lägga oss i frånsamhällets sida. Jag brukar då fråga om de skulle vilja att deras syster ellerdotter kom in i branschen. Vid nekande svar frågar jag vidare: systereller dotter tycker du då att vi skall offra? Jag vill här citera någrarader ur ett brev som jag fått: "Jagkan av egen erfarenhet berätta att psyket blir totalt förstört på enprostituerad, blir man aUdeles knäckt. Jag har gått på vuxenpsykoch jag lever på sömntabletter för att leva vidare. Inte undra på att andratjejer tar till narkotikan (för att dämpa) för att orka, även mångaalkoholister blir det av fina och bra tjejer. Jag hoppas Du kan påverka iriksdagen att få slut på detta elände. Prostitution-knark-hallickar-profitörersom tar ockerhyror för och lägenheter. Ingen av oss tjejer vill gå pågatan. Men vi har inget annat val. Ingen utbildning - inga betyg - vi kommeringenstans på detta vis. Detta är ropet på hjälp!" Förmig är det självklart att detta och andra, kanske outtalade, rop på hjälp frånde tusentals unga kvinnor som offras i könshandeln måste leda till attsamhället genom lagstiftningen tar avstånd från prostitutionen och med allamedel söker bekämpa den. Naturligtvishade den närmast till hands liggande lösningen varit att förbjudaprostitutionen. Det hade inneburit att både kvinnans och mannens handlingarblivit straffbara. Men det skulle med all sannolikhet fått till följd att deprostituerade drabbats hårdast och att sociala insatser försvårats. som jag i stället valde var att prostitutionskontakter borde vara enkrimineU handling, s. k. kundkriminalisering. Dels fanns en motsvarandebestämmelse, som jag tidigare nämnt, i de fall då den prostituerade var under18 år, dels befinner sig den prostituerade i en tvångssituation.Tvånget kan bero på behov av pengar till narkotika eller härröra från en,kopplare som kräver hela eller delar av förtjänsten. Även om prostitutionsdebuteninte föranletts av någon sådan eller liknande tvångssituation, har jag mycketsvårt att tro att någon av verklig fri vilja börjar en prostitutionsbana. Kundendäremot har frihet att välja att köpa ett sexuellt umgänge eller att låta bli.Vad som för kunden är en frivillig affärstransaktion är alltså för denprostituerade en mer eller mindre påtvingad handling. EnkundkriminaUsering skulle leda till en minskning av prostitutionens totalaomfattning. En fömtsättning är dock att det sker en övervakning som tar sikte på att förhindrabrott. Med en minskad omfattning följer också att färre flickor hamnar ikönshandeln. Vi har då större möjligheter att hjälpa de flickor som redan ärinne i könshandeln. Meden lagstiftning i enlighet med vad jag föreslagit i reservation 2 skullesamhället ge uttryck för att prostitution inte kan accepteras. StraffbudetskuUe ha stark preventiv verkan och minska omfattningen. För mig är detviktigaste att söka minska könshandeln och begränsa dess skadeverkningar. Utskottsmajoritetentycks vara ense med mig om att det är ett angeläget samhällsintresse att sålångt möjligt försöka motverka prostitutionen och dess skadeverkningar. Men denanför skäl som talar mot den av mig föreslagna kundkriminaliseringen. Jag skallhär kommentera de skälen. Det skulle framkalla behov avsärskilda mellanhänder. - Med "mellanhänder" menas, vad jag kanförstå, kopplare. Men de finns ju , och vi är eniga om att skärpastraffbestämmelserna för koppleri. Också utskottsmajoriteten måste kunna hoppaspå att det skall ge någon effekt. Det skulle bidra till att göraprostitutionen svåråtkomUg för myndigheterna. - Det skaU väl tolkas som desociala insatserna. Jag vill då säga att principen om kundkriminaliseringtillämpas redan då den prostituerade är . Ingenting tyder på att detskulle vara svårare att med sociala insatser hjälpa dem som är än demsom är under. Och om det verkligen förhåller sig så att det inte går att nåprostituerade med hjälpinsatser på grund av kundkriminalisering bordebestämmelserna, som f. n. kriminaliserar