prot · G709139 · 1983-12-31 00:00:00 — Den föräldrautbildning som finns borde tillföras deresurser som behövs för att den skall kunna fungera på det sätt som var tänktnär fattade beslut om den. Denna föräldrautbildning tillhandahållsbåde före och efter barns födelse och är ett bra sätt att stärkaföräldrarollen. Även om påstår att av dem som föderbarn får en effektiv smärtlindring, tror jag att behovet av smärtlindring istort sett är täckt. Det kan naturligtvis finnas undantag. Det är beklagligtatt kvinnor i vissa fall förvägras smärtlindring när de tycker att de borde fådet. Jag tror att detta i de allra flesta fall fungerar väl,och utvecklingen har varit mycket positiv på detta område, även om dennaturligtvis på sina håll kan förbättras. Jag tror emellertid inte att det ärmöjligt att komma åt detta problem med hjälp av en lagstiftning, utan jagvidhåller utskottets uppfattning i detta avseende. 32INGA (vpk) replik: Jag skulle litet mer vilja utvecklatankegångarna kring det psykosociala stödet till blivande föräldrar. Olikaforskningsresultat har vitsordat att kvinnor behöver ett mer eller mindreomfattande psykologiskt och socialt stöd när de väntar barn. fickkvinnorna detta stöd i det naturliga sociala nätverk som de hade i form av närasläktingar. har samhällsomvandlingen med en ökad geografisk rörlighet ochmed en bosättning i storstadsområden och i nybyggda förorter med ganskaensidiga boendemiljöer lett till att detta naturliga stöd här försvunnit. är dagens föräldrar inte tränade införföräldraskapet i samma utsträckning som tidigare generationer i regel var. Manhar inga gångbara traditioner, och man har inget givet mönster att fallatillbaka på. Det behövliga stödet som man måste ha får alltså tillhandahållaspå ett annat sätt. En naturlig plattform i vårt samhälle för stödet tillbarnfamiljerna är mödravårdscentralerna och barnavårdscentralerna. Därför ärdet viktigt att deras verksamhet förstärks och inte försämras, som håller påatt ske. fyller både mödravårdscentralerna ochbarnavårdscentralerna den uppgift som man litet slarvigt kanske kan kallamormorsfunktion för många blivande mödrar och nyblivna föräldrar. Men för att mödravården och barnhälsovården skall kunnamöta dé psykologiska och sociala behoven fordras att man får en ny arbetsenhet,kompletterad med psykologer och kuratorer, och inte i den utsträckning som manhar gjort räknar med att en tjänst eller en halvtidstjänst - det beror ju påvilka resurser man anser sig ha - skall täcka sju olika centraler. inte det här stödet bli avden omfattning som det faktiskt behöver vara. Detfinns olika utredningar - den senaste, som jag läste , heterBarnfamiljer i behov av stöd. Vad kan barn- och mödrahälsovården göra? och hargetts ut av - där man pekar på att det är oerhört viktigt attden här verksamheten byggs ut. Vikan inte behålla våra specialister, säger , inom barnhälsovårdoch mödrahälsovård. Det kan man inte göra om man skrotar hela denorganisatoriska uppbyggnad som har funnits. Då finns det ju ingen grund förspecialisterna att kunna behålla sin specialistkompetens. Därför är det viktigtatt barnavårdscentralerna och mödravårdscentralerna får finnas kvar och ocksåutvecklas så att de kan ge det psykosociala stöd som jag började tala om i minreplik. Utbyggnadav vissa medicinska verksamhetsområden, m. m. Anf.33 () replik; När det gäller det psykosociala stödet tiU blivande mödrar och ävennyblivna föräldrar ligger det en stor fördel i att föräldrautbildningen skötsav distriktssköterskor och distriktssköterskebarnmorskor på primärvårdsnivå.De har sedan möjlighet att följa familjens utveckUng, och föräldrarna harmöjlighet att snabbt återknyta kontakterna. Det hade inte varit möjligt, omspecialister hade skött den smala bit som är aktuell just under barnetstillkomst. Detär en av fördelarna med att man har breddat underlaget. Men möjligheten att hakvar specialister står fortfarande öppen, och den används där det finnsunderiag för det. Det krävs ett rätt stort barnunderlag