prot · G70911 · 1983-12-31 00:00:00 — I andra länder är intresset för alkoholekonomi betydligtstörre än i . I alla nordiska grannländer har kostnadsundersökningargjorts . I och finns flera omfattande ekonomiskaforskningsprojekt på alkoholområdet. Den aktuella utredningen avslutas med en diskussion om vadsom skulle kunna göras i . Där sägs att ekonomisk alkoholforskning bl.a. kan bidra till att öka kunskapen om alkoholens effekter, underlättaforskningsprioriteringar och samordning inom alkoholområdet, ge underlag tillbedömningar av alkoholpolitiska åtgärder samt förbättra kunskapen om vad sombestämmer konsumtionens omfattning och hur konsumtionen kan påverkas. Den här utredningen ger oss beskedet att det nu ärallvarligt och att vi måste gå från ord till handling. Vi har, herr talman,inte råd att vänta , varken av samhällsekonomiska eller mänskliga skäl. 89 (): Låt mig börja med att slå fast följande. Regeringen tycks vara totalt okänslig föropinionstryck i alla frågor som inte gäller retroaktiv lön till regeringsledamöter.Den starka opinionsyttringen mot kollektivfonderna borde haskakat vilken regering som helst utom regeringen . Denna manifestation avmotståndet mot kollektivfonderna mottogs av regeringen med maktfullkomligrönnbärsfilosofi. Man hade t. o. m. skickat ut tre, som man sade, erfarnaräknare vid demonstrationen, men dessa lyckades inte komma upp till mer än catredjedelen av polisens ändå ganska försiktiga räkning. För samhällets skullfår vi hoppas att regeringen inte placerar någon av dessa "erfarnamän" i någon fondstyrelse. I regeringsdeklarationen sade att de politiskabesluten skall fattas i denna sal. Det är riktigt. Men många av oss har enotäck känsla av att beslutet att införa kollektivfonder fattats vid och att regeringen bara är en speciell form av skuggregering,som på skuggspelets duk framför de figurer som dirigeras av människor bakomduken. vill kanske kalla detta att lyssna på rörelsen. Det skall han görasom partiordförande, men en statsminister har en moralisk skyldighet attlyssna på folket. När det gäller att mofivera kollektivfonderna- de har ju debatterats en hel del under den allmänpolitiska debatten - harPalme och socialdemokraterna varit mästare i att jonglera med skälen. Än ena bollen varit i luften än den andra. Kollekfivfonderna har än motiveratsmed behovet av att skaffa riskvilligt kapital fill näringslivet -socialdemokratiska talare har påpekat detta i den här debatten - än medpåståendet att vinstdelning plus en ny löneskatt skulle bidra till att hållanere lönekraven, än med att fonderna skulle vara ett steg mot ekonomiskdemokrati - det hörde vi . Alla dessa påståenden är ju ingenting annat änpropagandaklyschor. Näringslivet - jag vill understryka det - behöver intesakna kapital när det gäller projekt som kan beräknas ge rimlig avkastning.Påståendet att kollektivfonder och andra pålagor skulle leda till lägrelönekrav är inte heller riktigt. Dyrare varor brukar ju sällan leda fill lägrelönekrav. Bitter erfarenhet har lärt oss att avräkningen mellan lönekrav ochpålagor inte fungerar. När vi hade de stora höjningarna av de indirektaskatterna på näringslivet, hade vi också de stora löneökningarna, som ligger ibotten på de devalveringar vi tvingats till. Talet om ekonomisk demokrati ärockså tomt. Ett ökat och spritt individuellt aktieägande ökar den ekonomiskademokra-fin, medan kollektiviseringen av aktieägandet motverkar den ekonomiskademokrafin och bara ökar maktkoncentrationen. Min partikollega dessa synpunkter alldeles . Regeringen vet naturligtvis detta, och ordjonglörernamåste därför få upp en ny boll i luften. Man har hystat upp denna boll iregeringsdeklarationen, där man karakteriserar kollektivfonderna som"löntagarnas trygghetsfonder". Inte heller i detta slagord finns detnågon substans. Socialdemokraterna vet mycket väl att pensionssystemet kanstärkas utan kollektivfonder. Om pensionssystemet behöver stärkas, skallpengarna gå direkt dit och inte omvägen via kollektivfonder. Omvägar, herr