prot · G70926 · 1983-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1983/84:26 Om ett program för ökadnärhet mellan bostäder och arbetsplatser 1§ Justerades protokollet för den 9 innevarande månad. 2§ Svar på fråga 1983/84:113 om ett program för ökad närhet mellan bostäder ocharbetsplatser Anf.1 Bostadsminisler HANS : har frågat statsministern om regeringen är beredd allla initiafiv till ett samlat ålgärdsprogram för all möjliggöra en ökad närhetmellan bostäder och arbetsplatser i storstadsregionerna. Frågan har överlämnatsfill mig. Jagvill erinra om all det är kommunerna som i första hand har ansvaret för denfysiska planeringen och för bostadsförsörjningen. Del innebär all det ankommerpå dessa all söka påverka lokaliseringe;n av arbetsplatser ochbostadsbebyggelse. Del kan göras med stöd av den lagsfiftning som finns påområdet. Storsladsområderiaär och måste ses som sammanhängande bosladsför-sörjningsområden. De kommunersom ingår i ett sådant bostadsförsörjnings-område måste i samverkan lösa sinagemensamma bostads- och arbetsmarknadsfrågor. En sådan samverkan förekommer juockså på de flesta håll. Några centrala inifiativ i syfte all styrakommunernas planering anser jag . inte vara lämpligt. 2 (): Jag lackar bosladsminislern för svaret. Jag beklagar altstatsministerns tid trots allt inte tycks räcka fill för alt svara på minfråga. Centernhar kämpat hårt för att förbättra storstadsbornasvardagsvillkor. Arbetsresornas längd har en avgörande betydelse för livskvaliteteni vardagslivet. Vi vill därför skapa närhet mellan bosläder och arbetsplatser ilevande lokalsamhällen inom slorsamhällel. Vi vill ge alla en hembygd istorstaden. All ha närhet mellanbostad och arbete ger många familjer en trygghet i Om ett program för ökad närhet mellan bostäder och arbetsplatser vardagen.Många - speciellt kvinnor - drar sig för att söka förvärvsarbete, när de vetatt arbetsresorna kommer att ta per dag. Vad värre är:enligt den senaste levnadsnivåundersökningen ökar de riktigt långaarbetsresorna, på , speciellt i ,och de korta resorna, , blir allt färre i alla trestorstäderna. Mot bakgrund av de sociala problem detta innebär för mångamänniskor, den ökade sårbarheten i samhället och den stora energiåtgången förlånga arbetsresor måste något göras. Det handlar inte enbart om fysisk planering ochbostadsförsörjning, bostadsminisler . Det krävs bl. a. en decentralisering av de statligaarbetsplatserna för att staten skall föregå med gott exempel och visa vägen förnäringslivet i övrigt, sätta i gång goda cirklar ute i de ensidigabostadsområdena och motverka konloriseringen av stadskärnorna. Del krävs ett fullföljande av de möjligheter till kommunaldecentralisering som i regeringsställning öppnade. Det krävs förbättrade möjligheter alt starta och drivasmåföretag, dvs. ett fullföljande av del arbete som grundlade iregeringsställning. Det krävs vidare ekonomiska styrmedel utöver deninomregionala skal-tekräftsutjämningen, som i regeringsställninggenomförde utifrån ett regionalt centerinitialiv. Detta varnågra exempel på åtgärder. Del krävs ett samlat åtgärdsprogram för altmöjliggöra en ökad närhet mellan bosläder och arbetsplatser istorstadsregionerna. Millenregeringen beslutade att en utgångspunkt förden långsiktiga statliga lokalförsörjningen skall vara att endast sådanamyndigheter för vilka det av verksamhetsskäl eller på grund av sambandskravbedöms nödvändigt skall disponera lokaler i . Detta besluttogs för alt öka närheten mellan bosläder och arbetsplatser. Följer den socialdemokrafiska regeringen upp detta beslut- eller har arbetet avstannat efter regeringsskiftet? Man kan ha anledning attundra, mot bakgrund av vad som faktiskt skett: För det första har regeringen beslutat all FOA, som vuxitur sina lokaler, inte skall flytta till , en kommun med stor brist påarbetsplatser. FOA skall enligt socialdemokraterna ligga kvar centralt. För del andra har socialdemokraterna beslutat förlägga delnya centralt i . Detta tyder, herr talman, inte på någon