prot · G709142 · 1983-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1983/84:142 1§ Justerades protokollet för den 4 innevarande månad. 2 § Svar på fråga1983/84:504 om anställningsformen för skogsvårds-styrelsens skogsarbetare har frågat jordbruksministern om han kommer att vidtaåtgärder som innebär att skogsarbetare som är anställda i beredskapsarbete hosskogsvårdsstyrelserna erbjuds tillsvidareanställning. Frågan har överlämnatstill mig. Eftersomskogsarbetare i allmänhet är tillsvidareförordnade, uppfattar jag frågan så,att den avser beredskapsarbetare vid skogsvårdsstyrelserna. Beredskapsarbeteär ett arbetsmarknadspolitiskt hjälpmedel som syftar till att de som får sådantarbete skall beredas arbete på den öppna arbetsmarknaden.En beredskapsarbetare skall därför, utan anspråk på uppsägningstid frånnågondera part, genast lämna sin anställning om arbetsförmedlingen anvisar ettannat lämpligt arbete. Anställningsskyddslagens bestämmelser om uppsägningstidpassar därför inte för beredskapsarbeten, och dessa omfattas inte heller avlagen. Enarbetstagare som enligt arbetsmarknadskungörelsen är anvisad ettberedskapsarbete inom det skogliga området med staten som arbetsgivare är anställdenligt ett särskilt kollektivavtal mellan och . Enligt detta avtal skall visstidsanställning tillämpas. Jagvill slutligen betona att ur både sysselsättnings- och skogsvårdssynpunkt ärdet bra att anordnar beredskapsarbeten. Anf.2 (vpk); Jag får försttacka arbetsmarknadsministern för svaret. Det handlar egentligen inte om någratillfälliga arbeten. En sammanställning som gjorts av iNorrbottens län visar att 98 av 2 protokoll 1983/84:141-143 beredskapsarbetarna haften total anställningstid på mindre än , dock inte sammanhängande. 57 harhaft en anställningstid . 101 har haft en anställningstid påmellan 2 och , 23 , 28 . 17 har haft enanställningstid , 12 , 10 , 1 , 5 , 1på 15, 1 på 16 och 1 . Dettavisar att beredskapsarbete mera varit någon form av huvudarbetsuppgift. Detskulle ha varit glädjande om arbetsmarknadsministern hade velat gå in påfrågeställningen hur de här arbetena skulle omvandlas till fasta jobb. Det varegentligen detta min fråga handlade om. Det är också där jag undrar hurAnna-Greta som talesman för den ser på hur man skallfortsätta den här verksamheten. Skall man fortsätta att hålla dessa personerutanför den normala anställningstryggheten och fortsätta med denna verksamhetunder nuvarande former, eller skall man omvandla arbetena till fasta jobb inomskogsnäringen? Så länge någon är anställd som beredskapsarbetare, måste reglerna förberedskapsarbetet gälla - regler som inte stämmer överens med dem som vivanligtvis har på den svenska arbetsmarknaden när det är fråga omanställningstrygghet, uppsägningstid osv. Det ligger i sakens natur att ettarbetsmarknadspolitiskt instrument som ett beredskapsarbete måste kunnaavbrytas. Sedanär ju verkligheten sådan att man ibland får lov att göra undantag från deregler som gäller, och beredskapsarbetet blir för en del människor tyvärr, kanman säga, en anställning mycket längre än vad vi egentligen skulle önska. Detgäller i vissa fall för människor som har speciella personliga svårigheter, attberedskapsarbetet pågår . Ivilken utsträckning det är möjligt att låta en större del av dessa personerkomma i fråga för vanligt, permanent arbete kan jag inte ge någon uppgift på.Det är arbetsförmedlingens sak att under ett beredskapsarbete ständigt försökabereda en mer varaktig anställning på den öppna arbetsmarknaden. Anf.4 (vpk): Det förhåller sig på det sättet, att bara i och Västerbotteninemot 400 skogsarbetare i vartdera länet omfattas av den häranställningsformen. diskuterade vi här i om man bordegöra ett skogsvårdspaket och om man borde inrätta reguljära jobb iskogsvårdspatruller. Detär ur strikt facklig synpunkt mycket otillfredsställande att det skall gå tillpå det här sättet. Jag förstår av de svar jag har fått av Anna-GretaLeijon att regeringen f. n. inte har några som helst planer på att omvandladessa anställningar från beredskapsarbeten till reguljära jobb. Överläggningenvar härmed avslutad. 