talman, kostaralltid pengar. F. ö. skulle tillskottet till pensionssystemet fram till 1990endast utgöra av pensionsutbetalningarna enligt de siffror som redovisats. Fonddebatten har redan haft en förlamande inverkan på vårtnäringsliv, och verkningarna kommer att bli alltmer kännbara allteftersomkollektivfonderna byggs ut enligt nuvarande regeringsförslag. Ingen vet hellervad som kommer att hända efter 1990. Personligen fruktar jag att LO inte kommeratt nöja sig med ett hllfinger. I den här frågan erinrar LO om en fastrostadvindflöjel som pekar stadigt i en viss riktning oberoende av hur opinionsvindenblåser och vad medborgarna tycker. Som representant för ett typisktsmåföretagarlän vill jag påpeka att fondförslaget- jag har sagt det i debattenhemma i - ocksåkommer att innebära regional obalans' Ett län som , med många både arbetskraftsintensiva och effektiva småföretag men med få större företag, kommer att få lämna från sig pengar. Regeringen har visserligen lovat - i den män man kan lita på regeringens löften - att 100 miljoner skall tillföras Investeringsbanken för lån till småföretag, men det är inte mer än ca hälften av vad dessa företag runt om i landet skall betala in i form av en löneskatt fill fonderna. 100 miljoner av de totalt 2 000 miljoner som näringslivet skall betala till fonderna är, herr talman, inte särskiltmycket att skryta med. Det är uppenbart att de pengar som små och medelstora företag i ett typiskt småföretagslän skall betala in, kommer att slussas över och gå till storföretag på andra håll. De stora, anonyma företagen drabbas visserligen hårdare av vinstdelningen, men systemet innebär ändå en överföring av medel från småföretag fill storföretag, från typiska småföre tagslän till andra områden. Fonderna innebär ju inga nya pengar till näringslivet. Man flyttar bara pengar från ett visst företag till ett annat,från ett visst län till ett annat. De små företagens expansionsmöjligheter försvåras, därför att man suger upp pengar som annars kunde ha avsatts till teknisk förnyelse, som behövs särskilt mycket - vill jag påstå - i de flexibla småföretagen, som ofta måste ändra produktionsinriktning. Visserligenbar vinsterna i de flesta storföretag vuxit - det ärhelt riktigt - men avkastningen av det totala kapitalet inom verkstadsindustrin ligger fortfarande under obligationsräntan. De förbättringar som de exporterande företagen kunnat redovisa beror på den tyvärr alltjämt svaga internationella konjunkturuppgången, den stora deval veringen och den internationella uppgången av dollarkursen. Särskilt bil- och massaindustrierna har dragit nytta av dollaruppgången. Skulle den ameri kanska dollarn falla som vårt kostnadsläge, liksom , stiger snabbare än omvärldens, hamnar vi i en verkligt allvarlig kris. Regeringen brukar skryta med devalveringenoch påstå att den blivit framgångsrik. Jag tror att man skall akta sig för attstoltsera alltför mycket med devalveringen. Det finns också nackdelar, och deär rätt betydande. Industriinvesteringarna kräver mycken import, liksom verkstadsindustrini sin helhet, och den importen har naturligtvis fördyrats genom devalveringen,som också har bidragit till att öka inflationen, öka både statens, kommunernas och företagens utlandslån ochräntebetalningar. För många småföretag med s. k. korglån betydde devalveringen19 % i ökad utlandsskuld över , och det tvingade väldigt mångasmåföretag i likvidafion. En devalvering är bara ett bevis för att ett landlevt över sina tillgångar. Fortsätter det, kan vi tvingas till en ny stordevalvering eller en radikal nedskärning av vår standard. Allra sist, herr talman: kostnadsnivå bestäms intebara av löneläget och de stigande råvarupriserna. En mycket tung kostnadspostär också de indirekta skatter som staten pålägger näringslivet och som avkosmetiska skäl kallas avgifter. Dessa är särskilt kännbara för små ochmedelstora företag. Pålagorna på den gruppen av företag beräknas öka med mellan7 000 och 8 000 miljoner . Det är dock