prot · G709117 · 1983-12-31 00:00:00 — Jag har tillsammans med och i en motiongått emot regeringens proposition om administrationen av de statsanställdassjukfrånvaro. Jagvill inledningsvis konstatera att vi är överens med regeringen om de mål somUgger tiU grund för propositionen. Det ekonomiska läget gör det nödvändigt attspara inom den offentliga verksamheten. En allmän utgångspunkt förbesparingsarbetét måste vara att man så långt möjligt söker förenklaadministrationen och de regelsystem som styr den. Förmig innebär det här förslaget ändå ett allvarligt avsteg från socialpolitikensmest gmndläggande principer - ett avsteg som kanske sparar 25 miljoner, men somi gengäld äventyrar en fortsatt sammanhåUen försäkring. Administrationen avförsäkrings-ersättningar vid statsanställdas sjukfrånvaro "Folkhemmetsgrundval är gemensamheten och samkänslan", slog Per fast isitt folkhemstal 1928. Han och hans socialminister insåg viktenav att forma socialpolitiken så att den omfattade alla, med Uka regler. Att särbehandlanågon grupp eller att låta oUka grupper gå egna vägar vid sidan av detgemensamma systemet skulle innebära stor risk för att samkänslan ochuppslutningen kring det gemensamma försvagades. Det gemensamma systemet skulledå snart splittras sönder av krav på ytterligare särlösningar, och det skullepå sikt bli mycket svårt att bedriva en medveten och rättvis socialpolitik. Detsociala välfärdssystem vi är så stolta över är resultatet av en generellt utformad socialpolitik, byggd på gemensamhet och samkänsla. Tack var att Per och en gång slog in på denna väg har välfärdssystemet kunnat motstå attacker och krav på särlösningar från olika grapper. , när starka krafter vill splittra uppvälfärdssystemet och ersätta det med privata lösningar, är det viktigare än någonsin att vi slår vakt om gemensamheten och samkänslan, som är folkhemmets bärande tankar. NärGunnar Sträng var socialminister kom han i kontakt med problemetmed de statsanställdas anknytning till sjukförsäkringssystemet. I sitt förslagtill ny sjukförsäkringslag påpekade han det icke önskvärda i att stats- ochkommunalanställda tjänstemän särbehandlades. Enligt mening bordealla medborgarkategorier såvitt möjligt inta en likvärdig ställning iförhållande till den allmänna sjukförsäkringen. Vadregeringen nu gör är raka motsatsen till vad Sträng förordade då det nuvarandesjukförsäkringssystemet infördes. I stället för att skapa likställdhet inomsjukförsäkringens ram föreslår regeringen att systemet med särregler för destatsanställda skall utvidgas. Regeringensförslag om att låta de statliga arbetsgivarna ta över hela ansvaret försjukfallsadministrationen av de statsanställdassjukfrånvaro kan synas vara ett litet avsteg från principen om lika regler föraUa. Det är ju inte fråga om att de statsanställda skall lämnasjukförsäkringen. Mendet är trots allt fråga om en utvidgad särbehandling av en speciell gruppsjukförsäkrade. De statsanställdas korta sjukfall skall enligt regeringensförslag inte längre prövas enligt de sjukförsäkringsregler som gäller förövriga försäkrade, utan efter andra regler som av nödvändighet måste bliannorlunda då de skall tillämpas av myndigheter som inte har till huvudsakliguppgift att handlägga sjukförsäkringsärenden. Jumindre en anställningsmyndighet är desto svårare får den att följa utvecklingeni sjukförsäkringens rättstillämpning och att handlägga sjukfallen med reglersom Uknar sjukförsäkringens. Desto mer intrikata blir också problemen med att ihandläggningen ta hänsyn till den integritet som den enskilde är garanterad idet generella sjukförsäkringssystemet. Det som jag tycker är allvarligast med det här förslaget är dock inteinnehållet i de föreslagna förändringarna och vilka verkningar förändringarnafår för den enskilde statsanställde. Det verkligt allvarliga är att en gruppsjukförsäkrade tillåts utvidga en tidigare oacceptabel särskillnad gentemotmajoriteten av sjukförsäkrade. Det är lätt att misstänka vilka faror som