prot · G70986 · 1983-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1983/84:86 Förhandlingarna leddes av andre vice talmannen. Företogs val av tre medlemmar och fem suppleanter . beslöt att antalet avriksdagen valda medlemmar jämte suppleanter i skulle utökas från18 till 20. Med anledning härav och av att avsagt sig uppdragetsom medlem i har valberedningen enhälligt beslutat föreslå ArneAndersson i (), () och () till medlemmarsamt (), (), (), () och () fill suppleanter i . medlemmar i i () StenSvensson (m) () suppleanter i () FilipFridolfsson (m) () () () 2 § Justerades protokollet för den 13 innevarande månad. Om handikappades rätt högskolestudier 3 §Svar på fråga 1983/84:312 om handikappades rätt till högskolestudier Margö har frågat mig vilkaåtgärder regeringen avser att vidta för att fortsättningsvis garanterahandikappades rätt till studier. Staten betalar genom styrelsen för vårdartjänstkvalificerad boendeservice och social omvårdnad i vardagen åt handikappade sombedriver högskolestudier. Inom ramen för de medel som står till förfogande förombyggnadsarbeten förbättrar successivt högskolans lokalerför att underlätta rörelsehindrades studiemöjligheter. Talboks- ochpunktskriftsbiblioteket svarar för produktion av studielitteratur försynskadade studerande i högskolan. I årets budgetproposition föreslås attmedlen för detta ändamål räknas upp med 1 milj. kr. Tolkhjälp ges åt döva, ochkostnaderna för den bestrids inom ramen för anslagen till högskolan. Slutligenkan den som är handikappad få företräde vid urval till högskoleutbildning. En rad åtgärder vidtas således för att underlättahandikappades studier. Trots detta kan det finnas hinder av olika slag förhandikappade att genomgå utbildning. Det ankommer på alla berörda myndigheteratt så långt det är möjligt bidra till att sådana hinder undanröjs. 3MARGÖ (vpk): Besparingarna inom den offentliga sektorn harlett till en rad försämringar för människor med funktionshinder. Hurhandikappad man blir av sitt hinder bestäms som bekant av förhållandena isamhället. När jag fick del av uppgiften att en sökande vägratsinträde till psykologiska institutionen vid medmotivering att lokalerna saknar hiss, ansåg jag det vara befogat med ettklargörande från utbildningsministern. Det har även framkommit att synskadadeavvisats därför att delar av undervisningen sker med video. Självfallet kan dessa faktorer inte godtas som skäl föratt utestänga handikappade från universitet och högskolor. Min fråga tillutbildningsministern har föranletts av ett konkret fall. I det fallet har densökande antagits, efter det att DHR uppvaktat utbildningsministern i ärendet:Visserligen är ministern förhindrad att här i uttala sig i enskildafall, men vi kanske kan vara överens om en princip, nämligen att sådana härärenden borde kunna lösas utan att en minister skall behöva gripa in. Om det förekommer praktiska, oövervinnerliga hinder såsomdåligt handikappanpassad miljö, sä får man kanske böja sig för detta på kortsikt, men man fär arbeta på för en förändring. Vi vet också attpoängsystemet slär olika. Det krävs alltså olika hög poäng för ätt komma in påolika studieorter. Om någon med funktionshinder blir antagen på en annan ort änbostadsorten därför att vederbörande har en lägre poäng och sedan inte kanstudera på den orten på grund av sitt funktionshinder, borde det finnasen möjlighet att lösa även detta på ett smidigt sätt, så att den Nr 86 Om meritvärdet av viss högskolekurs sökandeinte förlorar en massa tid i väntan på sin slutliga placering. Vi kan kanske godta sådana faktiska skäl, men konstrueradehinder kan vi aldrig godta. Jag hoppas att vi är överens om det. Överläggningen var härmed avslutad. 