prostitutionskontakter med dem som ärunder , tas bort. Men det finns inget förslag om det. Risker för utpressning anförssom skäl. - Jag kan inte förstå att den risken ökar. Att utnyttja en prostituerad är knappast något som manvill skall komma till allmänhetens kännedom. Det är inget som man går hem tillfm och barn och talar om. Svårigheter att upprätthållakontakten beträffande efterlevnaden. - Det argumentet är säkert riktigt, mendet är allmängiltigt. Jämför t. ex. med aU lagstiftning som vi har påtrafikområdet! Inte kan vi tiU alla delar övervaka efterlevnaden. Det hindraross dock inte från att stifta nya lagar. Jag vill också understryka att jag föregen del inte är ute efter att beivra brott i detta fall utan att förhindra attständigt nya flickor offras i könshandeln. Jag kan för min del inte finna attde skäl som utskottsmajoriteten anför väger tyngre än vårt medmänskliga ansvarför de unga kvinnor som hamnar i könshandeln. Jag'yrkar bifall till reservationerna 2 och 3 och i övrigt till utskottets hemstäUan. 165 (): Av hänsyn till det pressade tidsschema som vi har har jagskurit ner mitt anförande med ungefär hälften. Det är icke för att ärendet äroviktigt, tvärtom. Jag betraktar det som mycket viktigt att vi lagstiftar ochhjälper till, i mån av möjlighet, att skapa och förstärka en bättre moral idessa frågor om jämställdhet och om skydd åt de utsatta. Ensärskilt viktig punkt i propositionen, som i utskottets betänkande dessutomenhälligt har understrukits och skärpts, gäller påföljden vid våldtäkt och vadoffrets uppförande skall ha för betydelse i den bedömningen. I praktiken är nogdetta det allra väsentligaste i hela förslaget. När detta verkhgen har slagitigenom i alla människors medvetande, inte bara i domstolarnas, kommer våldtäktatt ses i ett annat ljus och kommer att betraktas som ett brott jämställt medsådana som rån, överfall och dråp, där offrets klädsel, uppträdande, tidigareprivata vandel etc. inte anses vara något som skall dras in i rättegången. Jagär alltså glad att kunna yrka bifall till utskottets hemställan på den punkten. Detfinns sedan några icke oviktiga saker som utskottet inte blivit enigt om ochsom jag vill kommentera. Den första gäller om det skaU vara straffbart förlärare att ha sexuellt umgänge med elever. Dettaallmänna, nu gällande förbud viU utskottets majoritet, i enlighet medpropositionen, avskaffa och ersätta med andra, något mindre genomgripanderegler. Jag ansluter mig här till de åsikter som framförts bl. a. av JämO,och av i motion nr 2562, nämligen attförbudet bör bibehållas. Det är bättre med denna enkla, klara regel, som för deflesta människor i landet har självklarhetens prägel. Det skall inte behövafinnas några marginaler för funderingar på denna punkt. Några skäl att ändra pålagen har inte framkommit, annat än vaga hänvisningar till tidsandan. Jag yrkaraUtså bifall tUl reservation nr 1. Vikommer sedan till en annan fråga, som i hög grad har engagerat kvinnogrupperöver hela landet, nämUgen den våldtagna kvinnans rätt tUl juridiskt biträde vidrättegången. Detär faktiskt så att våldtäkt - än så länge - är en alldeles särskild sortsbrott, där skuggan faller minst lika mycket över offret som över förövaren ochdär den som påtalar ett brott får finna sig i att själv försvara sig motpinsamma anklagelser. Dessa anklagelser har visserligen, när den nya lagenträtt i kraft, i princip inget i rättegången att göra, men man måste tyvärrräkna med att det dröjer innan den andan helt slår igenom. skall enkvinna, i en ytterst pressad och sårbar psykisk situation och utan minstarättegångsvana, försöka klara sig mot en advokat och ofta även en åklagare, somgår in på hennes uppförande i stället för den åtalades. Det är inte lätt förhenne att då säga: Så får man inte fråga. Det vägrar jag att svara på. Ettjuridiskt ombud kan däremot effektivt se till att rättegången handlar om detden skall handla om, nämligen om brottet, och inte om offret.