prot · G70992 · 1983-12-31 00:00:00 — kräver de borgerliga representanterna att viskall dra ner ökningstakten för de offentliga utgifterna. Ja, det är vad vigör. kommer de offentliga utgifterna att realt sett öka med mindre än 0,5.Vi har alltså nedbringat ökningstakten till under en tionde! av den ni höll igång. Varför ställer ni krav utan att konstatera vilket det reella innehållet iden svenska ekonomin är? Inteheller skärper vi skattetrycket - det ligger oförändrat. Vi för alltså en stram finanspolitik - så stram att en delanser att den går för långt. Men slutsatsen är att den som tror på tesen attdet är en expanderande offentlig sektor som ligger bakom inflationen, också denhar anledning att hysa förtröstan. Detsamma gäller vår hantering av administrativt beslutadetaxehöjningar eller kostnadsstegringar för företag. Arbetsgivaravgifterna höjsinte -tvärtom sänks de något. Och vi kommer inte heller att tillåta taxe-och avgiftshöjningar som strider mot det övergripande inflationsmålet.Slutligen - och på den punkten är det inte vår förtjänst - blir den importeradeinflationen av mycket liten omfattning . bedömer attden internationella prisfaktorn sammantaget inte kommer att höja konsumentprisindexmed under loppet av 1984. Den effekten har under de senaste årenlegat 3-4 gånger så högt. Jag har velat göra den här redovisningen därför att jagtror - hederligt och uppriktigt - att alla dessa faktorer talar för att det gåratt radikalt dämpa inflationen 1984. Det vore skönt om även oppositionensföreträdare - det fanns en antydan till detta i inlägg - villeerkänna att vi faktiskt har den chansen och att det vore bra för om vikunde uppnå detta, i stället för att försöka sprida den motsatta uppfattningen,att all inflationsbekämpning är meningslös. Den är inte lika meningslös nu somunder de år ni regerade. måste vi vara medvetna om att den förbättradekonjunkturen är det som är riskfaktorn för inflationen. Vi har därför gjort vadvi har kunnat för att undvika att få flaskhalsar, som annars brukar uppstå påfaktormarknaden under en konjunkturuppgång. Vi stimulerar arbetskraftensrörlighet, och vi har gjort allt för att ge bättre effekt avarbetsmarknadsutbildningen genom att mer och mer integrera den med den internaföretagsutbildningen. Vi har också gjort en rad insatser för att få en bättrefungerande kapitalmarknad genom att faktiskt genomföra en hel radavregleringar. lönsamhet har nått en sådan nivå att de i de allraflesta fall inte bör ha något som helst behov av att höja sina priser. Men dåmåste också den sista kostnadsfaktorn - lönekostnadsstegringen - hållas ischack. Målet prisstegring under loppet av 1984 är då förenligt med engenomsnittlig lönekostnadsökning på . Det är klart attvi här har ett nålsöga som vi måste passera igenom. Eftersom de flesta pusselbitarna nu håller på att falla inpå sin plats när det gäller inflationsbekämpningen, framstår avtalsrörelsen ochdess utfall som än viktigare än den gjorde . Här är inteplatsen att gå in i den pågående avtalsrörelsen, men jag kan säga så mycket attdet borde finnas ganska godaförutsättningar att ta sig igenom detta nålsöga. "Överhänget" fråntidigare avtalsrörelser är faktiskt mindre än det brukar vara. Dessutom sänksinkomstskatterna, vilket gör det möjligt att nå en bättre utveckling av den disponiblainkomsten vid låga nominella påslag. Vidare infördes löntagarfonder, vilketbidrar till att göra en god och varaktig lönsamhet i näringslivetfördelningspolitiskt acceptabel. Ävenom jag inte vill dölja svårigheterna och problemen i inflationsbekämpningen ärjag därför i grunden optimist. Och den optimismen förstärks av att statenspris- och kartellnämnd har lämnat de första preliminära siffrornaöver prisutvecklingen . Enligt dessa harprisstegringarna varit de lägsta vi har haft . Därmed ligger vi f.n. på en inflationsbana som är väl förenlig med det inflationsmål vi har ställtupp - något som f. ö. också borde kunna få betydelse för de fortsattalöneförhandUngarna. Oppositionenhar konstaterat att svensk ekonomi är på väg mot katastrofen. Jag antaratt en och annan åhörare har undrat om det verkligen är samma land vi talar om.