prot · G70911 · 1983-12-31 00:00:00 — Jag manar än en gång: Slutamed schackrandet och stå i stället för hederliga beslut. Jag vill så gä över till att belysa olikheten mellan densocialistiska politiken och den moderata på trygghetsområdet. Vi har en viktigsak gemensam, nämligen uppfattningen att tryggheten för de enskilda människornautgör en hörnsten i ett välfärdssamhälle. Jag tycker att vi har anledning attge varandra det erkännandet och inte ifrågasätta ambitionen på denna punkt. Vadsom skiljerärfördetförsta vad vi lägger in i begreppet trygghet och, för detandra, pä vilket sätt tryggheten skall uppnås och bevaras. Socialdemokraterna gör medvetet eller omedvetet detmisstaget att de sätter likhetstecken mellan socialistisk politik och ensocialt inriktad politik. De bygger välfärden på kollektivet och kollektivalösningar. För oss moderater är den enskilda människan centrum förtrygghetspolitiken. I den debatt som har förts - bl. a. med anledning avmoderata samlingspartiets förslag till partiprogram - har detta klart framgått. En förutsättning för social trygghet är en stabil ekonomi.Detta gäller inte minst f. n. i vårt samhälle med dess ekonomiska problem. Jagvill börja med att peka på detta, därför att skillnaden mellan en socialistiskoch en moderat bas för trygghetenhär kommer till uttryck. Socialdemokraterna gick ut i valet med löften. Man gjordedetta trots att man måste ha vetat bättre. Man kom till kanslihuset. Hade mandä tro på sin egen ideologi? Men se - i det praktiska arbetet höll inteteorierna. Den stora offentliga sektorn och kollektiviseringen löser inte problemeni ett land som har världens högsta skattetryck. Grunden för tryggheten måste läggas i den ekonomiskapolitiken. Vi vet att marknadsekonomin är det bästa systemet för ekonomisktillväxt och trygghet. Det är utifrån detta faktum som vi moderater pläderarför en förstärkt marknadsekonomi. Det föreligger således ingen motsättning mellanen förstärkt marknadsekonomi och en ökad trygghet. Tvärtom vet vi av erfarenhetatt längre gående centralstyrning och reglering hämmar tillväxten och därmedtryggheten. Socialdemokratin väljer en försvagning av marknadsekonomin ochdärmed en försvagning av tryggheten. En annan viktig faktor är människosynen. Socialismen utgårfrån den kollektivistiska människosynen, och i förlängningen av detta har manen övertro på kollektiva lösningar. Detta innebär att politiker och olikaföreträdare skall bestämma över de många. Socialismen bygger också på den materialistiska människosynen, och i detta ligger en fara,eftersom man då bortser från hela människans behov. Med anledning av just denna fara dömer man också utindividualismen såsom varande egoism. Man bortser från behovet av valfrihet förden enskilde. Man för fram en ensidig jämlikhetsfilosofi, men bortser frånbehovet av att erkänna olikheten-den positiva olikheten hos oss människor. Manförringar det dynanfiska värde som ligger på individuell nivå. Jag tror att detär just därför som många unga vänder sig till moderata samlingspartiet. Vi moderater bygger vår politik på den enskilda människan.Vi utgår då från hela människans behov. Varje människa är unik, vi är allaolika. Det är ju detta som gör människan suverän i skapelsen. Integritet ochhänsyn präglar denna människosyn. Valfrihet aren nödvändighet, och politikernaär de enskildas tjänare, inte deras herrar. I detta ligger också den självklaraslutsatsen att de enskilda skall bestämma sä mycket som möjligt själva.Friheten är inget fult eller asocialt. Friheten är människans innerstakännemärke och behov. Ansvaret är den tredje punkt som jag vill peka på. Iansvaret ligger värdekonservatismens kärna. Utifrån den kristna livsåskådningenmåste vi forma ett samhälle, där den enskildes ansvar tas till vara. Detsamhälle som inte tar till vara den enskildes ansvar kan inte heller ansvaraför den enskildes trygghet. Hänsynen till och omtanken om medmänniskorna är vägledandeför detta mänskliga ansvar. Inom ramen för detta ansvar ligger också behov