3 § Svar på interpellation 1983/84:143 om ungdomsarbetslösheten Nr 142 har frågat mig vilka förslag jag kommer att föreläggariksdagen för att minska den verkliga arbetslösheten bland ungdomar. Han harvidare frågat mig vilka åtgärder som jag avser att vidta för att minskariskerna för s. k. inlåsningseffekter och om regeringen avser att förelägga riksdagenförslag som öppnar vägen för s.k. Örebroihodeller. har slutligenfrågat vilka ändringar i arbetsmarknadslagstiftningen som regeringen tänkerföreslå i för att stärka ungdomarnas fömtsättningar för att komma inpå arbetsmarknaden samt vilka åtgärder regeringen avser vidta för att skapa enmer realistisk lönestmktur på arbetsmarknaden. Jagvill inledningsvis i stort redogöra för min uppfattning om ungdomsarbetslöshetensorsaker, vilken klart skiljer sig från syn. Arbetslösheten blandungdomar har ökat , som sysselsättningen iungdomsgruppen har minskat. Orsakerna till den här situationen är flera: Under1960- och 1970-talen har en strukturomvandling skett i näringslivet som bl. a.har inneburit att ökade krav ställs på arbetskraften när det gäller bådeyrkesutbildning och arbetslivserfarenhet. Detta har för ungdomarna inneburitatt deras möjligheter att hävda sig i konkurrensen blivit ännu mindre.Samtidigt har den ökande användningen av ny teknik bidragit till att mångaarbeten som tidigare fungerade som nybörjarjobb utan krav på speciellakunskaper har försvunnit. Ungdomskullarna är dessutom ovanligt stora. Under denärmaste tre fyra åren, då de stora barnkullarna från mitten av 1960-taletlämnar gymnasieskolan och träder in på arbetsmarknaden, kommer konkurrensenytterligare att hårdna. Dessutom påverkas självfallet ungdomsarbetslöshetenockså av det allmänt besvärliga läge som har rått på arbetsmarknaden undernågra år. Föratt lösa problemen på arbetsmarknaden krävs en ekonomi i balans. Genom attförbättra förutsättningarna för den svenska industrin så att den kan växasnabbare och bli mer konkurrenskraftig har vi lagt grunden för en stabil ochökad sysselsättning. börjar vi se resultatet av den förda politiken. Iregeringens presenterade kompletteringsproposition förutses bl. a. attexporten kommer att öka samt att industrinsinvesteringar ökar . Från är tongångarnaännu mer optimistiska när det gäller ökningen i investeringama. Även omutsikterna nu är ganska ljusa, kvarstår betydande obalanser på arbetsmarknaden.Behovet av arbetsmarknadspolitiska åtgärder är därför fortfarande stort. Regeringenhar i kompletteringspropositionen bl. a. lämnat förslag som innebär attytterligare 15 000 personer - totalt 135 000 - kan genomgåarbetsmarknadsutbildning . föreslås att utbildningsinsatseri datateknik påbörjas som ett särskilt pilotprojekt för 5 000 Måndagen den 14 maj1984 anställda.För att underlätta för personer som flyttar av arbetsmarknadsskäl föreslås attflyttningsbidraget höjs. Dessutom föreslås att särskilda medel avsätts förmedflyttandebidrag till arbetsgivaren. Regeringen föreslår vidare att ettsärskilt bidrag skall kunna utgå till arbetslösa som startar egen verksamhet.10 milj. kr. bör enligt regeringens förslag avsättas för att genomföra AMSprogram för förbättrad arbetsmarknadsservice. Dessutom tidigareläggsbyggprojekt för totalt . Närdet gäller särskilda ungdomsprojekt föreslår regeringen att 7 milj. kr. avsättsför att fortsättningsvis stödja ungdomars idéer och initiativ till egen-verksamhet. Den mycket lovordade, yrkesförberedande praktiken inom försvaretföreslås fortsätta och också utökas. Dessutom föreslås en ändring i lagen omungdomslag som innebär att fler ungdomar får möjlighet att arbeta . Totaltföreslår nu regeringen att ytterligare satsas på attförbättra arbetsmarknadsläget. BengtWittbom har i sin interpellation tagit upp riskerna med den s. k.inlåsningseffekten. Med inlåsningseffekt avses en begränsning av ungdomarsrörlighet på arbetsmarknaden i samband med