prot · G70972 · 1983-12-31 00:00:00 — "VFoch Metall är ense om att åtgärder för att minska arbetslösheten är angelägna.Det finns också ett gemensamt intresse av att se till att verkstadsindustrinkan rekrytera den personal som behövs. a. särskilt rekryteringsstöd och enskilda beredskapsarbeten, somefter beslut av införs , syftar till att verka i sådanriktning." Dettakonstaterar och tillsammans. Och sedan för man ett resonemang omdetta. Man tar också upp ungdomslagen och gör det konstaterandet att det ännuär oklart i vilken utsträckning ungdomslag kan komma i fråga inomverkstadsindustrin. Mantar sedan upp frågan om försäkringsskydd och ansvar för arbetsledning ochsäger: "Mot bakgrund härav avser parterna att senare vid behov särskiltöverlägga härom" - om de frågor beträffande ungdomslagen som jag nämnt. Jag berättade i går att LO och ettpar av har ansett att frågan om ungdomslag är så viktig att devill bidra med egen information. I 75000 exemplar sprider man en broschyr omungdomslagen. Det är alltså de fackliga organisationerna som gör detta. De drarihop konferenser för att träffa mer än 500 fackliga förtroendemän för attdiskutera ungdomslagen. Av debatten skulle man kunna få intrycket att de fackligaorganisationerna förtiger att det skulle vara möjligt att anställa ungdomar iungdomslag också inom privata företag. Men så är det inte alls. I den härinformationsbroschyren finns också den möjligheten nämnd, och den diskuterassjälvfallet även på de konferenser som man har. Jag tycker alltså att den debatt som har förts är litetkonstig. Jag förstår den inte. Självfallet skall vi respektera ingångnaöverenskommelser. Självfallet skall vi respektera beslut. 39JAN HYTTRING (c): Vårt land har kunnat redovisa internationelltsett låga arbetslöshetstal. Trots insatser för att minska antalet arbetslösa kan jag konstatera att arbetslösheten i har ökat betydligt. har så många saknat fast arbete. Värst drabbade är länets ungdomar. I tillgänglig stafistik kan jag utläsa att 7000-7 500 ungdomar i åldern saknar fast arbete. Varje årskull ungdomar uppgår till ca 4000 i . Jag tvingas därför konstatera att tvä åldersklasser saknar arbete. Antalet ungdomar i åldern som behöver sysselsättning i s. k. ungdomslag är ca 2 500. Om vi nu lyckas skaffa fram alla dessa platser i vårt län, så kommer 20-årsdagen även för de här ungdomarna. . ' Vad har då länets näringsliv att erbjuda? Industrierbaserade på våra råvarutillgångar har stora omställningsproblem. Deomställningar av produktionen som pågått inom stålbranschen har helatiden inneburit ett minskat antal anställda på bruksorterna.Omställningsproblem för bruksorter är inte unikt för . Situationen är istort sett lika för Bergslagslänen. har emellertid fler bruksorter änandra län. Utmärkande för bruksorterna är den ensidiga inriktningen på storaföretag som exempelvis halverat antalet anställda. De företag som inte minskar antalet anställda kommer inteheller att anställa fler vid en eventuellt ökad efterfrågan päindustriprodukter. En ökad mekanisering och rationalisering kommer att bliresultatet av en konjunkturuppgång. Enda möjligheten att öka sysselsättningenpå bruksorterna är att få en nyetablering av småföretag inom vitt skildabranscher. För del blir därför regeringens förslag till minskadeanslag för lokaliseringsbidrag ett allvarligt hinder för bruksorternasmöjligheter att överleva.- föreslär i en motion att detregionalpolitiska stödet bör räknas upp i enlighet med statens industriverksförslag. kommer industridepartementet att uppvaktas avvärmlänningar. måste få ett ökat stöd redan under innevarandebudgetår. Det finns alltså behov av att redan nu avisera ett ökat anslagsbehovför Förbruksorternas skull är det nödvändigt att motion vinner gehör. Regeringensambitionsnivå avspeglas i anslaget för regionala utvecklingsinsatser. Ettoförändrat anslag kommer att medföra minskade möjligheter för de utsatta länenatt göra insatser i andra, mindre orter och i glesbygd. Länsstyrelserna harockså markerat detta