bestämd politiskvilja att styra utvecklingen i decentralistisk riktning. Låt mig först säga till attden omständigheten alt statsministern inte svarar på frågan inte sammanhängermed bristande tid ulan med den ärendefördelning som råder i . I övrigt kan jag bara konstatera att frågeställaren ochjag är överens om det angelägna i att riian integrerar bosläder ocharbetsplatser. Men vi kan också konstateraall detta i allt väsentligt är en fråga. I det nya förslaget tillplan- och bygglag, som är på remiss hos lagrådet, förstärks kommunernasmöjligheter och ansvar i dessa ärenden ytterligare. När del gäller frågan om centrala initiativ för attåstadkomma en sådan här integrering vill jag erinra om att det för några årsedan, i den regionalpolitiska verksamheten, gjordes ett omfattande arbete ifråga om pendlingsregioner runt varje centralort. Inom länsplaneringens ram harman också sökt påverka kommunerna att planera för goda lokala arbetsmarknader. Jag har den största tilltro till kommunernas möjligheteroch vilja att klara av denna uppgift. Vi tänker inte beröva kommunerna detansvar som de redan har i denna fråga. När del gäller statliga arbetsplatser väljer vi en annanväg än den som, om jag förstod rätt, hade bestämt sigför. Vi försöker flytta ut beslutanderätten i stället för att flytta ut folkel.En sådan verksamhet är på gång. Beslutanderätten läggs ut regionall och lokalt.Därmed hamnar också arbetsplatserna där. Om ett program för ökad närhet mellan bostäder och arbetsplatser 4CECILIA JENSFELT (c): Bostadsministern har gett några exempel pååtgärder som regeringen vidtar, men del samlade åtgärdsprogram som jagefterfrågar för att möjliggöra den vikfiga decentraliseringen av arbetsplatseroch motverka all de förläggs i centrala delar av storstäderna tycks inte varapå gång. Jag vill upprepa all jag känner oro för att arbetsresornaslängd kraftigt ökar i storstadsregionerna. Arbetsresor på perdag är någonfing som familjerna i längden egentligen inte klarar av. Jag menaratt del fortfarande behövs kraftfulla åtgärder för att vi skall få endecentralistisk planering. Jag är inte säker på att del som bosladsminislernhär har räknat upp kommer att räcka. Vi är överens i sak och behöver intediskutera mer. Vi tycker båda att det vore bra om man kunde integrera bostäderoch arbetsplatser i större omfattning än vad som sker. Jag konstaterar attdet är kommunerna som har ansvaret för detta. De har redan medlen genom detkommunala planmonopolet. Deras ställning förstärks i den nya plan- ochbygglagen. På det regionalpoliliska området har vi försökt medverka till enlösning i enlighet med den uppfattning som företräder. När detgäller utflyttningen av arbetstillfällen försöker vi, så gott det nu går, altflytta över beslutanderätten. Om man skall komma ett stycke längre på den här vägenförutsätter det någon form av etableringskontroll och styrning av näringslivetslokaliseringar. Om det är vad begär, eller om hon tycker attdet vore bra, kanske vi kan återkomma till den frågan. Då kan detvara värdefullt alt veta att är beredd alt stödja en sådan linje. Om den kommunala vetorätten 6 (): Det kommunala planmonopolet är inte tillräckligt- det har vi sett. Det räcker inte till för all man i skallkunna vända den stora skutan åt rätt håll, ulan det krävs ett samlatålgärdsprogram. Del vore bra om vi kunde återkomma till det. Överläggningen var härmed avslutad. 3 § Svar på fråga 1983/84:148 om den kommunala vetorätten 7 Bostadsminisler HANS : har frågat mig om jag anseratt det är rätt alt inskränka det lokala inflytandet över den egna miljön. Som framgår av del förslag till ny plan- och bygglag (PBL)som har remitterats till lagrådet är del regeringens uppfattning alldet är viktigt alt kommunerna garanteras ett starkt inflytande över den lokalamiljön. All öka kommunernas inflytande är ett av de väsentligaste syftena medförslaget. Förslaget innebär att kommunernas självbestämmande ökar när detgäller planering och byggande, bl. a. genom all den statligafastslällelseprövningen