kankomma , nämligen att andra grupper kommer att vilja ha liknanderegler. Denya reglerna förutsätts i första hand vara begränsade till att gälla arbetstagareanställda hos staten, dvs. av de sjukförsäkrade, vilket redan harnämnts här. Men regeringen skriver i sin proposition att det "saknasföratsättningar för en motsvarande utvidgning tiU andra grupper". Men ipropositionen antyds det att det senare kan bli fråga om Uknande förändringarockså för andra arbetstagare med statliga tjänster. ligger det näratill hands att också de kommunalanställda kommer att ställa krav på motsvarandeförändringar. Ävenom det är sak att fatta beslut om sådana förändringar lär det blisvårt att övertyga dessa grupper om att enbart statUgt anställda skall ha rätttill särbehandUng. Vi vet också att det med en annan riksdagsmajoritet skullekunna bli aktuellt med ett sjuklönesystem för de privatanställda. Den nuföreslagna särbehandlingen av statsanställda gör det poUtiska klimatet för ettsådant alternativ betydligt gynnsammare, Harvi en gång börjat ge efter på principen om ett sammanhålletsocialförsäkringssystem med lika regler för alla, är det risk för att ocksåandra grupper ställer krav på att få egna särregler. Särreglerna splittrarsammanhållningen kring det gemensamma systemet, och förutsättningarna attbedriva en medveten och rättvis socialpolitik försvåras. Den risken bör vi inteta, hur oskyldigt det nu framlagda förslaget än kan tyckas vara. Dethär var ett av de skäl som fått oss att gå emot regeringens förslag om ändraderegler för administrationen av de statsanställdas sjukfrånvaro. Det andra skälet är detta: Vihar en gång beslutat i att låta försäkringskassorna ha hand omadministrationen av socialförsäkringen. Det gjorde vi därför att vi fann detrationellt att samla kunskap och erfarenhet inom en och samma organisation. Attsplittra handläggningen på flera myndigheter och företag skulle bli betydligtmer kostsamt och leda till alltför stora olikheter i tillämpningen. kom till samma slutsats då sjukpenningkommittén förnågra år sedan bad dem utreda kostnaden för att låta företagen sköta sjukfallsadministrationen. Avrationaliseringsskäl har vi sålunda valt att låta försäkringskassornaadministrera sjukförsäkringen. Det gör kassorna med en jämförelsevis lågadministrationskostnad och på ett sätt som varit berömvärt effektivt. Dendelade handläggningen mellan försäkringskassorna och de statliga myndigheternaär ett undantag från den regeln. Detta undantag har dock visatsig leda till såväl dubbelarbete som oklarheter vad gäller ansvarsfördelningenmellan kassorna och myndigheterna, och det har funnits all anledning att seöver och förenkla den delade administrationen. Närregeringen nu föreslår att dubbelarbete skall minimeras på så sätt attmyndigheterna tar över korttidsfallen, framstår det för mig som ett steg i felriktning. Visserligen kan man eventuellt spara 25 milj. kr. på att föra över Adminbtrationen avförsäkrings-ersättningar vid statsanställdas sjukfrånvaro Adminbtrationen avförsäkrings-ersättningar vid statsanställdas sjukfrånvaro administrationen frånförsäkringskassorna till myndigheterna, men frågan är hur stor besparingenskulle ha varit om man i stället fört administrationen åt andra håUet, frånmyndigheterna tiU försäkringskassorna. Det måste rimligtvis vara så, att detär betydligt billigare att administrera socialförsäkringen på ett rationelltsätt och med stor likvärdighet i tillämpningen på 26 försäkringskassor medmycket enhetliga förutsättningar än på ett stort antal små och storamyndigheter med högst varierande förutsättningar. Såvitt jag förstår harregeringen inte undersökt föratsättningarna att låta försäkringskassorna heltoch hållet administrera de statsanställdas sjukfrånvaro. Försäkringskasseförbundeterbjöd sig att medverka till en sådan lösning inom ramenför nuvarande kollektivavtal. Erbjudandet har upprepats i två senareskrivelser till socialförsäkringsutskottet, men regeringen och utskottet harändå valt att