prot · G70910 · 1983-12-31 00:00:00 — Jag har varit ute och rest ochmött mänga och vet att det införs många olika kriterier för behovsfördelningen.Inför man för många kriterier upphäver dessa varandra. Jag troralltså att det möjligen kan vara på det sättet att man ute i kommunerna varitså ambitiös att man tagit in så väldigt mänga olika kvalificeringsgrunder attde till slut omfattar alla elever. Då verkar det ju som om man fördelade perhuvud och inte efter särskilda behov. ' Jag tycker alltså att vi har anledning att avvakta det häråret, innan vi drar ytterligare slutsatser. Att människor protesterar olika tungt i olika sammanhangär naturligtvis klart. Jag ser frågorna om protester på insändarsidor somretoriska, eftersom de som inte skriver insändare naturligtvis får svara försig själva. Om man nu ser traditionellt till den roll som var och enförutsätts spela i en partipolitisk diskussion i kammare, är detkanske litet fel att säga detta, men jag vill ändå uttala att jag känner starksympati för de resonemang och för iskoldebatten. Vi är inte överens i alla delar, men det finns en betydandesamsyn i omsorgen om barnen, i ambitionen att söka skapa en skola som är dengoda skolan för alla. Även om det möjligen partipolitiskt skulle varaopassande, vill jag uttala detta från talarstolen. tar upp frågan om jämställdhetsarbetet ochjämställdhet tens betydelse. Han pekar på att flickor är underrepresenterade itekniska ämnen. Detta ger mig anledning att erinra om vad jag sade iett frågesvar när det gällde det fria tillvalet på högstadiet. Läroplanen sägeratt tillvalskurser inte får ges en sådan inriktning att de kan förutses få ensned könsfördelning. Det hade på inånga håll tagits till intäkt för att man intefår genomföra kurser om de skulle få en sned könsfördelning, vilket faktisktinte är fallet. Jag har till min storahäpnadfåtthöraatt man t. o. m. inågot sammanhang har sagt att kurser som bara samlar exempelvis, pojkar inteskulle få genomföras annat än i undantagsfall. Detta är naturligtvis intefallet. Kurserna får självfallet genomföras. Man får fundera över hur man tillkommande år skall planera kursen så att den inte lockar en sned könsfördel-:ning. Det är viktigt. Men vi kan naturligtvis inte tro att vi ökarjämställdheten för flickor genom att hindra pojkar att gå i skolan. Det ärtråkigt att detta behöver sägas, men jag har förstått att det behöver sägas,och därför gör jag det. för ett ganska ingående resonemang omgymnasieutredningen. Jag skall inte kommentera de värderingar han gör avtidigare och nuvarande ståndpunkter. Jag förmodar att vi får tillfälle i andrasammanhang att föra de resonemangen. Det är riktigt att regeringen hänvisar till attlärlingsutbildningen i många sammanhang kan vara en väldigt viktig ochvärdefull funktion. Det är också riktigt att detta bör diskuteras ytterligare,och jag vill nu nöja mig med att konstatera att vi i den förändradegymnasieskola som vi hoppas kunna utveckla kommer att fä tillfälle att mycketnoga pröva vilken roll lärlingsutbildningen skall få. Jag tycker att det ärlämpligt att göra det i det sammanhanget. Då kan vi också ta upp frågor omvilka planeringsbegrepp vi skall ha när det gäller att dimensioneragymnasieskolan. Per tog i sitt inlägg företrädesvis upp behovet avatt kunna välja skolform. Jag har talat om kvaliteten i skolan som detgrundläggande. Vi behöver ha en god skola överallt för alla våra barn. 14 protokoll 1983/84:7-10 När resonerar omskolpolitik verkar det som om det-egentligen fanns bara ett mycket begränsatantal fristående skolor som var av värde. Jag undrar vad lärarna i våragrundskolor tycker, när de i varje inlägg som görs från moderat håll indirektfår höra att de arbetar i en dålig skola. Det är ju faktiskt lärarna som i höggrad ger karaktär och prägel åt skolan. Jag tycker att vi har bra lärare, ochjag anser inte att man ständigt skall slå dem i huvudet med att man tycker attde skolor som tillsammans rekryterar några få