genom att begära ökade anslag. Enligtcenterns mening är det nödvändigt att öka anslaget för regionalautvecklingsinsatser, och vi föreslår därför i en motion att anslaget ökas med150 milj. kr. Förett ökat och decentraliserat näringsliv är goda kommunikationer avutomordentlig betydelse. För del gäller det att kunna behålla ochdelvis bygga ut järnvägstrafiken. När det gäller fyra järnvägssträckorifrågasätts nu ett bibehållande av persontrafiken, eftersom det anses att detär för få resande. Läggs persontrafiken ner på dessa sträckor innebär detförsämrade kommunikationer som risken för att nedlagdgodstrafik är uppenbar. För att garantera goda möjligheter till transporterinom länet måste järnvägshnjerna , ,och Kil-Deje-Daglösen föras till SJ:s riksnät. Iett glesbygdslän som utgör vägnätet, såväl allmänna som enskildavägar, den mest förgrenade möjligheten till kommunikation. Speciellt vägnätet iväst-östlig riktning har stor betydelse för bruksorternas möjlighet attutveckla näringslivet. Vägförbindelsen är av högsta prioritet.Ett återställande av statens stöd till de enskilda vägarna.är en nödvändighetför länet. Genomstöd från och dataeffektutredning-en satsas det nupä elektronik- och dataområdet i- . Många människor engagerar sig medstort intresse för att få en utveckling av näringslivet mot en ny bransch somdata- och elektronik,utgör. Ett fortsatt stöd för denna utveckling genomsärskilda utbildningsinsatser är en nödvändighet. Detta kan ske genom enförstärkning av den systemvetenskapliga linjen och inrättande av en tvååriglokal utbildningslinje för industriell datateknik vid högskolan i gymnaseiskolan bör få utökade resurser för datautbildning. God tillgång påutbildad personal är en förutsättning för ökade företagsetableringar. Rekreationsberedningenhar i sitt betänkande Områden för turism och rekreation ägnat sig mycket åtfrågan om en utveckling av boendeanläggningar och förlängda turistsäsonger.Turismen i sysselsätter många människor men med en sådan inriktningsom rekrationsberedningen föreslår, och det är min övertygelse att fler skullekunna få arbete. Det är angeläget att fler privata fritidshus kan användas föruthyrningsverksamhet. Två stora hinder föreligger dock. Många fritidshus har enför låg standard, och med reguljära lån blir det för dyrt med en upprustning.Gränsen för skattefri hyresinkomst ligger för lågt. Jag anser därför att denskattefria inkomstgränsen bör höjas till . Lån med lågränta och lång amorteringstid bör införas för upprustning av fritidshus somstår till Genom att på försök införa sådana lån i skulleman vinna värdefulla erfarenheter. Även åtgärder för att förlängaturistsäsongerna skulle kunna prövas i . 40 (): Det har gjorts många inlägg från den här talarstolen omungdomsarbetslösheten. Det kan säkert pratas för mycket om den frågan, men detkan aldrig göras för mycket. Att ungdomsarbetslösheten är vårt kanske störstapolitiska problem förefaller allt fler vara överens om, inte bara här iriksdagen utan också ute i samhället. Det är inte längre speciellt vanligt atthöra tal om lata eller kräsna ungdomar eller "annat var det på mintid". är det i stället alltmer den äldre generationen som sätterlösandet av ungdomsarbetslösheten allt högre upp på den politiskaätgärdslistan. Ungdomsarbetslöshetenhandlar också om något mycket stort och allvarligt- nämligen om tilltron tillframtiden och till politiken som medel att förändra verkligheten. Tidigaregenerationer har sett att deras verklighet blev bättre än den förragenerationens, att deras politiska krav och engagemang ledde till en stadigförbättring, att ungdomen fick en allt större betydelse och förståelse isamhället. Men hur är det med dagens generation? Om de ungdomarna jämför sigmed generationen före dem - vad blir då resultatet? Givetvis att den materiellaoch sociala standarden har ökat - men det finns något mer som är mycketcentralt, kanske speciellt för den unga generationen. Detta som kallas attkänna sig behövd, att ha en plats i samhället. Detta att