prot · G70946 · 1983-12-31 00:00:00 — Arbetslöshetstalens kraftiga ökningstakt har i varje falldämpats, och de bedömningar som regeringen anser sig kunna göra är att vi inomkort får uppleva att arbetslösheten minskar. Det verkar alltså som om landets ekonomi börjar attreagera igen - tar styrning. Skälen är många. Vi har en tydlig uppgång i deninternationella efterfrågan. Speciellt och utvecklar sina ekonomierpositivt under det att Västeuorpa inte än haft samma positiva utveckling.Tecken tyder på att expansiva krafter kan sättas i gång också där. Ett nog så viktigt skäl till att det verkar gå åt rätthåll är att fått en regering igen som regerar. Det hade vi inte underåren 1976-1982. I och med det politiska regimskiftet har rodret lagts om.Devalveringen på kom med personskiftena i . Uren synvinkel var beslutet att devalvera lätt. Eftersom 4 miljarder svenskakronor strömmade ur landet , fanns egentligen bara ett alternativ.Det var att slå till, och slå till hårt. vet vi att devalveringen kom i rätt tid och var tillverkligt gagn för landet. Två sakerhar vi lärt oss av devalveringen. Den ena är att behöver en handlingskraftigregering. När vi fått det går det att få ekonomin på rätt kurs igen. Detta harobserverats - t. o. m. utomlands - och orsakerna är uppenbara. Den kraftlösapolitik under cirkus och cirkus som vi fick uppleva hade aldrigklarat ett beslut som devalveringen trots allt politiskt innebar. Det andra vi lärt oss är att arbetsmarknadens parter,hyresgästorganisationer, pensionärsorganisationer och rader av representanterför företagsamheten mycket lojalt tagit konsekvenserna avdevalveringsbeslutet. Vi har inte fått den serie av krav på kompensation fördevalveringens effekter som olyckskorparna siade om. har alltså en regering som man litar på. Då är manberedd att ta de uppoffringar som krävs för att få landets ekonomi i balansigen. Fackligaorganisationer, arbetsgivarorganisationer, hyresgästorganisatio- ner ochpensionärernas organisationer skulle aldrig ha vågat visa samma återhållsamhetom vi haft en regering som den som vi hade . Då flöt densvenska skutan utan . Då måste var och en klara sitt eget eller förloradet mesta. vet man att avsikten med regeringens politik är att deerforderliga bördorna skall fördelas rättvist, och då förmår man också visasamhällssolidaritet. Då vågar man det. Detta är kanske det bästa som dennuvarande regeringen gett landet - vissheten att vi har en regering. Då tarockså folk på sig uppoffringar för att ställa till rätta det som gått snett. Två stora problem har vi att lösa. Båda tar sig uttryck iatt ekonomi har stora underskott. Det visar underskotten ibetalningarna till utlandet. Det visar också underskotten i statens budget. Allvarliga är båda dessa underskott. Kanske allraallvarligast är underskotten i betalningarna till utlandet. För bara tre kvarts år sedan varnade riksgäldsdirektörenLars Kalderén finansutskottet för att skulle förlora det högsta betygetsom kreditvärdig nation - trippel A. Skulle vi har gjort det, hade räntorna blivit än högre,avbetalningstiderna än kortare och upplåningssvårigheterna hade blivitpåtagliga. Kraftiga standardsänkningar hade tvingat sig pä, och sannolikt hadede åtgärder som bhvit nödvändiga måst drabba de svaga i landet. De som svaradeför upplåning utomlands började möta rent "politiska"reaktioner i de grupper som svarar för att vi kan få internationella lån. När finansutskottet besökte under våren1983 fick vi veta att man på ett visst håll hade uttryckt saken så här:"Vi tvekar att låna mer pengar. Där har vi bara att välja mellansocialistiska regeringar eller inkompetenta regeringar." Varken de iutskottet som betraktar sig som socialister eller de som tydligen betraktadessom inkompetenta tyckte situationen var lustig. Vi är ju trots allt svenskarallihop. sägs inte längre detta i internafionella bankkretsar.Det har snabbt blivit en förändring. Så snabbt att när riksgälden undersenvåren 1983 lyckades teckna ett s. k. jumbolän på , erbjödsman.ett dubbelt så stort lån. Den internationella kapitalmarknadens beredvillighetatt satsa på har många orsaker - det måste