Är det samma land som beskrivs i den ekonomiska statistiken som det somfranikommer i borgerliga reservationer och inlägg i den här kammaren? Enligtoppositionen försämras f. n. ekonomiska läge kraftigt. Det enda jagkunde höra var att tillät sig ett erkännande - bytesbalansen harkraftigt förbättrats. Tack, , för att åtminstone detta lilla uns avverklighetskontakt förekom i den mängd prat som ni har ägnat er åt den härmorgonen. Jag beklagar den här oförsonligheten. Den avspeglar också en attitydnär det gäller inriktningen av politiken som naturligtvis egentligen skadar landetsintressen . Jag har gjort mig betydande ansträngningar för att försökaförstå mig på vad för slags. alternativ till den nuvarande politiken som deborgerliga partierna företräder i . Man har gjort ett stort nummer avatt man har skrivit ihop sig om riktUnjer för den ekonomiska politiken i engemensam reservation i finansutskottet. Denna reservation är nu ett tungtpolitiskt dokument, säger . Enligt min mening har den tyngden av ensåpbubbla, som kommer att brista så fort den konfronteras med vad denna politikskall innehålla. Det enda gemensamma förslag jag har kunnat hitta är dettamagnifika uttalande: skall fatta beslut om att minskabudgetunderskottet med . Detta skulle riksdageni dag besluta, utan att de partier som står bakom förslaget på en enda punkttalar om hur besparingarna skall se ut, vem som skall betala dem och närbesparingarna skall träda i kraft. Det är inte helt oviktiga frågor att fåbesvarade innan man fattar ett beslut. Och jag måste fråga er: Skämtar ni medoss, om ni kräver att utan vidare skall fatta beslut om ennedskärning av utgifterna med utan att få en aning om varen enda krona skall hämtas? Jagvet att ni gjorde så under den borgerliga regeringstiden att ni internt iregeringen sade: skall vi spara 6 eller 12 eller 18 miljarder. Sedanskickade ni ut order till departementen att försöka skrapa ihop de pengarna. Nikan inte behandla på samma sätt. Den måste rimligen ha en aning om vad förbeslut den fattar. Att ni i den borgerliga regeringen vid åtskilliga tillfälleninte hade det framgick när vi såg resultatet. Men vi måste ställastörre krav på er. Om ni inte skämtar med oss skulle jag alltså vilja habesked här och om vad dessa 12 miljarder innehåller. Kan ni kanske försökaordna någon gemensam uppläsning beträffande innehållet i era förslag, för attspara tid? Tyvärr, fru talman, tycker jag att det börjar avteckna sigett mönster som vi har sett tidigare när de borgerliga partierna har befunnitsig i opposition -som för all del ibland uppstod när de var i regering också -nämligen att var och en av er skall stå för sina speciella inslag. skall vara kärv och manlig och vilja hastora nedskärningar av budgetunderskottet. skall tala för de svagaoch arma och vara ömsint. skall slåss för sysselsättning ochdetaljhandel, som han av någon anledning ömmar särskilt för. Detta ärlimstickans princip, som ni har försökt använda . Jag vet inte om jag skall kalla det ohederlighet, men detvisar åtminstone ett visst förakt för medborgarna om man vill att de skall troatt man kan spara och öka statens utgifter. efterlysteexempelvis socialdemokratiska besparingsförslag och hånade oss för att vi intehar en rad besparingsförslag att förelägga . Men i nästa andetagefterlyste han ökade statliga utgifter för att stimulera sysselsättningen,detaljhandeln och barnfamiljernas konsumtion. talade lika mycket om bristen påsocialdemokratiska besparingar, men i sitt anförande efterlyste han höjdabarnbidrag, större anslag till forskningen och framförde kritik mot att viföreslagit för litet pengar till industripolitiken. Han talade vidare förpensionärerna och ville öka pensionerna ännu mer än de som vi har höjtdem med. När ni gör detta vid samma tillfälle, tycker jag att detuppstår vissa dialektiska problem. Ni