avgemensamma åtaganden i samhället. Detta har vi aldrig förnekat. I ett samhälle,där hänsyn tas till individernas olikheter och behov, upplever också individenstörre trygghet. Det kollektiva samhället fungerar annorlunda. Och - äradekammarledamöter - det paradoxala är att den soin inte passar in i kollektivetförskjuts och ställs utanför. Först i detta sammanhang erkänns egentligen denenskilde individen, just i det läge då han eller hon inte passar in ikollektivet. Detta är egentligen en väldigt grym livsfilosofi. Hur fungerar då vår politik i verkligheten? Jag vill pekapå några punkter och börjar med familjen. Vi menar att man måste återupprätta familjens suveräniteti samhället. Familjen måste få ett ökat ansvar. Det är i familjekretsen som mankan ge kärlek, värme och omtanke. Det är i familjekretsen som barnen skallfostras och läras vad som är rätt och riktigt, vad som är mitt och ditt.Familjen inåste få möjlighet att fungera utifrån valfrihet och familjens egnabehov. Därför begär vi förändringar på familjepolitikens område. Vi vill haskatt efter bärkraft. Vi vill ha vårdnadsersättning och avdrag för styrktabarnomsorgskostnader för att pä så vis ge ökad rättvisa ät barnfamiljerna. Vad gör då socialdemokratin? Om vi studerar propositionenom stöd till barnomsorg, finner vi att socialdemokraterna går denmotsatta vägen. Först och främst måste man säga att det är under all kritik attsocialministern, och regeringen lägger fram en propositionmed så bristfälligt innehåll att det över huvud taget inte framgår vilka kostnaderna blir vare sig för staten eller kommunerna.Detta gör att det är omöjligt att över huvud taget ta ställning tillpropositionen. Tanken och andan i propositionen är att kommunernasställning stärks när det gäller barnomsorgen. Man gynnar den kommunalainstitutionsomsorgen till förfång för för det första familjedaghemmen, för detandra de enskilda daghemmen och för det tredje deltidsförskolorna. Dettainnebär att socialdemokratin satsar på den dyraste formen av barnomsorg ochatt vi får färre barnomsorgsplatser. Man beskär valfriheten, vilket innebärsociala svårigheter för enskilda barn och familjer. Socialdemokraterna påstår att den moderata socialpolitikeninnebär att plånböckerna styr. Ingenting kan ju vara felaktigare. Det framgårom man klart och objektivt jämför den socialdemokratiska familje- ochbarnomsorgspolitiken med den moderata. Socialdemokraterna satsar på dendyrbaraste formen av barnomsorg. Det är snarare så att socialdemokraterna intetar hänsyn till ekonomiska realiteter. En viktig faktor när det gäller propositionen är även attdeltidsförskolorna inte får stöd, vilket i stor utsträckning kominer att drabbaglesbygdskommunerna och familjer som inte kan tillgodogöra sig den kommunalabarnomsorgen i övrigt. Socialdemokraterna säger att de slår vakt om de svaga. Låtmig ge två exempel, som jag tycker tyder på motsatsen. Vi kräver skatt efterbärkraft för barnfamiljer, vilket innebär att de ekonomiskt svagastebarnfamiljerna skall få lägre skatt och därmed ett ökat ekonomiskt utrymme.Socialdemokraterna säger nej till detta. Vi anser att de pensionärer som står utanförATP-systemet skall få förstärkta pensioner via pensionstillskott. Socialdemokraternasäger nej till detta. Har man inte från början följt den socialdemokratiskaideologin i pensionsdebatten, skall man inte ha någon trygghet. Detta är densocialdemokratiska stilen när det gäller att slå vakt om de svaga. Det är syndatt socialministern inte är här och försvarar sitt fögderi i detta avseende. Bostadspolitiken är ett annat område, som också visar attde svaga grupperna och barnfamiljerna drabbas av den socialistiskabostadspolitiken. Jag går såöver till hälso- och sjukvården. I vårt förslag till partiprogram heter det: "Hälso-och sjukvården skall bedrivas såväl i enskild som i offentlig regi. Detoffentliga skall ha ansvar för tryggheten tijl en god sjukvård samt förpatienternas rättssäkerhet och integritet. Kombinationen av offentlig ochenskild vård ökar