av planer slopas. Den statliga kontrollen begränsas ihuvudsak till att bevaka riksintressen och samordna flera kommuners intressen. Jag har självfallet samma grundläggande syn beträffandekommunernas inflytande över sådana induslrielableringar som kräver tillståndenligt 136 a § byggnadslagen, där reglerna om det kommunala vetot som ElvingAndersson åsyftar i sin fråga ingår. PBL-förslaget innehåller inte någonmotsvarighet till bestämmelserna i 136 a § byggnådslagen. Avsikten är att dennafråga skall regleras i den lag om hushållning med naturresurser med vilkenarbete f. n. pågår i och som bl. a. skall reglerariksintressen. En utgångspunkt för arbetet är att vetorätten skall vara kvar.Del kan dock ifrågasättas om nuvarande bestämmelse har en lämplig omfattningmed avseende på verksamheter som har sådan nationell betydelse alt de måstekunna lokaliseras någonstans i landet. I del pågående arbetet övervägs därförom del är lämpligt alt låta riksintresset ta över det lokala. Ett förslag till en naturresurslagkommer att remissbehandlas innan regeringen tar ställning i frågan. Omregeringen därvid finner all det kommunala vetot bör kunna brytas igenom ivissa fall är det självklart all en sådan möjlighet bara skall kunna användasytterst restriktivt och först när alla tänkbara alternativa lokaliseringar harövervägts. 8ELVING (): Jag ber att få lacka bosladsminislern för svaret på min fråga. Jag har tidigare en gång ställt en fråga till bosladsminislernom den kommunala vetorätten, och jag fick svar . Min frågagällde då en utvidgning av det kommunala vetot till alt omfatta ävenuranhaniering-ens olika led. Jag tog vid del fillfället , på gränsenmellan ochBohuslän, som ett exempel, där de berörda kommunerna på ett mycket tidigtstadium klart deklarerade att de inte kunde tänka sig att detta område skulleanvändas som en sopstation för utbränt kärnbränsle. På och omkring finns också en mycket starkfolklig opinion för att slå vakt om hembygden. Denna opinion har bl. a. tagitsig sådana ullryck som all man haft vakthållning dygnet runt föratt försöka stoppa eventuella provborrningar. uppmanade bostadsministern mig att åkahem till och lugna de människor i kommunerna som var oroliga. Men kan vi konstatera all denna oro var, och tydligen är, befogad.Min förhoppning var att vi skulle få ett förstärkt kommunalt veto, men blirdel förmodligen tvärtom - en kraffig urholkning. Detta är en mycket olycklig utveckling. UnderFälldinregeringarnas tid genorhfördes en decentralisering avbeslutsfunktionerna på många områden. En urholkning av det kommunala vetot, pådel sätt som vi nu kan misstänka kommer, innebär en mycket kraffigcentralisering av beslutanderätten. Just den kommunala vetorätten är ju engrundläggande och myckel viktig del i det kommunala självstyret. Del finns dock en del positiva bitar i bostadsministernssvar, och det är jag glad för. Bosladsminislern uttalar sig i allmänna ordalagför ett större lokalt inflytande, ett ökat kommunalt självbestämmande, i olikaplan- och byggfrå-gor, och det är positivt. Vad som oroar mig är attbosladsminislern inte utesluter all del skall finnas en sådan här"säkerhelsvenfil" i det kommunala vetot. Därmed lar man ifrånkommunerna och människorna på del lokala planet den mest effekfiva möjlighetende har att kunna värna sin egen livsmiljö, och jag tycker all det är beklagligtom vi får en sådan utveckling. Om den kommunala vetorätten I den debatt vi förde ,när jag sade all kunde åka hem och lugna befolkningen, gälldefrågan huruvida uranhantering och förvaring av utbränt kärnbränsle skulleomfattas av 136 a § byggnadslagen eller inte. Jag meddelade då att regeringen hadeuppfattningen att så var fallet, vilket också tidigare regeringar hade haft,och alt man alltså fritt kuride besluta om delta. Beträffande frågorna i övrigt kan vi inte säga,, hur del kommer all bli. Jag har försökt att ärligt redovisade överväganden vi gör i arbetet med den nya nalurresurslagen, men vilkaslutsatser man kommer fram till vet vi ännu inte. Jag