prot · G709151 · 1983-12-31 00:00:00 — HerrBodström har också ett annat försvar för sitt handlande. Han framhåller att detsekretesskyddade materialet var avsett för publicering, eftersom både han ochprofessor beslutat att undersökningens resultat skulle pubUceras i tvåtidningsartiklar. Utlämnaren, dvs. utrikesministern och tilUka författaren av artiklarna, skulle därmed vara skyddad avtryckfrihetsförordningens.meddelarskydd. Men det är uppenbart att andra den meddelarfrihet under vars hägn han själv söker skydd. Hela den här processenmåste ses som en förberedelse i arbetet med att finna läckan - från UDtill tidningsredaktionerna. Detta är synnerligen betänkligt, då det strider motefterforskningsskyddet i tryckfrihetsförordningen. I enlighet därmed är detförbjudet för en myndighet att undersöka vem som lämnat uppgifter till entidning. Utrikesministernuppger att det inte varit hans avsikt att spåra käUan. medger attspråkgranskningen fritar utrikesnämndens ledamöter från misstankar. Gruppenmisstänkta reduceras därmed rejält. Kvar blir de UD-tjänstemän som hafttillgång till handlingarna. Dennametod, att utesluta vissa grupper som tagit del av det hemliga materialet,talar för att den verkliga avsikten med språkgranskningen just varit att fåfram varifrån uppgifterna utlämnats, och det förfarandet förtjänar kritik.Utrikesministerns tillit till utrikesnämndens ledamöter kontrasterar starkt motstatsministerns omdöme. För någon vecka sedan sade han nämligen attutrikesnämnden läcker som ett såll. Regeringenfortsätter att spåra läckor med alltmer uppmärksammade metoder. Den senastemetoden är att från statsrådsberedningen skicka en tjänsteman tillkonstitutionsutskottet för formella förhör om hur hemliga handlingar förvaras iKU:s kansli. Till detta ärende får vi återkomma vid nästa års granskning. Med det anförda yrkar jag bifall till reservation 8, som utmynnar i attkritik riktas mot utrikesministern. Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. 95 BRITTAHAMMARBACKEN (c): förekom det i pressen uppgifter om jakten påläckor i departementen. Socialdemokraternas farhåga för att landet efterregeringsskiftet skulle av en "tystnadens konformism" komsom vi alla vet så att säga på skam. Men verkar omsorgen om den friadebatten ha svalnat en aning. Enligt samma tidningsartikel ökar osäkerheten närdet gäller att ställa upp för sammanträffanden, även i helt legitimasammanhang. Den förklaring som ges är att den nuvarande regeringen har en heltannan syn på s. k. läckor. Man vill inte bli misstänkt för sådana. Dennatidningsuppgift föranledde emellertid en frågedebatt i , i vilken dåvarande justitieministern i en replik fastslog följande: "Jag har klargjort att någon jakt efter läckor inom inte får förekom ma. Det är fastslaget och det är både regeringens och tjänstemännens uppfattning." Mot den bakgrunden är.det ärende som vi nu har att behandla ett märkligt ärende. Rubriken kunde nämligen lika gärna vara "Jakten på läckan", eller - varförinte - "När sinnet rann på utrikesministern", med tanke på litet självironiska bekännelse vid utskottets utfrågning. Inom parentes sagt, fru talman, tycker jag att det är ett mänskligt drag att vara självironisk. Man - borde inte förvägra någon människa, oavsett om man är utrikesminister eller inte, att vara det. Problemet är bara att .han i detta fall rör sig inom grundlagsskyddat område och att han därför inte kan undgå att bli granskad av . Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Språkgranskn ing av vissa UD-dokument Låtmig genast slå fast att hemligstämplat material bör behandlas både med respektför känsliga ärenden och under stort personligt ansvar. Konstitutionsutskottethar att behandla lagfrågor om bl. a. sekretessen, och i samband med detta ocksåom meddelarskyddet, och kan då ibland konstatera att önskemål om öppenhet ochbehov av slutenhet kan stå emot varandra. Det är då en trygghetsfaktor attlagstiftaren är relativt utförlig i kommentarerna tUl lagen och att vi harklara riktlinjer att gå efter vad gäller sådana här saker. Mankan också notera att både majoritet och reservanter i huvudsak har Ukalydandeinledningar till sina resp. ställningstaganden. "Konstitutionsutskottethar i olika sammanhang understmkit betydelsen av meddelarfriheten. Ett viktigtled i denna är det likaså i tryckfrihetsförordningen förankradeefterforskningsförbudet, dvs. det principiella förbudet för myndigheter att,när meddelarfrihet råder, undersöka vem som har lämnat uppgifterna." Detär några ord som skiljer, men i huvudsak är uttalandena Ukalydande. Denförberedelse till efterforskning som gjordes i och med den korsvisadatabehandUngen meUan tidningsartikel och UD-handling blev bara enförberedelse, tack vare ett torrt konstaterande i den lagtekniska PM somframställdes inom departementet och som är fogad till utskottets handling.Denna PM klargör också rättsläget. "Någon möjlighet att med framgångingripa mot tidningen torde inte finnas. ", anförs det. Det skulle nämligenvara mycket svårt att konstatera om det varit en skrift, en handling eller en muntliguppgift som förorsakade artikeln, och det senare skulle knappast varastraffbart. Dettaantyder dock att det fanns en sådan arbetshypotes, och frågan måste ställas ominte detta hade varit skäl nog för att hela regeringen skulle ha tagitställning till frågan. Det är en av de kritiska synpunkter som framförs ireservation 8, vUken jag , fru talman, vill yrka bifaU till. Däratöverkan konstateras att också utrikesnämndens handlingar ingick iutredningsuppdraget. Utrikesministern konstaterar visserligen i utfrågningenatt han fått sitt förtroende bekräftat för nämndens ledamöter, och att det intefinns någon anledning att minska utsändningen av material till dess ledamöter.Detta är en mening som har oroat mig en hel del - inte för vad som hände, utanför vad som kunde ha hänt. Informationen till ett av viktigare organfår inte bli beroende av om en formulering i en tidningsartikel är av det enaeller det andra slaget. Det tycker jag är viktigt. en liten tanke:Om läckan nu var så allvarlig att den motiverade en sådan ovanlig åtgärd somatt efterforska källan, var det dä välbetänkt att sprida hemligstämpladeuppgifter utanför den behöriga kretsen? Och om vi vänder på det: Om det utanvidare gick att använda i nära nog forskningssyfte - även om det skedde förinternt bruk - var det då motiverat att så ihärdigt söka? Därmed, fru talman,vill jag än en gång yrka bifall till reservation 8. 96 (): Vi är med rätta mycket stolta över den svenska tryckfrihetslagstiftningen,och vi bmkar vara eniga om att vi skall värna om den både när det gäller självarätten att ge ut tryckta skrifter ocensurerade och när det gäUer allmännahandlingars offentlighet. Det är en nödvändighet för en fungerande demokratiatt landets medborgare har rätt att ta del av allmänna handlingar och att vihar en pressfrihet som alla ställer upp för. absolut fömtsättning för pressfriheten är att vi också har s.k.meddelarfrihet. Utan meddelarfrihet kan vi inte räkna med en verkligpressfrihet värd namnet. Därför är det av vikt att vi alla respekterar den,även regeringen. Det innebär att vi också måste respektera vissa förbud itryckfrihetsförordningen, bl. a. förbudet att efterforska vem som har lämnatmeddelandet till pressen. Verklig frihet kan alltså också medföra förbud. Detförbudet är väl så viktigt som friheten. Det är faktiskt en förutsättning förtryckfriheten. Närutrikesministern , som flera här har talat om, har uppdragit åt enspråkforskare att ta reda på hur vissa hemUga uppgifter har kunnat komma ut, ärdet minst sagt anmärkningsvärt. Det är naturligtvis på det sättet, somutskottsmajoriteten skriver, att utrikesministern har det yttersta ansvaret förutrikesförvaltningens trovärdighet. Det är intressant att se det skrivet attdet just är utrikesministem, men det ger inte honom någon som helst rätt att,på det sätt som har skett, sätta i gång en undersökning, vars syfte ändåmåste ha varit och under alla förhållanden framstår klart som en efterforskningav källan. Utrikesministemskall sköta regeringens utrikespolitik. Det är hans uppgift. Han skall inteleka tryckfrihetspolis. Majoritetenskriver nu också att utskottet i olika sammanhang har understmkit betydelsen avmeddelarfriheten. Medden inledningen, fru talman, blir det ett underUgt slut på majoritetensskrivning. Det hade varit renhårigare att ta konsekvenserna av den stoltainledningen. De konsekvensema har vi reservanter i utskottet tagit när vi harfunnit skäl att rikta kritik mot utrikesministern i den här frågan. Därför villjag ansluta mig till dem som yrkar bifall till reservation 8. Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. 97 iVärmdö (m): Åtskilligt av vad som förekommer i dechargesammanhang hänför sigtill innehållet i hemliga handlingar och till det obehöriga offentliggörandetav sådant innehåll. Jag är väl medveten om tryckfrihetsförordningensbestämmelser, som i korthet av en av kammarens jurister karakteriserats så attvad du inte får nämna för din fm vid fmkostbordet får du ostraffat muntligenmeddela en journalist - och om fran är journalist förmodligen även henne. Detstår sedan vederbörande tidning fritt att återge de erhållna upplysningarna.Hur dessa upplysningar erhållits får inte efterforskas, om det inte framgår atttidningen kommit i besittning av själva den hemliga handlingen. Eftersomhemligstämpeln handhas av regeringen eller myndigheter under regeringenföreligger uppenbarligen en latent 6Riksdagens protokoll 1983/84:151-152 Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Språkgranskning av vissa UD-dokument konfliktsituationmellan statsmaktens behov av diskretion och medborgarnas krav på raka besked -en konflikt, som varit bemängd med mycken dramatik ,och som på nytt tillspetsats, exempelvis genom regeringskanslietsefterforskningsverksamhet inom och, om än med andraförtecken, också genom Riksradions vägran att ställa utskrifter av sina programtill förfogande. Enligt den uppfattning om den parlamentariska demokratinsspelregler som jag under mina år i förvärvat-måste det anses legitimtför att genom granskningsverksamhet ta deläven av hemligt material, som förvaras hos regering och myndigheter. Det ärsjälvklart att sådant material därvid skall vara underkastat samma restriktionerinom utskottet som i eller hos myndigheten. Det är däremot förmig obegripligt att Riksradion anser sig kunna tillåta sig att vägrakonstitutionsutskottet utskrifter av uttalanden, som gjorts i radion, och sominte är hemligare än att vem som helst kunnat spela in dem på band, om intressehärav förefunnits. har ju inga andra intressen ellerbevekelsegrunder än att söka sanningen vid sin granskning av rikets styrelseoch förvaltning. Det är märkUgt att då erfara att det finns medborgare ochinstitutioner, som undandrar sig att lämna sin medverkan härvidlag och somdärigenom ställer sig utanför folkstyrets underförstådda fömtsättningar. Mot denna avvisande tystlåtenhet står som kontrast detsvek mot visat förtroende som förekomsten av s. k. läckor innebär. Det är juinte bara som verkställer en granskning av riketsstyrelse och förvaltning. Även massmedierna gör detta och har det som ennaturlig uppgift. Enligt mitt sätt att se är det en journalistisk bragd attur offentligt tillgängligt material kunna vaska fram oegentligheter ochbesynnerligheter, som förekommit i rikets och kommunernas styrelse ochförvaltning. I själva verket kommer ju uppslag tiU konstitutionsutskottetsgranskning, liksom till interpellationer och frågor, ofta just ur massmediernasrapportering. Däremot är jag tveksam till det slag av journalistiskabragder som består av pubUcering av hemligt material eller i otid av materialsom gjorts tiUgängligt under förutsättning att vissa tidsgränser förpublikation iakttas. I båda fallen föreUgger då - hos någon - ett löftesbrott,ett sviket förtroende. Öppenheten i det svenska politiska systemet förutsätterpersonlig hederlighet - och däratöver även omsorg och eftertanke.Meddelarfriheten kan komma att ifrågasättas som den dessutomkan tänkas innefatta element