4 § Svar på fråga 1983/84:321 om meritvärdet av visshögskolekurs har frågat mig om jag villmedverka till att sådana bedömningar förhindras i fortsättningen som innebäratt studerande som saknar betyg i engelska inte får delta i en enstaka kursinom högskolan. För allmän behörighet till högskolestudier krävs kunskaperi engelska motsvarande slutförd lärokurs om minst två årskurser igymnasieskolan. För sådana sökande till enstaka kurs som är behöriga på grundav ålder och yrkesverksamhet kan dock den lokala antagningsmyndighetenföreskriva att kravet på engelska inte skall gälla. Varje högskoleenhet avgöralltså om det generella kravet pä kunskaper i engelska skall gälla för en visskurs eller om befrielse skall ges från detta krav. Jag kan givetvis inte uttala mig om enskilda fall. Det äremellertid enligt min mening viktigt att sökande utan gymnasieutbildning menmed lång arbetslivserfarenhet inte genom formella krav hindras från att delta ihögskolekurser som de har särskilt behov av och reella förutsättningar attklara av. Jag utgår från att högskolemyndigheterna tillämpar bestämmelserna idenna anda. 5 (); Jag tackar utbildningsministern för svaret.Jag tycker det var ett bra svar, eftersom det gör klart att det inte ärformalia som skall vara avgörande för intagningen till högskolan. Det finns ju många människor ute i organisationer och inäringslivet som har direkta, akuta behov av att fördjupa kunskaperna på deområden där de är verksamma i det dagliga livet. På högskolan finnsnaturligtvis en del av dessa kunskaper, och jag ser det som mycket angelägetatt så många som möjligt kan ta del av dessa kunskaper. Det är bra församhället, det är bra för organisationerna och det är bra för näringslivet.Inte minst tror jag att det är bra för högskolan att människor med konkret,praktisk erfarenhet kan tillföra högskolan och sina kurskamrater sina kunskaperoch erfarenheter. Jag tror mig veta att de flestainom högskolan delar dessa värderingar, men tyvärr kan det fortfarande inträffasådana här misstag. Efter det klargörande svar som utbildningsministern nu harlämnat tror jag att dessa problem skall vara ur världen för framtiden. Jagtackar för ett bra och klargörande svar. Överiäggningenvar härmed avslutad. Om ersättning genom för resor till ochfrån arbetet i vissafall 5 §Svar på fråga 1983/84:318 om ersättning genom för resor tilloch från arbetet i vissa fall har frågat mig om jag ämnarvidta några åtgärder så att ersättning för resor till och från arbetet kanlämnas av i fall då en sådan åtgärd skulle förkortasjukskrivningstiden. Enligt sjukförsäkringens bestämmelser får en person sominsjuknar ersättning för inkomstbortfall i form av sjukpenning.Sjukförsäkringen ger också ersättning för sjukvårdskostnader samt förresekostnader i samband med sådan ersättningsberättigad värd. Den allmännasjukförsäkringen ger däremot inte ersättning för kostnader som har samband medresor till och från arbetet. Det problem tar upp i sin fråga har sambandmed den grundläggande avgränsningen av ersättningsreglerna inomsjukförsäkringen. Jag delar uppfattningen att det är angeläget att regelsystemeti den allmänna försäkringen medverkar till att underlätta rehabiliteringen. Som framgår av redovisningen av socialförsäkringsavsnitteti årets budgetproposition avser jag att begära regeringens bemyndigande atttillsätta en utredning för att se över vissa grundläggande regler då det gälleratt ge sjukförsäkringen en mera akfiv roll i rehabiliteringsarbetet. Det finnsanledning att i det sammanhanget pröva åtgärder av det slag tarupp i sin fråga. 7HAGAR (): Jag tackar socialministern för det positiva svaret. Anledningen till min fråga är en situation som är rättvanlig, nämligen att man nödgas vara sjukskriven i onödan för att det är svårtatt ta sig till och från arbetet. Ett exempel: En person som fått sträckbehandling fördiskbråck kunde inte själv köra bil eller använda kollektiva färdmedel. Hanmåste anlita taxi eller åka med arbetskamrater. Han kunde sköta sitt arbete närhan väl var på sin arbetsplats. Han begärde ersättning från försäkringskassanmed motiveringen att skulle tjäna /dag genom attbetala resor i stället för sjukpenning. Men dét gick inte på grund av rådandebestämmelser. Inte heller gick det att få färdtjänst i den kommunen. Färdtjänsttillämpas olika beroende på i