prot · G709130 · 1983-12-31 00:00:00 — Det ger mest tillde barnfamiljer som bäst behöver ett ökat stöd, nämligen just familjer med baraen inkomst samt familjer med låga inkomster och många barn. Jag har här i fått mångafrågor rörande barnfamiljerna. En har varit: Blir det någon höjning avbarnbidraget? Svaret är: Barnbidraget höjs med . Dettaär den största höjningen . Barnbidraget har höjts medmer än . En annan fråga har varit: Vore det inte en fördel ombarnbidraget utbetalades i stället för kvartalsvis? Så föreslås också . Det innebär att en enbarnsfamilj får400 kr., en tvåbarnsfamilj , en trebarnsfamilj , enfyrabarnsfamilj . och en fembamsfamilj . En tredje fråga har varit: Hur blir det medgaranfibeloppet i föräldraförsäkringen? Svaret är att garanfibeloppet höjs mednästan , från 37 fill . Det betyder ett plus på 4 000 kr.per år för hemmamakar och för alla de unga mödrar som inte haft någon inkomstinnan de fått barn. En fjärde fråga har varit: Borde inte åldersgränsernahöjas från f. n. till för de ungdomar som studerar, då detgäller vissa bidrag? Svaret är: Förslaget innebär en förlängning avbidragsförskotten för gymnasiestuderande till . Åldersgränsen för detstatliga bostadsbidraget höjs också till för studerande ungdom. En femte fråga har varit: Borde inte ensamståendeadoptivföräldrar få ett stöd motsvarande det bidragsförskott som andraensamstående föräldrar kan få? Svaret är: Det får de . En sjätte fråga har varit: Borde man inte göra något åtden fortgående urholkningen av bostadsstödet, som så hårt drabbat mångabarnfamiljer? Svaret är att utöver den höjning av bostadsbidraget somgenomfördes föreslås bostadsbidraget höjas med ytterligare 300miljoner. En sjunde fråga har varit: Borde inte regeringen föreslånågra stimulansåtgärder som kunde påskynda utbyggnaden av den kommunalabarnomsorgen? Svaret är: I propositionen föreslås att 100 milj. kr. anslåstill anordningsbidrag för utbyggnad av barnomsorgen. Det betyder att minst 330daghems- och fritidshemsavdelningar kommer att byggas och att ytterligare minst5 000 barn kommer att beredas plats. Det innebär i sin tur att behovstäckningen då det gällerbarnomsorgen kommer att bli av den nu aktuella efterfrågan. Vi tarmed andra ord ett stort steg mot full behovstäckning av barnomsorgen. Jag påstår inte att det nu föreliggandeförslaget har skapat full rättvisa mellan barnfamiljer och icke barnfamiljer.Men det förslag som finns i propositioneninnebär, som jag redan har sagt, en rejäl höjning av stödet tillbarnfamiljerna. Jaghar träffat många borgerliga väljare som har undrat varför man från borgerligthåll inte gav sitt bifall till det här förslaget. Jag vill ändå ha sagt -dethar jag svarat dem, och det är också svar på en av frågoratt denhär förbättringen inte hade varit möjlig utan de överläggningar mellanpartierna som föregått framläggandet av förslaget. Parfierna- och det gäller samtliga - gick in i överläggningarna med sinsemellan delvisoförenliga förslag. Något parti ville ha avdrag, andra bidrag. Någon ville atthemmamakeavdraget skulle tas bort, andra ville ha det fördubblat. Man hadeolika finansieringsmetoder och olika sparförslag. Var och en som harförhandlat, och det är många i den här salen, vet att det inte underlättar utansnarare försvårar en lösning, om motparten i förhand-Ungarna är oenig ochsplittrad. Ändå vill jag påstå att överläggningarna var mycket konstruktiva. Allabesjälades utan undantag av en god vilja att verkligen åstadkomma en rejälförbättring av barnfamiljernas situation. Alla visade sig vara beredda att geoch ta sakskäl. Ingen satt därför aUtför fast i prestige och tidigare intagnapositioner. Utanatt det skall uppfattas som någon anmärkning mot förhandlarevill jag ändå särskilt framhålla och de moderatarepresentanternas ansträngningar att brygga över motsättningen. Min bedömningnågra dagar före slutsammanträdet var att det fanns goda möjligheter att träffaen uppgörelse som samtliga riksdagspartier kunde ställa sig bakom. Denmöjligheten försvann då