av kommersieU valör. Sorn företrädare för ett yrke därtystnadsplikten inte bara är lagfäst utan bygger på en flertusenårig tradition,har jag med ökande betänksamhet tyckt mig iaktta en fortgående urgröpning här ilandet av förmågan att bevara hemligheter, ja, av själva känslan att enupplysning given i förtroende inte får föras vidare. Redan säger attvärlden vet, vad trenne veta. Trots all utveckUng på informationsområdet finnsdet dock fortfarande situationer, där det gamla uttrycket gäller: "Tala ärsilver, men tiga är guld. "Svenska folket får inte bli känt ute i världen som ett folk av sladdertackor.Om vi inte kan bevara förtroenden, kommer vi att varken bli delaktiga avförtroenden eller åtnjuta förtroende från omvärlden. Imånga fall är det enligt min erfarenhet nog bättre för oss vanliga dödliga att,i oträngt mål, inte prompt av ren nyfikenhet försöka få reda på sådant som maninte behöver veta. Risken att av obetänksamhet försäga sig blir då mindre. Ikänsliga fall har man ändå säUan tillräckligt underlag för en adekvatbedömning. Det är bättre att vara medveten om denna begränsning och lämpa sinautsagor därefter. Vi nalkas nu slutet av det utrikespolitiskt betingade avsnittet avdechargedebatten. När det gäller dem som särskilt engagerar sig iutrikespolitiken är det förmodligen viktigt att - utöver de kunskaper man pådiplomatisk väg inhämtar om våra grannars aktuella politik - också kunnavärdera dagens händelser i ett tillräckligt långt perspektiv och att för denskuU bl. a. försöka komma människorna där närmare in på livet och sätta sig ini deras sätt att tänka, känna och vara. Världshistoriensstora frågor avgörs inte genom tal och parlamentsbeslut utan genom järn ochblod, sade en gång . Kanske formas de dock ytterst av folkenshistoriska erfarenheter och egna kynnen, och kanske vore det inte ur vägen omman ägnade sig något mera åt att själv försöka lära känna - och försöka begripa- sådana grundläggande förhållanden i vår del av världen och något mindre åtatt försöka förgöra varandra här hemma med ord som man - jag vill i varje falltro det- innerst inne inte kan mena. Begär vi att omvärlden skall kännaförtroende för svensk poUtik, måste vi nog först och främst återställa detinbördes förtroendet här hemma. Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. 98 WIVI-ANNECEDEROVIST (s): Efter i djupsinniga avslutning tänkte jag börjamitt anförande med ett rim: Att klara en handUngs hemlighet är för UD ettväldigt slit. Deborgerliga partierna har lyckats ena sig om att i en gemensam reservation riktakritik mot utrikesministern. Jag måste säga att något underlag för denna kritikinte står att finna när man läser reservationen eller när man lyssnar påreservanternas anföranden. Konstitutionsutskottethar ofta understrukit betydelsen av meddelarfriheten och att ett viktigt leddär är efterforskningsförbudet. Detta är konstateranden som också återfinns iutskottsmajoritetens skrivning. Att därefter göra bedömningen attutrikesministerns uppdrag till professor var ett förberedande led i ensådan efterforskning verkar vara taget fritt ur luften. Detvar ju så, herr talman, att det förekom uppgifter i pressensom tydde på att vissa tidningar erhåUit hemliga uppgifter från UD. Beträffandeutrikessekretessen gäller i princip meddelarfrihet för muntliga uppgifterendast om de inte kan medföra risk för landets säkerhet eller på annat sätt kanskada landet allvarligt. Ett utlämnande av allmän sekretess-skyddad handling ärdock aldrig tillåtet. Jag vill påminna de borgerliga reservanterna om detta. Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Utrikesministern, som enligt utfrågningen anser attmeddelarskyddet är bra och inte behöver någon ändring, blev naturligtvis oroligefter dessa uppgifter i pressen. "Läckor" på UD kan skada vårtförhållande till andra länder, och som chef för är det utrikesministernsuppgift att tiUse att inte förtroendet för förvaltningen och landet skadas. Föratt kunna skaffa sig en hygglig uppfattning om huruvida hemliga handlingar frånUD var på drift eller om muntiiga uppgifter lämnats, anlitade utrikesministemspråkexperten professor . , som inte vill se skillnaden mellan att utlämna handlingar och attanlita experthjälp, kallade detta för billig advokatyr. Det är emellertid storskillnad, om man utlämnar handlingar till någon som begär dem för eget brakeller om utrikesministern, som i det här fallet behövde experthjälp, anlitar enexpert. Att anlita hjälp har ett departement eller en myndighet rätt till.Detta är helt i enlighet med sekretesslagstiftningen, som dessutom i 1 kap. 6 §är tillämplig på personer som en myndighet knyter till sig som uppdragstagare. TillKarin Ahrland vill jag säga att syftet inte var att efterforska käUan - detframgår av alla handlingar och av utfrågningen - utan att se om det var hemligahandUngar från UD som var på drift eller om muntliga uppgifter hade lämnats. Utskottetsmajoritet finner att utrikesministern helt följt gällande lagstiftning inomramen för gällande regelsystem. Jag vill yrka avslag på reservation 8 och bifall till utskottetsförslag under avsnitt 15. Underdetta anförande övertog andre vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. 99 (): När det gäller utrikesministerns uppgift att det skulle behövas en begäranför att någonting skall räknas som uppgiftslämnande, var hans uttalande iutskottet helt genereUt. Det var inte knutet tUl just utlämnandet av dehemligstämplade papperen tiU den professor som det här handlar om. Ävenutskottsmajoritetens skrivning är kategorisk. Så här skriver majoriteten,inkl. : "Det bör i sammanhanget erinras om attutlämnande av allmän sekretesskyddad handling aldrig är tUlåtet." Mankan naturligtvis diskutera om detta har varit ett muntligt uppgiftslämnande ellerom det har varit fråga om att lämna ut en hemlig handling. Redan i den PM somutgör bilaga B 20 sägs dock att man genom denna språkgranskning aldrig skullekunna få full bevisning. Alléns granskning ledde inte heller till fullbevisning, utan det sägs att tidningsredaktionen "med största sannolikhethaft tillgång till hemligstämplade material". Detkan alltså mycket starkt ifrågasättas om det har varit så. Det kan t. ex. hagått till på det viset att det hemliga papperet har lästs upp under etttelefonsamtal och att vederbörande joumalist därefter har skrivit nedinnehållet. Jagvill gärna understryka att vi mycket väl kan förstå att man inom regeringenreagerar mot läckorna, men man måste också skapa respekt för sekretessen.Regeringen har gjort avsteg från sekretessprincipen. har vi erinrats om att läst upp valda delar av ett hemligt, inteens diariefört, brev och att utrikesministern lämnat ut hemliga UD-handlingaroch sekretessbelagda protokoll från utrikesnämndens sammanträde. Detviktigaste och allvarligaste i detta ärende är ändå den efterforskning somutrikesministem trots allt påbörjade genom språkgranskningen, även om han intehar erkänt detta, vare sig inför utskottet eller i annat sammanhang. Anf.100 (): Av omsorg om kammaren skall jag i alla fall inte börja rimma, inte ensi mina repliker. Däremotskulle jag vilja knyta an till det som i nämnde om viktenav att man kan behålla en hemlighet. Jag håUer med honom så långt som att detär en mellanmänsklig angelägenhet, som bygger på förtroende, att man kanhantera en hemlig uppgift. Det är i detta avseende som jag skulle vilja kommenteradet förhållande som vi nu diskuterar. Jagtror inte på en ytterligare stramhet eller på att vi den vägen någonsin kantäppa till sådana här läckor, utan man måste bygga på ett förtroende och engemensamhetskänsla i arbetsteamet. Det är en mycket viktig uppgift inom allaområden, också inom departementen. Närdet gäller det som talade om kan jag hålla med henne omatt det är en grannlaga uppgift att avgöra en artikels urspmng när artikelnbygger på en hemlig handling. Jag vill bara åter upprepa vad som står i en avde lagtekniska promemoriorna: "Omdet finns anledning tro att någon tjänsteman har till tidningen överlämnat enhemlig handUng (och inte bara uppgifter ur denna), finns