prot · G70970 · 1983-12-31 00:00:00 — Det finns alltså en rad områden där vi, men framför alltett stort antal småföretagare runt om i landet, förgäves väntat på positivaförslag från industriministern, förslag som skulle underlätta deras ihärdigaarbete att skapa livskraftiga företag. har de åtgärderna alltså istort sett uteblivit. Det vore synnerligen intressant, om industriministernkunde avslöja några av de förslag som yi har att vänta och som berör vårasmåföretag, dvs. om förslagen är av annan art än dem som regeringen hittillsåstadkommit. Om inte kan de med fördel ligga kvar i skrivbordslådan. 34MARIE-ANN (vpk); Om kvinnans ställning i samhället har vpkskrivit en motion till detta . Vi har gjort det, bl. a. eftersom dettalas så tyst om dessa frågor . 1975 var det internationellt kvinnoår. Idet sammanhanget proklamerade FN som kvinnornas decennium. 1979lade jämställdhetskommittén fram "Steg på väg", en nationellhandlingsplan för jämställdhet. Det säg alltså mycket löftesrikt ut för kvinnorna då - islutet av . Debatten kring kvinnors villkor var livlig. De flestainsåg att det krävdes en rad förändringar i samhället för att uppnå jämställdhetmellan kvinnor och män, och många av dessa förändringar lyckades man t. o. m.uppnå eniga formuleringar kring i denna Steg på väg. Vad är det som sedan har hänt? Vad möter kvinnorna i dagför budskap från samhället, från politikerna, i debatten? Vad blev det avproklamationerna, deklarationerna och planerna? Ja, nu har vi facit fram till1984, det näst i kvinnornas decennium. Vi vet att det blev inga100000 nya daghemsplatser till 1981 och ingen snar påbörjan på en allmänarbetstidsförkortning till sex timmars arbetsdag, för att ta två av de krav somlades fast i den nationella handlingsplanen av . Det blev ettbudgetunderskott. Det blev sparpaket och svångremrnar. Det blev uppgång på börsen. - högarbetslöshet, där kvinnorna särskilt drabbas. Och det blev nya budskap till kvinnorna. "Familjen måste ges valfrihet när det gällerbarnomsorgen. Samhället måste premiera vård av egna barn lika väl som man gerdaghemspersonalen lön för att de vårdar andras barn", heter det nu frånmånga i debatten. Ett vårdnadsbidrag sägs ge den valfriheten. Men man glömmeratt tala om att en total valfrihet innebär daghem åt alla barn, för denhändelse att alla skulle välja det. Det innebär också arbete åt alla vuxna, förden händelse alla skulle välja att arbeta, och det innebär en arbetslön om manväljer att vårda de egna barnen i hemmet. Och visst skulle en hel del kvinnoroch kanske också några män välja att värda egna barn i hemmet med en arbetslön,särskilt som man när barnen vuxit upp hade en garanterad rätt till ett arbete.Så i detta valfria samhälle skulle det bli en del arbetsuppgifter outförda ochen del daghemsplatser lediga - men det är vad som fordras för verkligvalfrihet. En sådan valfrihet har inget samhälle råd att erbjuda, så därförborde ordet valfrihet mönstras ut ur debatten. Det är inte valfrihet det ärfråga om . I dagens med en hög arbetslöshet måste den reservarmésom kvinnorna alltid utgjort på arbetsmarknaden krympas. Giv dem ett lagom högtvårdnadsbidrag. Inte så högt att alla kvinnor med barn i aktuella åldrarförsvinner från arbetsmarknaden - det pallar inte samhället för. - som ettplåster på såren åt de arbetslösa kvinnorna, åt dem som inte får en daghemsplats, åt de kvinnor i glesbygd som inte ser ett arbete på mils avstånd. Ja, just så lagom att också några kvinnor väljer att försvinna från arbetsmarknaden i hemmets lugna sköte. Arbetslösheten blir ju inte högre av detta - eller hur? "Det föds för få barn. Fler kvinnor måste föda etttredje barn. Och kvinnorna borde börja med barnafödandet tidigare." Dettaär ytterligare ett budskap till de svenska kvinnorna . Vi hördedet framföras på TV, och i det programmet fördes också det förrabudskapet fram med kraft. År det omsorg om det svenska folkets fortbestånd som göratt detta budskap förs fram? För vad är det som säger att Sverigesoptimala befolkningstal