heltäckande åtgärdssystem för vissaungdomsgrupper, t. ex. för 18-19-åringarna. Bakgrundentill beslutet om lag om ungdomslag var den mycket besvärliga situation som rådde på arbetsmarknaden framför allt för 18-19-åringama. låg arbetslösheten för denna gmpp på . Detär alltså i det här perspektivet som den eventuella risken för inlåsning iåtgärdssystemet skall ses. Dessutom har vid konstmktionen av lagen omungdomslag stor vikt lagts vid att arbetsförmedlingen - förutom att placering iungdomslag är den åtgärd som skall utnyttjas när alla andra möjligheter äruttömda - under ungdomamas arbete i ungdomslag skall arbeta med atthitta andra möjligheter till sysselsättning. som lagen omungdomslag varit i kraft har 37 500 ungdomar anvisats. antalet ungdomar i ungdomslag till 30 400. Det innebär att 7 100ungdomar har slutat i ungdomslag . Enligt den statistik somhittills finns vet vi att minst 3 700 ungdomar har slutat därför att de harfått ett arbete och att ytterligare 700 har gått till arbetsmarknadsutbildningeller någon annan arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Närdet gäller fråga om den s. k. Örebromodellen, dvs.sysselsättningsgaranti också för ungdomar , har regeringenbeslutat att kommun som en försöksverksamhet skall erbjudaalla ungdomar i åldern som inte kan.sysselsättas på något annat sättungdomsarbete i form av värvning av beredskapsarbete och utbildning. Arbetsförmedlingenskall löpande pröva möjligheten att placera ungdomarna i arbete eller i andraåtgärder. För ungdomar som har varit i ungdomsarbete skallarbetsförmedlingen upprätta speciella planer som syftar till en fast förankringpå arbetsmarknaden. De två övriga frågorna somBengt Wittbom tar upp gäller sådant som reglerar anställningen,rättigheterna och skyldigheterna på arbetsmarknaden samt lönefrågor. Jagåterkommer till samma svar som jag gav , då berörde dessa frågor. Med den svenska modellen regleras en stor del avdessa frågor genom avtal mellan arbetsmarknadens parter. Det finns f. ö. ingetbelägg för att den höga ungdomsarbetslösheten skulle bero på denarbetsrättsliga lagstiftningen. Anf.6 (): Jag tackar arbetsmarknadsministern för svaret på min interpellation.Det är tyvärr ett alltigenom alltför negativt svar, som enligt min uppfattninginte på något sätt motsvarar de krav som vi i den svåraarbetslöshetssituationen har rätt att ställa på ett besked från vår arbetsmarknadsminister. Svaretkan bara tolkas på ett sätt: avser inte att göra något utöverde vanliga AMS-insaterna för att komma till rätta med arbetslösheten blandungdomarna. Svaret verifierar också vad jag sagt här i kammaren,nämligen att arbetsmarknadsministern och socialdemokraterna i stort sett harslut på idéer och uppslag som i gmnden skulle kunna förbättraarbetsmarknadssituationen för ungdomarna. De fömtsättningar som traditionellsocialdemokratisk arbetsmarknadspolitik ger räcker tydligtvis inte längre.Utanför dessa gränser kan man inte gå. Dessutom sätter facket gränser för vaden socialdemokratisk regering får göra. Av det skälet, herr talman, är detganska naturligt att konstatera att vi måste få en ny majoritet innan det blirmöjligt att driva en politik mot ungdomsarbetslösheten som angriperhuvudorsakerna till den, inte symtomen. Socialdemokraternaär naturligtvis mycket bekymrade över att arbetslösheten slår rekordsamtidigt som ekonomin, och då särskilt industrikonjunkturen, är på väg uppåt.En jämförelse med kan tjäna som ett talande exempel påvarför regeringen har all anledning att vara oroad. Det året hade ett gottkonjunkturläge rått . 1981 trodde man att utvecklingen skullevända till det sämre igen, med en kraftig ökning av arbetslösheten som följd.Då var i genomsnitt 84 000 personer öppet arbetslösa under det förstakvartalet. 