gå den här vägen. Detandra skälet till att vi gått emot propositionen i den här frågan är såledesatt den föreslagna lösningen, enligt vår mening, är den minst rationella ochatt en förutsättningslös prövning av andra vägar till en förenklad administrationdärför bör göras, innan slutlig ställning tas. Med de här skälen yrkar jag bifall till motion 1983/84:2553. Jag ärfullt medveten om att motionen inte kommer att bifallas, inte heller denreservation som är fogad till betänkandet. Därför kommer vi motionärer attavstå vid den slutliga omröstningen. I detta anförande instämdeChrister och (båda s). Anf.99 (): Jag har till det betänkande som vi nu behandlar fogat ett särskiltyttrande. Med anledning av denna fråga har jag i en motion begärt att det skallgöras en ändring i lagtexten. Vidlagstiftning sprider sig nu oskicket att i alla sammanhang sätta in orden"en och ett", vilket skett även när det gäller det lagförslag som vinu behandlar. I vissa fall skapar oskicket osäkerhet om ordens mening isammanhanget. Därför har jag i motion 2547 yrkat att de ifrågavarande ordenskall strykas, så att texten blir klarare. Mittförslag har inte vunnit gehör i utskottet, som skriver att utskottet inte kan"finna att de föreslagna ändringarna i något fall skapar oklarhet ombestämmelsernas innebörd". Jag kan inte dela den meningen. Det är ettenligt min uppfattning lättsinnigt sätt att se på den här frågan, och det ärdärför som jag har skrivit ett särskilt yttrande. Jag tycker att man måste göranågot åt detta problem. Dettaoskick att använda sig av talspråksmässiga uttryck i lagtext sprider sig inomhela lagstiftningen. Den skrivna, talspråksmässiga texten är, som jag ser det,inte alltid korrekt lagtext. Den leder i vissa fall till osäkerhet ominnebörden. Låt mig ge ett par exempel ur den föreslagna ändringen i lagtextenom allmän försäkring. Italspråk kan följande mening tolkas så här: "En överenskommelse, sominnebär att en arbetsgivare som har utgivit lön till en arbetstagare under sjukdom har rätt attuppbära dennes sjukpenning ." längre ned i den föreslagnalagtexten kan ges följande tolkning i talspråk: "Ett sådant kollektivavtalfår en arbetsgivare som är bunden av avtalet efter "Den som emellertid läser dessa två meningar kan uppfatta demså här: "En överenskommelse, som innebär att en arbetsgivare som harutgivit lön till en arbetstagare under sjukdom har rätt att uppbära dennessjukpenning ." Ett sådant kollektivavtal får en arbetsgivare som är bundenav avtalet efter överenskommelse åberopa Det är möjligt att jag överdriver riskerna, men jaganser att lagtexten skall vara korrekt och entydig. Den får inte varadubbeltydig. Jag kan inte förstå vad man vinner med att på detta sätt försämralagtexten. Den lagskrivning som jag alltid har tyckt vara korrekt håller manalltså nu på att förändra tiU det sämre. Den kan kanske leda tiUmisstolkningar, och det viU jag förhindra. Nuhar jag inte fått gehör i utskottet för min motion. Jag är medveten om att denhär frågan gäller lagstiftningen i stort och att den bör tas upp i ett störresammanhang. Det finns därför anledning för mig att återkomma i frågan. Adminbtrationenavförsäkrings-ersättningar vid statsanställdas sjukfrånvaro 100 (): Några ord bara om socialförsäkringsutskottets betänkande 20, sombehandlar regeringens förslag om vad regeringen menar innebär en förenkladadministration av försäkringsersättningar för statsanställda. Motivet tillförslaget är främst att åstadkomma besparingar på 20-25 milj. kr. Det motivetär lovvärt, men resultatet kan ifrågasättas. behövs bara att de statsanställdas sjukfrånvaro ökarmed , så har hela den tänkta besparingen på administrationssidan ätitsupp av ökade sjukpenningskostnader. Leder en minskad prövning av sjukfallentill att de statsanställda är sjuka mer än , då ökar kostnadenmed hela 80 milj. kr., dvs. mer än den besparing som man tror siguppnå. Eftersombesparingen för säkerhets skull låg redan i budgetpropositionen, har regeringenså att säga i