tusental av landets barn är deenda skolor som är goda. Många av de skolorna är bra, men alla är det kanskeinte. När det gäller frågan om i jag i och för sig inte gjort någon hemlighet av vilken inställning jag harhaft, men jag respekterar också Stockholmspolitikernas rätt att ta ställning iden frågan. Jag har ingen anledning att säga något annat. Utslagningen i är allvarlig, men vi löser intedet problemet genom att differentiera skolan. Menar vi allvar med att man skallta vara på varje elevs talang,måste vi inse att man inte kan göra det genomnågon sorts grovdifferentiering efter adderade begåvningsförutsättningar, dvs.betyg lagda ihop till en hög för att en elev skall placeras i en vissundervisningsgrupp. Den elev som Per talade om och som hade det mycketspeciella anlaget behöver faktiskt den sammanhållna skolan för att just detspeciella anlaget skall kunna tas till vara. Jag har med intresse och tillfredsställelse kunnatnotera att det finns en betydande samsyn över partipolitiska gränser när detgäller vår skola och behovet av ett arbete för att göra vår skola bättre. Jagär mycket glad över detta. Socialdemokratin är beredd, pä det här området sompå andra områden, till ett mycket öppet och nära samarbete -för våra barnsskull, för det är dem det handlar öm. 74PER () replik: började sin replik med attbeklaga att det saknas en bred skoldebatt i . Jag är inte sä säker påatt har rätt i det. Om man med skoldebatt menar många människorsom funderar över skolans bekymmer med utgångspunkt från sina egna barn, finnsdet i den bemärkelsen en livaktig skoldiskussion ute i våra hem, enskoldiskussion som är bekymrad till sin inriktning. Man vet nämligen att vårabarns resurser illa tas till vara. Många föräldrar beklagar det, och vi haranledning att beklaga det för landet i dess helhet. Jagskall, herr talman, kommentera två av . . Det första handlar om friskolorna. När vi moderater talar omvikten av att elever och deras föräldrar skall få välja skola, så får BengtGöransson detta till att bli en kritik mot lärarna i den offentliga skolan. Hurkan detta vara möjligt? Vad det handlar om är ju att öppna valmöjligheter som är stängda och som många av de lärarna väl känner till är nödvändiga föratt deras elever skall få möjlighet till en utveckling i enlighet med sinaanlag och intressen. Många ärde lärare, , som vittnar om hur trubbig dagens skola ärnärdet gäller att ta till vara detspeciella som varje människa faktiskt har.Friskolorna aren väg att öppna nya valmöjligheter. Att öka möjligheterna tillval också inom den offenthga skolan är den andra vägen. Jag tyckeratt inte skall nöja sig med atti denna kammare säga att hans mening om är känd. kommit ,att-bli symbolen för socialdemokrafins okänslighet gentemot-detsom-är annorlunda och speciellt. Därför, är uttalande i frågaom viktigt. Det kan innebära signalen till någonting nytt ute ivåra ikommuner. Uteblivna, uttalanden blir signalen till fortsatt trubbighet. Den andra kommentar, herr talman, som jag skulle viljagöra handlar.om högstadiet. säger att vi inte löserutslagningens problem genom en ökad differentiering. Och sä hänvisar han tillmin typelev från . Han behövde den sammanhållna skolan, sade BengtGöransson. Det var ju precis den sammanhållna skolan som hade slagit,ut honom.Den sammanhållna skolan klarade inte att hitta hans begåvningsprofil. Denhittades av en slump, och växer denna kille i personlighet och kunskap. Vibehöver differentiering, ; för att alla elever skall komma tillsin rätt. AllmähpoUtisk debatt :' . 