ungdomen ochungdomstiden i sig är något viktigt och värdefullt - inte bara för en självutan också för samhället runt omkring en. Att inte ens ungdomsår bara är någratransport- och tillväxtår, dä man är olönsam, i vägen, ett politiskt problem,oerfaren - ett strukturproblem i arbetsmarknadspolitiken och ett olönsamtelement i företagens ögon. Sådant kan utan tvivel sätta djupa spår i ens liv. Ochtilltron till politiken hänger mycket starkt ihop med om det finns ett sambandmellan ord och handling - om politiken också berör mig nu eller bara är ord omen avlägsen framtid. Här är arbetsmarknadspolitiken mycket central - inte barade tankar och visioner som ett politiskt parti har om den fullasysselsättningen utan också vad som händer här och med de tusentalsarbetslösa som vi har. Jagtvekar inte att prioritera ungdomen i detta anförande - just på grund av tronpå framtiden och på politiken, som vi alla här har ett ansvar för och ettintresse av att den nu uppväxande generationen tror på. På det hänger hela vårtpolitiska system och därmed också vår unika demokrati. Ungdomsårenfår på inga villkor bli ett väntande på att bli vuxen och lönsam. Ungdomen ären alldeles för viktig del av värt liv för att betraktas pä det sättet. Ungdomsarbetslöshetensom stort och akut problem är en relativt ny företeelse. a. har det häntsaker i näringslivet som har gjort att många traditionella ungdomsjobb harförsvunnit, den nya tekniken och rationaliseringar inom industrin ställer allthögre krav på de anställda, krav somungdomen har fått allt svårare att uppfylla. Uppbromsningen av utbyggnadstakteninom den offentliga sektorn har betytt en del och givetvis vår borgerligaregering-under sex år-och dess ekonomiska politik, som vi ser konkretaresultat av. Men trots det enorma budgetunderskottet, som dock nu i ochför sig tenderar att minska, har den socialdemokratiska regeringen satsatmycket hårt och målmedvetet på att få i gäng produktion och nyinvesteringar, såatt vi kan fä ett ekonomiskt utrymme för att skapa fler jobb. Inte minstdevalveringen har där betytt mycket. En förbättrad ekonomi är en förutsättningför att lösa ungdomsarbetslösheten - därför är också kampen för att fåordning på ekonomin i högsta grad en ungdomsfråga. Vid sidan av budgetarbetet är också dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna av central vikt för de arbetslösaungdomarna. Ofta handlar det om att få in en fot på arbetsmarknaden, få liteterfarenhet, bryta passiviteten och den sneda dygnsrytm som det innebär att gåarbetslös. Det handlar också om att komplettera sin utbildning, så att man mermotsvarar näringslivets behov. Arbetsmarknadspolitiska åtgärder är alltså inte enbart ennödlösning -utan ofta ett nödvändigt komplement. Därför är det faktiskt medstolthet som jag kan konstatera att vår socialdemokratiska regering har satsatså mycket som den gjort på detta område och också att den letar nya lösningaroch försöker förenkla i det stora utbud av olika stödformer som finns.För dagens arbetslösa ungdom är det centralt att se att det inte bara finns ordutan också handlingskraft. Dessutom är det ett friskhetstecken att regeringengenom sin barn- och ungdomsdelegation direkt har kunnat stödja en del av allade projekt som arbetslösa ungdomar har arbetat fram. Att i tider som dessauppmuntra ungdomarna att engagera sig själva är bra - om samhället samtidigtsamtidigt gör sitt för lösa sysselsättningsproblemen. Likaså är det positivtatt mänga kommuner har letat och funnit egna och nya lösningar.Jag efterlyser mer utrymme och resurser för kommunerna att skapa egna ochlokala lösningar på delar av t. ex. problemet med ungdomsarbetslösheten. De s.k. frizonerna är kanske början till detta. Men trots alla de resurser och ansträngningar som på olikahåll lagts ned för att bekämpa arbetslösheten är den fortfarande oacceptabelthög. Hur den skulle ha sett ut med en borgerlig regering vågar jag knappt tänkapå. Men det är oroande att det är sä svårt att fågenomgripande resultat ute på arbetsmarknaden - trots alla resurser. Och dettaär vad de tusentals ungdomarna i arbetslösheten upplever. De skulle varaoändligt många fler utan regeringens insatser, men de är ändå alldeles förmånga. Jag vill också helt kort nämna situationen här i vårstorstadsregion, . Det är en ungdomsrik region, och även om vihar en procentuellt låg arbetslöshet är antalet arbetslösa ungdomar myckethögt. Allvarlig är också den stora andelen sociala problem vi har i regionen.Gapet blir allt större mellan efterfågan på kvalificerad arbetskraft ochutbudet av arbetslösa. Storstaden har förvisso många fördelar - och den är vårhembygd - men den innehåller också stora faror för arbetslösa ungdomar,speciellt om 3 protokoU 1983/84:72-73 deras tropå framtiden och på politiken är minskande. Arbetslösheten bland ungdomar är fortfarandeoacceptabelt hög, men det är ändå med ganska stor tillförsikt jag ser påregeringens arbete och näringslivets möjligheter att komma närmare en lösning.Jag hoppas däremot på flera okonventionella lösningar och större möjligheteratt väga in de samhällsekonomiska kostnaderna av att ha friska, arbetssugnaungdomar i arbetslöshet. Dessutom vill jag uttrycka en bestämd förväntan om attOlof Palmes förhoppning frän blir verklighet, nämligen att vinu, detta magiska är 1984, skall se arbetslöshetskurvorna vända nedåt. Det ärnu, just , vi behöver framtidstro. 41PER (): 1 ett uttalande ansågstatsrådet att den nya högergenerationen, som han uttrycktedet, behövde kulturell uppfostran. Det var ett riktigt pretentiöst uttalande.Utan att tveka sätter sig kulturministern själv som domare över tycke och smak,över de åsikter som bryter sig i debatten om kulturlivets villkor. Uttalandet isig är en slående illustration till det samhällsklimat gentemot vilket många,förvisso inte bara inom det som kallar den nya högergenerationen, vänder sin kritik. Det är nämligen, herr talman, ovedersägligen så attkulturdebatt och kulturskapande i vidaste mening i dagens sker inomosynliga men väl märkbara ramar som man inte ostraffat bryter sig igenom. Desom ändå vågar riskerar att ådra sig det samlade kulturetablissemangetsbannbulla. Att bryta konformismen blir till illojalitet mot land, folk ochkulturskaparkamra-ter. Debatten om Sverigebilden - och omde författare som vågat ha en annan mening än den anbefallda - är ett slåendeoch dystert tecken på hur de osynliga gränserna snörps ihop. Utan tillräckligt utrymme för fritt och utmanande tänkandekan kulturen aldrig leva. Är gränserna för det "tillåtna" för snävahjälper det inte att statsrådet i kampen mot finansdepartementettydligen varit mera lyckosam - om nu sådant skall mätas i budgettermer - änkolleger på andra områden. Att klimatet inte diskuteras, men väl i alloändlighet statsanslagens storlek, är knappast ägnat att förstärka denintellektuella basen för kulturutövandet. Kulturdebatten, herr talman, borde först och främst varaen debatt om friheten, om möjligheten att vara obekväm, om förutsättningarnaför att utan offentliga pekpinnar värda och utveckla vårt lands kulturskatt.Bara ett kulturskapande på frihetlig grund kan bidra till formandet av ettvidsynt , där makthavare bevakas och gränserna för tanken ständigtvidgas. Fylls debatten med tabun, blir kulturskapandet endast ännu ett redskapför den förhärskande makten att legitimera sina värderingar. Ett frihetligt samhällsklimat gagnar dessutom kvaliteten.Kulturskapande är ingen födkrok vilken som helst utan uppfordrande ochkrävande. Resultatet måste pä det ena eller andra sättet vinna uppskattning hosflera än kolleger, vänner och stödorgan. Bara i ett fritt kulturklimat, däroffentligt stöd inte utgör själva förutsättningen för kulturellverksamhet utan där mötet med en kunnig publik avgör med- ochmotgång, kan kvalitetskravet upprätthållas. Det är möjligt att statsrådet tycker att enkultursyn av detta innehåll är så obildad att den inte lämpligen bör framföras.Vore det inte så att den är av central betydelse för hela vårt samhälle, hadedet väl varit något som jag och andra som tycker likadant hade fått lära ossatt leva med. Men är den varken mer eller mindre en integrerad del av varjesamhälle som vill göra anspråk på att kalla sig fritt. Därför kan debatten inteundvikas. I en enkel fråga har jag bett statsrådet att förklara vadhan egentligen menar. 