prot · G70973 · 1983-12-31 00:00:00 — Det finns alltså möjligheter för oss att genomdet underlag som vi får slutgilfigt inventera och lägga fast hur vi skallhantera dessa vikfiga frågor. Det kommer också att ske. AndersDahlgren försökte påstå att jag har sagt att LRF för ett dubbeltungat talgentemot mig. Här hänvisar jag till vad LRF sade till mig, när jag lämnade minuppgift såsom jordbruksminister 1976. Jag föreställer mig att ingen frånLRF-ledningen tar tillbaka vad man då sade såsom en värdering av de insatser som gjorts till förmån för densvenska skogsnäringen under de som socialdemokratin haderegeringsansvaret. Jag hoppas att det ligger fast. Vad LRF säger till mig är en annan sak. Det ärkritik av den politik som man menar att vi för för att komma till rätta med debekymmer och problem som den borgerliga regeringen skaffade oss ochjordbruksnäringen på halsen. får vi diskutera hur de åtgärdernaskall värderas från jordbrukarnas, samhällets och även konsumenternasutgångspunkt. Låt oss vara överens om att livsmedelsförsörjningenfortfarande är en fråga för alla människor i detta samhälle. Det är en viktigbakgrund, när vi talar om att skapa förtroende för vad vi gör pälivsmedelsförsörjningens område. När det gäller livsmedelsbiståndet skall jag inte träda istället för någon kollega som har ansvaret för hur vi skall bedriva vårbiståndspolifik. Det vore fel. Men jag har ingen anledning att motsätta mig attvi utnyttjar mera av de livsmedel som vi kan ställa.till förfogande för vårtbistånd. Jag skulle t. o. m. våga säga att vi med hänsyn tagen till denlivsmedelskatastrof som vi nu kan se i västra måste sätta in ytterligareåtgärder där. Det har vi för resten redan gjort. När det sedan gäller, till slut, i Ljungoro för att jag gladde mig över de problem och bekymmer som en eventuell - förmig förhoppningsvis utomordentligt eventuell - borgerlig regering efter 1985skulle få för sin energipolitik, vill jag säga att det är alldeles feluppfattat. Jag gläder mig inte . Jag kan självfallet inte glädja mig åt tanken på att viskulle få en borgerlig regering, men jag oroar mig i stället för gläder mig åtatt vad som framskymtar i debatten på det här området från två borgerligapartiers sida skulle försätta oss i samma situafion som vi hade när ni försökteer på uppgiften att ta fram en energijjolitik. Något av det mest bekymmersammavi har varit utsatta för var ju de motsättningar som där kom till uttryck ochsom gjorde att vi , när vi skall utforma vår energipolitik, ser att mycketav det som borde ha gjorts tidigare blev ogjort. Det får vi lida av , bl. a. att ni inte från början togett ordentligt grepp om hur man skall hantera den mängd kol vi har varitöverens om att använda för att begränsa oljeberoende. Det är nu våruppgift att försöka få ett grepp om vilken mängd kol vi skall introducera, varvi skall utnyttja kolet och hur vi skall möta miljöriskerna i sammanhanget. Detär en uppgift som vi kommer att redovisa i den proposition som vi avser attlägga fram för på vårkanten. Om fortfarande inte har uppfattatnågonting av det jag har sagt i fråga om vad den socialdemokratiska regeringenhar gjort när det gäller försurningsfrågorna, får jag väl be honom återgå tillmitt anförande, när det finns att läsa i protokollet. 105 i (m); Omständigheterna har gjort att mittsedvanliga försök till sammanfattning av den allmänpolitiska debatten kommer iomedelbar anslutning till en senarelagd jordbruksdebatt. För en mindresmåbrukare som mig - som alltid med beundran följt de stora pojkarnas ijordbruksutskottet debatter, vilka genom deltagarnas obestridliga sakkunskaphöjer sig över det mesta man kan lyssna till i - innebär det en extrabelastning att följa dem i spåren. För egen del kommer jag dock främst att ägnamig åt det som flickorna på korrekturet brukar benämna "ordbruk ochbokstavsskötsel". Pressen har redan i sina recensioner bl. a. karakteriseratgårdagens debatt som en trist tillställning och frän informationssynpunkt enkatastrof. Till detta är dock att säga att pressens normala rapportering frånriksdagen mestadels, frän informationssynpunkt, är en kontinuerlig katastrof.Mera därom i annat sammanhang. Likväl kan man kanske säga att det inte var enav de mest lysande allmänpolitiska debatterna i nutidshistorien, även om vissasoloframträdanden var utmärkta. Den inledande pajkastningen var, som sig bör, medanledning av budgetpropositionen ägnad åt den ekonomiska politiken. Som vanligt använde man ofta inkommensurabla storheter isin argumentation, och när en talare framhöll att "alla kurvor numerapekar uppåt", sä kan det ju faktiskt vara både bra och dåligt, beroende påvad kurvorna skall representera - om det är bruttonationalprodukten,obligationsräntan, statsskulden, exporten