för att man skall hautbyte av specialisttjänsten. Detär inte bara specialister utifrån som stöder personalgrupperna i derassträvanden, utan det sker också rätt mycket internt samarbete mellandistriktssköterskebarnmorskorna och distriktssköterskorna i olika grupper. Attdelta i föräldrautbildning som tjänstgörande distriktssköterska är enfantastisk upplevelse, kan jag försäkra . Det visar på det behov somfinns och som också påpekade, när vi har ett sådant samhälle som vihar, där äldregenerationer inte finns med i bilden på samma sätt som tidigare.Detta är en verksamhet som det verkligen behöver satsas på och där vi kommer åtväldigt mycket av de brister som påpekar. Sedan tror jag nog att den här verksamheten bör fåen chans. Man skall inte döma ut den innan den ens har funnit former. Efter entid kan man börja analysera om formerna är felaktiga eller inte, och vi ärnaturligtvis öppna för förändringar om det visar sig att sådana behövs. Men manskall inte genomföra förändringar för förändringarnas egen skull, utan enverksamhet måste få en chans att stabiliseras innan man gör en analys av dem. 34 (); I socialutskottets betänkande nr 21 behandlas också motion 2249 av KarinIsraelsson och mig och motion 2250 där jag står som första namn. Båda dessamotioner tar upp angelägna frågor inom det psykiatriska vårdområdet. 3 protokoll 1983/84:139-140 Utbyggnadav vissa medicinska verksamhetsområden, m. m. Precis som vi skrivit i motion 2250 och som utskottetockså slår fast i sitt betänkande, har dén psykiatriska vården varit föremål förutredning under en följd av år, vilket resulterat i en rad skrifter. Riktlinjerhar lagts fast, och landstingen försöker arbeta efter dessa. I landstingen råder inga delade meningar om att enutveckling mot öppnare vårdformer, decentralisering av resurserna och minskningav vårdplatsantalet i sluten vård är riktig. Det är emellertid utomordentligtsvårt att med kraft driva frågor om utslussning från sluten vård i ett läge därman inte kan besätta psykiatertjänster vid decentraliserade psykiatriska mottagningar.Enligt vår uppfattning måste psykiatrer finnas för att vårdkvaliteten skall blitillfredsställande. Tillgången på läkare varierar starkt mellan olika delar ilandet. Många läkartjänster är vakanta, framför allt vid mindre sjukhusoch i den öppna vården. Jag kan ta ett exempel från mitt eget län. Här harläkartjänster i psykiatri med jämna mellanrum varit utannonseradeutan att någon sökande anmält intresse. i vår satte man sig ned påpersonalavdelningen i ett av sjukvårdsdistrikten och tillskrev flera hundrapsykiatrer i landet angående lediga tjänster i . Manfick inte ett enda svar. Då vände man sig till . Där fanns ett parläkare som anmälde intresse för tjänsterna. Vad jag med detta vill säga är attdet är oerhört svårt att förverkliga fattade beslut om sektoriserad psykiatriunder sådana förhållanden. Ett annat exempel: har varitpå studieresa, bl. a. i . Där hade vi en hearing angåendeöverförmyndarverksamhe-ten. Vi fick då veta att bristen på specialkompetens -det gällde psykiatrer även här - kan innebära upp till väntetid iärenden som avser att få en omyndigförklaring upphävd. Detta är bara ett par exempel på otillfredsställandeförhållanden. Säkert kan många sådana tas fram från landet. Utskottet hänvisar nu i sin skrivning till ett annatbetänkande som har behandlats i , nämligen socialutskottetsbetänkande 19, vari bl. a. tas upp frågor om läkarfördelriing. I dettabetänkande lämnades en redogörelse för hur man genom läkarfördelningsprogramoch läkarplane-ringsramar försökt styra läkare som skall genomgåspecialistutbildning och läkare som fullgjort sådan till geografiska ochverksamhetsmässiga bristområden. uttalade också i dettabetänkande - som man alltså hänvisar till - sitt stöd för att åtgärdervidtas som löser problemet med läkarbrist, geografiskt och verksamhetsmässigt.Man sade bl. a. att kraftiga ansträngningar nu måste göras för att läkarplaneringenskall bli mera effektiv. Vi instämmer i detta, och vi vill ocksåbetona att det brådskar. I motion 2249 tar vi upp angelägenheten av att följautvecklingen mot öppnare vårdformer. Det är viktigt att få kunskap om hurtidigare institutionaliserade och utskrivna patienter lever. Hurformerna för samverkan mellan sjukvårdshuvudmännen och primärkommunernautvecklas mås- te också följas för att man skall få underlag för framtidastödinsatser. Utskottet delar vår uppfattning omangelägenheten att följa upp utvecklingen mot öppnare vårdformer inompsykiatrin. Vi har därför inget annat yrkande än utskottets. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslutet redovisas efter debatten om socialutskottetsbetänkande 26.) Kravet på remiss för mammografi Kammaren övergår nu till att debattera socialutskottetsbetänkande 25 om anslag till statens bakteriologiska laboratorium m. m. Kravetpå remiss för mammografi 36MARGO (vpk); Mammografi är den enda och bästamöjligheten att upptäcka bröstcancer innan tumören har blivit så stor att denger några symtom och innan man kan känna den själv med handen. Kanske jag skallsäga att bröstcancern är den största dödsorsaken hos kvinnor mellan 35 och 55år. Men man dör inte av själva brösttumören, utan det är dottertumörerna somman dör av. Flera undersökningar visar att det finns ett klart samband mellanstorleken på brösttumören och dess benägenhet att sätta dottertumörer. Även omman inte känner till hela orsaken till bröstcancerns utveckling eller vet vadsom händer med det, är man på medicinskt håll överens om att storleken påbrösttumören har betydelse för när man får de s. k. dottertumörerna.Mammografi är därför viktig för att man skall kunna upptäcka tumören när den ärså liten att den inte hunnit sätta några dottertumörer. Det pågår försöksverksamhet med mammografi-screening iKopparberg och . Projekten skall utvärderas. Vi har fått olika bud.Först sades det att utvärderingen skulle vara klar . Sedan sköt man det påframtiden, och säger man att utvärderingen skall vara klar . Dedelrapporter som efter hand har framlagts om verksamheten har visat att antaletsvåra bröstcancerfall har minskat med två tredjedelar sedan verksamhetenpåbörjades. Det är oerhört viktigt att man får utvärderingen inom rimlig tidoch att det inte blir ytterligare förseningar. Enligt betänkandet anslås . till utvärderingenunder året. har för verksamheten yrkat ett anslag på 129 000kr. Regeringen har alltså skurit ned anslaget med . Jag tycker faktisktatt det förefaller vara rena idiotbesparingen. , när det rör sig ombelopp av den här storleksordningen, skall förhoppningsvis inte ha någonbetydelse för verksamheten. Men skulle det hänga på dessa . för attutvärderingen fullföljs, då måste man väl ändå skjuta till det här beloppet.Något annat vore rena skamgreppet på verksamheten. Jag har i min motion krävt slopande av rernisstvånget närdet gäller mammografiundersökningar. När utvärderingen av försöksverksamhetenär Kravet på remiss för mammografi klar, skall man ta ställning till om det skall införasallmänna hälsokontroller med mammografi för kvinnor . De rapportersom vi har fått ta del av är så positiva att jag anser att medan viväntar på utvärderingen måste vi göra allt för att underlätta för kvinnor somsjälva vill ha undersökningen utförd att få det. För att fåmammografiundersökning måste man inom den offentliga vården ha en remisstill undersökningen. Utskottet anför att kravet på remiss motiveras avorganisatoriska skäl. En uppföljning av mammografisvaret bör göras av denvårdsökandes läkare. Man säger också att kvinnor som bara är oroliga förbröstcancer kan tas emot inom de särskilda bröstmottagningar som finns vid destora sjukhusen. På papperet är det så att man kan tas emot vidbröstmottagningarna, men i praktiken fungerar det inte. I morse ringde jag till , som man ocksåhänvisar till i utskottskrivningen, och frågade om jag som allmänt orolig förbröstcancer kunde få komma direkt till bröstmottagningen för en undersökning.Man bekräftade där att det i praktiken inte gick. På