denna grupp företag som skall svara för del av sysselsättningsökningen och den ekonomiska tillväxten - det är vihelt ense om inom alla de demokratiska partierna. Tror verkligen regeringen kan öka den ekonomiska aktiviteten och sysselsättningen genom nya skatter,oavsett om dessa skatter kallas proms eller avgifter? Den frågan vill jagställa. Bördan blir inte lättare för det. Man lägger avgift till avgift ochskatt till skatt. Många företag är farligt nära den punkt då enytterligare ökning av bördan knäcker ryggen. Därför, herr talman, måste det nu till ett nytänkande.Höjda skatter och avgifter leder ofelbart till lägre investeringar och äventill en minskad sysselsättning. En sådan politik utgör en broms påutvecklingen. 90LENNART () replik: Låt mig göra klart för att detsom deklarerade i regeringsförklaringen, att politiska beslut skallfattas i , stämmer helt överens med mina åsikter. Jag utgår från attalla här i landet har denna uppfattning. Det är naturligtvis inte som påstår att deverkliga makthavarna sitter vid och styr bakom ryggen påregeringen. I vårt land har vi, tack och lov, en fri rätt att organisera oss,att bilda föreningar och sammanslutningar. Vi som i olika sammanhang företräderLO-kollektivet förbehåller oss därför rätten att tala om vad vi anser. Jaghoppas att inte har något emot det, även om det ibland kan låtaså. LO är någonting ont i det här samhället som egentligen inte borde finnastill, så kan man tolka en del synpunkter som framförs i debatten. Man talar däremot aldrig om hur det ser ut i samhället, omvem som styr den ekonomiska utvecklingen eller om dem som handskas med maktenöver många andra människors trygghet och arbetstillfällen. Man talar aldrig omden maktkoncentration som finns i samhället , utan angriper enbart LO ochde människor som är valda till företrädare av sina kamrater. Naturligtvis lyssnar statsministern på folket. Det kanemellertid ibland ifrågasättas om det är någon idé att lyssna, eftersom maninte ställer upp till diskussioner och samtal. Som har sagt skalldet inte vara de som blir inbjudna som skall diktera villkoren för samtalen,utan det skall naturligtvis vara öppna diskussioner. Försök har alltsågjorts, men man ställer tyvärr inte upp och har alltså sig själv att skylla.Den som har någonting att föra fram borde kunna göra det i ett samtal i lugnoch sansad ton. Jag utgår från att är medveten om att man ilöneförhandlingar tar av det utrymme som finns till förfogande. Det är självklartatt ATP-avgifterna räknas in i det utrymmet, och så kommer detnaturligtvis att bli även i fortsättningen. Förhoppningsvis delar uppfattning att vi har ansvarsfulla fackliga organisationer i det härlandet, och det har vi haft glädje av . 91 () replik: Jag har den största respekt för fackligaorganisationer och även för det fackliga arbetet. Jag kan berätta för att jag somföretagsledare under haft att göra med facket - i det här fallet -med vilka jag hade ett utomordentligt gott samarbete.Vi hade bland våra då 130 anställda vid glasbruket aldrig någon konflikt. Vibehövde aldrig kalla till centrala förhandlingar. Vi gjorde upp oss emellan,och det gick bra. Men det är ett stort steg därifrån till den enormamaktkoncentration med kollektivt ägande som fonderna innebär, och det är det vivänder oss emot. Vi har ingenting emot att våra anställda ute i företagen fårett ökat inflytande. Det finns många företag där man har vinstdelning, där deanställda får aktier osv. Jag har under alla år tagit i som ettfint exempel på hur de anställda kan få del i företagens vinst. , somnämndes , är ett annat exempel. Det finns många företag, även små, somtillämpar bonus- och vinstdelningssystem. Men det är alltså fråga om ettindividuellt ägande för de anställda, , och inte det kollektiva,som ni förordar. Det är det som är skillnaden. Det är helt uppenbart att löntagarfonder kommer attinnebära en enorm maktkoncentrafion. När det gäller LO vill jag erinra om attLO-tidningen skrev med stora rubriker: Med fonderna tar vi övermakten