man vara medveten om. Menonekligen spelar påtagliga framgångar när det gäller att återvinnamarknader en alldeles avgörande roll. "Det svenska stålet biter" har åtminstone enekonomisk-politisk innebörd nådens . Detta ärregeringens förtjänst. Man kan lita på att styrs igen. Fortsätter utvecklingen lika positivt , vågarman påstå att den egentliga krisen är över. Den svenska upplåningen utomlandsär nere i "normala" upplåningsnivåer. Balansen i de internationellabetalningarna är i sikte. Möjligheterna att börja föra en progressiv ekonomiskpolitik är en realitet. Rekonstruktionen av folkhemmet skulle kunnasättas i gång igen, då den erforderliga importen kan betalas med våra egnamedel, införtjänta genom att vi sålt svenska varor och svenska tjänster på de Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. Vissheten om att vi kan vara där om blott något ensaka årborde inge alla progressiva hopp igen, ge oss kraften att ta de hårda tag sombehövs för att vi skall bli herrar över vår egen ekonomi och för att vi skallkunna reparera de skador som de borgerliga årens ekonomiska vanstyre leddetill. Men ännu är inte faran över. Det finns också orosmoln vidhorisonten. Det är huvudsakligen samma osäkerhetsmoment som tidigare; - Utformningen avden ekonomiska politiken i de stora . - Ränteutvecklingeni , där ränteläget kan pressas uppåt till följd av en kraftig ökning av defederala budgetunderskotten. - Protektionistiskatendenser i världsekonomin orsakade av stigande arbetslöshet. - Akutabetalningsproblem för skuldtyngda som kan medföra svåra störningar ivärldshandeln. - Minskad handelmed OPEC-länderna, eftersom bestående lågt oljepris medför att OPEC-ländernasimportbenägenhet minskar. - Växandeekonomiska problem i statshandelsländerna innebärande minskad handel medOECD-länderna. kan ju inte påverka något av dessaosäkerhetsmoment. Faran är alltså inte över. Vi är fortfarande hårt trängda,och ju bättre balans svensk ekonomi är i, desto lättare skulle vi ha att klarapåfrestningar som kommer genom impulserna utifrån. Detta var det ena strategiska problemet som vi måste lösa.Vi måste göra oss oberoende av utländska långivare så fort det över huvud tagetgår. Det andra strategiska problemet gäller underskottet i denstatliga budgeten. I vissa stycken är det problemet mindre än det som gällerden utländska upplåningen. Balansbrister inom landet är problem "inomfamiljen". Och även om "släkten är värst" kan appliceras både påsvenska finansfamiljer och pä de interna nationalekonomiska förhållandena,skulle en tillräckligt tuff ekonomisk politik kunna lösa alla balansproblem avinhemsk natur. Eftersom vår biandekonomi sätter gränser för denekonomiska politiken måste dock underskotten på statsbudgeten verkligen tas påallvar. Dels skapar underskotten väldiga "likviditeter" inomnäringslivet - vi delar ju ut mer än vi tar in -, dels konkurrerar staten pålånemarknaden så att räntorna drivs upp, dels låser den stora statligaupplåningen statens handlande på ett sätt som snart kan leda till heltoacceptabla förhållanden. Vi skulle kunna hamna i den s. k. räntefällan. och samhälle (SNS) har en gruppekonomer som i sin senaste rapport starkt varnar för att statens skulder växeralldeles för snabbt. Deras tes kan fattas som så att skuldbördan inte får växasnabbare än vad våra samlade resurser växer - än vad BNP växer. I annat fallskulle situationen efter hand bli helt ohållbar. Med den nuvarande nominellaräntenivån - - skulle budgetunderskottet behöva minskas medungefär 10 ä 15 miljarder för att budgetunderskott och statsskuld inom enfemårsperiod skall komma in på en utvecklingsbana som inte är vad vi kallarexplosiv. "Detta låter inte särskilt hoppingivande", sägerSNS-ekonomerna, "men trots det är sanningen utan tvekan ännu merillavarslande." Det är nämligen så att med så stora bantningar får manockså minskade statsinkomster och ökade utgifter. SNS-ekonomerna skriver också: "Kanske sitter vi i ensax - en skuldfälla -så att varje försök till bantning av underskottet istället leder till en ökning av underskotten." Så kan alltså ekonomer se saken. Det gäller att få tillstånd nya