eller antalet nya skatter. påpekade att socialdemokraterna sedan dekom till makten höjt 43 olika skatter, och belastade framemotkvällningen stenograferna med att i rask takt och utan att dra andan nämna demalla vid namn. Ett annat bidrag till belysningen av "de stora talenslag" gav genom att meddela att de borgerligaregeringarna avskaffade 1 000 lagar. Hur många som tillkommit angavhan dock inte. Om man skall fortsätta att vara opartisk må även nämnasatt beskyllde regeringen för att inte göra vad som måstegöras, vilket förmodligen är sant, men faktum är att jag själv för åtskilligaår sedan hörde en folkpartistisk budgetminister säga att "läget kräveråtgärder, som somliga av oss inte är beredda att vidta". Men dennasamtidshistoriska återblick drabbar inte , när han konstateradeatt alla de tre borgerliga opposifionspartierna nu vill spara mer änregeringen, och att detta - trots att det kan förefalla inopportunt med hänsyntill väljaropinionen - innebär att det i dagens är oppositionen som taransvar för den långsiktiga politiken. Eftersom vi i julboksfloden fått beskedom hur det egentligen var med både det ena och det andra, så kanske vi iframtida allmänpolitiska debatter - ja, redan i den kommande finansdebatten -skulle kunna lämna den tillbakablickande nostalgin och satsa helhjärtatpåframåtblickandet. Statsministern meddelade att regeringen nu hade anträttden "långa marschen". Förmodligen inleddes denna med vad som i höstaskallades "steget".Nästa etapp i den långa marschen - som kan bli jobbig för fotfolket - blirförmodligen här, som i , "det stora språnget", något som redan i ordvalet måste ligga nära till för en kavalleriofficer,' och i förlängningen väntar måhända även kulturrevolutionen, i den mån den inte redan inletts och försiggår jämsides. Detta för på ett naturligt sätt över till ettannat av den allmänpolitiska debattens stora temata; självkritiken. Andarna harvaknat och det är en lust att leva. Länge nog har det varit "sameprocedure as last year". Somliga nyktrar fill och ser sig nymornatomkring. Andra vänder sig bara på den andra sidan. Medan statsministern påståratt oppositionen bara kör i samma gamla borgerliga hjulspår - man märkeråterigen kavalleristen -så skriver att "den endalivskraftiga utopi som formulerats är den som handlar om marknadsekonominsmöjligheter" (). Och en annansocialdemokratisk journalist, , skriver att "den storainflationsmotorn i vår ekonomi är emellertid det system för lönebildning vihar. Så länge detta system tillåts fortsätta att fungera som det gör ärett tillfrisknande av svensk ekonomi höljt i djupaste tvivel." Minvärderade riksdags- och professorskollega har varmt anbefallt denboken. Och min värderade vän framtidsministern tillåter sig både det ena ochdet andra i frihetens tecken, så nog försiggår det självprövning inomsocialdemokratin alltid. Den prövningen innebär, såvitt jag kan begripa, rör sig åt vårt håll - från båda hällen, från de självtänkandesocialdemokraterna och från folkparfiets nya, och av rancune ännu intedrabbade, ledning. Kronan på verket var onekligen efterlysning avde gamla konservativa, socialt medvetna högermännen. Med ängslan i röstenundrade han om de hade gett upp. Hav tröst, , här har du en som intehar gett upp, men som heller inte upplever någon konflikt mellan liberalism ochkonservatism i då båda har skäl att slåss för att återge det första avde tre revolutionära orden frihet, jämlikhet och broderskap dess plats isamhället. Substansen i den allmänpolitiska debatten bestods den härgången av familjepolitiken, ett samtalsämne som vice statsministern och jag vid hade anledning att ägna oss åtoch till vilket vi tvä får tillfälle att återkomma här förmiddag. Dethar varit fillfredsställande för mig att få uppleva detta genombrott för ettområde som firar 50-årsjubileum, för så länge sedan är det som ochGunnar bok i befolkningsfrågan utkom. Det har också varittillfredsställande att få uppleva att man nu på allt flera håll börjar inse attdet och otid begagnade uttrycket "fördelningspolitik" har merän en innebörd - detfinns i själva verket åtminstone tre sådana. Den konventionella användningen avser en fördelning mellaninkomsttagare med höga och låga inkomster, men utan hänsynstagande tillförsörjningsbördan. Mot den innebörden har inte minst vi moderater envistinvänt att skatten måste relateras till hur många som skall leva på en inkomst.Inte heller detta betraktelsesätt ger emellertid en riktig bild - den är ju uteslutandehorisonteU - för det finns alltid också en vertikal dimension; fördelningenmellan generationerna av inkomster, skulder och skatter. Och denna vertikaladimension, som blivit särskilt markerad genom att ansvaret för den äventyrligastatsskulden - två tredjedelar av samlade produktion - inom och utomlandet, successivt belastar framtida generationer, den är något som varjegeneration under sin livstid själv genomlöper. "Sambandenmellan skatter, bidrag och avgifter är komplexa och svåra att överblicka- inte minst ur det enskilda hushållets synvinkel. myndighethar försökt att kartlägga samlade effekter i systemet." Detta sägerriksrevisionsverket i sin verksamhetsberättelse 1982/83. Finns det någon somkan överblicka detta, så är det . Vår förste vice talmanformulerade i gårdagens debatt ett antal konkret motiverade frågor kring dettatema - frågor på vilka hon inte fick något svar. Men innan man kan ge sig in i en debatt omfördelningspolitik måste det finnas något att fördela. Min värderade vän frängrannkommunen , som bär ansvaret för den svenska industripolitiken,hade i går några uppmuntrande ord att säga från sitt fögderi. Låt vara att alltinte är hans förtjänst, utan att president och hans ekonomer också delarförtjänsten med honom - i överförd bemärkelse - och kanske också, i någon mån,de svenska företagen, som statsministern i går, litet pä sladden, gav sitterkännande för vad han kallade deras "del i framgången". Medan jagrör mig på det lokala grannskapsplanet kan jag inte underlåta att uttala denförhoppningen att det ansvar som de tredje och fjärde generationerna avfamiljen nu - i samförstånd med - axlat, ienlighet med de konservativa traditioner som så nostalgiskthänvisade till - som han vill beröva de rika deras rikedomar - inteskall visa sig alltför tungt att bära. Vad denna familj betytt och betyder förförståelsen och uppskattningen av vårt land på andra sidan - därhandlingar väger mer än ord - kan svårligen värderas högt nog. Detta kan kanske vara en mjuk övergång till självafamiljepolitiken, som på länge kommit fram i rampljuset.Statsministern tillät sig att uttala att han från de borgerliga partiernas sidainte funnit en enda ny tanke. Jag förmodar att han - som har så mycket attbestyra - då inte har hunnit läsa den moderata frihetsmotionen och inte hellerden familjepolitiska motion som faktiskt presenterar ett helt nytt sätt attangripa frågan om barnfamiljernas f. n. oöverskådliga system - eller brist påsystem - av skatter, avgifter och bidrag. och bidrog i varje fall med muntlig information i saken. Statsministernsbesked till de sina var, såvitt jag kunde uppfatta det, följande; först ochfrämst rösta ner de borgerliga förslagen! Sedan skall regeringen lägga förslagom vissa förbättringar på kort sikt, och därefter skall regeringen föreslå enmer omfattande omfördelning till förmän för barnen. är det emellertid så attregeringen, som framhöll, t. v. står tomhänt ifamiljepolitiken, medan de borgerliga partierna lagt fram egna förslag. I detläget har tydligen kallat samman en hjärntrust i socialutskottet- till vilken även enligt egen utsago hör- för attse om man där, liksom man gjorde en gång ibefolkningsfrågan, kan finna en gemensam lösning, på villkor att man inte ökarbudgetunderskottet och att man särskilt satsar på flerbarnsfamiljerna. Somledamot av vill jag gärna säga: Give att - med det material som i går och tidigareredovisat - lyckas få ihop något, som alla kan samlas kring, även den alltförofta frånvarande, misskände skämtaren . 1 botten på en filbunksskål från Hemslöjdenfann jag den tänkvärda devisen: "Dagen blir kortare julängre man lever." I medvetande härom skall jag sluta detta anförandemedan tid är. De som till äventyrs vill säga något annat om familjepolitiken änjag nu har gjort, kan återkomma kl. 9.00, när skall lämnaett interpellationssvar i befolkningsfrågan. Med detta, herr talman, ber jag att få tacka föruppmärksamheten och önska Er, kammarkansliet och kammarens ännu kvarvarandeledamöter en god natt. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Kammarenåtskildes . Förteckningöver talare 1983/84 (Siffrorna avser sida i protokollen) 7273 ,() 103 ,(vpk) 21, 26 ,() 107 Björzén,() 11, 12, 13 ,(vpk) 66, 76, 80 ,() 58, 74, 79 Eirefelt,() 14, 15 ,Kersfin (fp) 64, 75, 80 ,() 116 ,() 19, 25 ,() 112 ,Hans, bostadsminister 70, 77, 82 ,, utbildningsminister 3, 4, 6, 7, 46, 53, 57 Hyftring,() 30 Högmark,() 18, 24 Hörlén,() 41, 52 ,() 38, 51, 56 ,() 95 ,() 20, 26 ,() 8, 9, 10 ,Inga (vpk) 43, 53, 56 ,, arbetsmarknadsminister 16, 21, 27 ,() 84, 89 Lönnqvist,() 99 ,() 90 ,() 114 ,() 61, 76, 81 ,() 7 ,() 109 ,() 105 ,() 97 ,, industriminister 8, 9, 10, 11, 12, 13, 15 ,() 32 Skårvik,() 87 ,() 92 Tammenoksa,() 118 ,Per (m) 34, 51, 55 Wittbom,() 4, 5, 6 72-73 , , i () 130, 151, 155 , , i (m) 159 , , andrevice talman (c) 134, 152, 156 , () 128 , ,jordbruksminister 144, 154, 157 Ryftar, () 125 , () 126 , () 138,152, 156 , (vpk)141, 153, 157 minab/gotab 78201 1984