papperet var reglernasådana att man skulle ta emot alla som var oroliga. Men man talade där om var tvungen att i första hand ta hand om alla kvinnor som hade klara symtompå bröstcancer. Alla de som bara var oroliga måste slussas någon annanstans,för annars skulle det inte finnas någon möjlighet att klara av verksamheten.Men just de kvinnor som inte har några symtom utan som bara är oroliga anserjag måste få det lättare att komma till behandling. En möjlighet är då att manslopar kravet på remiss. Om man nu kommer till en bröstmottagning för att blimammograferad, blir man där mammograferad av en röntgenassistent. Sedan gör enröntgenläkare en utvärdering av undersökningen. Om det inte finns några symtompå bröstförändringar, är det inte heller nödvändigt att en vanlig allmänläkareskall konstatera detta och delge kvinnan beskedet, utan beskedet kan hon fåefter undersökningen och efter det att röntgenläkaren har avläst bilden. Det ärså att säga konstruerade skäl och innebär dubbelarbete att man måste gå till enallmänläkare för att få svaret. Man kan få svaret direkt från röntgenenheten.Det är ju alltid en läkare som tittar på svaret, så det finns inte någon riskför att det inte blir läkarbedömt. I utförs 57 000mammografiundersökningar i privat regi och 24 000 inom den offentligasjukvården. En av förklaringarna till att de flesta undersökningar sker iprivat regi är just att man där inte kräver remiss. Jag anser att denoffentliga sjukvården i vissa fall kan lära sig av den privata sjukvården ochta efter det som är bra, dvs. då man där har lyckats bringa ned byråkratin ochdubbelarbetet. Om det nu går att komma till en privat mottagning utan remiss,borde det kunna gå att komma till den offentliga sjukvården utan remiss. Dettagäller alltså bara kvinnor som icke har några besvär. Självfalletskall alla andra som har de minsta besvär, synliga eller osynliga, undersökasav en läkare först och få en remiss och en uppföljning efteråt. Mitt förslaggäller bara de kvinnor som icke har några som helst besvär utan baraär allmänt oroliga. Jag kan inte förstå att det skulle vara några som helstsvårigheter att tillgodose detta inom den offentliga sjukvården. Jagskulle faktiskt, herr talman, så här från talarstolen vilja uppmana kvinnor iallmänhet som känner oro för sina bröst eller för bröstcancer att testa om detriksdagsbeslut som tog , där man uttalade att allakvinnor som var oroliga för bröstcancer skulle ha rätt att fåmammografiundersökning, är ett beslut som gäller eller om det är ett beslutbara på papperet. Ring bröstmottagningarna och beställ tid och se om ni kan fåundersökningen gjord! Jag yrkarbifall till vpk-reservationen i det här betänkandet. Kravetpå remiss för rhammografi 37 (); I socialutskottets betänkande 25 behandlas frågan om mammografi. Det ärsom Margö säger, att man har väntat på ettresultat av det stora projekt som har bedrivits i två av landets län och somhar följts upp av projekt i andra områden i landet. Svaret verkade ju ganskagivet när man började med dessa projekt - att en tidig upptäckt avbröstkörtelcancer också ger som resultat en lägre dödlighet. Tyvärrvar siffrorna inte de som man hade väntat sig fram till , när man såg entendens till att det skulle finnas vinster i människoliv att hämta med enallmän kontroll. Detta har medfört att det har dragit långt ut innanman kan förvänta sig ett resultat. Man tror att man kan se enklar tendens i projektet, som då kan ge det svar som vi har väntat på. Det helahar också komplicerats genom en akfion i , som ingår iundersökningen, där man har krävt att alla kvinnor skall få mammografiundersökning. Nuär det inte så enkelt att man genom en enstaka mammografi kan avgöra om kvinnanhar en bröstkörtelcancer eller inte. Det krävs en viss kontinuitet iundersökningarna, det krävs i många fall en uppföljning med läkarkontroller ochdet krävs ibland att man går in kimrgiskt för att se om det verkligen är entumör. Det är alltså inte så att man med en mammografiundersökning har tillförsäkratsig