i näringslivet. Och det är vad det hela handlar om. När det sedan gäller statsministerOlof måste jag instämma med demonstranterna, som kom till frånhela land. Det var mest småföretagare, men det fanns även anställda.Jag träffade ett före detta socialdemokratiskt kommunalråd - ocksåsmåföretagare - från min egen hemkommun, som gick i första ledet idemonstrationen. Vad man reagerade mot var att inte ansåg sig behövagå ut och ta emot det budskap de här människorna framförde. Det är ett bevis pådåligt demokratiskt tänkande att inte lyssna till folk! 92LENNART () replik: När det gällde överlämnandet av något slagsdokument från demonstrationen var faktiskt den socialdemokrafiskariksdagsgruppen representerad. Vi har i vårt parti, kanske i motsats tillandra partier, en spridning av olika arbetsuppgifter. Vad det handlade omvar ju att få tag i en företrädare för det socialdemokratiska partiet ochriksdagsgruppen. En sådan företrädare hade vi i samband med demonstrationen.Denne tog emot synpunkterna och appellen - eller vad det nu var. Det är naturligtvis bra att i egenskap avföretagare under aldrig har haft någon konflikt medFabriksarbetareförbundet. Det visar kanske att debatten som förevarit och denenorma propagandan och misstänkliggörandet av fackföreningsrörelsen egentligeninte har något underlag i verkligheten. Varför skulle svenskfackföreningsrörelse, svensk arbetarrörelse över huvud taget vilja störtaföretagen i fördärvet när man aldrig har haft konflikter tidigare? Vad det här handlar om är att människor - oavsett om dearbetar i eller på andra håll - vill försöka klarasysselsättning, trygghet, sin lön och försörjningen för familjen. Detta är denenda drivkraften för människorna som finns ute i produktionen - att kunna kännatrygghet och få en bra framtid att leva i. Jag förstår inte talet om den enorma maktkoncentrationen.Vad är det för fel på om svenska löntagare får en liten del av ägandet isvenskt näringsliv? Det är det finns en maktkoncentration i svenskt näringsliv,och det berör man inte med ord i den här debatten. Genom att löntagarfonderna-fem till antalet - får äga högst av aktierna i ett företag - kan jag intese annat än att det bara blir fråga om en ny grupp ägare i samhället. Detinnebär inte någon maktkoncentration. Framför allt handlar det om att användaägandet för att skapa trygghet och framtidstro för människorna, som finns iföretagen. 93ERIK HOVHAMMAR (m) replik: Helt kort vill jag säga att det ärförvånansvärt att inte har studerat de olika undersökningar somhar gjorts av olika insfitut om hur svenska folket och även löntagarna ser påkollektivfonderna. Hade han gjort det - och han bör som ung, framåtsocialdemokratisk politiker göra det - skulle han också veta att majoriteten avsvenska folket och även löntagarna inte vill ha fonderna. De går emotkollektivfonderna. Därför har vi också från många håll, inte minst frånnäringslivet, ställt kravet på en rådgivande folkomröstning i den här frågan.Det har inte varit uppe till debatt här i kammaren så mycket , men vi harsett det i pressen. Många medborgare tycker att det vore en fin sak - då fingeman verkligen se vad svenska folket tycker och tänker i den här frågan. Men alla undersökningar som har gjorts visar attmajoriteten av det svenska folket är emot de kollektiva fonderna och för ettenskilt, individuellt ägande. Det ägandet kan vi, som jag och många andra harnämnt, prestera ute i företagen via vinstandelssystem, via bonus, via aktieroch på många andra sätt. En maktkoncentration innebär fonderna-det är helt klart. 2000 milj. kr. - det är mycket pengar. lär det bli14 miljarder! Från moderat håll och från borgerligt håll vill vi spridaägandet. Jag vill också säga att det ivårt land finns 1,2 miljoner medborgare som äger aktier, antingen direkt ellervia olika aktiefonder. Men det vill ni ta bort! Ni vill inte att folk skall fåspara i aktier. Ni vill ta bort det frivilliga aktiesparandet och ersätta detmed en annan sparform, som inte har blivit särskilt väl mottagen. Alltså: Vi vill sprida ägandet - ni vill hamaktkoncentration. Det är, herr talman, sanningen. vice talmannen anmälde att anhållitatt till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligarereplik. 