101 000 personer befann sig i olika typer av AMS-åtgärder.Tillsammans var således 185 000 människor arbetslösa i eller utanför AMS regivarje månad. Då, herr talman, dånade de socialdemokratiska stridstmmpeternahögt mot den borgerliga majoriteten för att arbetslösheten var alltför hög. "Borgarna drev medvetet arbetslöshetsskapande politik", hette detdå. Och utställde arbetsmarknadsmini-tem och hennes socialdemokratiskakolleger i opposition de stora växlarna till svenska folket om lägrearbetslöshet med socialdemokratisk politik. Växlarna blev fler och fler undersocialdemokratemas oppositionstid. Menännu, herr talman, med socialdemokraterna i regerings-stäUning haringen av dessa växlar blivit inlöst. Det beror helt enkelt på att regeringenspolitik inte visat sig vara kreditvärdig utifrån denna utgångspunkt.Sysselsättningsväxlarna protesteras i rad, nu senast av facket, som enligtuppgifter i kräver 100 000 nya jobb . Socialdemokratinär helt enkelt, litet oförsiktigt uttryckt, konkursfärdig isysselsättningsfrågan - i alla fall sett utifrån de löften som ställdes ut ivalrörelsen. Bevisen härför är, herr talman, alldeles påtagliga. Underförsta kvartalet , med socialdemokratisk regering,ligger den öppna arbetslösheten på genomsnittligt 145 000 personer per månad.160 000 personer, inkl. 10 000 rekryterade på rekryteringsstöd, är arbetslösai AMS-åtgärder. Nästan 150 000 är därutöver partiellt arbetslösa, vilket är enfördubbling i jämförelse med . av dem som villha riktiga jobb är arbetslösa i socialdemokratins och högkonjunkturensSverige. sjönk visserligen den öppna arbetslöshetenmed 5 000 personer - vilket regeringen också gjorde ett stort nummer av - mende av den anledningen kraftigt uppskmvade förväntningarna inför publiceringenav aprilsiffrorna visar med all önskvärd tydlighet att regeringens tal ärmunväder, som inte har någon förankring i verkligheten: arbetslösheten ökade iapril, herr talman. Förändringen av den öppna arbetslösheten skall också sesmot bakgrund av att ytterligare 30 000 personer under samma periodregistrerades som arbetslösa, men sysselsatta i AMS-åtgärder. Den totalasysselsättningen sägs vidare ha ökat med 10 000 platser, som aUa vet,inkl. och jag, att det endast beror på att tiotusentals nyaAMS-arbeten skapats. I realiteten har sysselsättningen på den reguljäraarbetsmarknaden minskat. Arbetslösheten har ökat, och den fortsätter att öka, trots regeringenspåståenden om motsatsen. Regeringen borde nu ha lärt sig att det går likadåligt att försöka prata bort arbetslösheten som att försöka prata bortinflationen. Min första fråga till arbetsmarknadsministern är därför: När kanvi förvänta oss en ökning av antalet sysselsatta på den reguljära arbetsmarknaden? Detkrävs ett klart besked från arbetsmarknadsministern, eftersom vanligt folk förlänge sedan slutat att tro på AMS månatliga hurtiga uttalanden om att det bUrbättre inom den allra . De löften om snara förbättringar påarbetsmarknaden som står att läsa i varje månadsrapport från AMS och somregeringsledamöterna instämmer i så ofta de får chansen framstår snart i ettlöjets skimmer. Detgår inte att skapa förtroende genom svikna löften. Det vet alla som harerfarenhet av t. ex. barnuppfostran - och det har ju arbetsmarknadsministern.Lille som blir lovad en karamell av sin far om han läser läxornaordentligt börjar snart misströsta, om det inte blir några karamellerefter utförd prestation. De första gångerna karamellerna uteblir viftar Kallesäkert bort sitt tvivel och fortsätter att läsa läxorna ordentligt. Men ganskasnart blir övertygad om att pappa luras, och då känner han sig sviken avden han tidigare litat så mycket på. Besvikelsen kan t. o. m. sluta med öppettrots, om pappa fortsätter att ställa karameller i utsikt och krav påläxläsning, trots att både pappa och vet att det inte blir någrakarameller. Risken för trots från väljarnas sida borde stämma socialdemokraternatill eftertanke varje gång de gör nya uttalanden om att det blivit bättre påarbetsmarknaden, trots att nästan alla vet att fallet är det motsatta. Min andra fråga tillarbetsmarknadsministern är därför, om antalet arbetande på den reguljäraarbetsmarknaden är större eller mindre än när den socialdemokratiskaregeringen