resurser för att klara de problem som redan skapats. Det som anförts här i debatten om kommentarerom den framtida ekonomin är just det att vi måste få till stånd en tillväxt iekonomin igen. Regeringens ansats i propositionen försöker både få tillstånd utgiftsnedskärningar och åstadkomma inkomstökningar, både fä till ståndarbete och göra besparingar, Även i kärva tider finns det fördelningspolitiska problematt ta ställning fill. Inkomsthöjningarna skapas bl. a. genom en fillfällighöjning av förmögenhetsskatten. Vi får en omsättningsskatt på aktier och enförändrad reavinst på dem. Skatten påvin och sprit höjs, liksom tobaksskatten. Tillhopa ger detta 1 860 milj. kr. Det är såväl vanligtfolks konsumtion som förmöget folks kapital som beskattas. Ambitionen är uppenbar. Alla får vara med och bidra tillsaneringen av statsinkomsterna. I praktiken är det svårt att säkert bedöma om defördelningspolitiska effekterna är de önskvärda. Men det framstår som heltklart att regeringen gjort vad som går att göra för att få till stånd eninkomstförstärkning som fördelar bördorna rättvist. Tyvärr är de borgerliga partierna mer eller mindre starktmotståndare till skattehöjningar som drabbar kapitalinkomster. Kapitalägarnasintressen sätts före landets. Så har det alltid varit, och så lär det alltidförbli för borgeriiga politiker. För var och en som arbetar för att landets ekonomi skallbringas i balans igen framstår det helt klart att regeringens ekonomiskapolitik även framöver måste leda till att skattehöjningar kommeratt behöva användas för att uppnå önskade mål. Socialdemokratin får inte tvekai sådana sammanhang, men det betydelsefulla är då att de fördelningspolitiskabedömningarna vägleder när skattetrycket bedöms behöva bli ytterligare skärpt. Det räcker nu med skattehöjningar för små och medelstorainkomsttagare. Det är på konsumtionen, på produktionen och på kapitalet som eneventuell skatteskärpning får göras - inte på tjänsteinkomsterna. Möjligenär det så att den tidigare så omtalade promsen inte är den Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. skattekällasom många en gång drömde om. Skulle så vara fallet bör dock skattereformerna ifortsättningen utformas såsom promsen var tänkt att verka, dvs. att beskattaalla produktionsfaktorer och inte bara arbetskraften. Egentligen är regeringens förslag till skatteskärpningarett bra exempel på en sådan reform - en proms i praktiken. Den ekonomiska effekten av regeringens förslag bhr kanskestörst genom de utgiftsbesparingar som aktualiserats. Tillsammans innebär detatt nästan 5,5 miljarder sparas. Innebörden av besparingarna och de politiskakonsekvenserna av förslagen diskuteras mer ingående vid behandlingen av deolika utskottsbetänkandena här i kammaren. Vissa besparingar är avengångsnatur. Utskottet gör den bedömningen att ca 5 miljarder är av beståendenatur i jämförelse med årets långtidsbudget. Effekterna stiger under årenframöver. Det som bör sägas i detta sammanhang är närmast attfortsatta besparingar måste vidtas som kommer. Regeringen har tillsitt förfogande dels statskontoret, dels för att genomförarationaliseringsåtgärder och bedömningar av förvaltningens effektivitet. Ettmedvetet utnyttjande av dessa verk för att systematiskt ge underlag förfortsatta besparingar borde ge ordentlig avkastning. Staten satsar ju uppemot150 miljoner på revision och rationalisering. Dessa satsningar böranvändas medvetet för att nå önskade besparingar på statsbudgeten. Till utskottets betänkande har 10reservationer fogats. I reservation 1 från moderata samlingspartiet, ireservation 2 frän mittenpartierna och i reservation 3 från vänsterpartietkommunisterna har uppfattningar som är alternativa till utskottsmajoritetenskommit till uttryck. Det är att notera, herr talman, att de tre borgerligapartierna inte kunnat enas om ett gemensamt alternativ till regeringenspolitik. Den oenighet som blev så dyr för folkhushållet 1976-1982 upprepas häroch leder till öppen polemik mellan partierna i reservationerna som är fogadetill utskottets betänkande. I moderatreservationen heter det att ochcenterns partimotioner "skiljer