den tjänstgörande centerledaren vid ettsamtal förklarade att det var bättre att regeringen lade fram ett eget förslagi och där sökte stöd från övriga riksdagsgruppers sida. Denhelt avgörande orsaken till att förhandlingarna sprack var således attcenterledningen övergav sina förhandlare, som båda fidigare visat stor öppenhetoch vilja att träffa en bred uppgörelse. I det läget förde den politiskalogiken fram till att vi från regeringens sida presenterade två förslag. Ettöverensstämde med den proposifion som föreligger. Ett annat hade barnbidragshöjningenpå . utbytt mot en höjning med . och en skattereduktion med 1 000kr. Detsenare förslaget hade uppenbara brister. Det var administrativt krångligt.Skattereduktionen kunde inte utnyttjas av studerande och andra med lågainkomster. Det ger flerbarnsfamiljerna mindre än barnbidrag medflerbarnstillägg. Men vi var från socialdemokrafiskt håll i enighetens intresseöppna också för en sådan lösning, även om den innebar ett avsteg från fidigaresocialdemokratiska ställningstaganden. Trots att det inte blev någon bred överenskommelse mellan samthgapartier, har ändå varje parti på sitt sätt bidragit till att barnfamiljerna nukan få en större förbättring än vad de fidigare fått. Så t. ex.banade skattehöjningsförslag väg för den omfördelning mellan barnfamiljer och ickebarnfamiljer som är en förutsättning för de förbättringar som föreslås. Jagtror dessutom, herr talman, att de erfarenheter överläggningarna gett i bådepositivt och negafivt avseende kan vara fill stor nytta i umgänget partiernaemellan för framtiden. Anf,41 (vpk) replik: Vi är naturligtvis glada över att vi kunde åstadkomma en uppgörelsetillsammans med regeringen för en höjning på . Jagtror att det är bra att socialministern har redovisat hur det gick fill viddessa förhandlingar. Det var uppenbarligen mycket märkliga turer. Jagtycker inte att vi nådde ända fram, som det sagts tidigare. Socialministernsäger i proposifionen att har det familjestöd somutgått till en familj med genomsnittlig industriarbetarlön och en hemarbetandeförälder minskat med om det finns ett barn, och med om detfinns två barn. Mot den här bakgrunden räcker naturligtvis inte , ävenom jag är mycket medveten om att det är den största höjningen i pengar på mångaår. Jagtycker det finns en annan slutsats man kan dra. Jag har inte samma uppfattningsom att man kan sitta ned och förhandla med borgerhga partier,som har så sinsemellan olika uppfattningar om fördelningspolitik. Jaghar försökt redovisa hur ser på fördelningspoHfiken. De ger med enahanden och tar tillbaka mycket mer med den andra. Jag tycker att en slutsats avdetta är att det inte går att göra bra fördelningspolitiska uppgörelser förvanliga löntagare och barnfamiljer i det här landet med ett eller fleraborgerliga partier. 42 ()replik: Jag kan bara beklaga att socialministern genom att bryta in i debatteni en s. k. replik öppnar en ny debatt, men har det skett och då tvingas vibryta hela den övriga uppläggningen. Det är mycket beklagligt, jag vill gärnasäga det. Jagvill för vårt parti göra ett par konstateranden. Först en fråga: Har ni fåttmed er kommunisterna som släpkärra? Ser de till att man ocksåfår en finansiering? Eller blir det den vanliga kommunistmodellen att dela utpengar, men betalning, det bryr vi oss inte om, det får andra klara senare? Regeringen,och särskilt finansministern, har ju ett visst ansvar för finansieringen av denhär typen av bidrag. Det rör sig ändå om miljardbelopp. Känner jag är han inte ett spår intresserad av att betala notan, men äta det är handuktig på att göra. För vår del har vi tvåviktiga synpunkter när det gäller detta. Denförsta är att vårt parti icke längre vill höja skatter och höja bidrag. Vi villi stället försöka göra motsatsen; spara på statsutgifterna och sänka Det gällerockså för barnfamiljerna. Vi vill .alltså att vanliga barnfamiljer skall kunnaleva på sin inkomst, betala sin bostad och annat, i stället för att man skallgå omvägen och höja skatterna och