vilken kommun man bor. Det finns kommuner som gerfärdtjänst i sådana fall som jag avser. När det gäller resor fill och frånarbetet går det att i ganska stor utsträckning utnyttja arbetskamrater, men detär inte alla som har arbetskamrater som kan ställa upp. Jag känner fill falldär arbetsgivaren betalat resorna. Men kan man räkna med att ett litet företagskall kunna ställa upp med dagliga resersättningar? Dessutom är det principielltfel att arbetsgivaren skall betala resor för att förkorta sjukskrivningen fören anställd. Det kan innebära en press att ta sig till arbetet för den sombehöver vara sjukskriven. Jag har också blivit underrättad om att någon fått göraavdrag i deklarationen för taxiresor, då han på grund av sitt hälsotillståndinte kunnat ta sig till arbetet på annat sätt. Det finns taxeringsnämnder sominte godtar sådana yrkanden. Avdrag i deklarationen är inte bästa sättet -resorna kostar i alla fall en del för den enskilde. Enligt min mening skall denmyndighet som har den direkta vinsten av en förkortning av sjukskrivningstidensvara för den merkostnad som uppstår när någon skall ta sig till arbetet istället för att vara sjukskriven - och det blir . Min motion 1982/83:450, med de riktlinjer som jag angett imin fråga, avslogs med hänvisning till att det skulle bli någonting nytt iförsäkringssystemet och att det skulle bli stora gränsdragningsproblem. Menproblem är till för att lösas, och jag tycker att socialministern har angett enriktlinje för det i sitt svar. Jag skulle vilja ställa en följdfråga: Hur snart skallutredningen tillsättas, och - vad som kanske är ännu viktigare - när beräknasden vara klar med sitt arbete? Om ersättning genom för resor ochfrån arbetet i vissa fall Följdfrågorna var svårare än den ursprungliga frågan. Jag är övertygad om att utredningsarbetet bör ske så snartdet någonsin är möjligt, därför att det är många regler i det nuvarandeförsäkringssystemet som borde göras mera anpassade till möjligheten att rehabiliterai det enskilda fallet. Dä det gäller den fråga som har tagit uppär det sannolikt att det i många fall skulle bli både bättre för den enskildeoch bättre ekonomi för samhället om man ibland kunde jämställa arbetsresor medsjukresor. Det finns alltså all anledning att jobba snabbt med denna fråga,också från samhällsekonomiska utgångspunkter. 9 (): Jag får tacka för detta andra inlägg från socialministern. Jag hann inte i mitt första anförande nämna, när detgällde det fall som jag tog upp i min fråga, att när vederbörande var påförsäkringskassan och försökte övertyga om allt detta som socialministernsenast sade, om samhällsnyttan osv,, svarade man: Du skall vara tacksam för attdu får vara sjukskriven - det är många som skulle vara det i ditt ställe. Med den helt felaktiga inställningen från en myndighetssida kan man inte komma långt, då tänker man inte konstruktivt. har jag fått ett positivt svar, och jag ser medförväntan fram mot utredningen - och att den skall jobba snabbt. Överläggningen var härmed avslutad. Om identitets-kontroU vid sjukskrivning 6 § Svar på fråga 1983/84:339 om identitetskontroll vidsjukskrivning Förste vice talman harfrågat statsrådet om hon anser att försäkringsbedrägerierna har sådanomfattning att det är nödvändigt att läkare begär legitimation av patient föresjukskrivning samt om patienten bör bli utan sjukpenning om en läkare inteavkrävt honom legitimation. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det ärjag som skall svara på frågan. fråga är föranledd av att vissa läkarei för sedan ifrågasatt att det nya läkarintyget för bedömning avrätt till sjukpenning innehåller en uppgift om hur patienten styrkt sinidentitet. Det nya intyget är resultatet av ett samarbete mellan ,. Innan intyget slutligtfastställdes bedrevs försök i två län under . Utfallet i dessa länvar i allt väsentligt positivt, och först sedan erfarenheter därifrån tagitstill vara fastställdes intygsformuläret slutgiltigt. Uppgiften på intyget omhur patientens idenfitet har styrkts