tillträdde. Arbetsmarknadsministernssvar på mina ursprungliga frågor lämnar, som jag sagt tidigare, en del övrigtatt önska. Det är en blandning av "jag vet inte", "jag kaninte" och "jag får inte för facket". Problemen med ökade krav påyrkesutbildning och arbetslivserfarenhet för ungdomarna leder inte till någonslutsats. Uppgången i industrin framställs som löftesrik för ungdomarna, trots attinte ens industrin tror på att det skall bli särskilt många fler jobb, framförallt inte för ungdomarna. Den rekordartade AMS-politiken redovisas i kronor ochi antalet konstlade jobb, men resultat i form av riktiga jobb för våra ungdomarlyser i stort sett med sin frånvaro. Det förvånar inte, eftersom vi nu vet attAMS-politiken långsiktigt är nästan helt verkningslös vad gäller ungdomarnasmöjligheter att få arbete. Den som påstår motsatsen,måste vara blind och döveller ha vistats utanför landets gränser . Anna-GretaLeijon har ju varit närvarande här hemma , så hon borde kunna dra derätta slutsatsema. Men det gör hon tyvärr inte. Min fråga om riskerna förinlåsningseffekter sveps undan med några rader om att det tänkts särskilt pådessa när t. ex. ungdomslagen konstruerades. Några fler rader i svaret ägnas åtdet faktum att 3 700 av 37 000 ungdomslagsplacerade ungdomar slutat eftersom dehar fått jobb. Det är bra. Men det framställs som ett anmärkningsvärt resultatav ungdomslagen och av regeringens insatser att av ungdomarna fått jobb.Hur kan arbetsmarknadsministern veta att färre ungdomar skulle ha fått riktigajobb innan den välsignade ungdomslagen kom till? Naturligtvis har Anna-GretaLeijon ingen aning om hur det förhöll sig då, vilket i all blygsamhet bordeföranlåta henne att vara mer ödmjuk inför möjligheten att det kunde ha varitfler som fick jobb snabbare utan ungdomslagen, särskilt som ungdomslagen styrin ungdomarna i den offentliga sektorn i full skala, en offentlig sektor sominte kommer att kunna erbjuda alla dessa ungdomar jobb . Men om detnu är så som arbetsmarknadsministern vill låta påskina, att fler får jobb medungdomslag äri utan, vill jag ha svar på frågan hur mycket den genomsnittligaarbetslöshetstiden för 18- och 19-åringarna minskat ,då ungdomslagen infördes. Den uppgiften, herr talman, är det enda säkra bevisvi kan få på att ungdomslagen har varit effektiv. Vi får i svaret också veta att utbyggnaden av det sista steget iterapikedjan för ungdomar skall påbörjas: ett åttaårigt omhändertagande ioffentligt konstlat arbete för ungdomar som börjar med ungdomsplatser för 16-och 17-åringar, fortsätter i ungdomslag för 18- och 19-åringar och slutligenavslutas i Örebromodellen för 20 till 24-åringar - en satsning som, när den ärfullt utbyggd, kan komma att beröra i mnt tal 100 000 ungdomar. Det är nog baraAnna-Greta som inte är bekymrad över de långsiktiga effekterna av dettagigantiska terapiprogram som håller på att byggas upp. Och jag måste fråga omAnna-Greta inte hyser något tvivel på terapikedjans möjligheter attlyckas med att snabbare än ge ungdomar- nariktiga jobb på den reguljära arbetsmarknaden. Närdet gäller arbetsmarknadslagar och lönesättning får vi självfallet heller ingariktiga svar. Arbetsmarknadsministern glömmer bort att varje regering harmöjligheter att på olika sätt påverka lagar och löneutveckling. Det är särskiltförvånande att en minister i den regering som öppet hotar med tvångslagstiftningpå avtalsmarknaden efter årets avtalsrörelse och som skallgenomföra nya s. k. överläggningar med partema på arbetsmarknaden omavtalsrörelsens resultat, nu hävdar att påverkan på lönebildningen är otänkbar.Ett logiskt antagande är att regeringen tar mindre allvarligt påungdomsarbetslösheten än på arbetslösheten bland de vuxna. Anna-GretaLeijon måste klargöra skillnaden mellan regeringens vilja att ingripa ochminska riskerna för arbetslöshetsskapande löneökningar för den vuxna befolkningenoch oviljan att göra samma ansträngning för ungdomarna. Det är en logisk frågasom kräver ett logiskt svar. En analys av ungdomsarbetslöshetens