höja människornas bidrag. Här går alltsåregeringsförslaget tvärtemot hela vår ideologiska övertygelse om hur det börvara . Detandra är att när det gäller barnomsorgen, så har vi den principiellainställningen att man skall ha både rättvisa och valfrihet. är det-jagkan tala av egen erfarenhet - näst intill omöjligt för en familj att klarakostnaderna för barn, om den ena maken väljer att vara hemma eller - om bådamakarna arbetar utanför hemmet - att försöka klara någon form av barnfillsynsom man själv avlönar. Enda chansen är i det läget att anlita kommunalbarnomsorg, som är det i särklass dyraste sättet och som inte medger någonvalfrihet. Därförvänder vi oss mot förslaget att man nu skall fortsätta att bygga ut denkommunala barnomsorgen med gigantiska bidrag av skattemedel till dem som harturen att få platserna, medan de som inte får platserna - eller inte vill hadem, därför att man väljer en annan form- ställs helt utanför. Det leder fillen sned efterfrågan, det leder till väldiga onödiga kostnadsökningar och detleder till minskad valfrihet. På bägge dessa grunder, , kommer vialltså att säga nej till det förslag regeringen lägger fram. Vidremiss av komp letteringsp ro -positionen 43 ()replik: Eftersom socialministern gjorde ett av sina välkända och välförbereddas.k.' spontana inhopp i debatten, skulle jag vilja säga några ord omfolkpartiets syn på familjepolitiken. Detta skulle ju annars givetvis ha gjortsav , men han är ju nu på grund av debattordningen förhindradatt göra det. Låtmig först säga att från folkparfiets sida lade vi ett förslag under denallmänna motionstiden om en rejäl förbättring för barnfamiljerna. Det skulleleda till en barnbidragshöjning , 1984, och det skulle leda fill enskattereduktion, kopplad till hur många barn man hade. En sådan skatteredukfionskulle, enligt vårt förslag, utgå med . och barn och alltsåinnebära att en familj med ett barn skulle få . lägre skatt än enfamilj utan barn, en familj med två barn skulle få . lägre skatt än enfamilj utan barn osv. Vitror att det var ett rättvist och lättadministrerat system för att förbättrabarnfamiljernas ekonomiska situafion. Men vi var besjälade av en vilja attåstadkomma någonfing, och det var därför tog inifiafiv tillöverläggningar mellan parfierna - självfallet med målsättningen att man skullekunna komma överens om något som gav barnfamiljerna en förbättring redan i år.Nu tycks ju regeringens förslag - med eller utan stöd från vänsterpartietkommunisterna - innebära att barnbidragshöjningen redan vid halvårsskiftetutebhr. Jagvill tillägga att i regeringens förslag ingår dels avskaffande avförvärvsavdraget, dels en höjning av skatten i de lägsta inkomstskikten. Mankan då fundera över vad effekten blir för en del barnfamiljer med bara en Låt oss tänkapå en deltidsarbetande ensamstående mamma med ett barn. Vad är det hon får avSten ? Är det inte så att det höjda barnbidraget i hennes fall mer änväl äts upp dels av det slopade förvärvsavdraget, dels av den höjda skattenför de lägre inkomsttagarna? Anf.44 () replik: Det är beklagligt att debattordningen blivit sådan den blivit, men detfår väl skrivas på socialministerns konto. Ioch för sig har jag ingenfing emot att bemöta det påstående som socialministerngjorde. Det är riktigt att vi i - och jag tror faktiskt att detgäller hela opposifionen - har haft och har den uppfattningen, att det hadevarit ytterst önskvärt att regeringen hade lagt ett förslag tillbarnfamiljernas fromma redan när budgetpropositionen presenterades. Denuppfattningen deklarerade jag vid vårt samtal. Den står jag för . Men StenAndersson borde också ha talat om att jag vid detta samtal, som jag trodde varförtroligt, deklarerade att förhandlare hade fullt mandat attfortsätta förhandlingarna på de grunder som förelåg då regeringen äntligenhade kommit med något som kunde kallas ett förslag. Detär allmänt omvittnat att de svårigheter som man hade under förhandlingarna ihög grad berodde på att regeringen inte hade några egna förslag att komma