75LARZ () replik: sade att det kan hända att debattenär för teknisk och att vi använder oss av för många tekniska termer, varför detkan vara svårt för mänga att delta i debatten. Det finns naturligtvis ett brasätt att råda bot på detta, och det är att fortsätta på den väg vi tidigareslagit in på, dvs. att göra skolan mindre centralstyrd, mindre reglerad ochfortsätta att decentralisera besluten och verksamheten ut till kommunerna. Dåbehövs det inte så mycket termer - då behövs det inte så mycket teknik. Jag beklagar om mitt anförande var för tekniskt och om jaganvände den här typen av termer. Jag ställde nämligen två frågor till , och av det diffusa svar jag fick förstår jag att i varje fall förstått frågeställningarna. Därför skall jag förtydliga frågorna litet grand, som jag upprepar dem. ' I den här sysselsättningspropositionen har ni insett attlärlingsutbildningen är bra, och ni säger att ni nu är beredda att stimuleraden genom ett särskilt rekryteringsbidrag. Men då frågar jag: Varför kan vi dåinte vara överens om att lärlingsutbildningen skall vara ett reguljärt inslag igymnasieskolans utbildningsutbud. Det ni gör i propositionen är att jämställalärlingsutbildning med andra åtgärder inom kommunernas uppföljningsansvar. Detär en väsentlig skillnad. Det räcker inte, , med att säga attdetta är frågor som vi får lösa när vi skall se över gymnasieskolan, osv. Detkommer förhoppningsvis i början av nästa är en principproposition omgymnasieskolan. Sedan skall det vara ett utvecklingsarbete, som skalllöpaunder . Försöksverksamheten med lärlingsutbildning . Kommunerna måste nu få ett besked om vad som skall komma istället - om verksamheten skall fortsätta, om det skall vara reguljärverksamhet, om det skall vara fortsatt försöksverksamhet eller om man harandra planer: Det var det jag ville att skulle tala om. Vad harregeringen för intentioner när det gäller lärlingsutbildningen? Den andra frågan gällde gymnasieskolans dimensionering.Där är det om möjligt än mer vårdslöst att hänvisa till att vi väl fårdiskutera det när vi planerar för hur gymnasieskolan skall se ut i framtiden.Gymnasieskolans planeringssystem är nämligen sådant att länsskolnämnderna redannu har fattat beslut om nästa års organisation. Och det har inneburit att mantill många kommuner har måst säga: Den utbildning som ni planerar för nästa årryms inte inom våra ramar - den måste vi skära bort. Men länsskolnämnderna är medvetna om attskolöverstyrelsen har kommit med propåer om att få utökade ramar, och då krävsdet besked nu och mycket snart, , om huruvida regeringen tänkergå det önskemålet till mötes. Man kan inte vänta ett eller annat år innan mantar ställning - då blir det inte någon utökad gymnasieutbildning. 76JÖRGEN () replik: Jag vill gärna ge skolministern en eloge fördet seriösa och lugna svar som han gav till oss som ställde frågor till honom.Jag noterar det, och jag tycker att det är mycket positivt. När det gäller jämställdheten: 1 många skolor väljerflickorna mer eller mindre automatiskt vårdinriktade utbildningar och pojkarnautbildningar åt teknik eller naturvetenskap. Jag tror att man kan göra väldigtmycket åt attityderna om man helt enkelt förbättrar kunskaperna hos dem somskall göra valet. Det kan man göra allra bäst genom att låta äldre elever somsjälva har valt litet ovanligare utbildningar berätta om sina egna upplevelser.Det finns goda erfarenheter av att om en flicka som valt en teknisk utbildninggår ut och berättar för sina yngre kamrater om sina erfarenheter, då väljerflickorna i nästa omgång i mycket större utsträckning tekniska yrken. Det äralltså en fråga om att öka kunskaperna. Jag håller också med om att språket är mycket viktigt. Därhar vi som politiker självfallet ett ansvar. Det finns en flora avförkortningar som tyvärr ofta alltför mycket används, och jag tror att det ären barriär för många föräldrar som själva inte har gått igenom någon längreutbildning, när det gäller att ta aktiv del i skolarbetet genom föräldraföreningaroch på annat sätt. Jag tror att vi kan göra mycket för att förbättra densituationen. säger också att man vill samverka, och hantycker sig finna gemensamma utgångspunkter här. Det finns det, på mångaområden. Vi har olika Uppfattningar också, på andra områden. Från liberalt hållbetonar vi mer detta med mångfald och olika alternativ. Men jag vill gärna sägaatt skolan varken är svart eller vit. Det finns skolor och klasser i detallmänna skolväsendet som fungerar mycket bra , och det finns skolor somfungerar mindre väl. Jag tror att man måste ha den insikten när man försökeratt sätta in åtgärder för att åstadkomma en förändring. Vackert tal är bra, och jag tvivlar inte på att BengtGöransson också i handling vill visa att han menar någonting med det vackratalet. område-somjag tog som exempel i mitt förra inlägg-har man visat vassa NrlO .