borde åtminstone spara kraven på ökadeutgifter till ett annat forum eller ett annat tillfälle. Men på en punkt skall ni inte komma undan. Ni skall intekunna gå omkring efter denna debatt och säga att ni både ville ökasysselsättningen och efterfrågan och skära ned budgetunderskottet med10-12 miljarder. Kan det finnas någon som inte ser den uppenbara, skärandemotsättningen mellan dessa båda ståndpunkter? Det vore således bra om ni gav en redovisning av hur niskall minska budgetunderskottet med 12 miljarder för /85 ochsamtidigt ha en högre sysselsättning, högre realinkomst, högre barnbidrag,högre pensioner, mer till forskning och allt vad det är som ni dessutom läggerfill. Men nöj er med detta enkla: Hur skall ni klara en bättre sysselsättningoch ett lägre budgetunderskott? Det är ju så, att det i alla era motioner ochreservationer faktiskt inte finns ett ord om verkningarna av er politik, inteett ord om vad det kommer att innebära för sysselsättningen när det gäller dearbetslösa, reallönerna eller någonting annat. Jag vill nu be , som önskar en saklig debatt,att skärpa sig när han får rephk och hålla med om att man inte kan göra på dethär sättet, som omsimsalabim skulle kunna lösa problemen. Här är det en så skriande skillnad motert beteende då ni hade regeringsansvaret. Till slut vill jag återvända till , somrepresenterar den där kärva manligheten som vill skära ned budgetunderskottet.Lars säger att den offentliga sektorn växer ohejdat, vi är på väg motkatastrof. Det är alltså den nuvarande ökningen av de offentliga utgifterna med0,som är katastrofkurs. då representeraderegeringsmajoriteten och de offentliga utgifterna ökade gick dettydligen alldeles utmärkt. Jag skall välja en opartisk iakttagare avhändelseförloppet, nämligen tidningen . gjordetidningen följande analys av insatser i finanspolitiken. är, såvitt jag förstår, något slags arvtagare till . Hanhar axlat manteln, eller vad man nu tar på sig i moderata samlingspartiet, närman ärver någonting i politiken. Så här skrev ; Under första omgång i ekonomidepartementet hannregeringen I lägga fram två budgetpropositioner, med ettbudgetunderskott på , med ett underskott på32 miljarder kronor. Det verkliga utfallet blev sedan i det första fallet minus25 miljarder, i det senare minus 38 miljarder. Underskottet blev alltså mer än 10 miljarder större än vadGösta angav. Därefter kom tillbaka som ekonomiminister, sedanhan hoppat över regeringsansvaret val. Som ekonomiminister i regeringen var med om ytterligaretvå budgetpropositioner, med ett budgetunderskott på 55miljarder kronor, med ett underskott på . Iverkligt utfall blev det sedan minus 60 resp. 78 miljarder. Jag har ett litet och faktiskt vänligt menat råd tillcentern och : det är inte ni skall ta i handen, om niskall komma fram fill en sanering av statsfinanserna. Han är ett utomordentligtdåligt föredöme. När har haft del i regeringsansvaret har de aldrignågonsin levat upp fill vare sig kärvheten, manligheten eller någonting annat.De har i stället medverkat fill att förstöra det här landets statsfinanser. Nuskall vi hoppas att de inte kommer i regeringsställning på nytt. Från regeringens sida vill vi bara säga att vi ändå troratt vi kan börja räta på ryggarna igen. är på väg att bli ett land somgenom eget arbete på nytt kan försörja sig självt och rätten till detta arbetevidgas till allt fler. gäller det att med fasthet och konsekvens gå vidarepå den inslagna vägen, och ett steg på den vägen kan ta . 20LARS () replik: Finansministern skröt med exporten ochindustriproduktionen, men ökningarna på dessa områden är naturligtvis en följdav devalveringarna 1981 och 1982. Tyvärr rör det sig här om kortsiktigaeffekter, som Nr 92 försvinner i takt med att detsvenska kostnadsläget åter försämras. Onsdagenden långsiktigt allvarliga ärutvecklingen av industrins investeringar. 