är just runt 8 miljoner invånare? Varför inte 12miljoner, 6 miljoner eller 4 miljoner? Varför lyckan för ligger i attha just 8 miljoner invånare har ingen ännu talat om för de.barnafödandekvinnorna. Budskapet fill kvinnan blir i stället att hon skall börja föda barntidigt och föda tre eller flera barn. Kvinnorna sviker, de föder bara 1,6 barni dag. De har dessutom mage att planera detta barnafödande och skaffar sigutbildning, arbete och en viss livserfarenhet först. Kvinnorna föder dessutomallt oftare bara ett eller två barn. Barn behöver sina föräldrars tid, det vet kvinnorna. Tvåbarn går att klara om båda föräldrarna arbetar heltid, och någon förälderkanske dessutom utnyttjar den lagstadgade obetalda sextimmarsdagen.Med tre barn blir det svårare, det vet kvinnan. De tidiga morgnarna blir ännufidigare. Kanske måste familjen besöka ett fritidshem, ett daghem och enfamiljedagmamma på väg till jobbet. Det vet kvinnan att hon inte orkar, så honföder bara två barn. Det här visar tydligt att kvinnorna redan har valt.Majoriteten av kvinnor har valt att både ha barn och arbeta. Det är från denfaktiska situationen samhället måste vidta sina åtgärder och inte ufifrån enfalsk verklighetsbild, där man utgår från att kvinnorna vill vara hemma ochföda ett eller flera barn fill. Vi i vpk har ingenting emot att stödet till barnfamiljernastärks-tvärtom. Vi har motionerat i om höjda barnbidragoch om indexskyddade barnbidrag. Men det är ett barnbidrag, ett bidrag tillbarnen. Och alla barn är lika dyra - ja, det första barnet kostar kanske någotmer, eftersom möjligheten att ärva saker inte finns på samma sätt för dettabarn. Det s. k. flerbarnstillägget ser vi som ett sätt för samhället attnödtorftigt rätta till vad reallönesänkningar har inneburit i form avekonomiska katastrofsituationer för många, många familjer. Ett höjt barnbidrag behövs och är bra, men det får inteskyla över och rättfärdiga att inga andra åtgärder vidtas för kvinnorna, förfamiljerna eller för jämställdheten. Barn behöversina föräldrars tid, sade jag . Har vi tidmed barn? Har vi tid med våra gamla föräldrar? Har vi tid att våra med ochforma framtiden, att slåss för freden, att göra miljön bättre i det egnakvarteret, att gå pä fackmötet osv.? Vi har åtta timmars arbetsdag, som medraster och resor kan bli både tio och lång - så vi har oftast intetid. Två fakta hamras i debatten: Vi har efterkrigstidensstörsta arbetslöshet just . Vi måste sänka marginalskatten, för det måste löna sig attarbeta, arbeta mera, arbeta över, arbeta extra. Detta är en ekvation som inte går ihop. Det är inte meravi skall arbeta, det är mindre. Det är tid vi behöver, också de som skall födasitt tredje barn. Det är sex timmars arbetsdag vi borde arbeta för, slåssför och göra praktisk möjlig. Vpk har här i under hela detta kvinnornasdecenniiim ställt kravet om sex timmars arbetsdag. Vi gör det därför att vi vetatt en förkortad arbetstid är en av de viktigaste förutsättningarna för attförbättra kvinnans ställning i arbetslivet och i samhället. I gårdagens TV-debatt om barnafödandet sade en av demedverkande männen att en hundraprocentig jämställdhet kan uppnås först närkvinnorna inte längre föder några barn. Först då kan de bli jämställda påarbetsmarknaden. Detta är inte sant - men det är ett typiskt uttryck för densyn många fortfarande har, nämligen den att arbetslivet aldrig kan anpassastill att de arbetande samfidigt skall kunna ha ansvar för barn. Mannen har jualltid varit barnlös i arbetslivet, om han så haft fio småttingar hemma istugan. Kvinnan har tagit ansvar för barnen - och tar ansvar för barnen. Nubegär kvinnan att det skall vara möjligt att både arbeta och ha barn. Om dettasäger alltså en del politiska företrädare: Det går inte - arbetslivet kan inteoch tänker inte anpassa sig till att de arbetande också kan ha ansvar för barn. Vi säger att det går - och vi säger att är en av förutsättningarna för att både kvinnor och män skall kunnaha ett arbete och försörjasig och dessutom kunna skaffa