medförrän i slutskedet. Jag vill inte referera andra saker beträffande deeventuella svårigheter som fanns i den socialdemokratiska gruppen, vilka StenAndersson själv deklarerade vid vårt samtal, för jag anser att förtroligasamtal skall vara förtroliga. Jag tycker fakfiskt att vi skall agera hedersamti polifiken och låta saker och fing vara vad de i själva verket är. Som sagtstår jag ärligt för det jag sade om hur vi uppfattade att regeringen borde haagerat. Men våra förhandlare hade ostridigt mandat att förhandla på det sättetnär man gick till förhandling efter vårt samtal. Sedanvill jag också säga att - jag skall inte gå in så mycket i sak, för det kommerRune att göra senare - det finns stora brister i de förslag som nulagts fram. Men där finns också förtjänster, det skall jag säga. De som vårdarbarn på hel- eller deltid hemma får ingenting av detta. Det finns alltså ingaförslag om vårdnadsersättning eller motsvarande i detta. Därutöver är detostridigt på det sätt som nämnde, att ensamförsörjarna minsann intefår mycket till förbättring. Jag undrar vad många ensamstående föräldrar kommeratt tänka när de upptäcker att man ger med den ena handen och tar med denandra. Först en kommentar till debatten om debattordningen. med att önska en Uvlig, oförberedd, spontan och helst också roligdebatt. I varje fall har han fått en livlig och oförberedd debatt. är hanändå missbelåten. blir tydligen aldrig nöjd. Närde borgerliga partierna begärde att få den här debatten trodde jag att motivetvar att man brann av iver att inför och allmänheten få redovisa sittalternativ för den ekonomiska politiken. När jag lyssnat till de tre borgerliga partiföreträdarna kan jag konstatera attjag misstog mig. Om man har något alternativ valde man i varje fall inte attredovisa det här . I stället var det till kritik, skäll och gnäll.För att få underlag för den här ganska våldsamma kritiken av regeringensekonomiska politik tvingades samtliga företrädare för den borgerligaoppositionen till en Hka våldsam verklighetsförfalskning. Man måste förnekaäven de mest uppenbara fakta för att få demagogin att gå ihop. I stället föratt erkänna att det har hänt förbättringar i svensk ekonomi som man inte kanförneka - det finns dock vissa fakta som inte ens trollkarlar av typen NilsÅsling kan göra sig av med -vill man ge och för vad som har hänt i svensk ekonomi. Jag tror att båda dessa potentaterär skäligen oberörda av de komplimanger som utdelats här och antagligen ocksåokunniga om dem. Framstegen i svensk ekonomi har också beskrivits somresultatet av en fillfällig inflafion som skall avlösas av någonting ännuvärre. Därför, herr talman, måste jag börja med att ge en sannare bild av detekonomiska läget än den vrångbild som enligt min mening gavs av de borgerligapartiföreträdarna. Det är nödvändigt att helt kort erinra om utgångsläget,som det tedde sig när den socialdemokratiska regeringen tillträdde hösten 1982.Såvitt jag vet förnekar ingen nu att den svenska ekonomin då visadeomisskännliga tecken på en djupnande kris. Bytesbalansens underskott nådde 1982rekordnivån 22 miljarder. Industriproduktionen sjönk för det fjärde året i rad.Bruttonafio-nalprodukten stod helt stilla. Industriinvesteringarna föll det året, och förutspådde man en nästan lika stor nedgång för1983. Budgetunderskottet fortsatte attraka i höjden, och vår nettosparkvot nådde den nästan osannolikt låga nivån 3 %av bruttonafionalproduktionen, vilket endast kan jämföras med länder påväsentligt lägre utvecklingsnivåer än den vi i vill hålla oss på. får vi höra att det som har skettgenomgående förutsågs av de borgerliga partierna. Jag vill bara erinra om attde åtgärder som vidtogs av de borgerliga parfierna - och" avvissa andra också -förutspåddes bli ett dundrande fiasko. Devalveringen kom vidfel tidpunkt, den skulle leda fill en våldsam inflafion och den skulle ledatill att budgetunderskottet skulle sfiga ännu snabbare än vad det hade gjortunder den borgerliga tiden. vågar man inte rikfigt upprepa denna