inget lagligt hindermot efterforskningar av vem den skyldige är. Det kan dock komma att -visa sigutomordenthgt svårt att bevisa att det verkligen är en handling som överlämnatsoch inte bara uppgifter ur en sådan handling. I det senare fallet är detnämligen knappast fråga om en straffbar handling." Dettycker jag är ett mycket bra klargörande. Samma uttalande görs av JK i entidning från gårdagen, tror jag det var. Jag skall dock inte trötta kammarenmed att upprepa också vad JK säger, för det går ut på samma sak. Problemeti detta fall är den eventuella muntliga uppgiften och att vi inte kanfastställa riktigt vad som har skett. Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. 101 (): Av omsorg om kammaren skall jag försöka vara mycket kortfattad. Detär klart att det kan vara irriterande för att detförekommer läckor. Det finns ingen, herr talman, som på något sätt försvarardessa läckor, inte heller från oppositionens sida. Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Vad vi försvarar mer än majoriteten ärmeddelarfriheten och tryckfriheten. Det finns, herr talman, ett gammaltuttryck som lyder: hustru får inte ens misstänkas. Det är ett uttrycksom utrikesministern möjligen skulle ha tänkt på, innan han började anlitaspråkexperter. För var och en som fick reda på det måste det framstå som attutrikesministern bl. a. hade tankar på att få reda på källorna till vissauppgifter. Sådant skall inte utrikesministern syssla med. Anf.102 (): Eftersom kritiken i reservationen riktar sig mot utrikesministernsutlämnande av handlingar "tUl en utomstående", som det står, vill jagbara påminna om att utrikesministern som chef för ansvarar för de hemligahandlingarna. Han ansvarar också för utrikesnämndens protokoll, som förvaras påUD. Därför kan jag inte förstå varför man nu tar upp även meddelarfriheten,meddelarskyddet och efterforskningsförbudet. Vi har klart deklarerat attutrikesministern har gått mycket fint till väga i detta fall. Utnämningav statsråd till visst ämbete, m.m. Sedande under avsnittet Språkgranskning av vissa UD-dokument anmälda talarna nuhaft ordet övergår kammaren till att debattera avsnitten 16 och 17: Utnämningav statsråd till visst ämbete, m. m. Anf.104 HANS NYHAGE (m): Det ärende vi nu behandlar utgör ännu ett i den långa raden av s. k.affärer som vi dess värre i så hög grad har fått uppleva under de senaste åren.De vittnar alla om en oskickUg och osmidig hantering och kan samtliga härledastill statsministerns personliga agerande. när i sammanhanget heltovidkommande meriter var utan betydelse vid utnämningar och då statsministerni fråga visade att han hade full tilltro till sina närmaste medarbetare och lätdem själva sköta sina uppgifter var vi befriade från den här sortensbeklämmande händelser. Det är hög tid att dagens statsminister inser attministerstyre och än mindre statsministerstyre hör hemma i vårt demokratiskasamhälle. Detfinns här ingen anledning att åter dra fram de händelser i rampljuset som leddetill avgång som justitieminister. Han utsattes för en hänsynslösbehandling, inte minst från egna s. k. partivänner, och fick schavottera imassmedia på ett sätt som saknar alla proportioner. När det började hetta tillkring statsministem själv i den här affären var det inte längre mycket beväntmed den mänskliga hänsyn som det så vackert talas om i utskottsbetänkandet. Dåövervältrades hela ansvaret på , och då fick han ensam ta allakonsekvenser av en händelseutveckling, vilken statsministern i så betydandegrad var delaktig i och ansvarig för. Statsministernhar i en interpellationsdebatt uttalat att i sin skatteplaneringhållit sig inom lagens gränser och att det således inte fanns något att kommaåt juridiskt, men att handlingssättet inte precis var i överensstämmelse medlagstiftarens mening. Detta handlingssätt ledde till statsministerns bedömningatt inte kunde kvarstå i regeringen. Omedelbartefter avgång som statsråd utser samme statsminister honom tilljustitieråd, dvs. till innehavare av landets högsta domarämbete.