har samma respekt för denkommunala självstyrelsen som , och jag anser att det kommunalavetot spelar en myckel betydande roll, även om man kan konstatera alt vi hadeen bra självstyrelse i landet också innan vi införde 136 a § byggnadslagen,så frågan är ju inte helt avhängig av den. Vad del här först och främst gäller är frågan om detkommunala vetot som en princip. Jag har på den punkten uttalat - i motsats tillvad som framförts i förslag som lagts fram i andra sammanhang - all delkommunala vetot skall vara kvar. Frågan är då: Skall del lokala intresset taöverhand över Om den kommunala vetorätten riksintresset i avvägningen mellan dessa båda intressen?Skall vi, , ha en situation som innebär att produkter som är avmiljöfarlig karaktär, på grund av del kommunala vetot måste forslas tillDanmark, eller någon annanstans? Måste vi inte ha möjlighet till enprövning där man för del första beaktar ett starkt nationellt intresse, och därman för del andra kan konstatera att det inte finns någon alternativ plats inomlandet för den aktuella hanteringen? Jag skulle inte tro att exempelvisKynnefjäll, som särskilt intresserar sig för, är den endaplats i landet som kan användas i sådana sammanhang. Jag har också gått igenom de fall där man hitintills hartillämpat del kommunala vetot, och jag kan knappast se något fall där en sådanhär undantagsregel skulle ha kunnat införas. 10 (): Jag lackar bostadsministern för dessakompletterande upplysningar. Anledningen till att jag hänvisade till den diskussion vihade om uranhanteringens olika led, kopplade till det kommunalavetot, var att den frågan togs upp i en artikel i den 23september . I denna arfikel nämnde bostadsminister justlager för slutförvaring av utbränt kärnbränsle som ett exempel på någonting somkunde ligga till grund för alt undantag i det kommunala vetot skulle kunnatillämpas. Det var med anledning av det uttalandet jag påminde om den debatt vihade , då vi diskuterade uranhanteringens olika led. I och för sig gläder det mig att bosladsminislerndeklarerar sin respekt för den kommunala självstyrelsen och att han anser attdet kommunala vetot skall finnas kvar. Men del blir trots allt en kraftigurholkning av detta, om vi inför en undanlagsregel. Då fråntar vi de factokommunerna och människorna ute på del lokala planet en möjlighet alt stoppaprojekt av olika slag som miljömässigt eller på annat sätt förstör derashembygd. Del är just detta som jag för min del inte kan acceptera. Om vi skallha en väl fungerande självstyrelse och ett kommunalt veto, då måste vienligt min mening också vara beredda alt acceptera detta fullt ut och inte hanågra undanlag från regeln. Jag bestrider alt vad jag här har sagtinnebär en kraftig urholkning. Jag har sagt alt regeln kan komma att frångåsendast i exceptionella undantagsfall, nämligen när det är fråga om ett starktoch oomtvistligt nationellt intresse och när det grundligt har visals all någraandra alternativ inte föreligger. hänvisar till frågan om det utbrända kärnbränslet,men det är ju ett faktum att vi har sådant i landet. Och det är ett faktum attdet på något sätt måste förvaras eller förstöras. Man har då att pröva hur detskall ske och var det skall ske. Det gäller en ytterligt liten ochutomordentligt starkt begränsad uppmjukning av del kommunala vetot, som jag iövrigt ställer mig bakom. Därför tror jag all vi kan ta detganska lugnt, om vi skulle hamna i den situationen all ett sådant förslag läggsfram. F. n. är del bara fråga om överväganden. Alt diskussionenöver huvud taget kom upp i detta sammanhang, , berodde på attenergikommittén hade föreslagit att det kommunala vetot inte skulle gällabeträffande kolkraftverk. Jag har inte ställt upp på det, utan jag har sagt attdet kommunala vetot skall vara kvar men att man kan tänka sig att det vid enavvägning mellan del nationella intresset och det lokala intresset skall finnasen möjlighet för det nationella intresset att ta över i exceptionella undantagsfall.Hur det blir får vi se . Då får både och jagtillfälle att återkomma. Om den kommunala vetorätten 12ELVING (): Det kan länkas alt bostadsministern anser attdetta inte är en kraftig urholkning utan en mycket blygsam inskränkning av denkommunala självstyrelsen och vetorätten. Men jag vill påpeka att de kommuneroch framför allt de människor som kan komma att beröras av denna åtgärd säkertkommer att uppfatta det som en mycket kraftig inskränkning av den kommunalasjälvstyrelsen och möjligheten att kunna påverka den egna miljön. 