krifik avdevalveringen. Man vågar inte stå vid vad man sade då. Jag hörde tydligt säga att han hösten 1982ansåg att devalveringen var för stor. Det ansåg inte alls. HerrAdelsohn ansåg att devalveringen var det största misstag som hade begåtts isvensk politik. efteråt försöker han säga: Jo, visst behövde vi devalvera,men det kanske var litet för mycket. Är det hederligt och rakryggat, herrAdelsohn? Det som har skett är emellertid inte bara devalveringen.Det gjordes en ganska radikal omläggning av den ekonomiska politiken, bort frånensidig åtstramning till den expansion som är den enda vägen fill balans ochfull sysselsättning. Vi ville lösgöra de krafter som hade bundits av den felaktiga Vid remiss av kompletteringspropositionen Vid remiss av kompletteringspropositionen kan vi redovisa resultaten, så långt statisfik ochprognoser räcker, och vår bedömning av utvecklingen är att devalveringen fickgynnsammare effekter än vad vi själva vågade förutspå eller ens tro på vidnågot tillfälle. Oppositionen säger nu att devalveringen har spelat enmycket liten roll -det är enbart konjunkturuppgången utomlands som svarar förden radikala ömvändningen i det svenska näringslivet. Men, herr talman, dettaär icke sant. Det framgår med all önskvärd tydlighet av den statistik, framtagenav statisfiska centralbyrån och , som ni kan läsa ifinansplanen och i den reviderade nationalbudgeten, att huvudskälet tillförbättringen av bytesbalansen är att svenskt näringsliv har återerövratförlorade marknadsandelar både här hemma och utomlands. Av exportökningensvarade ökade marknadsandelar 1983 för två tredjedelar när det gällerbearbetade varor. Exportökningen utgjorde och ökningen avmarknadsandelarna . Alla beräkningar tyder på att exporten av bearbetadevaror kommer att öka med och att hälften av denna ökning berorpå att svensk industri återtar tidigare eller erövrar nya marknadsandelar. Detär ett resultat av att konkurrenskraften och kostnadsläget i förhållande fillomvärlden har förbättrats och av att lönsamheten i exportindustrin har stigit,vilket har gett ny kraft och förmåga att på ett mer effektivt sätt bearbetautlandsmarknaderna och hemmamarknaden. Följden har blivit att det rekordartadebytesbalansunderskott som vi hade 1982 reducerades med två tredjedelar.I år ser det ut att praktiskt taget försvinna. Det var ett av de väsentligastemålen för vår ekonomiska politik, men vi trodde att det skulle tatre, fyra eller att återvända till ett läge där vi kunde säga: Nuförsörjer vi oss själva med eget arbete. kan vi med eget arbete betala intebara det som vi förbrukar, utan också 21 miljarder i räntor på de lån som togsunder framför allt de sex borgerliga regeringsåren. Detta mål har vi uppnått . Det ser jag som en stor framgång. Det är rikfigt att den förbättring av världshandeln som vii år kan notera ger ännu större utslag än om vi hade fått kämpa med denkonjunktur som vi hade , men det är en tröst för mig att vi faktiskt intealls är så beroende av och som oppositionen vill göragällande. Den positiva utvecklingen har lett till ett uppsving iindustriproduktionen, som steg med . väntas den öka mednärmare . Det medför att den totala tillväxten i ekonomin,bruttonafionalproduktens ökning, blir . Förutom att vi nu använder mer av resurserna för att klaravåra utrikes balansproblem använder vi också mer av resurserna förinvesteringar än för konsumtion. De totala investeringarna väntas öka medöver - och det koncentrerat till näringshvet och industrin, därinvesteringsökningen bhr 12 resp. . När det slutligen gäller näringslivets och marknadensutveckling har sysselsättningsnedgången nu avbrufits, både i ekonomin somhelhet och i industrin. Den öppna arbetslösheten väntas också minska . Låt mig, efter allt tal om skrytvalser och överdrivenoptimism, tillägga att räknar med att industrins investeringari år skall öka , medan regeringen nöjer sig med att göra enuppskattning av en ökning på . tror attsysselsättningen i industrin skall öka med hela 50 000 personer, medan