förväg låst upp sitt förslag. Den som går emot förslaget görbudgetarbetet i kassoma svårare att klara. Personalindragningar och eventuellakontorsnedläggningar blir därmed ofrånkomliga. Det var ju ett smart grepp! Ibetänkandet behandlas min och några medmotionärers motion 2550 med anledning avpropositionen. I den motionen uttrycks på två rader en oro för attupprätthållandet av sekretess och rättssäkerhet skall försvåras. Det harföranlett utskottet att till försvar för regeringsförslaget drämma till ossmotionärer med: "Den kritik som riktats mot förslaget i de förenämndamotionerna är enligt utskottets uppfattning både missvisande och överdriven." Förslaget,som har behandlats av utskottet och behandlas av kammaren, har föranlett enlång och ingående debatt samt kritik i massmedia och från kassorna. Inte minstfrån kassahåll och bl. a. från Försäkringskasseför- Adminbtrationen avförsäkrings-ersättningarvid statsanställdas sjukfrånvaro bundet har oro i fråga omsekretessen uttryckts. Dendepartementsutredning om arbetsgivarinträde som föregick det förslag som nubehandlas lär ha varit mer långtgående, och kanske är betänksamheten i sambandmed det nu föreliggande förslaget överdriven. Men vi motionärer är sannerligeninte ensamma om våroro och bör bemötas med sakskäl, inte med förebråelser. Jagvill påminna om den interpellationsdebatt som utskottets talesman, ,hade med civilministern. Hon frågade då hurmyndigheterna till en lägre kostnad än för kassorna skall kunna ha enförsäkringsmässig och medicinsk kompetens samt det kontaktnät med medicinsk ochannan expertis och det samarbete med rehabiliterande organ somförsäkringskassorna har. frågade också hur arbetet medsjukfallsadministration, sjukkontroll och rehabilitering skall fördelas mellanmyndigheterna och statshälsan. Såförändrat är trots allt inte förslaget att inte en hel del av de frågor som dåställdes kvarstår obesvarade. Det är framför allt möjligheten till snabbarehabiliteringsåtgärder vid korta upprepade sjukfall som jag oroar mig för. Iinterpellationsdebatten sade : "Rehabiliteringsfrågorna ärutomordentligt viktiga, och där måste man gå in mycket . Mantalar om att de kortvariga fallen kanske inte är så allvarliga, men det ärfaktiskt belagt att problemen startar med kortvariga sjuk-domsfaU,ofta återkommande, och de fallen leder ganska tidigt till förtidspensionering,som kanske inte hade varit nödvändig om man vidtagit åtgärder lite tidigare.Många gånger kan bakom sådana kortvariga sjukfall anas någon form avtäckdiagnoser, och därför är även de viktiga vad gäller försäkringsmässigbehandling." Imotion 2550 tar vi motionärer upp risken för ett försenande avrehabiliteringsåtgärder på grund av den ändrade handläggningen, något somtydligen också var orolig för. I vår motion kritiseras förslagetför att det omfattar en så som . Viär inte ensamma om det heller. I en debattartikel i sägs bl. a.: "Felet med regeringens förslag är att man inte nöjersig med en veckas arbetsgivarinträde utan föreslår två." Artikelnavslutas med: "bör ändra regeringens förslag så attförsäkringskassan träder in efter en och inte . Då, men först då,blir det acceptabelt." Detta förslag anges somett bättre alternativ även i vår motion 2550. Med hänvisning till den budgetmässiga komplikation för kassorna som jagnämnde inledningsvis avstår jag från att yrka bifall till min motion. 101 ()replik: Jag har blivit direkt apostroferad. Eftersom frågorna från den omtaladeinterpellationsdebatten har upprepats här , vill jaghänvisa till protokollet i det sammanhanget. Där finns mina svar. Ävenrehabiliteringsfrågorna har jag tagit upp tidigare under debatten och pekat påatt det kommer ett förslag, där kassorna får ett övergripande ansvar förrehabiliteringsåtgärderna. Jag hänvisar också på den punkten till protokollet. Anf.102 () repUk: Jag tackar för den hänvisningen. Jag har tUlgång till protokollet. Jaghar det med mig här. Detkan inte vara lätt för att så uppenbart tvingas tala med kluventunga: att först i debatten här och i pressen föra fram tunga argument mot ettA-inträde med förenklad administration, som det kallas, och sedan tvingasargumentera för ett sådant, låt vara reviderat, förslag. Motivetför förslaget är rationalisering och besparing. Jag tillhör dem som inte trorpå besparingseffekten, och det gjorde uppenbarligen inte heller . Då hänvisar jag till en intervju i nr 4. En avsevärtstörre besparing hade kunnat nås genom att fortsätta det inledda arbetet medtidiga rehabiUteringsinsatser. En neddragning som kan uppstå på personalsidanmotverkar den besparingen. Som vet tycks tydligen ävensocialministern tro på den vägen, eftersom ett förslag vidFörsäkringskasseförbundets konferens om en försöksverksamhet medbevisning om besparing uppmuntrades. Ibrev till från olika kassor har synpunkter påförslaget förts fram. a. säger man från Jönköpingskassan; "Tyvärr kanen 14-dagarsperiod innebära väsentliga fördröjningar av möjligheten för kassanatt ingripa i ärenden och därmed förhindra långsjukskrivningar och en ökandekostnad för såväl sjukförsäkring som förtidspension och alltså samhällsekonomini sin helhet." Dettahar framhållits av samtliga lokalkontorsföreståndare vid den kassa jag nämnde. Anf.103 () repUk: gjorde sig skyldig till ett missförstånd här. Jaghänvisade till dagens protokoll - alltså till vad jag har sagt - och detkan inte rimUgtvis ligga på bord . Adminbtrationen avförsäkrings-ersättningarvid statsanställdas sjukfrånvaro 104 (): Under i tror jag mig aldrig ha upplevt en så vildvuxenmytbildning kring en proposition som om den vi behandlar. I månader harvi bombarderats med brev och telefonsamtal från alla delar av landet, låt varai stor utsträckning uppenbarligen skrivna på samma skrivmaskin och adresseradepå samma adressmaskin, även om de kommer från eller . De harvarit många, men är det till äventyrs någon av kammarens ledamöter som inte harfått dem, så har ni inte gått miste om någonting, för de finns mer eller mindreordagrant avskrivna i de motioner som till en del Ugger under utskottetsbetänkande och likaså i reservationen. Administrationen avförsäkrings-ersättningar vid statsanställdas sjukfrånvaro Jaghar aldrig varit misstänkt för att i onödan acceptera socialdemokratiskapropositioner, och efter all denna trumeld som även jag varit utsatt för vardet naturligt att jag mer än kanske lusläste den härpropositionen för att försöka hitta någonting förargelseväckande i den. Jaghittade det inte. Därav följer att jag och den moderata gruppen i övrigt stöderpropositionen utan hinder av det förhållandet att vi då råkar komma på linjemed den socialdemokratiska gruppen i . Jaghar grubblat mycket över hur den här mytbildningen har kunnat uppstå; det kanbli en intressant uppgift för någon forskare i socialpsykologi eller vad detkan bli för ämne. Den enda förklaring jag kan se är att man polemiserar intemot propositionen utan mot rykten som har gått om det som propositionen kundekomma att innehålla men som den sedan faktiskt visar sig inte innehålla. Dethar också hänt i ett par fall efter propositionens framläggande att jag harbUvit uppringd av någon söm har meddelat att man har kommit på nya tankar, fördet var ju inte alls så illa som man hade trott. Jag har i varje fall letat ochinte kunnat hitta någonting. Sakenär den att förhållandet mellan den statsanställde och hans arbetsgivare ickepå någon punkt förändras genom det förslag vi nu skall anta. Förhållandetmellan den statsanställde och andra försäkrade förändras inte heller på någonpunkt. Det fanns f. ö. varken obligatorisk sjukförsäkring ellerarbetsgivarinträde på tid; så gammalt är det inte. Förhållandetmellan den statUga arbetsgivaren och förändras, men det ärockså det enda. Ej heller finns det någon skillnad mellan detsjukdomsbegrepp som gäller i den allmänna sjukförsäkringen och det som gäller ireglerna om statlig sjuklön. De är desamma. Arbetsgivarens kontrollskyldighetoch kontrollrättighet förändras inte. Den bUr vad den