ett eller flera barn och ta ansvar. Givetvis ären annan förutsättning att barnomsorgen är tillräckligt utbyggd och av godkvalitet. En allmän arbetstidsförkortning är också den enda rimligaväg vi kan gå. Det är inte rimligt att passivt låta den tekniska utvecklingenoch rationaliseringarna forma ett samhälle där allt färre måste arbeta alltmeramedan arbetslösheten stiger. Vi anser att vi måste slå in på en annanväg - mot ett samhälle där aUa har både rätt och skyldighet att göra enarbetsinsats och att försörja sig. Då måste arbetslivet anpassa sig eftermänniskan och inte tvärtom. Det måste exempelvis för båda föräldrarna gå attkombinera arbete med omsorg om och ansvar för barnen - och det kräver sextimmars arbetsdag. Också den tekniska utvecklingen visar, som jag sade, pånödvändigheten av en arbetstidsförkortning. Robotar ersätter mänsklig arbetskraft. Detta är en utveckling som är ifull gång. Om alla människor skall skörda frukterna av de vinster en sådanrationalisering också innebär måste arbetstiden förkortas. Faktum är att påjång sikt är alla överens om detta. Jag har inte läst något framtidsscenariosom inte har sextimmarsdagen som något nödvändigt. Också framtidsministern harnu slagit fast att sextimmarsdagen kommer - på den här sidan . är inte arbetstidsförkortning något som plötsligtkommer neddimpande från himlen till en förvånad och lycklig allmänhet, även omman kan tro det när man hör en del debattörer. Det fordras faktiskt en politiskvilja att genomföra den. Det fordras politiska beslut, och det fordrasomställningar i samhället. På den här punkten skiljer sig vpk från övrigapartier. Vi talar inte bara om sextimmarsdagen, vi vill också genomföra den.Redan 1985 skall arbetsfiden i ett första steg förkortas . Det för vi fram i en motion till . Det är dags att nu gåfrån ord till handling, tycker vi. Den tekniska utvecklingen kommer alltså att innebära attmänsklig arbetskraft ersätts med robotar och datorer. Ett annat budskap som når kvinnorna är: Har du ettarbete, riskerar du att snart förlora det. Kvinnor inom den offentliga sektornutsätts för svångremspolitiken. Kvinnor på kontor, inom handeln och på andrarutinbetonade arbeten riskerar att rationaliseras bort. Dessa farhågor ärförvisso inte ogrundade, och det är hög tid för kvinnorna att ta kamp förrätten till arbete, för utbildning och för bevarande och utbyggnad av viktigadelar av den offentliga sektorn. Det är också dags att sudda ut myten att kvinnorna skullehamna utanför arbetsmarknaden just på grund av tekniken och kvinnornasinställning till teknik. Kvinnorna har onekligen en något annorlundainställning till teknik än männen - om man generaliserar. Kvinnan fascinerasinte på samma sätt av tekniken i sig utan är mera rationell och praktisk i sininställning till teknik. Men ingen kvinna är dummare än att hon mycket välklarar av en datamaskin. Däremot förleds man ibland att tro att många män är sådumma att de aldrig kan lära sig klara av en tvättmaskin - men också detta ärväl en myt. Helt klart är att exempelvis teknikutbildningen på ettbättre sätt måste svara mot kvinnornas syn på tekniken - de flesta kvinnortycker inte att det är meningsfullt att sitta och leka 'framför bildskärmen ochskriva små programsnuttar, vilket i sin meningslöshet kan jämföras med attligga och sparka sig själv trött. Detta måste man ta fasta på i den fortsattautformningen av utbildningen. Dessa budskap till kvinnorna, som jag har talat om i dettaanförande, kan sammanfattas i följande; Kvinnor, ni skall ha vårdnadsbidrag, så att ni kan väljaatt vara hemma och vårda era barn. Kvinnor,ni måste föda flera barn, så att det svenska folkets framtid säkras. Kvinnor,allt fler av er kommer att bli arbetslösa. Det är ett klart och entydigt och mycket reaktionärtbudskap, och det är ett budskap som kommunisterna kraftfullt taravstånd från. Vårt budskap till kvinnorna är i stället: Kvinnor, också ni har rätt till arbete och egenförsörjning. Ni skall ha sex timmars arbetsdag. Ni avgör själva när och hurmånga barn ni vill föda, och era barn skall ha rätt till barnomsorg med godkvalitet. Det här budskapet ger vi kvinnorna, och vi kommer attslåss för att förverkliga detta politiskt. Jag får meddela att anslag omkvällsplenum nu har uppsatts. Efter sedvanligt uppehåll tar sammanträdet sinbörjan . 