är ny, men den utgör egentligen enanpassning till föreskrifter från som gäller sedan flera årtillbaka. Läkarintyget utgör ett viktigt underlag för beslut om sjukpenning medibland ganska stora belopp. Jag anser det därför vara ett rimligt krav attläkaren är förvissad om att den patient han ger ett intyg verkligen är den hanutger sig för att vara, även om identitetsförväxlingar eller bedrägerier tordevara sällsynta. Det bör vara möjligt att arrangera detta på ett smidigt sätt ompatienten inte är känd på mottagningen. Enligt vad jag erfarit räknar man vid Akademiska sjukhusetmed att den situation som föranlett fråga snart skall varalöst. Jag utgår ifrån att läkarkåren också i fortsättningen lojalt följer deregler som gäller för utfärdande av olika intyg som kan grunda rätt till iblandstora utbetalningar från den allmänna försäkringen. 11Förste vice talman (); Jag tackar socialministern för svaret. Det räcker inte med att läkaren måste vara leg. läkare idagens sjukvård -patienten måste också vara leg. patient. Sedan årskiftet ärnämligen läkarna ålagda att kontrollera identiteten hos den patient som skallsjukskrivas. Är pafienten inte känd, skall han legitimera sig med ,körkort eller pass. Anledningen tycks vara att det i några få fall harförekommit att en person har lurat till sig sjukpenning genom att skicka ensjuk medhjälpare till läkarundersökningen. Men för att komma åt denna extremtsällsynta företeelse får man inte utgå ifrån att varje patient är en potentiellbedragare. Många patienter upplever det kanske inte som en förödmjukandehandling att behöva visa upp sin legitimation, men det finns å andra sidansituationer där förhållandet mellan läkare och patient är bräckligt och kanäventyras, om det visar sig att läkaren ifrågasätter patientens identitet. Vidhållersocialstyrelsen och detta krav, skall vi vara medvetnaom att det är ytterligare ett steg på vägen mot ett totalkontrollerat samhälledär man, liksom i och i , ständigt måste bära med sigID-kort eller pass. Ett sådant tror jag mycket få vill ha, och detgäller att ständigt vara på sin vakt mot sådana tendenser. Jag är medveten om att kravet på identitetskontroll finnsmedtaget i generella föreskrifter om intyg . Jag ärockså medveten om att det kan vara nödvändigt att personer får styrka sinidentitet när det t. ex. gäller läkarintyg för körkort eller för enpensionsförsäkring. Men jag kan inte finna det belagt attförsäkringsbedrägerierna vid sjukskrivning skulle vara sådana attidentitetskontroll är nödvändig. Statsrådet säger ju själv att sådanabedrägerier är sällsynta. Inte heller kan jag finna att vi har någonförfattning som säger att sjukkassan kan vägra att betala ut sjukpenning omidentitetskontroll inte har utförts - jag fick inget svar på den fråga jagställde om detta. Jag är ledsen att det inte finns någon öppning isocialministerns svar. Ansträngningarna borde enligt min mening inriktas på attta bort kravet på att patienterna på ett eller annat vis skall legitimera sjukskrivning, om de inte är kända. Jag vet att också ärmycket olyckligt över kravet pä legitimation och skulle vilja se en ändring avdet här förhällandet. Om identitets-kontroll vid sjukskrivning Som själv sade är detinget nytt krav att man inom läkarkåren skall vara mycket noggrann när manutfärdar intyg och också försäkrar sig om att ett intyg gäller för just denperson för vilket det utfärdas. Detta finns angivet i de instruktioner somutgavs . Det nya är att läkaren på det intyg som fastställts efter försökoch i samarbete med bl. a. genom att sätta ett kryss i en rutaskall tala om på vilket sätt han övertygat sig om att intyget gäller rättperson. Jag kan inte finna att detta är sä märkvärdigt, och jag tror framförallt att drar alltför långtgående slutsatser när honåberopar förhållandena i och på andra håll. , som harvarit med i det här arbetet, har för sin del uttalat att det bl. a med hänsyntill de stora belopp som utbetalas via försäkringen är befogat med dennakontroll. Det här förfarandet är