sig i vissa delar fördelaktigt frånpropositionen men innebär enligt utskottets" - dvs. -"mening ej någon tillräckligt kraftfull omläggning av den ekonomiskapolitiken". Mittenpartierna har en motsatt uppfattning om den moderatareservationen därför att den "i vissa fall saknar konkret innebörd -skulle leda till alltför stora depressiva effekter i ekonomin". Detta senare är värt att ta fasta på. Den moderatapolitiken kräver ofanthga nedskärningar av de statliga utgifterna. Det är denena sidan av saken. Den andra är att lämnar de fördelningspolitiskaeffekterna helt därhän. Det hela belöper sig på neddragningar uppemot 20 miljarderi kompletteringspropositionen, vilka nu utökats med mellan 7 och 8 miljarder.Detta gör moderata samlingspartiet utan någon analys av vilkasysselsättningspolitiska effekter förslagen leder till. Inte heller finns någonanalys av hur en så reaktionär rundpall mot välfärdssamhället skulle drabbafolk i allmänhet. Vi minns det motbjudande exemplet kom med ivåras, nämligen att kraftigt skära ned statsbidragen till vården av de svårtpsykiskt sjuka - våra mest utsatta. Sådana är - det är bara LarsTobisson som tycker att det är roligt. Dessa nedskärningar föreslås samtidigtsom man utan att tveka vill sänka skatten för de bäst ställda och protesterarohejdat mot alla försök att tvinga de bäst ställda att bidra till enrekonstruktion av ekonomin. Det hedrar mittenpartierna att de inte längre vill varamed i de värsta moderata överslagen. Jag citerar utskottsmajoritetensskrivning: "Utskottet vill kraftigt understryka att de omedelbara ochavsevärda negativa effekter på arbetsmarknadsläget som blir följden, omförslagen i motionen genomförs, omöjligen kan accepteras. En förenkling av denekonomiska politiken, som innebär att problemen med underskotten i budgeten ochbytesbalansen skall lösas genom en markant höjning av arbetslösheten måsteklart avvisas. Det är vidare ofrånkomligt att den fördelningspolitikmotionärerna förordar leder till att bördan skjuts över från de redanvälbeställda mot låg-och medelinkomsttagarna. En sådan politik är enligtutskottets mening helt oacceptabel." Denna utskottstext räcker som motiv för att yrka avslag påden moderata reservationen. Det är två samhällssyner- för att inte säga tvåmänniskosyner - som kommer i konflikt här. Det har sagts tidigare, och det förtjänar attupprepas: I skyddet av den ekonomiska krisen försöker skapaopinioner som skall utgöra basen för attackerna mot välfärdsstaten.Sysselsättningen betyder ingenting. Den sociala tryggheten betyder ingenting.Den ekonomiska utjämningen betyder ingenting. Det är möjligt att en sådan politik under kortare perioderkan ha framgång bland väljarna, kan ge ett utstuderat reaktionärt partiframgångar. I längden håller inte den politiken. Det är nämligen såatt den friske kan vara allvarligt sjuk . Vad betyder det då atthan är höginkomsttagare ? Ingen kan med egna medel betala sin sjukvårdnär den är som dyrast. Endast i samhällets regi kan vi klara det. T. o. m.höginkomsttagaren har nytta av ett solidariskt samhälles tjänster i en sådansituation. Även den välbetalda - med sina höga marginalskatter- kan slås utefter en trafikolycka. T. o. m. en höginkomsttagare kan bli arbetslös - detvisar ju politiken 1976-1978. Endast en polifik för solidaritet ochmedmänsklighet kan rehabilitera den drabbade. Exemplen kan mångfaldigas. Det är bara de extremt förmögnasom har råd att ställa sig utanför ett socialt trygghetssystem. Även de mycketvälbetalda har glädje av att betala höga skatter. För skatterna får alla en godsocial trygghet. För dem får alla en bra utbildning för barnen och enmedmänsklig omvårdnad för sina gamla föräldrar. Fortsätt ni moderater er sociala nedrustningspolitik! Detär ni som i det långa loppet står som förlorare. Ni har kommit alldeles fel närni nu öppet valt den socialreaktionära vägen i politiken. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. 