valfriheten. Vården kan därigenom bli både mänskligare förden enskilde och billigare för det allmänna." Det här är mycket viktigt. Men varför sägersocialdemokraterna nej? Vi har flera exempel på enskilda initiativ i vården:City Akuten i , Privata vårdcentralen i och jourcentraler påflera ställen i vårt land. Människorna efterfrågar också denna vård. har plötsligt socialdemokraterna fått kalla fötter ochförsöker att sätta sprätt på den offentliga vården. De säger: måste ni somär anställda inom offentlig vård bli mera service-minded! Precis som om inte desom arbetar i offentlig vård har gjort så gott de kan. Det äregentligen fråga om en märklig kritik mot dem som arbetar i offentlig vård. Det fel som socialdemokraterna gör är att de tar avståndfrån valfriheten. De försöker nu att på olika sätt stoppa de enskildainiativen. Motivet för socialministern till att stoppa de enskilda initiativenanges enligt gammalt gott socialdemokratiskt maner vara att det skulle vara som gynnas av de privata alternativen och initiativen. Låt mig på tvåpunkter bevisa att socialministern har fel. För det första är den enskilda vården genomgåendebilligare än den offentliga. Det gäller för sjukhusvård, för öppenvård och ävenför annan vård. Skulle det vara så, att de rika gynnas av att vi får inbilligare alternativ i samhället? För det andra gör socialministern fel när han inte villerkänna att vi i moderata samlingspartiet vill ändra påsocialförsäkringssystemet, så att samma möjlighet till stöd föreligger oavsettvilken vårdform man efterfrågar. Vi vill ha ett försäkringssystem som ger sammamöjligheter för alla. Missbruksvården är en annan punkt som är viktig isammanhanget. Vi har från moderata samlingspartiet sagt att samhället måste taett större ansvar. Man måste vidta tvångsåtgärder i ett tidigare skede. Manmåste också lita mer till enskilda initiativ av typen och andraideella organisationer. Låt mig bara på en punkt visa hur det är i kollektivismenssamhälle. I kollektivismens samhälle begär man från fackföreningar stöd avstaten för att hjälpa sina egna arbetskamrater som har svårigheter medmissbruk. Detta visar hur långt det har gått när det gäller felaktigheter i detnuvarande systemet. , fru talman, vill jag säga att det är oroande urtrygghetssynpunkt att den socialdemokratiska politiken drivs pådet sätt som sker på det ekonomiska området. Socialpolifiken sitter fast igammalt socialistiskt tänkande. Kollektivens makt ökar. De dyrare alternativenprioriteras, vilket innebär att man får mindre möjligheter till vård ochansvar. Vi menar att man måste få till stånd en socialpolitisk reformation, sominnebär en ökad tro på den enskilde och större respekt för den enskildesansvar. Vår ekonomi, vår trygghet och , fru talman, hänsynen till denenskilde kräver detta. Jag vill en än gång beklaga att vår socialminister tarstörre hänsyn till TV-tider än till riksdag. Under detta anförande övertog förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 54GÖSTA (): Även jag beklagar att socialministern inte ärnärvarande i den här debatten. Jag förutsätter dock att han tar del avprotokollet. i opposition var socialdemokraterna suveränapå att hitta hårda-för att inte säga hänsynslösa - omdömen om den då fördapolitiken på det sociala området. Anklagelser om social nedrustning ochekonomiskt eländefullständigt haglade över oss. Små blygsamma besparingar blåstes upp så attfolk skulle tro att hela vårt trygghetssystem skulle raseras. Socialdemokraterna - med i spetsen - varmästerliga i att försäkra att några besparingar aldrig skulle drabba detsociala området, om socialdemokraterna fick folkets förtroende. Pensionärernafick de mest konkreta löftena. Det var säkert många pensionärer som för ett årsedan röstade på socialdemokraterna i tron på att pensionerna skulle bliskyddade från prisökningar till sista öret. har vi facit. vet vi att löftena före valet enbartvar ett desperat försök att vinna tillbaka regeringsmakten. Pensionärerna ärinte ensamma om att ha blivit grundlurade. Det