inte märkvärdigare än det mantillämpar på posten eller banken, där man ju kan kräva legitimation. Här gällerdet ett intyg som skall ligga till grund för utbetalandet av mycket storaersättningar. Är det då så märkvärdigt att läkaren, om han är osäker, kräveratt få reda på om intyget gäller rätt person? påpekade att jag inte svarat på hennesandra fråga. Att jag inte gjort det beror kanske delvis på ett förbiseende, menframför allt på att svaret är självklart. Om en läkare eller någon annan personbland sjukvårdspersonalen på grund av ett förbiseende eller av annat skäl intehar försäkrat sig om att ett intyg gäller rätt person, så skall detta naturligtvisinte drabba den sjuke. Det innebär bara att får klara den härkontrollen och att utbetalningen sker litet . 13Förste vice talman (); Jag tror inte att det behövs mycket fantasiför att inse skillnaden mellan att visa legitimation när man tar ut pengar påen bank och när man ger sig av utomlands å ena sidan och det problem vi berörnu å andra sidan. En läkare och en patient kan ha ett förtroendefullt samtaloch patienten behöver inte legitimera sig för själva den sjukvårdandebehandlingen. Men så fort det blir fråga om sjukskrivning skall läkaren, om haninte känner patienten, vara skyldig att kräva legitimation. Det är detta sornmed rätta upprör väldigt många läkare. Jag tror att också kaninse detta. är man inte alls glad över detta, menman ansåg sig bunden av föreskrifterna från . Mansäger i en ledare i läkartidningen; "Förbundet har emellertid både i arbetsgruppen ochtill påpekat behovet av ett tredje'identitetsalternativ', nämligen att identiteten ej styrkts. Slutligen harockså - med hänsyn till kontrollfunktionens störande effekt påpatient-läkarrelationen - påtalats önskvärdheten om att identitetskontrollutförs av administrativ personal i samband med inskrivning eller utlämnande avintyg." Det vore i så fall betydligt bättre än den ordning som nugäller. Jag förstår fortfarande inte varför det skall vara nödvändigt medlegitimationskontroll i dessa fall, eftersom ju praktiskt taget varje patienthar rätt att sjukskriva sig själv utan någon form av läkarintyg. Jag är slutligen glad över att socialministern öppet sadeifrån att den patient som sjukskrivs utan att legitimation har avkrävts inteskall gå miste om sin sjukpenning. 1 pressen har påståtts att detta skulle gåut över patienten; det gör det alltså inte. Överläggningenvar härmed avslutad. 7 § Meddelande om svar på interpellation 1983/84:103 Jag vill anmäla att i interpellationom SJ;s service på mindre orter på grund av tjänsteresor inte kommer attbesvaras inom stipulerad tid. Jag har kommit överens med Hans Peterssonom att interpellationen kommer att besvaras . 8 § Svarpå fråga 1983/84:338 om rätten till besvär över beslut rörande vägomläggning har frågat mig om det inte vidbeslut om vägomläggning kan föreligga besvärsrätt för andra än berördamarkägare. Frågan om vem som har rätt att överklaga beslut omvägomläggningar regleras genom den allmänna bestämmelsen om besvärsrätt iförvaltningslagen (1971:290). Enligt den bestämmelsen får talan föras av densom beslutet angår, om det har gått honom emot. Allmänt sett brukar somförutsättning för besvärsrätt krävas att det aktuella beslutet antingenpåverkar den klagandes rättsliga ställning eller, som det brukar uttryckas, rörett intresse som på något sätt har erkänts av rättsordningen. Vid beslut omvägomläggning innebär detta normalt att endast berörda markägare ärbesvärsberättigade. Innan beslut om vägomläggningar fattas har alltid samrådskett med berörd kommun. Kommunerna har rätt att överklaga beslut omvägomläggningar. Med det demokratiska system vi har här i landet är detkommunens uppgift att svara för allmänna planeringsfrågor, som berör kommunenoch dess invånare. Jag är inte beredd att medverka till någon ändring av denordningen. Om rätten till besvär över beslut rörande vägomläggning 16 (); Jag vill först tacka statsrådet svaret på min fråga. Befolkningen i och jag själv är