7 mars1984 också ur finansministerns anförandeen betydande oro på just den punkten. Jag vill kanske för finansministern påpeka att det är ointressant attjämföra Finansdebatt ''" genomsnittligaavkastningen på företagens kapital med räntan på Det är den förväntade avkastningen på nyinvesteringar som äravgörande, och där ligger kraven betydligt högre. Så det hjälper inte attfinansministern vädjar till företagen att de skall öka sina investeringar. Detblir inte mer än en tom gest. Och tänk om de verkligen skulle tafinansministern på orden - då måste räntan höjas för att man skall kunna klarastatens upplåning till budgetunderskottet. Nej, jag återkommer fill detta, att vad vi ägnar oss åt är att konsumera våra barns inkomster, som vi tär på våraföräldrars uppoffringar. Den snabbt växande statsskulden medför att engiganfisk räntebörda läggs på framtida generationer. innebär denrekordlåga investeringskvoten att den framtida produktionsutvecklingen blirdålig. Våra barns levnadsstandard kläms åt från två håll. Industriinvesteringarna som andel av förädlingsvärdet är,som jag tidigare nämnde, lägre än vad de varit underefterkrigstiden. blev industriinvesteringarna sedan1920-talet lägre än kapitalförslitningen, dvs. Och även om regeringens prognos om en investeringsökning på motförmodan slår in, så.blir kapitalförslitningen ändå större änbruttoinvesteringarna. De senaste årens remarkabla ras i investeringarna märksförst . Men kommer vi fullt ut att få känna av den härnedgångens negativa effekter på vårt välstånd. Regeringen påstår att den satsarpå ett brett program för ökade investeringar, men som jag påminde om i etttidigare inlägg har efter devalveringen i stort sett alla regeringens åtgärderverkat dämpande. Fonderna gör det, budgetunderskottet likaså. Flertalet av de42 skatter regeringen höjt eller infört innebär att investeringarna blir dyrareoch mindre lönsamma. Är finansministern oroad över denlåga investeringsaktiviteten i industrin? Om finansministern är det, varfördriver han då en politik som bromsar investeringsverksamheten? 21NILS ÅSLING (c) replik: Jag förstår inte varför finansministern tyckeratt vi har målat en mörk bild. Jag kan gärna erkänna och även gratulerafinansministern till att det nu ljusnar vid horisonten. Marknadsandelarna ökar.Förlusterna av marknadsandelar - som var så dramatiska 1976 och 1977 till följdav den ofördelaktiga kostnadsutvecklingen - har vänt och återerövrarpositioner. Vinsterna ökar också, och kapacitetsutnyttjandet är bättre. Men även arbetslösheten har ökat under detsocialdemokratiska regeringsinnehavet. Varför nämnde inte finansministern dendetaljen i sammanhanget? 30 000 industrijobb har försvunnit. Det tyder väländå på, eftersom sysselsättningen är en central uppgift för densocialdemokratiska politiken. attregeringen har misslyckats. Vi får hoppas att den internafionella konjunkturen hålleri sig och att tendensen till ökade marknadsandelar fortsätter. Men vad gör manför sysselsättningen? Problemet är naturligtvis, att vi i grunden inte har dennäringsvänliga politik som det här skedet skulle motivera. ex. från de små företagens betydelse, och man är inte beredd att ge underlagför enskilda människors direkta engagemang i produktionslivet på det sätt som idetta skede vore önskvärt. Man inför löntagarfonder - kollektivt ägande - mennonchalerar behovet av att enskilda människor direkt tar ett engagemang iproduktionslivet. uppmanar finansministern industrin att ökainvesteringarna. Ja, det är klart - det önskar vi naturligtvis alla attindustrin skall göra. Men jag anser att finansministern först skall ge klartbesked om löntagarfonderna är färdigorganiserade och kangå ut på marknaden. Jag tror att det skulle vara en intressant och värdefullinformation för kapitalmarknaden men också för investerarna i näringslivet. Gedet beskedet här och i detta sammanhang, herr finansminister. Sedan anklagade finansministern oss för att inte haredovisat hur budgetunderskottet skall minskas. Men vi har satt upp en politiskmålsättning. Vi är eniga om den målsättningen. Hur är det med finansministernsjälv, som inte har täckning för finansieringen av försvarsutgifterna? Dendeprimerande och genanta show som vi har upplevt är knappastägnad att öka tilltron till regeringens budgetpolitik. Hur är det med u-hjälpen? Hur är det med familjepolitiken,där man inte ens har kunnat samla sig till en proposifion? Hur är det överhuvud taget med regeringens egen budgetpolifik, som är så ofullständig och somhar lämnat så många frågor öppna? Se om det egna huset först, innanfinansministern kritiserar oppositionen. 