att man inte kommer att få denna sjukdom. Justden falska säkerhet som ligger i besked från sporadiska mammografiundersökningarutan rådgivning från läkare kan vara sådant som gör att man sedan kanske inteobserverar sig själv i den utsträckning som man borde göra. Detta har ocksåframkommit under projektets gång genom att kvinnor har skrivit och berättat attde kände en falsk säkerhet. Vissa cancertumörer tillväxer mycket snabbt, och dåhar man inte kommit för behandUng. Sedan vet vi inte heller ännu om detär de små tumörerna som skall anses vara de ofarligaste. Det finns även småtumörer som har visat sig snabbt kunna ge dottersvulster. Detfinns allstå väldigt många medicinska problem som gör att det är kompliceratatt med bestämdhet säga att om man gör si eller så, får man det eller detresultatet. Därför är det av stor vikt att projekten får fortsätta. Närdet gäller finns det förutsättningar för att slutföradetta genom att kanske låta den grupp som är utanför kontrollgruppen genomgåundersökning och genom att vänta med den allra mest Kravetpå remiss för mammografi betydelsefullagruppen till dess att projektet kan anses vara slutfört. Viskriver i utskottsbetänkandet att alla kvinnor som så önskar får enmammografiundersökning, och jag tror fakfiskt att det är alldeles riktigt. kanske inte får den , precis när man ringer, kan jag förstå, förvår sjukvård är faktiskt inte så uppbyggd att den har resurser att klara av enplötslig anhopning av ansökningar om en viss typ av undersökning. Jag ärövertygad om att den sökande - som Margö beskrev - slussas övertill andra vårdnivåer, där man bättre kan ta hand om kvinnans oro. Har man ensådan oro, en cancerfobi, är det inte säkert att man hjälps med en enstakamammografiundersökning. Det behövs nog även andra insatser för att kunnaavhjälpa en sådan oro. Vifår således ge oss till tåls ytterligare något eller innan vi kan seresultatet av projekten. Den nedskärning på . som departementet hargjort har nog ingen betydelse för om projekten blir utvärderade eller inte,utan de kommer att fortgå. Vadsom har hänt i är väl att man har spritt denna oro genom att,på samma sätt som Margö gör här, uppmana kvinnor att låta sigundersökas. Det har spritt en väldig skräck för en sjukdom som man naturUgtvishar stor anledning att känna oro inför. Men det har också till följd att manöverbelastar befintliga resurser, och det är då inte säkert att dessa resurserstår till förfogande den dag man verkligen behöver dem. Skulle alla gå fillröntgen för att få en mammografi utförd där man väljer att i första handbehandla dem som har symtom, får vi en märklig köbildning. De kvinnor söm redanhar symtom får inte sin undersökning utförd i fid på grund av att kvinnor somkänner en viss oro också skall vara med i den kö som finns fill röntgen. Dettaär en avvägning som varje sjukvårdshuvudman måste göra. Finns det då andravägar att slussa oroliga kvinnor, skall man naturligtvis ta dem. Vihar också ett behov av röntgenläkare, kunniga i att tolka mammografi-resultat.För att få ett resultat av en utförd mammografi krävs det att man har kunnigaläkare som tolkar röntgenbilderna. Där finns det fakfiskt en brist. Jagtycker att de kvinnor som har symtom i första hand bör kunna få tillgodogörasig den kunskap och de resurser som finns. Jag tror inte att man kan handla påett annat sätt inom sjukvården. Jag tycker inte heller att de kvinnor som stårutanför för den skuU får en sämre behandling. Jagyrkar avslag på reservationen och bifall till socialutskottets hemställan ibetänkande 25. 