mycket besvikna överregeringens beslut att någon prövning inte skall göras när det gäller inkomnabesvär över fastställelse av arbetsplan för omläggning av väg 240. a.harnäringsidkare besvärat sig. Betingelserna för deras näringsutövande kommer atthelt ändras, om den nya vägsträckningen förverkligas. Regeringen vill, iallmänt tal, minska byråkratin och ge den lokala befolkningen mer att säga tillom. Ortsbefolkningen vill emellertid inte ha någon nyvägsträckning utanför det lilla handelscentrum som byggts upp i Tidafors. Detär tillräckligt med en förbättring av nuvarande väg för att trafiksäkerhetenskall förbättras. Enligt 11 § i förvaltningslägen får ett förvaltningsbeslutöverklagas " av den som beslutet angår, om det gått honom emot". Beträffande omläggningen av väg 240 vill jag framhålla attbeslutet om fastställelse av arbetsplanen definitivt går emot den som besväratsig. I motiv för fastställelse av arbetsplanen angesatt tillstyrkt hög prioritering av denna nya vägsträckning. anser inte att vägomläggningen bör prioriteras högt.Inte heller eller kommuner har uttalat sig om någon förstaeller andra prioriteringsgrad när det gäller väg 240. Med hänsyn till förvaltningslagen och besvärsanvisningarnaär det min bestämnda uppfattning att regeringen bör pröva inkomna besvär. Överläggningen var härmed avslutad. Om beräkningen av avgift m. m.för kvarstående skatt ivissa fall 9 §Svar på fråga 1983/84:317 om beräkningen av avgift m. m. för kvarstående skatti vissa fall har anfört att en företagare,som fått tillbaka för mycket inbetald mervärdeskatt, eftertaxerats för detåterbetalda skattebeloppet och då påförts restavgift och respitränta förbeloppet, trots att han inte har haft tillgång till det. harfrågat mig om jag är beredd att vidta åtgärder för att undanröja detta missförhållande. Det finns enligt min mening ingen praktisk möjlighet närdet gäller restavgift och respitränta att särbehandla de eftertaxeringsfall somberor på att mervärdeskatt har återbetalats. I den situation som skulle effekterna av restavgiften och respiträntan kunna motverkas avatt ränta betalades ut pä den återbetalade mervärdeskatten. Detta är dock enkomplicerad fråga. Den skattskyldige kan nämligen ha tagit ut för hög skatt avsina kunder och också betalat in den till . När felet upptäcks ochskatten återbetalas, bör återbetalningen egentligen föras vidare till kunderna.Om så sker, torde det normalt inte bli fråga om någon eftertaxering. Det kandock i många fall vara svårt att göra en sådan överföring till kunderna. Om denskattskyldige behäller beloppet kan man enligt min mening inte tala ommissförhållanden som behöver rättas till. Detta är särskilt tydligt omföretagarens kunder själva är skattskyldiga till mervärdeskatt och har kunnatgöra avdrag för den för högt debiterade mervärdeskatten, trots attlänsstyrelsen bara får in det rättade lägre beloppet. Den komplicerade frågan om ränta vid återbetalning avmervärdeskatt ingår i mervärdeskatteutredningens uppdrag och kommer därför attbli aktuell när utredningens förslag har lämnats. Anf.18 (); Jag ber att fåtacka finansministern för svaret på min fråga. Det är viktigt att skattelagstiftningen är korrekt och gerfull rättvisa åt dem som betalar skatt-i förhållande till myndigheten, tillstaten. Det finns dock alltför många exempel på motsatsen. Min frågagäller en företagare som har en matservering på en större industri. År 1976startade han sin verksamhet. Han tog då kontakt med mervärdeskatteenheten pålänsstyrelsen. Man klargjorde för honom att han skulle betala hög moms på detsom betraktades som kioskförsäljning eller ambulerande försäljning och låg momspä serveringen i företagets matsal. Så skedde fram . Då erfor hanatt en kollega, som hade en servering av samma slag på en annan industri,betalade den lägre mervärdeskatten även i fråga om den ambulerandeförsäljningen. Han tog därför på nytt kontakt med . Länsrättenbestämde att företagaren skuUe få tillbaka den del av mervärdeskatten som hanfelaktigt betalat in.