1 förlängningen av en frihetlig grundsyn liggeruppbarligen en jämfört med socialdemokraterna annan syn på hur kulturintresseoch kulturengagemang bäst stimuleras. Ett brett och aktivt deltagande ikulturlivet uppnås inte först och främst genom subventionerade böcker ochteaterföreställningar. Sådant leder erfarenhetsmässigt bara till att vi som ialla fall tar del i kulturverksamhet kan göra det billigare än eljest. De somstår utanför står utanför också med lägre biljett- och bokpriser. Nyckeln, herr talman, till kulturengagemang är kunskap.Endast med kunskap kan man efterfråga det svåra. Och endast om man förstår kanman finna utbyte i att ta del. Engagemanget blir självklart och spontant, intenågon form av påbjudet socialt tvång. I årets budgetproposition argumenterar regeringenvältaligt för en satsning på svenska i skolan. Det är en välkommen omsvängningi attityd som blott tagit alltför . När den väl sker, ackompanjeras dendessutom av alltför få insatser för att den kunskapsnivå skall kunna uppnås somett vitalt kulturliv kräver. Det är inte tillräckligt att ge ytterligare någraelever i gymnasieskolan chansen att få undervisning.i svenska, när ämnet redani ;kämpar emot övermäktiga odds. Brist på insatser inom detta områdeblir i realiteten att ge onödigt utrymme för ytlighet och förflackning. Svenskämnet i består av drygt 50 olikamoment, av vilka grammatik är ett. Genom att allehanda i och för sig angelägnauppgifter kommit att pressas in i svenskan har möjligheten att till elevernaförmedla det som är oundgängligen nödvändigt och grundläggande försvagats. verkligheten - inte bara i retoriken - göra något åt svenskan i skolan är detbästa sättet att öka unga människors efterfrågan på god kultur. Svenskans ställning är på sitt sätt typiskför vad som hänt i skolan . Vi moderater kräver därföråtgärder inte bara i fråga om svenskan utan också när det gäller skolansinnehåll i övrigt - allt för att förstärka skolans målkoncentration. Skolanmåste ge ett absolut försteg för sådant stoff som är centralt och som elevernanormalt inte kan inhämta någon annanstans. Lärarna måste återfå sitt avgörandeansvar för hur lektionstiden utnyttjas. "Störningarna" utifrån måstereduceras. Tiden skall tas bättre till vara för skolans huvuduppgift -kunskapsinlärning. I strävan att skapa utrymme i skolan för det verkligtvikfiga kommer man säkert att finna att somligt som vi förväntar oss attskolan skall klara måste lösas på annat sätt. Kanske innebär rimligaarbetsvillkor för skolan att föräldrarna måste ta på sig en större del avansvaret för barnens fostran än många gör. Det är en uppoffring viföräldrar i så fall är skyldiga våra unga att ta på oss. Uppoffring förresten,det är ett privilegium att fä ta del i den unga generationens fostran. En koncentration av skolans arbete och uppgifter måsteförenas med en målmedveten stimulans av elevernas anlag och intresse för attlära. På samma sätt som i flertalet andra utvecklade länder bör svenska barnbörja skolan , men med en självklar rätt att börja senare ommognadsprocessen motiverar detta. Det är att förslösa unga människorsstudieentusiasm att förlänga barnomsorgen in i åldrar då inlärning för barnetkänns stimulerande och intresseväckande. En tidigare skolstart är en reform förstärkta kunskaper. Alla människor är olika men har samma värde.Varje elev har med denna utgångspunkt rätt att få hjälp att utveckla det somför just honom eller henne är speciellt och som kan ge grund för ett gott liv.Alla människor har någonting som kan och skall utvecklas. Det finns egentligeninga obegåvade elever. Varje ambition att bygga skolan på någon annan grundsyn ändenna är hänsynslös gentemot den enskilde och kommer dessutom att misslyckas.Att