94OLLE (): Flera av dagens talare från de borgerligapartierna har deklarerat sin och sina partiers vakthållning kring den svenskasäkerhets- och försvarspolitiken. Jag tror att det är på sin plats att ävennågon från vårt håll tar till orda i den debatten. Låt mig först säga att den likviditetskris som det svenskaförsvaret och kanske främst flygvapnet befinner sig i är allvarlig - därom ärvi alla överens. Att lösa den likviditetskrisen hade naturligtvis varit ganskaenkelt, om det inte hade varit på det viset att hela vår statliga budgetegentligen lider av samma problem. I då våra utgifter ökar med ca 80 miljarder kronorper år - vi kan se hur summan av beloppen på ackumulerats till 440miljarder kronor i statsskuld - kanske många tycker att en eller annan miljardytterligare inte verkar särskilt avskräckande. Jag tror det är viktigt att vihåller de här siffrorna i minnet även när vi talar om vår försvarspolitik. Vivarken kan eller skall isolera försvaret från övrigt samhällsliv. Det är ochdet kommer att vara en del av hela vårt samhälle. Av tradition har de fyra största partierna vinnlagt sig omatt nå bredast möjliga samförstånd i säkerhetspolitiska och försvarspolitiskafrågor, och jag tycker att det är en god tradition. Det är vår förhoppning attdenna goda tradition skall bestå även framöver. När jag lyssnade på de tidigare inläggen från denborgerliga sidan i dessa frågor, kunde jag inte heller märka att de från sinsida visade någon större vilja att gräva upp stridsyxan och försöka görainrikespolifik av denna för vårt land så viktiga fråga. För egen del anser jag att det skulle vara av stort värdeom representanter för de partier som ingick försvarskommitté hademöjlighet att gemensamt sätta sig ner och analysera och se över hur man påbästa sätt kan få balans och så god överensstämmelse som möjligt när det gällerdet försvarsbeslut som denna kammare fattade 1982. Det finns all anledning för riksdag och försvarsutskottatt när det gäller de planer som kommer från de militära myndigheternaförsöka få en bred och ordentlig vetskap om vad de lösningar somöverbefälhavaren väljer får för konsekvenser såväl för freds- som förkrigsorganisationen, och vad de får för konsekvenser för den materielanskaffningsom kontinuerligt sker till de olika vapengrenarna, men också vad det får förkonsekvenser för den drift och de underhållsresurser som är lika nödvändiga somsoldaterna och vapnen i vårt försvar. Det här är frågor som vi inte kan eller skall behövabesvara, utan det kommer att kräva en ingående utvärdering. Det är självfalletomöjligt för oss att uttala oss om hur dessa förändringar somförsvarsgrenscheferna nu går ut och signalerar i olika sammanhang kommer att seut när vi skall ta ställning fill dem. Det vi möjligen vet och har faktaom är att det fattas 4,5 miljarder för försvaret för , alltenligt överbefälhavaren. Jag tror att det är för tidigt att slå fast om dennasumma är riktig. Det pågår ju, vilket kammarens ledamöter säkert känner till,en ingående analys av dessa siffror såväl i försvarsstaben som iförsvarsdepartementet. Med andra ord: Allt det underlag som krävs för att viskall få en fullständig analys finns inte på bordet , utan det är förstomkring november som vi kommer att veta helheten, både när det gäller summanoch hur ÖB:s förslag kommer att se ut. Det är ingen tvekan om att vi verkligen befinner oss i enbesvärlig likviditetssituation på försvarets område. Vi vet även att det ärflygvapnet som har de största problemen med allt vad det kan innebärabeträffande hur många divisioner man kan hålla i gång, hur bas- och underhållsresursernaskall kunna utnyttjas och hur den materielanskaffning som pågår skall kunnafortsätta. Jag är övertygad om att det skulle vara av stort värde ompartierna från försvarskommittén gemensamt kunde analysera och utvärdera dessafrågor. Det finns fortfarande tid. Vi har fortfarande någramånader på oss innan ett sådant arbete behöver vara färdigt. Jag tror att ettsådant arbete skulle kunna leda till att den traditionella positivauppslutningen kring säkerhetspolitik som vi har kan bestå även iframtiden. Det är alltså viktigt för oss att kunna komma överens om detta ochpå bästa sätt försöka leva upp till försvarsbeslut. 