22BJÖRN () replik: Om jag kan muntra upp finansministern med attsäga att vi f. n. har en konjunkturuppgång, huvudsakligen exportledd, och attdenna konjunkturuppgång är glädjande, skall jag gärna säga detta en gång till.Vår invändning mot den socialdemokratiska regeringen är emellertid att den inteutnyttjar den nuvarande förmånliga internationella ekonomiska utvecklingentill att på allvar ta itu med våra interna obalanser. Det är en ganska dåligberedskap som ni socialdemokrater bygger upp inför nästa konjunkturavmattning.Hur skall vi kunna klara av att gå in i en konjunkturnedgång med ettunderliggande underskott i statsbudgeten på och med enrelativt hög arbetslöshet? Jag tycker att skall ställa sig denfrågan, annars är risken att de här två förmånliga åren i svensk politik blirvad professor kallade för ett "tillfälligt glädjerus". Jag tror att det råder bred enighet om att ett långsiktigtoch planmässigt besparingsarbete är ett ofrånkomligt led i saneringen avstatens finanser. Socialdemokraterna torde i prakfiken delvis ha väjt för dennaarbetsuppgift på grundav bördan av vidlyftiga utfästelser. Jag är medveten om att man nu ifull fart håller på att frigöra sig från denna löftespolitik. Den fråga som vi ställer till finansministern ochtidigare ställt fill finansutskottets ordförande är; Hur blir det med detfortsatta besparingsarbetet? Annars finns det en risk för att densocialdemokratiska budgetpolitiken kommer att kännetecknas av ryckighet. Enamånaden kommer det låt vara blygsamma och illa förberedda men dockbesparingsförslag. framlägger man en budgetpropositionutan några konkreta besparingsförslag. När, , får vi se nästabesparingspaket? Det är naturligtvis riktigt att det finns ett intresse avatt bevara ett positivt internt kostnadsläge och, som finansministern sade,radikalt bringa ned inflationen. Vi är medvetna om - vilket jag också strökunder i mitt inledningsanförande - att detta är kopplat till utfallet avavtalsrörelsen. Vad har mer konkret att säga till parterna påarbetsmarknaden i detta avseende? Vill bestrida slutsatsen attmed hänsyn till det överhäng som finns och den löneglidning som man har anledningatt räkna med utrymmet för avtalsmässiga lönehöjningar är . Förutomatt är ansvarig för den ekonomiska politiken är han ansvarigockså för lönerna såsom arbetsgivare på det statliga avtalsområdet. Låt mig , fru talman, beträffandefamiljepolitiken påminna om att vi, precis som er interna beredningsgrupp iregeringen har visat, har full täckning när det gäller finansieringen av vårafamiljepolitiska förslag, medan ni bara har presterat en lista över tänkbarafinansieringar. Hur avser regeringen att finansiera den familjepolitiskareformen? 23CARL-HENRIK (vpk) replik: Jag tror ännu inte någon riksdagsman har vågatbegära att den vackra bonaden skall hissas upp så att man skall ha möjlighetatt visa bilder. Jag tänker heller inte göra det. Annars skulle det fakfisktvara intressant på det här stadiet av debatten att visa några diagram ur detsom kallas indikatorer från ; det kanske skulle rensabort en del missuppfattningar som kommit till synes i debatten. Om man tittar på de kurvor som finns över utvecklingen avindustriproduktionen, finner man sålunda att de når en topp med ungefär femårs mellanrum. De hade en topp 1974-1975, de hade en annan topp 1979-1980 underden borgerliga regeringen, och de verkar att nå en ny topp nu 1984. Men sedanhar det varje gång kommit en nedgång efter de där topparna, och dettaförefaller att vara ett mönster i