13 Bostadsminisler HANS : Ja, del kan jag också tänka mig, ElvingAndersson. Men vi kan inte alllid få det alldeles som vi vill. Om det finns ettstarkt nationellt intresse så finns det också en stark nationell opinion, ochden kan ju inte vara betydelselös i förhållande till den lokala opinionen. Menjag hävdar fortfarande att det åren mycket svag urholkning. Del kommer alt bliytterligt sällan, om ens någonsin, som en sådan regel kan behöva tillämpas. Jagtycker dock att del är rimligt att vi har en möjlighet att gemensamt prövaomett stort nationellt intresse i alla lägen skall stå tillbaka för ett lokaltintresse. Men vi fårse vad vi kommer fram till, , och då får vitillfälle till nya diskussioner. 14 (): Det blir väl, som bostadsministern säger,anledning för oss alt återkomma till den här diskussionen när det finnskonkreta förslag att diskutera. Låt mig ändå konstatera att det finns enideologisk skiljelinje i vårt sätt att se på den här frågan. Jag värnar myckelstarkt den kommunala självstyrelsen och är inte beredd att göra undantag i denför starka nationella intressen. Jag menar att den viktigaste utgångspunkten idet politiska arbetet måste vara människornas möjligheter att på det lokalaplanet påverka sin egen livsmiljö och sin egen livssituation. Här har vi enideologisk skiljelinje som vi inte kan komma till rätta med . Om avhjälpande av skador vid sprängningar för vägarbeten Del är inte så lätt, för alldeles nyssbesvarade jag en fråga där man begärde att staten skulle gå in och styrakommunerna hårdare. Det avvisade jag. säger att jag är uteefter alt styra över det kommunala intresset. Jag tror inte att behöver företräda någonannan uppfattning än jag när del gäller respekten för den kommunala självstyrelsen.Jag har sysslat med de frågorna praktiskt tagel hela mitt liv och inser derasvärde. Men jag tror all kommunalmän, som jag betraktar som ettovanligt förnuffigt släkte, inser all del här gäller frågor som vi på någotsätt måste hantera. I den remissomgång som följer på det föreliggandeförslaget får vi se vilken synpunkt som t. ex. har i dennafråga. får väl ändå sägas vara representativt för denkommunala sektorn och den kommunala självstyrelsen. Dess synpunkter vet jagingenting om , och det gör inte heller. Överläggningenvar härmed avslutad. 4 §Svar på fråga 1983/84:114 om avhjälpande av skador vid sprängningar förvägarbeten 16 Kommunikationsminister : Herr talman!Gunnar i har frågat mig om jag är beredd att ofördröjligeninstruera alt tillse att skador på fastigheter som uppslår i samband med sprängningar för vägarbeten repareras utan dröjsmål. När det gäller regleringen av skador av del slag som avsesskall självfallet handla i enlighet med de rättsregler som gäller. ansvarigt för skadorna så skall verket naturligtvis också se fill attde åtgärdas. Självfallet bör verket vid skada hjälpa en skadelidandemed erforderliga upplysningar för reglerande av skadan. 17 i (m): Tillåt mig all tacka kommunikafionsministernför svaret på min fråga. Jag finner emellertid att svarets utformning inte ärklargörande och därför inte heller tillfredsställande. Kommunikationsministernuppehåller sig inte alls vid del som jag log upp i min fråga, nämligenprocedurfrågan. Del är nu fem och en halv vecka sedan jag gjorde kommunikationsministernuppmärksam på detta problem, och när det inte hände någonting i saken ansåg jagmig tvungen att ställa en offentlig fråga. stötte jag på en frusen grannfamilj, som var påväg att i desperation överge sitt hem och ta in hos anförvanter, sedan