95LENNART BRUNANDER (c): Jag skall beröra sysselsättningsfrågorna imin hembygd, , som är en del av . Vi fick ju förevalet vid många sammankomster höra från socialdemokratiska talarstolar, ute påtorgmöten och i andra sammanhang, att om socialdemokraterna bara vann valetskulle de också få bukt med sysselsättningssvårigheterna. Socialdemokraternaskulle lösa problemen för oss i , de skulle lösa tekoindustrinsproblem och de skulle se fill att människorna fick arbete. Ja, ettsocialdemokratiskt kommunalråd i sade faktiskt på valnatten attarbetstillfällen nu skulle regna över och Boråsbygden. Det har blivitnästan värre än torkan . Några arbetstillfällen har man ju inte lyckats skapa. Istället har, , arbetslöshetssiffrorna varit högre än de varett år fidigare. Så har det varit i landet i övrigt, och så har det varit iÄlvsborgs län också. I den senaste räkningen för september redovisasvisserligen 24 eller 25 färre Men i gengäld är det ungefär 1 000 fler iberedskapsarbete. Det är naturligtvis mycket bra att man har vidtagit dessaåtgärder, så att människorna ändå har sysselsättning, men den offensiva politiksom socialdemokraterna sade sig vilja föra och devalveringen och allt annatskulle ju skapa bestående arbetstillfällen för människorna. Här har vi istället fått ett mycket negativt resultat . Det innebär att det f. n. stårmer än 14 800 människor utanför den ordinarie arbetsmarknaden: arbetslösa, iarbetsmarknadsutbildning och i beredskapsarbete! Det är 877 fler än förra åretvid . Man kan inte med bästa vilja i världen säga att man därmedhar infriat de löften man gav människorna i vårt län. är ju en bygd som är mycket beroende avtekoindustrin och hur den utvecklas. Vi är också mycket beroende av jordbrukoch skogsbruk. Tongångarna på alla dessa tre områden är för oss negativa.Tekoindustrin, som ju är den viktigaste industrigrenen i de flesta av vårakommuner, har vissa företag med vind i seglen - det är inget tvivel om det. kämpar fortfarande med mycket stora problem. Det beslut som vi fattade här , där socialdemokrateroch moderater enades om att dra ned äldrestödet, framstår fortfarande som ettmycket dåligt beslut. Detta stöd har ju visat sig vara förutsättningen för attmånga av de företag som vi har inom branschen verkligen skall kunna levavidare. Förutsättningarna har ännu inte skapats att kunna minska detta stöd. Vimåste få en bättre situation för dessa företag. En majoritet av dem är heltberoende av detta stöd. Det är inte bara vi som säger detta, utan även mångaorgan och organisationer har också påpekat att denna nedbantning är felaktig. Diskussionen om fonder bekymrar oss en hel del i de härbygderna. Vi kan inte visa upp några stora slagskepp som kan ge sysselsättningåt många och ge bra utdelning på de pengar som sätts in i företagen. Men vikommer naturligtvis att få betala en hel del i avgifter och i vinstandelar tilldessa fonder, men jag ar rädd för att tekoindustrin kommer att få mycket svårtatt dra till sig detta kapital. Därför är fonderna ett bekymmer förtekoindustrin och för i dess helhet. Vi har juett exempel på hur statlig verksamhet kan fungera. Eiserkoncernen kan ju inte påstås vara något lysandeexempel på hur ett företag skall skötas. Det gäller Eiserkoncernen över huvudtaget, men jag skall i första hand något beröra Eisers strumpfabrik, som jaghar engagerat mig litet i. Här finns en fabrik som går med vinst inom ett företag somi övrigt går med förlust. Man har en affärsidé som är riktig och bra, och mankan sälja sina produkter på ett bra sätt. Man har inga problem medavsättningen.