vore fel att anklaga socialdemokraterna för att de nuinte längre kan blunda för den ekonomiska verkligheten. Däremot finns detanledning att häftigt reagera mot den förljugna argumentation som partiet bl.a. använde mot pensionärerna. Vad och försöker sägatill pensionärerna är egentligen att prisökningar förorsakade av devalveringeninte är några prisökningar. Sådana prisökningar skall inte pensionärerna kompenserasför numera. Den reservationen fanns inte i många tal tillpensionärerna före valet. Varken eller vill vara såuppriktiga att de ber pensionärerna om ursäkt. Det är synd! Respekten för denäldre generationen borde kräva att regeringen erkänner att devalveringensprisökningar gröper ur pensionärernas plånböcker precis som alla andraprisökningar. Det vore hedervärt om regeringen slutade med att försöka smitaundan från denna ofrånkomliga sanning. Hela det politiska arbetet tar enligt min mening allvarligskada av de obegripliga turer som regeringen gett sig in på i fråga ompensionerna. Vi kan som politiker - precis som alla andra människor - iblandgöra felbedömningar av utvecklingen. Vi kan också frestas att lova svenskafolket för mycket av godbitar. Dessa felbedömningar och brister i löften kankanske tolereras av en del. Då krävs det dock att vi är uppriktiga och erkänneratt vi har gjort felbedömningar. Det erkännandet vill socialdemokraterna integöra inför landets pensionärer. Man vill inte gå med på att ochandra socialdemokrater inte kunde hålla löftena till den äldre generationen. Istället väljer socialdemokraterna att försöka göra svart till vitt. Det som var farliga och obehagliga prisökningarär inte längre prisökningar för pensionärerna, enligt socialdemokratiskargumentation. Att föra ut ett sådant budskap är enligt min mening moralisktförkastligt. Hela det politiska klimatet tar skada av sådana osundadebattmetoder. Omsorgen om att upprätthålla folkets förtroende för vårademokratiska arbetsmetoder borde göra oss varsamma med orden. Jag tror att OlofPalme sagt något liknande . Det vore inte så dumt om hansjälv försökte leva efter dessa goda råd. Socialdemokraterna driver en förbryllande politik intebara på pensionärsområdet. Den är förbryllande även på det sociala området iövrigt. När regeringen presenterade förslag om flerbarnsstöd varsocialdemokra- terna emot det förslaget. Man fällde t. o. m. mycket hårdaomdömen om denna rättvisereform. När socialdemokraterna kom tillregeringsmakten bytte man fot i frågan. Den sinnesändringen hälsade vinaturligtvis med tillfredsställelse. Det obegripliga är att en och samma reformkan vara fördelningspolitiskt fel och en annan dag bli fördelningspolitisktriktig. Är det möjligen så att förslag som kommer från andra partier änsocialdemokraterna alltid är fel? Eller är det en dålig analys från socialdemokraternassida som legat bakom det tidigare motståndet mot flerbarnsfamiljerna? Jag villvara mild i min tolkning och tro att det är dålig analys bakomsocialdemokraternas politik. Kanske är jag för snäll i denna min tolkning. Närjag ser till socialdemokraternas familjepolitik blir jag mycket bekymrad. Jagsaknar gammal traditionell socialdemokratisk rättvisepolitik på detta område.Likaså saknar jag den respekt, den uppskattning och det förtroende förföräldrarnas stora insatser för sina barn som alla borde visa dem. Jag ärberedd att ge chefredaktören för socialdemokraternas största morgontidning -- rätt när han uttalar bekymmer över att partiet sitter fast iett institutionstänkande. Det är farligt att tro att en enorm statlig ochkommunal apparat är lösningen på alla människors problem. Jag tror inte attsocialdemokraterna riktigt har upptäckt denna verklighet. Jag skall mycket konkret belysa vilka effektersocialdemokraternas politik får för barnfamiljerna i olika delar av landet. Låtmig ta en socialdemokratiskt styrd kommun som som exempel. Det gör jagför att inte bli beskylld för att det är centerpartister som bär skulden föratt det ser ut som det gör i denna kommun. I stora delar av landet