38 MARGÖ (vpk): talade om kvinnor med cancerfobi. Jag tror att det varUtet slarvigt uttryckt. Det är ju faktiskt så att var tionde kvinna i storstadriskerar att få bröstcancer. Då är bröstcancer en reaUtet, och man kan knappasttala om en fobi i det sammanhanget. Det är också så att bröstcancer är denvanligaste dödsorsaken för kvinnor - jag skall be att få rätta migsjälv; jag sade i mitt anförande. sägerockså att jag genom att ta upp kraven på slopande av remisstvångetsprider skräck för sjukdomen och att vi har spritt skräck. Jag hävdar med bestämdhet att det är precistvärtom: vi som har drivit kravet på mammografi har i stället bidragit till attminska skräcken för bröstcancer. Detta utvisas klart av den försöksverksamhetsom pågår i landet. Det finns ett mycket högt deltagarantal bland dem somkallas till undersökning. Till dessa hälsokontroller kommer av allakallade, och det visar att man inte känner skräck för undersökningen eller förvad undersökningen eventuellt kan utvisa. Jag vet inte om harnågra andra studier att hänvisa till, där man kan få klart för sig attkvinnorna känner skräck för undersökningen. Nej, det är alltså precis tvärtom: ju mer man talar ommammografi och bröstcancer, desto mindre skräck får kvinnorna för dennaundersökning. Men de får klart för sig att det har betydelse om de självaaktivt ser till att få sina bröst undersökta så att sjukdomen kan upptäckastidigt. tog också upp utvärderingen avförsöksprojekten i och . Hon sade att resultatet tillatt börja med såg Osäkert ut, om de tidiga undersökningarna verkligen minskadedödligheten. Jag vill framhålla att ju det dröjer innan dennautvärdering blir klar, ju mera snedvisande kommer resultatet att bli, eftersomkvinnor nu i allmänhet är upplysta om vikten av mammografi. Om man vet att mantillhör en kontrollgrupp, som inte får genomgå mammografi utan där mätningarnagörs av hur hög dödligheten är utan undersökningen, är det klart att manförsöker att på egen hand ombesörja detta om man har en möjlighet. Därmedminskar riskerna för att helt oundersökta kvinnor utgör en kontrollgrupp. Detär bra, för det är obehagligt med denna metod att välja ut en grupp kvinnor,vare sig det sker genom en åldersmässig fördelning eller genom en geografiskfördelning, där man inte låter kvinnorna i ett område få göra dennaundersökning. Det är något oetiskt i detta, att välja ut en grupp som inteskall få göra en undersökning för att sedan mäta hur många som dör i dengruppen jämfört med den grupp som har gjort undersökningen. Det är verkligen viktigt att detta bUr avklarat snart, såatt vi kan fatta beslut om att alla kvinnor skall få allmännahälsoundersökningar med mammografi. Men intill dess bör vi underlätta för demsom på egen hand förstår hur viktigt detta är, genom att slopa remisstvånget.Det är möjligt att det kommer att öka belastningarna på dessabröstmottagningar, men det kanske kan vara bra för beslutande politiker att fåklart för sig hur stort behovet är av dessa undersökningar. Därför vidhåller jag min uppmaning till kvinnorna: Testariksdagsbeslutet! Ta reda på om detta är ett beslut som bara står på pappereteller om det även gäller i praktiken, om alla kvinnor som vill ha mammografihar rätt till det! Det är faktiskt så, som jag sade, att sjukhusbröstmottagning inte har någon möjlighet att ta emot alla kvinnor somsöker dit för att de bara känner oro. Där har man alltså inte denna möjlighet,och det som står i utskottsskrivningen är fel. Kravet på remiss för mammografi Kravetpå remiss för mammografi Anf.39 (): Människors inställning till och fruktan för cancer varierar naturligtvis,men jag är fullständigt övertygad om att det här problemet kan lösas med ettsamtal. Jag tror inte att denna fruktan och oro avhjälps bara genom en enkelundersökning. Jag ser det som positivt att man kräver att detta skall talasigenom, inte minst av den orsaken att man vid ett sådant samtal kan lära sigatt observera sin kropp, att palpera sina bröst med regelbundna mellanrum ochpå det viset själv vara delaktig i undersökningen. Jag tror att det finnsmånga vinster att hämta här. Jag har en känsla av att de allra flesta kvinnorfår en remiss till en mammografiundersökning, att de inte vägras denmöjligheten. Tyckerman som vpk att detta inte är nödvändigt må ni ju driva ert krav. Men mycket avdetta kan sedan få en lösning när man har fått resultatet från det projekt somnu pågår. Det finns tyvärr ingen möjlighet att påskynda det ytterligare.