vinöjer oss med att ange ökningen till 15 000. Budgetunderskottet skulle snabbt växa med ensocialdemokratisk regering, sades det. Utvecklingen har blivit attbudgetunderskottet från en bottennotering 1982, när underskottet var avbruttonationalprodukten, sjunker till . Hela den offenthga sektornsfinansiella läge förbättras också snabbt, från underskott i förhållandetill BNP 1982 till . Det för oss faktiskt fill genomsnittet förOECD-länderna vad gäller den offentliga sektorns finansiella läge. För /85 beräknar vi det statligabudgetunderskottet fill 67 miljarder. Jag vill påminna om att underskottet ifjolårets långtidsbudget beräknades bh 101 miljarder, I samma slags debatt somdenna hävdade de borgerliga partierna då att detta var en grov underskattningav budgetunderskottet. Det kommer att bli långt över 100 miljarder, sade herrAdelsohn, och - alla tre. är budgetunderskottetalltså 67 miljarder - 34 miljarder lägre än det som var en grov underskattningför . Jag nämner detta för att något belysa trovärdigheten i dekatastrofteorier som de tre borgerliga parfirepresentanterna har hängett sigåt. De har försökt säga att detta att budgetläget har förbättrats bara beror påatt vi har en så våldsam löneinflation. Det är inte sant. Den enda effekt avlönerörelsen som återspeglas i budgetberäkningarna är att vi i stället för enökning av lönesumman räknar med en ökning . Resten avförbättringen beror på att vi har en snabbare fillväxt i vår ekonomi än vad vitidigare har vågat räkna med och att skattebaserna har växt på en rad områden,inte som ett resultat av inflation utan som ett resultat av ekonomiskåterhämtning. Slutligen budgetunderskottet, herr talman. Låt mig baranotera att av de 67 miljarder som budgetunderskottet beräknas bli nästa årbestår 60 miljarder av räntor på statsskulden. Det betyder att när det gällerhela den egentliga budgeten är vi på väg att utradera bristen på inkomster iförhållande till utgifter. Det vi släpar på och det vi kommer att få fortsättaatt släpa på är i huvudsak räntor på de pengar som lånades upp under herrarBohman, Mundebo och . Vi tycker alltså att den beskrivning ni har gett, ikommentarer i går och i denna debatt , är hårresande felaktig. Vi befinneross inte längre i den ekonomiska utförsbacken, utan utvecklingen går helt klartåt rätt håll - och åt rätt håll av rätt skäl, nämligen att vi håller på attåtervinna vår industriella styrka, vilket var ett annat huvudmål för vårekonomiska politik. försökte beskriva detta som att jag skullebefinna mig i ett tillfälligt glädjerus. Jag vill bara tala om för jag känner mig både nykter och klok och därför gör den bedömningen att detgår åt rätt håll. Vid remiss av kompletteringspropositionen Vid remiss av kompletteringspropositionen Men krisenär ännu inte övervunnen - det stryker vi under mycket klart i den revideradefinansplanen, och vi gjorde det klart för allmänheten och medborgarna i går.Att det går åt rätt håll betyder inte att vi redan är framme. Det är ju andrasom inte har hunnit ända fram, och vi vill undvika att ta ut några segrar iförskott. Det räcker inte med konjunkturuppgång för atthäva de strukturella problemen i vår ekonomi. För det krävs en långsikfigthållbar expansion av både produkfion, investeringar och sysselsättning. Vi hartjatat om att det, för att vi skall kunna förverkliga detta,först och främst krävs att inflafionen varaktigt bringas ner fill en avsevärtlägre nivå än den som rått . Innan det har skett kan viomöjligen hävda att vi har övervunnit den ekonomiska krisen. Regering och riksdag antog målet att under loppetav detta år begränsa konsumentprisstegringarna fill . Det skedde mot bakgrundav att det är på den nivån som många av våra viktiga konkurrentländer i dagbefinner sig när det gäller prisstegringstakten. Det var inte heller ettorealistiskt mål. Många faktorer medverkar till att prisstegringarna redanhar dämpats: Den importerade inflafionen har blivit lägre. Produktiviteten iföretagen stiger, och stiger ganska kraftigt i industrin.