i övrigt,ofta i ekonomiskt svaga områden, gäller samma förhållanden som för Nybrokommun. Med det statsbidragssystem som socialdemokraterna byggtupp får denna industriarbetarkommun . i statsbidrag per barn och årtill sin barnomsorg. får det ekonomiskt rikare 17 000 kr.per barn och år från staten. Hur kan någon socialdemokrat försvara att den rikakommunen får . mer per barn och år i stöd från staten? Är barnenmindre värda i den typiska industriarbetarkommunen? Eller skall de föräldrar iNybro som själva i stor utsträckning utför omsorgen om sina barn bli ekonomisktbestraffade av staten? När man sitter fast i ett ensidigt institutionstänkandegår det ut över en mycket stor del av barnfamiljerna. Men detta faktum försökersocialdemokraterna blunda för. Vi borde vara överens om att alla barn behöver omsorg; detborde vara en självklarhet för alla. Denna självklarhet gäller dock inte försocialdemokraternas insatser för barnfamiljerna. Socialdemokraterna tycker attdet är rättvist att samhället satsar ungefär 14 000 milj. kr. per årtill 30 ä av barnfamiljerna. 60 ä av barnfamiljerna får nöja sig medatt betala omsorgen åt andras barn. Vid tidigare stora sociala reformer har principen att allaskall omfattas av dem gällt. Barnbidrag utgår till alla barn, folkpension tillalla pensionärer och sjukvården gäller för alla. Men i fråga om vård av barnhar vi fått en helt ny princip. Arbetet blir inte ekonomiskt värderat närföräldrar själva vårdar sina barn. Detta är djupt orättfärdigt. Det är enfarlig underskattning av föräldrarnasoch hemmets stora betydelse för kommande generationer. har visionerna och förmågan att se faran isocialdemokraternas politik. Tyvärr har inte regeringen samma förmåga. Låt mig ta ytterligare ett exempel från den praktiskaverkligheten. Om en familj med tre barn kan flytta över vården av sina barntill grannen och dennes hem, som utgör ett av kommunens familjedaghem, händerungefär följande. Då blir vårdarbetet ekonomiskt värderat. i årslön för åtta timmars vårdarbete per dag och dessutom enskattefri kostnadsersättning på . Väljer däremottrebarnsfamiljen att själv utföra samma vårdarbete under dygnets fårföräldrarna varken lön eller kostnadsersättning. Vem kan säga att detta ärrättvist? Att så totalt underskatta föräldrarnas ansvar och omsorg om sina barnär en i grunden familjefientlig politik. Det inser tyvärr inte regeringenPalme. Om gamla fina rättvise- och fördelningspolitiskatraditioner fortfarande gäller för socialdemokratisk politik, bör det leda tillett nytänkande. tycker socialdemokraterna att det är rätt att småföretagare,arbetare och lågavlönade kvinnor t. o. m. med sina skatter skall subventionerabarnomsorgen åt höginkomsttagare. Vilka fördelningspolitiska skäl finns föratt ge en subvention pä . till familjer som kan ha enårsinkomst på ? Vi får inte blunda för att mångaföräldrar känner sig diskriminerade av att utföra vårdarbete som inte värderastill en enda krona. Jag förstår att de känner sig dåligt uppskattade. För oss i är det en självklarhet att allabarn behöver värd och omsorg. Till skillnad mot regeringen har vi förtroendeför landets barnföräldrar. Vi litar på att man i varje hem har förmåga attsjälv avgöra vilka former av barnomsorg som passar bäst. För att gebarnfamiljerna den fulla valfriheten måste samhället äntligen inse att ävenföräldrarnas vårdinsatser skall värderas. Vi skall givetvis också gebarnfamiljerna friheten att välja andra vårdformer. Vi inom anseratt barnfamiljerna på många håll gemensamt har löst omsorgsfrågan på ettföredömligt sätt. De frivilliga formerna vill socialdemokraterna tyvärrfortfarande diskriminera och motarbeta. Min fråga till socialdemokraterna blir: När kommernytänkandet? När är ni beredda att ekonomiskt värdera och uppskattaföräldrarnas vårdinsatser? 