36KARIN SÖDER (c) replik; staplar en massapåståenden på varandra i sitt anförande. Några av dem kan jag hålla med om,andra kan jag absolut inte hälla med om. När beskriver vad kvinnorna har rätttill i samhället när det gäller arbete håller jag med henne. Kvinnor har sammarätt till arbete som män. De får icke vara en reservarbetskraft, utan de skallha samma trygghet i jobben. Jag vill peka på att vi var iregeringsställning ökade antalet kvinnor med fast anställning påarbetsmarknaden med 200 000. Jag betonar att det blev fasta jobb på ett heltannat sätt än tidigare, och det visar den ambition vi har i vårt arbete. Sedan försöker att förklena envårdnadsersättning. Hon förklenar också arbetet med barn i hemmet på ett sättsom jag tycker är ganska förfärligt. Hon säger att man skall försöka lockakvinnorna att vara i hemmets lugna vrå. Jag vet inte om haregna barn, men var och en som har varit hemma och tagit hand om egna barn vetatt den vrån är långt ifrån lugn. Det är faktiskt ett jobb att vara hemma ochta hand om barn, precis som det är när man gör det i ett familjedaghem ellerett daghem. Det är därför som vi vill ersätta detta arbete. Det måste finnasvalmöjligheter. Men jag vill än en gång säga att kvinnan skall ha valmöjlighetliksom mannen. Det är faktiskt inte fråga om att detta är något exlusivt förkvinnan. talar om attkvinnorna har obetald sextimmarsdag. Ja, just det! Många kvinnor har i dagobetald sextimmarsdag, dvs. när de har små barn, stannar hemma därför att devill ge sina barn mera tid, får de ingen kompensation av samhället, Marie-AnnJohansson! Det är det vi vill ge dem. Och vad betyder det inte för enensamstående och för låginkomsttagaren att få, som vi har föreslagit, 1200 kr.mer än vad man får när man bara har en sextimmarsdag? De har själva valt att barn mera tid. Vi anser att vi skall stödja dem i det valet. Jag hoppas att hörde att jag sade attdet måste finnas såväl vårdnadsersättning som daghem, familjedaghem ochdeltidsförskola för att man skall kunna ha valmöjlighet. Vi får inte sätta denena gruppen mot den andra, utan vi måste ge en verklig valmöjlighet. ville medverka till att vi också kan höja nivån påvårdnadsersättningen, så skulle ingen vara gladare över en sådan debatt än vi icentern. Jag vill också upplysa om att dethäromåret gjordes en undersökning om de politiska partiernas inställning resp.deras väljares inställning. Den undersökningen visade att det bland vpk;sväljare fanns ett starkt stöd för värdnadsersättning. 37 (vpk) replik; fortsätter att tala om att detskall finnas valmöjlighet för kvinnorna, så att de kan välja antingen daghem ochjobb eller vårdnadsersättning. Men det finns inte, som jag försökte föra fram imitt anförande, någon sådan valfrihet. måste därför hålla med migom att förutsättningen för den valfriheten är att vi har arbete åt alla, ävenåt dem som väljer att vara hemma och uppbära vårdnadsersättning. Vi måste ocksåha daghem åt alla barn, för det skulle kunna tänkas att alla valde justalternafivet arbete och daghem. En sådan valfrihet är omöjlig att åstadkomma.Jag tycker att det är litet falskt när man säger till kvinnorna att de skullefå valfrihet, för de kan ju inte få det så länge barnomsorgen inte är utbyggdoch så länge de inte kan få ett jobb. Vårdnadsersättning innebär inte att defår valfrihet, utan det är ett plåster på såren, som beror på den högakvinnoarbetslösheten och på bristerna i barnomsorgen. Vi anser att vi måste arbeta föratt bygga fler daghem och att genomföra en arbetstidsförkortning så att allafår sex timmars arbetsdag. Vi är också motståndare till att vi har den härobetalda sextimmarsdagen. Den är en nödlösning. Men vi ser inte en utbyggnad avvårdnadsersättningen som något som skulle förbättra den reformen, utan vi anseratt sex timmars arbetsdag för alla med bibehållen lönenivå åtminstone för låg-och mellaninkomsttagare är en påbyggnad av den reformen. 