= . armbågar istället för en öppen attityd. Det gällde regionstyrelserna på Onsdagenden högskoleområdet,där man från socialdemokratiskt håll föreslog en fördel- ning av ordförandeposterna i proportionen 3-3 och sedan -när valresultatet gav utslagså att det blev en socialdemokratisk majoritet - struntade Allmänpolitiskfullständigt i den överenskommelse som man själv tagit initiativ till ochlade debatt beslag på fyra av de sex ordförandeposterna. Det innebär inteatt man i handling visar någon god vilja, och jag tycker inte att man skallgöra om detta i fortsättningen. Jag tror att håller med miginnerst inne, även om han har svårt att säga det öppet i debatten . 77 (vpk) replik: Jag vill tolka statsrådet inläggpositivt och utgå ifrån att han. liksom jag, inser att det kanske inte går attsmeta ut jämnt med spackelspaden längre när det gäller skolorna i landetskommuner. Vi måste kanske se litet närmare på hur behoven skiftar i skolornaute i kommunerna. Orsaken är ju den att kommunerna är så olika. Jag noterar också att statsrådet är beredd attbidra till att vidga den utbildningspolitiska debatten till att omfatta dem somkanske mest behöver den. Jag kan inte låta bli att läsa upp en del av den artikelsom två flickor skrev i , nämligen ochKristina som båda arbetar inom elevorganisationen. De skriverom hur tidigt problem uppstår i skolan. Jag citerar följande: "Redan när eleverna kommer till första klass ärförutsättningarna att klara skolan mycket olika. Föräldrarnas ekonomi,ställning, utbildning och förväntningar på hur barnet ska klara skolan harbetydelse. Man skulle tro att skolan försökte utjämna dessaskillnader, så att man kunde ta tillvara varje elevs begåvning och möjligheter.Men icke. I stället har skolan ett raffinerat system av nivågrupperingar ocholika val som ytterligare ökar skillnaderna. Det börjar på allvar i sjätteklass, när eleverna väljer tillval, allmän (lättare) eller särskild (svårare)kurs i vissa ämnen osv. Dessa val bestämmer nämligen vilken möjlighet man sedanhar att klara av gymnasiet." Vidare påpekar flickorna att det är den sociala bakgrundensom avgör om man väljer två eller gymnasiestudier. "av barn till akademiker väljer en 3-eller 4-årig teoretisk gymnasielinje medan av barn till arbetare utanyrkesutbildning väljer en sådan linje. Högskolan ska vi inte tala om -motsvarande siffror är 20 mot en procent." Detta är uppgifter som manar till eftertanke. Flickornaförsöker vidga den utbildningspolitiska debatten, så att de får med dem somverkligen behöver komma i åtanke när vi bygger upp samhällets skola. 15 protokoll 1983/84:7-10 Jag är ledsen om mitt resonemang omskoldebatten tolkades på så sätt att jag sökte mästra mina meddebattörer idenna fråga. Det vill jag verkligen inte göra. Jag förstod av vad både LarzJohansson och sade att de möjligen hade tolkat mitt inlägg somen beskrivning av deras bidrag fill debatten. Jag skall gärna erkänna att jag talar utifrån minerfarenhet som fembarns-pappa. Jag tänkte bl. a. på de föräldramöten som jagdeltagit i. Vi var på Lgr 69-möten det begav sig och kastadesmycket snabbt in i en mycket teknisk diskussion, som gjorde att de flestaföräldrar som var med egentligen slogs ut ur diskussionen. Det var detta somjag syftade på när jag talade om de tekniska debatterna. Sedan är det också så, Per , att skoldebattennaturligtvis förs i hem där det finns barn. Men detta är en så viktig politiskfråga att den debatten behöver föras också av andra. Skolan är nämligen någotsom inte bara angår dem