55INGEMAR (): Även jag beklagar naturligtvis attsocialministern inte har tid med . Jag kan bara hoppas på att det inteberor på nonchalans mot eller ointresse av att ta del av densocialpolitiska debatten. Däremot noterar jag med tillfredsställelse attstatsrådet är närvarande och alltså visar intresse för denhär debatten inom den allmänpolitiska debattens ram. Den intervju som socialministern har gett tidningenMetallarbetaren har redan refererats i gårdagens debatt. Den är värd ettnärmare studium. Socialministern får där möjlighet att förklara sveket motpensionärerna. intervjunsäger han dels att socialdemokraterna lovade pensionärerna full värdesäkring avpensionerna, dels att det inte blir så . visste vi redan att löftet om värdesäkring avpensionerna skulle brytas för . Men därefter, lovar iintervjun, skall full värdesäkring gälla. "Vårt förslag ger en något mindre höjning avpensionerna 1984 än som hade blivit fallet utan devalveringen. Sedan följerpensionerna konsumentprisindex. Vi har med full värdesäkring menat att vianknyter till konsumentprisindex." Men vad är ni då oense med pensionärsorganisationerna om,frågas i Metallarbetaren? Jo, de vill att vi skall lova att återgå till fulltskydd , svarar socialministern. Alltså: säger dels att man efter 1984 stårför löftet om fullt inflationsskydd, dels att man är oense medpensionärsorganisationerna, därför att man inte kan lova dem full kompensationefter 1984. Det finnsmer på temat "dubbla budskap" i intervjun. Sedan hänsyn tagits till devalveringseffekten skall viåtergå till att räkna upp pensionerna efter konsumentprisindex, säger , dvs. full kompensation för prisstegringar. Längre fram i intervjunfår han frågan vad pensionsberedningen skall göra. Jo, den skall titta på om viskall "ha ett system som är relaterat till både priser och löner",svarar han. Alltså: säger dels att pensionerna iframtiden skall följa prisstegringarna, dels att han skall låta utreda om deverkligen skall göra det. Jag hoppas att tar del av protokolletfrån den här debatten i efterhand. I så fall skulle jag vilja att hanbegrundade Den Heliga Skriftens ord om att ditt tal skall vara ja, ja och nej,nej. Pensionärerna, som alla andra, vill bli behandlade som demyndiga och tänkande individer de är. De förstår att landets ekonomi måstesaneras, och de är också beredda att medverka efter måttet av inkomster ochbetalningsförmåga. De genomskådar sådant "dubbelprat" som StenAndersson ägnar sig åt i den här intervjun. Särskilt är det så sedan de nu harfått erfarenheter. De ser ju nu att de har blivit svikna, att det är somMetallarbetaren konstaterar:"- visst rör det sig om ett brutet vallöfte. utanreservationer att pensionärerna skulle få tillbaka sina värdebeständigapensioner om socialdemokraterna vann valet. Men pensionerna har inte skyddats mot devalveringenseffekter. I den meningen har regeringen svikit pensionärerna." I stället för att ömsom lova och ömsom svika borderegeringen skaffa sig en genomtänkt ståndpunkt och stå för den ifortsättningen. Till dess vore nog tystnad det allra bästa. Jag har hört olika förklaringar till sveket motpensionärerna. En variant framförs i en ledarartikel i samma nummer avMetallarbetaren som jag citerade: "Socialdemokraterna begrep inte dåde utfärdade sitt vallöfte att de skulle tvingas devalvera. Sveket beror mer påoförmåga och i någon mån på oförstånd än på omoral." Jag vetinte vad som är värst för ett parti som eftersträvar regeringsmakten - att av sina egna bli beskylld för att ha dåligt förståndeller för att ha dålig moral. Jag har för min del aldrig ifrågasattförståndsgåvorna hos den socialdemokratiska partiledningen. är ett rikt land i en värld av svältoch umbäranden. Men detta välstånd är ojämnt fördelat. I en åtstramningsekonomisom den vi nu lever i riskerar denna ojämlikhet att växa. I en tillväxtekonomikan man klara eftersatta grupper genom nya kostnadskrävande reformer. Denmöjligheten står dock inte till buds . I spartider blir därförfördelningspolitiken än viktigare. Hur sparar man utan att det drabbar desvagaste? Hur undviker man att de starka, de med vassa armbågar och storaröstresurser, tar ett steg framåt medan de svaga får ta två tillbaka, när detekonomiska klimatet hårdnar?