är. Såär det på punkt efter punkt: det blir vad det är. Det är fråga om att sluta uppatt göra samma jobb på två ställen och bara göra det på ett. Då har MarianneStålberg i teorin rätt. Om man vill att inte både A och B skall göra samma jobbsamtidigt, kan man antingen låta A överta B:s jobb eller låta B överta A:sjobb; det är helt klart. Men i det här fallet går det inte något vidare justdärför att de statsanställda har längre gående åtaganden från sin arbetsgivareän från sjukförsäkringen. Om skulle sättas att ensamadministrera de statsanställdas sjukförsäkring, skulle arbetsgivaren blitvungen att fortsätta med de där . Den statliga sjuklönen överstigerju sjukpenningen med . För att ha rätt att betala ut sjuklönen ärarbetsgivaren ålagd att utföra arbetet med sjukkontroll och hantering avsjukfallet. Då har vi i alla faU kvar de båda fallen. Dethade varit rim och reson i om någon hade föreslagit att nu är det attavskaffa både arbetsgivarinträdet, sjuklönen och de extra 6 kompensationsprocententill statsanställda. Det är inte lätt för att ta i den smeten, fördet är en avtalsfråga. Det är faktiskt så att vilken grapp anställda som helsthar frihet att, om man så önskar, försöka förhandla sig till extra isjuklön av sin arbetsgivare, som de statsanställda har gjort inom ramen för detlönekostnadsutrymme som har funnits. Vill man göra det, så visst kan man. Kommunernahar litet mer än vad de privata har. Det är alltså inte där skillnaden ligger,utan av ålder och tradition samt som ett förhandlingsresultat harstatsanställda den här förmånen. Någon annan har inte försökt, eller i varjefall inte lyckats, att komma dit. Men i detta ändras aUtså ingenting . Närdetta faktiskt är sant, kan det inte ligga någonting i farhågorna att sjuktaletskulle förändras när sjukkontrollen blir densamma och sjukbegreppet blirdetsamma som . Varför skulle sjuktalet plötsligt stiga eller 1,och därmed ta bort vinsten av denna förändring? Så kan det helt enkelt intebli. Avalla de argument som här anförts finns det ett som har en betydande bärkraft,och det kan man förstå. Det är detta att syftet med hela omläggningen är attspara arbetstid och arbetskraft på försäkringskassorna. Man beräknar att denminskade arbetsåtgången är 220 helårsarbeten. Om någon önskar motsätta sigdenna neddragning - och man kan väl förstå att de försäkringsanställda vill det- så kan man göra det. Men den frågan är, som redan har påpekat,inte aktuell . har redan fattat beslutet attförsäkringskassoriia åläggs att uppnå en besparing motsvarande 220helårsarbeten. Om de inte får lov att göra detta på det sätt som vi nudiskuterar, får de vackert lova att göra det på något annat sätt. Lika litetsom kan jag gissa var man i så fall kommer att dra ner. Jag har påkänn att det är lokalkontoren som närmast är i riskzonen, men där kan jag hafel. Detsker alltså ingen förändring i det materiella innehållet i sjukförsäkringen.Det sker ej heller någon förändring i de ömsesidiga skyldighetema mellanarbetsgivare och anställd, och det sker ingen förändring beträffande sekretessen.Det finns särskilda motioner om detta. Dethar i pressen stått att läsa att det normala och riktiga i dagens situation äratt sjukintyg, när sådant krävs, lämnas i förseglat kuvert till arbetsgivaren,som utan att bryta kuvertet vidarebefordrar detta till . Ochvidare säger man i samma artikel som jag tänkte på: I den mån ettoskick-har spritt sig att man brutit det här kuvertet, kopierat och arkiveratsjukintyget, måste man sätta stopp för detta. Så långt ett referat urtidningsartikeln. Men verkligheten är den motsatta. Varje myndighet är skyldigatt bryta, diarieföra och arkivera handlingar som kommer in. I den mån ettoskick har spritt sig att man försummat att göra detta och skickat obratna brevtill , är det detta som måste stävjas. Däremot skall sjukintygoch allt annat som gäller sjukfallet hanteras enligt stränga sekretessreglerhos arbetsgivaren och myndigheten. De får alltså inte åka omkring påarbetsplatsen.