de ekonomiska kriserna under det som vimarxister fortfarande envisas med att kalla kapitalistiskt produktionssätt. Frågan är: Vad gör regeringen då? Vad finns det förförberedelser för att verkligen säkra full sysselsättning när nästa nedgångkommer? Det är också intressant att peka på kurvan överarbetslöshetens utveckling. Det visar sig nämligen - och det kan på minnet - att arbetslösheten började öka i det här landet framför alltfrån 1976, när vi fick en borgerlig regering. Det är alltså inte bara under detsenaste året av ny socialdemokratisk regering som arbetslösheten har ökat, utanden har ökat somtendens när de borgerliga regeringarna först tillträdde.Vad drar för slutsatser av det? Detta visar att sammanhangen ärnågot mera komplicerade. ställde en väldigt berättigad fråga tillde borgerliga partierna. Han sade: Ni kan inte både skära ned statsutgifternaoch öka sysselsättningen. Hur skall ni lösa det dilemmat? Vilket föredrar ni? Jag tycker i min oskuld att den frågan bör ocksåregeringen svara på. Finansplanen innebär ju att man minskar efterfrågan ilandet. Den effekten har den genomförda finansplanen. Hur menar regeringen attni skall kunna pressa ned statsutgifterna och öka sysselsättningen?Det förefaller att vara precis lika omöjligt för er som det är för deborgerliga partierna, och det tyder på att den politik ni för lika litet ledertill resultatet verklig full sysselsättning i landet som de borgerligapartiernas politik skulle göra. sade något som jag över huvudtaget inte begrep. Det kan bero på att han använde fel ord, att han bytte utlägre mot högre. Han sade nämligen att han visste att den förväntadeavkastningen på nya investeringar ligger betydligt högre än den faktiskagenomsnittliga avkastningen. Det var verkligen vad sade. Menarhan däremot motsatsen blir det mer begripligt, men då frågar jag mig; Hur vetLars att den förväntade avkastningen är lägre än den faktiska avkastningen?I så fall besitter han kunskaper som han har dolt väldigt väl, om han kan vetavar företagens avkastningsförväntningar ligger. Allt tyder på att deflesta företag utgår från att de för framfida investeringar åtminstone skall fåden avkastning de har på det totala arbetande kapitalet . Skulle den liggahögre, desto bättre. Då kommer investeringarna att öka snabbare än vad vi tror,och det finns vissa tecken på att så kommer att ske. Jag vill bara notera att med klädsamblygsamhet gick förbi hela problemet om hur han skall klara sin budgetpolitik. Herrarna valde att besvara de frågor jagställde genom att ställa nya frågor. Det håller naturligtvis debatten i gång,men det för den inte precis framåt. Vi kanske inte alls får veta hur man hartänkt kombinera moderat nedskärningspolitik med centerpartistiskfördelningspolitik och folkpartisfisk sysselsättningspolitik. Jag antar attsvaret är så pass besvärande att man tänker hålla inne med det i det längsta. Istället fick jag en mängd frågor. Jag är faktiskt snäll nog att svara även påmera omöjliga frågor. frågade varför jag inte nämnde attarbetslösheten stiger. Men det gjorde jag - jag gav en ganska ordentligmarkering av att jag betraktar det nuvarande sysselsättningsläget somotillfredsställande och att arbetslösheten är för hög. Men det blir ändå någotmagstarkt när sedan säger att sysselsättningen är det centrala ochfrågar vad regeringen gör för sysselsättningen. Mitt svar här blir också ett svar till C.-H. Hermansson.Vad som händer är att vi vänder på sysselsättningsutvecklingen. Det gällerframför allt industrin. Jag måste påminna den förre industriministern om attindustrin under hans fögderi förlorade 40 000 arbetstillfällen . Det varresultatet av den Åslingska industripolitiken och den Bohmanska ekonomiskapolitiken. Vad gjorde för insatser vet jag inte, men inte var de avdet positiva slaget. Den situation som vi hade att ta itu med varatt det försvann ungefär 3 000-4 000 industrijobb . Under fjolåretbegränsade sig nedgången till ungefär 10 000. räknar vi med en uppgång på15 000.