utveckling visar hur omöjligt det i realiteten är att bekämpa symptomen på den växande arbetslösheten bland ungdomar, om man inte är beredd att också angripa de verkUga orsakerna. Arbetsmarknadslägetför ungdomar fortsätter att vara utomordentligt svårt. Det finns klaratendenser till fortsatt trendmässigt växande arbetslöshet bland ungdomarna. Trotsmer omfattande arbetsmarknadspolitiska åtgärder än just förungdomama står fler och fler unga människor inför arbetslöshet vid sitt inträdepå arbetsmarknaden. Imars månad var fördelningen av den totala arbetslösheten bland ungdomar följande:Öppet arbetslösa 36 000, ungdomar i beredskapsarbeten 38 900, ungdomarplacerade i ungdomslag 28 600 och ungdomar placerade i ungdomsplatser 21 000 -totalt 124 500. var det i stort sett Uka många. Regeringensoch desperation över den växande ungdomsarbetslösheten har tagitsig uttryck i bl. a. beslut om tvångssysselsättning för ungdomar mellan 18 och19 år i ungdomslag. I förlängningen håller nu liknande åtgärdspaket på attutvecklas. Örebromodellen med konstlad sysselsättning för ungdomar mellan 20och kommer efter försöksperioden i med all sannolikhet attkopieras i stor skala över hela landet. Insiktenom de allvarliga inlåsningseffekter som är förknippade med detta sätt attangripa ungdomsarbetslösheten sprider sig, herr talman, tyvärr alltför saktabland de ansvariga. Det visar inte minst arbetsmarknadsminister inställning. Ambitionen att minska arbetslösheten får motsatt syfte -det finns risk för att resultatet i stället blir fortsatt trendmässigt växandeungdomsarbetslöshet. Det stora hotet, herr talman, är inte terapikedjan i sig,utan det stora hotet mot ungdomarnas möjhgheter att fa jobb ärframför allt de starka intellektuella inlåsningseffekterna hos många politikeroch beslutsfattare på området. Medinlåsningsproblemen är bara ett symtom på de svårigheter som föreUgger när detgäller att bekämpa ungdomsarbetslösheten. lagstiftning, ingångslöneroch yrkesutbildningssystem de verkliga hindren för en långsiktigt växandearbetsmarknad för ungdomama. Den stela och krympande arbetsmarknaden ärytterligare en viktig förklaring. Arbetsmarknadslagarnaskapar problem, eftersom de ensidigt är inriktade på att skydda dem som redanhar jobb. De som står utanför arbetsmarknaden, vilket alla ungdomar gör istarten, missgynnas kraftigt. Ingångslönernaför ungdomar är en tung faktor som förklarar utvecklingen. Det finns enbred enighet bland ekonomer, näringslivsfolk, forskare, inom den borgerUgaoppositionen och även bland många fackligt aktiva människor om det starkasambandet mellan den långsiktiga löneutvecklingen för ungdomarna ocharbetslösheten bland dessa. En relativ sänkning av lönema för ungdomarna, iförhållande till den erfama och utbildade arbetskraften, är ett villkor sommåste uppfyllas, om vi vill bryta arbetslöshetstrenden bland ungdomarna under1980-talet. Regering och riksdag spelar här en mycket viktig roll - somopinionsbildare och påtryckare men också som beslutsfattare, inte minst ifunktionen som offentlig arbetsgivare. och regeringens inflytandeöver parternas långsiktiga handlande får inte underskattas. Parternas rädslaför redkordarbetslös-het måste förr eller senare leda till att man är bereddatt anpassa sig till verkligheten. Vårt jobb som politiker, herr talman, är attpåskynda den anpassningsprocessen. Ävenyrkesutbildningssystemet har stor betydelse för ungdomarnas möjUgheter atterhålla jobb vid inträdet på arbetsmarknaden. Oavsett formerna visar siglärlingsutbildningen vara mer framgångsrik än det slutna system med gymnasialyrkesutbildning som vi nu tillämpar i vårt land. Kontakten mellan arbetsliv,dem som sysslar med yrkesteknisk tillämpning ute på arbetsmarknaden ochungdomarna breddas och fördjupas ilärlingssystemet. Ett lärlingssystem anpassat efter svenska förhållanden ochvillkor är nödvändigt som en byggsten i en realistisk strategi för att manlångsiktigt skall kunna skapa högre sysselsättning bland ungdomarna under1980-talet.