som har barn i skolan, dem som är elever i skolan ellersom arbetar i skolan. Skolan angår också de 5S-åringar som aldrig gifte sig ochaldrig fick några barn. Deras arbetsinsats ingår i det arv som de lämnar eftersig till kommande generationer. Också för 58-åringen som aldrig gifte sig ochaldrig fick barn är skolan en viktig fråga. Han har faktiskt som medborgare enviss skyldighet att engagera sig också i den politiska debatt som rör skolan.Jag menar alltså att vi behöver en bred meborgerlig skoldebatt som angår ävenandra än de närmast berörda. När jag refererade till tidigare uttalanden av mig omAdolf och sade att de borde vara kända syftade jag naturligtvis påuttalanden som jag gjort i samband med de frågesvar som förekommit här ikammaren. Jag tillhör dem som tidigare skrev på ett uttalande tillförmån för . Jag har heller inte haft någon anledning attändra mitt ställningstagande på den punkten. tar på nytt upp frågorna omlärlingsutbildning. Jag ser inget motiv till att man i de förslag som nulämnats till skulle föra andra resonemang än dem som har förtstidigare, men jag hänvisar till att det är viktigt att vi tar upp ett djupare samtalom lärlingsutbildningens roll. Jag vill gärna säga att regeringen är beredd attföra sådana samtal. Men det finns anledning att understryka att vi också där-med hänsyn till dimensioneringen -kan behöva ändra våra planeringsbegrepp. Detmåste man ibland göra. Jag ser emellertid inget skäl att göra sådanaförändringar mot bakgrund av meningsutbyten i en riksdagsdebatt.Jag noterade inlägg mer som en meningsyttring, som var värd attlyssna till och ta hänsyn till i en fortsatt diskussion. talar om att skolor fungerar olika bra.Det finns väldigt bra skolor med god ställning. Det finns också en del skolorsom har det ganska svårt. Det är riktigt. Därför är det angeläget att se tillatt fördela de resurser vi har på ett sådant sätt att vi kan hjälpa de skolorsom fungerar sämre än andra. Jagkritiserade Per därför att han i sitt tal om de fristående skolorna indirekt beskyllde den allmänna för att varaen dålig skola. Då, säger han: Det gör jag verkligen inte. - Men han gör ettenda uttalande om det allmänna skolsystemet i detta land. Han säger att skolanär trubbig. Jag tycker att det är en negativ beskrivning av dengrundskola vi har i det här landet. Den är faktiskt inte trubbig. Vi har engod, varierande, mångfaldig skola med många goda lärare som med stor ambitionoch mycket stort engagemang söker ge barnen i den skolan en god kunskap för attde skall kunna möta livet som vuxna medborgare. 79PER () replik: Jag vill säga några ord med anledning av detsenaste som hade att anföra och som gällde mitt uttalande omatt jag ansåg skolan vara trubbig. Ja, det anser jag skolan vara. Men det ärinte lärarnas fel att skolan är trubbig, utan skulden ligger hos dem som harbestämt inom vilka ramar skolans undervisning skall ske. Det är de som sitter idenna kammare som har vägrat en tillräcklig differentiering av grundskolanshögstadium för att fånga upp alla de personligheter som i den ålder de befinnersig i på högstadiet så sakteliga börjar utvecklas. Den skola är trubbig sominte förmår engagera sina elever därför att den inte är tillräckligtmångfasetterad för att hitta de olika anlagen. hänvisar i fråga om till deuttalanden han har gjort. När han därmed indirekt inte vill gä längreän vad han har gjort är han uppenbarligen beredd att låta det som skeri faktiskt ske. Får jag, herr talman, något vidga debatten om AdolfFredrik till att handla om politikers beredvillighet att lyssna. I ärelever och lärare och tiotusentals andra människor engagerade i försöken atträdda någonting som de tror på, som tror på, som mångamänniskor uppskattar och som framtida elevgenerationer vill ha möjlighet attsöka sig till. De protesterna klingar ohörda när Stockholmsarbetarekommun bestämmer vad som skall bli stockholmarnas beslut. får förlåta mig parallellen till de 75 000människor som stod utanför det här huset och sade att deinte ville ha några löntagarfonder och som i TV fick höra landetsstatsminister säga att det var några direktörer och i Stockholmsstad och län, som dessutom saknade stilkänsla. Vi ändrar inget i förslaget,sade statsministern. Den typen av politikeruppträdande, där man inte lyssnar,inte vill höra opinioner annat än dem som överensstämmer med det egnapartiprogrammet, äventyrar vår demokratis livskraft. Den attityden gör attmänniskor tappar tron pä möjligheten att göra sin stämma hörd och att få denrespekterad. 