detblivit omöjligt alt hålla värmen på grund av alt deras skorslen ännu efter sexmånader inte hade lagals på ett tillfredsställande sätt och man nu också hadetagit vattnet från dem. Så går detalltså till ute i markerna - och inte så långt härifrån. Som jag redan i min fråga anfört är del absurt altvägverket skall kunna skjuta ifrån sig ansvaret för reparationer av skador, somtillfogats fastighetsägare i närheten av ett vägbygge, på den av verketanställde underentreprenören. Jag måste på nytt och med eftertryck konstateraatt fastighetsägaren genom exproprialionslagstiflningens utformning är sakägaregentemot , men han har inga affärer gemensamt med entreprenören. Hanhar heller inte - i motsats fill - några sanktionsmöjligheter motdenne. spel i den här frågan är ett fegt ochorättfärdigt system, som är ovärdigt en statlig myndighet. Detta syslem måstebrännmärkas och avskaffas - och det illa kvickt. Det är därför jag har begärtatt kommunikationsministern ofördröjligen skall tillse all det blir gjort. Vad som har utspelat sig del senaste halvåret i vår kommunhar varit ett mera okänsligt, fegt och inkompetent hanterande av oskyldigamedborgares intressen än vad jag påträffat under mer än 40 årsoffentlig verksamhet. Jag vill därför på nytt fråga kommunikationsministern:Anser statsrådet verkligen att fastighetsägare som drabbas av skador vidvägbyggen skall behöva förhandla halvårsvis eller mer - och eventuelltytterligare processa om detta - med underentreprenör? Var vänlig ochsvara ja eller nej! Om avhjälpande av skador vid sprängningar för vägarbeten Jag kan naturligtvis inte, iVärmdö, diskutera de enskilda fall som jag har uppmärksammals på. Jag har haftmöjligheter att hos kontrollera på vilket sätt dessa frågorhanterats. Det gäller ett visst antal personer, där själv ärinblandad. Jag har också kunnat underrätta om vilka åtgärder som har vidtagits. och andra statliga myndigheter har givetvis allrätta sig efter de lagar som gäller. Att det skulle gälla särskilda regler förvägverket i skadeslåndsfrågor är inte rimligt. Del måste gälla sammaskadeståndsregler, oavsett om del är , någon annan myndighet, någotverk, en privatperson eller ett privat bolag som i sin verksamhet förorsakarskada för tredje man. När skador uppkommer kan del vara svårt för den enskilde -det är jag medveten om - att vela vart han skall vända sig. Självfallet skallverket vid skada hjälpa den skadelidande med de upplysningar som kan varaerforderliga för att vederbörande skall kunna vända sig till rätt person. Denerfarenhet jag har är all normalt hjälper till med delta. Del är också självklart, GunnarBiörck, att en skadelidande inte onödigtvis skall behöva lida av en skada somförorsakals av vägverkels eller något annat verks åtgärder. 19GUNNAR i (m): Jag har avsiktligt inte i min fråga berörtnågra enskilda fall, även om jag nu i mitt inlägg tog upp ett fall som gälldeen annan person. Om åtgärder mot tågförseningar på grund av lokbrist har i minmedicinska verksamhet lärt mig att ur det speciella kunna deducera fram detgenerella. I det här fallet är det alltså fråga om en juridisk ordning som ärorimlig. Fastighetsägarna har, herr kommunikationsminister, faktiskt intenågonting med ABV eller att göra, ulan det är som har med dematt göra. De förhandlingar som behövs måste föras på så sätt att tarpå sig ansvaret för reparationer i rimlig lid på de fastigheter det gäller ochsedan avkräver ABV, , eller vad det nu är för någonting, ersättning förkostnaderna. Det är i sak fullständigt absurt att skall kunna spelaöver sitt ansvar på en enskild firma, med vilken den drabbade fastighetsägareni övrigt inte har någonting att göra. Jag är förvånad över alt kommunikationsministern, som juskall vara en hyvens karl, söker betäckning bakom sådana formalistiska uttalandensom här gjorts. Enligt min mening borde kommunikationsministern gå upp tillsitt kansli, innan han far fill , och skaka om de berörda personerna ivägverket, så att det händer något. Överläggningen var härmed avslutad.