38KARIN SÖDER (c) replik; Jag vill redogöra litet närmare för den undersökning som jag talade omtidigare. I denna undersökning, som gjordes vid , visadedet sig att det bland vpk-väljarna fanns ett starkt önskemålom en vårdnadsersättning, för vilken det bland partiets företrädare inte finnsnågon förståelse alls. Hos socialdemokratiska väljare var önskemålet ännustarkare. Starkast var det, om jag minns rätt, bland moderata ochcenterparfistiska väljare. Men har ensamt fått slåss för detta. Människorna vill ha den här typen av valmöjlighet.Marie-Ann kan ju inte veta hur människor vill välja förrän de harerbjudits båda dessa möjligheter. Det måste finnas daghem, familjedaghem,deltidsförskola-det sistnämnda skall ju i och för sig finnas för alla barn -och öppen förskola till alla som behöver det tillsammans med envårdnadsersättning, så att man verkligen får veta hur många som vill ha det enaeller det andra alternativet. säger att vpk vill ha . Jag vill upprepa att man har rätt till sextimmars arbetsdag när man har barn, men man får ingen ersättning för denuteblivna arbetsinkomsten. Vore det inte bra, , att medverkatill att införa en vårdnadsersättning genom att rösta på förslag, såatt föräldrarna åtminstone fick en bättre ekonomi när de frivilligt avstår frånatt arbeta därför att de vill ge sina barn mera tid. Det ärfaktiskt barnen som är vikfigast i det här sammanhanget. Sedan vill jag ta upp ytterligare en sak. Jag blir faktisktlitet förskräckt när talar som om kvinnornaensamma hade ansvaret för barnen. Åtminstone vi politiker måste väl i vårtspråkbruk tala om kvinnors och mäns ansvar för sina barn, om vi vill attansvaret skall vara fördelat. Hur skall annars människor uppfatta att visträvar efter någon form av jämställdhet mellan män och kvinnor? Hur vianvänder språket i det sammanhanget har stor betydelse - kanske större än vitror. 39MARIE-ANN (vpk) replik: Jag talade faktiskt i mitt anförande, KarinSöder, om kvinnors och mäns rätt och möjlighet att ha både arbete och barn.Tyvärr är det ju så att det i mycket stor utsträckning är kvinnorna somensamma tar ansvar. Det är kvinnorna som går ner till deltid, tar , stannar hemma osv. Det är kvinnan som får ta ansvaret. När det gäller vårdnadsersättning och vpk-väljarnas syn påden frågan tror jag att vpk-väljarna, om de fick välja mellan ett samhälle därvi har arbete åt alla, bra barnomsorg åt alla barn och sex timmars arbetsdagoch ett samhälle där vi har vårdnadsersättning, skulle välja det förra. Inteens , de hemarbetandes egen organisation, vill ju ha någon vårdnadsersättningutan en lön. Det har jag inte hört någon politiker föra fram. Jag tror att den väljarundersökning som till utgår från dagens situation med arbetslöshet och brist påbarnomsorg. Att då också en del vpk-väljare tycker att det kan ligga sympati ivårdnadsersättning förvånar inte mig. Men vi vill inte arbeta för att detsamhället skall bestå. vice talmannen anmälde attKarin Söder anhållit att till protokollet få antecknat att hon inte ägde rätttill ytterligare replik. Det är om någon månad ett och ett halvt årsedan den socialdemokratiska regeringen tillträdde. Halva mandatperioden har dåförflutit. Läget för svensk industri ärändå i hög grad förändrat. Statistik, undersökningar och verkligheten talar ettentydigt språk: Kurvorna för svensk industri pekar nu åt rätt håll. När regeringen tillträdde hade industriproduktionenstagnerat, t. o. m. minskat med . visar statistiken för1983 en ökning med . Vi närmar oss rekordnoteringarna under toppåret 1974.1 flera branscher - verkstadsindustrin, den kemiska industrin - är uppgångentydligare. Vi är på väg att ta igen de förlorade åren från den borgerligaregeringsperioden. Då, 1982, gav affärer med utlandet,bytesbalansen, ett underskott på 22 miljarder. har den siffran minskatskraftigt - med över två tredjedelar. Då, 1982, hade svensk industri förloratmarknadsandelar utomlands. visar statistiken att exportvolymen stegmed , exportvärdet . Även här gäller att för vissa viktigabranscher är utvecklingen bättre än genomsnittet. Ett exempel: dataexportenökar i värde. Då, 1982, försvann 40 000 industrijobb. visar siffrornapå en vändning. förutspår prognoserna en ökning avindustrisysselsättningen. Inom den viktiga verkstadsindustrin beräknassysselsättningen öka . Då, 1982, hade industrins investeringar rasat, under baradet året med . har den siffran mer än halverats, ochförutsättningen för en ökning , är bättre. Kapacitetsutnyttjandethar höjts, så att utbyggnader behövs. Prognoserna pekar på eninvesteringsökning på . Även öm investeringarna är för låga ochinvesteringskrisen är ett av landets stora problem, kan jag ändå konstatera:Sverige avindustrialiseras inte längre. Då, 1982, gick kapitalet i första hand till finansiellaplaceringar. börjar avkastningen på kapital som satsas iindustriproduktion bli lika hög som i finansiella placeringar. Lönsamheten isvensk industri nådde 1983 upp till tidigare rekordnivåer. Prognoserna pekar påytterligare lönsamhetsförbättringar. har-förhoppningsvis, vill jagtillägga-börjat vägen ut ur spekulationsekonomin. Men lång väg återstår.Hedervärd produktion måste löna sig mer än spekulation. Det jag här har redovisat är resultat - fakta och ingenskönmålning - som ger en entydig bild av läget för svensk industri, ett lägesom är positivare än . Svensk industri är på nytt på rätt väg,vilket vi alla bör glädja oss åt. Detta nya läge är till stor del resultat aven målmedveten ekonomisk politik och industripolitik och av en positivförändring i den internationella konjunkturen. Regeringen såg två huvuduppgifter på industripolitikensområde vid fillträdet ; För det första; att generelltstärka industrins korikurrenskraft och skapa ökad efterfrågan på svenskaindustriprodukter. För det andra: att lägga om industripolitiken frånsubventionering av krisföretag till att stimulera industriell expansion ochförnyelse. Att värna om industriell utveckling och förnyelse är en avsocialdemokratins hjärtefrågor. Det var nödvändigt att ta itu med båda dessa uppgifter;saknas den allmänna balansen i samhällsekonomin, saknas också möjligheter attbedriva en industripolitik värd namnet. Saknas å andra sidan en målmedvetenindustripolitik, är det inte givet att utvecklingen automatiskt går åt rätthåll. Regeringens första beslut - devalveringen - varockså det första industripolitiska beslutet. Devalveringen, och den massivasatsningen på de statliga investeringsprogrammen var de viktigaste åtgärdernaför att generellt stötta industrins konkurrenskraft. Jämsides med detta har också ett intensivt arbete attförnya industripolitiken bedrivits. Industripolitiken måste bygga på att vi tar varapå det utvecklingsbara inom de etablerade branscherna, också inom basindustrierna,och på att vi genomför de omstruktureringar och saneringar som är nödvändigaför att vi skall kunna vända blicken framåt och satsa på områden som kan ge ossmorgondagens produktion och arbetstillfällen. För flera industribranscher har en omläggning av politikeni detta syfte genomförts. Det gäller tekoindustrin, där regeringen i ökadutsträckning nu satsar på effektivitetshöj ande och marknadsstödjande åtgärder.Tekoindustrin har en chans att öka produktionen. Det gäller gruv- och mineralindustrin, där regeringensatsat ytterligare 300 milj. kr. på prospektering och projektering av nyagruvor. Det gäller specialstålsindustrin, där förutsättningarskapats för effektivisering och ökad internationell konkurrenskraft inombranschen. Det gäller de statliga företagen, där omstruktureringaroch saneringar av bl. a. Statsföretag, , och Svenska Varv nu visar sigi kraftiga resultatförbättringar. Det gäller skogsindustrin, där åtgärder vidtagits för atttrygga skogsindustrins råvaruförsörjning och för att stimuleravidareutveckling, vidareförädling och export på trävarusidan.