80 () replik: I min förra replik hävdade jag att BengtGöransson uppenbarligen inte förstod min fråga om lärlingsutbildningen. Låt mignu erkänna att jag inte förstod svaret. tog i sitt anförande uppbetydelsen av det nordiska samarbetet. Som samarbetsminister är jag angelägenatt understryka vikten av att varje möjlighet att stärka detta samarbeteprövas i en positiv anda. Inriktningen av det nordiska samarbetet präglas i hög gradav de problem som vi f. n. brottas med i alla de nordiska länderna och som harsin grund i den ekonomiska krisen i vår omvärld. har slagit vaktom kravet på allas rätt fill arbete och skyddet för de svaga grupperna, kortsagt om välfärdssamhället. Vi har tidigare kommit mycket långt när det gällerutvecklingen av en gemensam arbetsmarknad och samordningen av våra socialatrygghetssystem. När det gäller att tillvarata våra möjligheter i ettekonomiskt och industripolitiskt samarbete framstår som en av våra allraviktigaste uppgifter just nu att utveckla som hemmamarknad. Näringslivets framtid bestäms i hög grad i våra små ochmedelstora företag. Inte minst för utvecklingen i dessa företag är somhemmamarknad av stor betydelse. Att röja ur vägen hinder för ett utvidgatindustriellt och ekonomiskt samarbete de nordiska länderna emellan är en viktiguppgift. Gemensamt har vi i många sammanhang ökade möjligheter att stärka vårställning i konkurrensen på världsmarknaden. För många små och medelstora företag kan den nordiskamarknaden vara en språngbräda för vidareutveckling. Av dessa och mänga andragoda skäl inriktar sig det nordiska ministerrådet nu på att lägga fram enarbetsplan för att vidareutveckla som hemmamarknad. livsmedelskommitté redovisade för några dagarsedan sitt första betänkande som gäller vissa jordbrukspolitiska förtursfrågor.Det ger mig inledningsvis anledning till att något erinra om motiven för denhär utredningens tillkomst. De förutsättningar som gällde årsjordbrukspolitiska beslut byggde på den situation som förelåg i mitten av1970-talet. Då hade vi en relativt stabil samhällsekonomi, en godreallönetillväxt, en bra lönsamhet i jordbruket, måttliga prisstegringar och enökande konsumtion och produktion av baslivsmedel. När den socialdemokratiska regeringen trädde till i höstassåg situationen radikalt annorlunda ut. Samhällsekonomin var körd i botten.Utvecklingen hade lett fram fill ett mycket stortbudgetunderskott, bristande balans i utlandsaffärerna, kraftiga prisstegringaroch en mycket hög räntenivå. Den här utvecklingen fick också sina konsekvenser pålivsmedelsförsörjningens område. Konsumenterna drabbades av kännbaraprishöjningar på livsmedel som en följd av att den bristande balansen isamhällsekonomin ledde till en kraftig kostnadsutveckling inom jordbruket. Närreallönerna sjönk blev resultatet att konsumtionen minskade,som produktionen fortsatte att öka, bl. a. beroende på att denenskilde jordbrukaren sökte kompensera sin sjunkande lönsamhet med ökadearbetsinsatser och större besättningar. Det hela resulterade i denöverskottsproduktion vars konsekvenser såväl regeringen som LRF-ledningen sågsom ett bekymmer. Effekterna av denna utveckling har skärpt konflikternamellan de jordbrukspolitiska mål som uppställdes riksdagsbeslut ochförsvårat möjligheterna att tillgodose dem. Jag påstår sålunda att 1977 årsjordbrukspolitik gick överstyr i den ekonomiska utveckling som vi fick uppleyaunder de borgerliga regeringsåren.