inte ge eleverna rätten att utveckla det personliga leder till revolt,öppen eller tyst. I denna process skadas alla, men mest de som från början haftdet sämsta utgångsläget. Den direkta och indirekta utslagningen från grundskolanshögstadium är ett resultat av den otillräckliga känslighet skolanvisar gentemot det individuellt unika. Framväxande personligheter ges inte enpersonlig utbildning. Elever som vill utveckla egna anlag möts med skolänsambition att lära alla elever samma saker. Det är självklart sant att skolan har en central uppgift iatt till alla elever förmedla en gemensam grund som gör derii rustade att tadel i samhällslivet och som kan utgöra basen för senare skiften i intresse- ochyrkesinriktning. Men det är också sant att den elev som inte känner att hanseller hennes anlag tas fill vara lätt tappar både tålamod och självförtroende.Eller för att uttrycka samma sak på ett annat sätt; Att i högstadieåldern kännaatt man inte lyckas därför att ens begävningsinriktning är annorlunda än denhögstadiet planerats för blir i en ung människas föreställningsvärld snubblandelätt detsamma som att tro att man ingenting är värd. Dagens skola har kommit att bli sina egna mest uttaladeambitioners fiende. Utslagning i vidaste bemärkelse drabbar allasom ligger vidsidan av mitthnjen. Värst drabbas- som jag redan antytt - de som inte hemmaeller på annat sätt kan kompensera vad skolan brister. Vi moderater har mot den här bakgrunden förslagit att idénom det sammanhållna högstadiet skall överges. Eleverna måste också underhögstadietiden få chansen att utveckla sina personliga anlag och intressen. Attvänta till gymnasieskolan är för flertalet elever att vänta för . Fögaöverraskande har våra förslag i denna del mötts av en störtskur av kritik från alla som av ett eller annat skäl känt sig somfaddrar för den nuvarande . Sådant får man stå ut med. Vad somdäremot är svårare att fördra är beskyllningarna för att ett mera hänsynsfullthögstadium skulle leda till - eller t. o. m. vara avsett för - en segregeringav eleverna. vill stoppa dem som inte är studiebegåvade, har dethetat. En sådan attityd vittnar antingen om dumhet eller ompolitiska blockeringar som den uppväxande generationen inte har några skäl atttolerera. Invaggar man sig i föreställningen att den svenska skolan i allt ärbra och att alla får sin beskärda del av kunskaper, sviker man de elever som inte får den utbildning deras resurser motiverar. De som faktiskt tror att en sammanhållen skola gynnarelever från mindre studiemotiverade miljöer borde fundera övervarför vi trots alla ansträngningar att åstadkomma en jämnare socialrekrytering till högre studier fått erfara att obalansen förstärkts,Fakta i målet är ju att segregafionen getts och ges kraft och näring av detfaktum att många elever inte fått chansen att tidigt känna att vingarna bär.Man har fallit vid sidan av det som är det allmänt accepterade. Man harmisslyckats därför att man inte varit som skolan trott. Vi moderater föreslår en ökad valfrihet pä grundskolanshögstadium. I vår parfimotion anger vi en fjärdedel av undervisningstiden,mindre i början av högstadiet och mera i slutet, som en riktpunkt för tillvalen.För de elever som efter nian upptäcker att de valt fel i något avseende skallmöjlighet finnas att inom skolans ram komplettera kunskapsbristerna. Vi grundar för vår del förslaget om ett nytt högstadium päen annan syn på skolans uppgift än den gängse. Vi sätterpersonlighetsskolan före likhetsskolan, hänsynen till den enskildes krav ochbehov före diffusa jämlikhetsteser, vilkas giltighet vi vet faller till markenvid konfrontationen med verkligheten. Samma anda av hänsyn till den enskildes krav ligger ocksåtill grund för den nya gymnasieskola som vi genom en omfattandelärlingsutbildning vill skapa. Utbildning i företagen blir både bättre ochbilligare än åtskillig yrkesutbildning som bedrivs inom denkonventionella gymnasieskolans ram. Socialdemokraterna visade ett visst intresseför lärlingsutbildning som idé.