3 protokoll 1983/84:46-47 Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. I reservation 2 av mittenpartiernavidhåller man att den politik som mitten förde under sin regeringstid varframgångsrik och att om den kunnat fullföljas skulle inflationen nu varit nerepå . Alla vet ju att den politik som mittenpartierna fördeledde till ofantliga budgetunderskott och till att den svenskavalutan utsattes för en jättelik spekulation - 4 miljarder försvann ur landetpå . Det första den socialdemokratiska regeringen tvingadesgöra var att genomföra en devalvering . Denprisstegringstakt som vi nu har - - inkluderar effekterna avdevalveringen. beräknas devalveringen ha inneburit på prisökningarna. När alltså effekterna av devalveringen klingat ut liggerfaktiskt prisstegringarna i på den nivå som regeringen uppsatt sommål, nämligen . Skälet till att det går att tro på att en så ambitiösmålsättning när det gäller priserna skall kunna uppnås är den nuvaranderegeringens handlingskraft och medvetna stöd här i . Mittenregeringen saknade handlingskraft, och dess politikmöttes inte av förtroende från folkets sida. Valresultatet visar detta.Mittenpartierna bör hålla i minnet och ta till sig den enkla demokratiskaprincipen att det inte var folkets fel att mittenregeringen föll. Det varfaktiskt mittenpartiernas fel. Folket tyckte att politiken var dålig. När det nu gäller den ekonomiska politiken kan här baranoteras att vad gäller besparingar vill och spara merän regeringen. Dessa ytteriigare besparingar drabbar inte förmögenheter ochkapitalinkomster. Inte ens spekulationsinkomsterna på börsen får beskattas.Däremot skall sjukförsäkringen försämras liksom stödet till de arbetslösa. Det är tydligen svårt att vara i mitten - när man interiktigt vet åt vilket håll man skall gå, men lutar åt att göra som vanligt,nämligen att gå åt höger. Viföreslår att reservationen avslås av . I reservation 3 av vpk förordas en rent expansionistiskpolitik. Detta gör att reservationen i enskildheter ter sig mycket sympatisk.Vpk vill satsa på mer åt fler. Det som skall betala kalaset är kraftigarebeskattning av stora förmögenheter och höga inkomster, vilket frånfördelningspolitisk synpunkt skulle ge större effekter än regeringens motsvarandeförslag. Vidare skall mer satsas på utbyggnad av landets industrikapacitet. Problemet är bara att vill man klara våra ekonomiskasvårigheter - att få balans i betalningarna med utlandet och i statens budget -kan man inte helt bortse från att de av vpk föreslagna inkomstförstärkningarnaär otillräckliga och effekterna på betalningarna med utlandet klart negativa. Kritiken att regeringen inte skulle göra något åtförmögenhetskoncentrationen och den påtagligt ökade maktkoncentrationen inäringslivet verkar åtminstone på mig besynnerlig, eftersom vi om några dagarskall diskutera förslaget till löntagarfonder i denna kammare. I den mån vpkverkligen vill vara med och göra en insats går det för sig , dådebatten i den här frågan är aktuell. Reservationen avstyrks av utskottet. I reservationerna 4 och 5 av moderata samlingspartiet ochmittenpartierna behandlas statsskulden och kreditpolitiken. lat lagenom kreditpolitiska medel. Då som var de borgerliga partierna oense.Moderaterna vill mitt under den ekonomiska kris vi upplever avveckla deregleringar som finns på området, dvs. avväpna samhället vad beträffarmöjligheterna att påverka kreditpolitiken. Mittenpartierna vill samma sak, meninte just . I reservafion 6 vill vpk ge regeringen till känna viktenav en planmässig utbyggnad av den offentliga sektorn av arbetsmarknadspolitiskaskäl. Vi i majoriteten delar i sak vpk:s inställning. Men eftersom regeringenspolitik går ut på just detta och haftmöjlighet att ta ställning till åtgärdsförslag i sammanhanget finns ingenanledning att här och göra speciella uttalanden. I reservation 7 av mittenpartierna görs närmast ettprogrammatiskt uttalande mot en ökad sysselsättning inom den offentiigasektorn. Vi delar inte den inställningen. Utskottet föreslår att reservationenavslås. I reservation 8 kräver vpk en övergång till flerårsbudgetaroch vidgade ramar för kommunerna. Eftersom den existerande långtidsbudgetenutgör ett material för långsiktigare bedömningar och det vore oklokt att somprincip frånta dess årliga budgetkontroll, finns enligt utskottetsmening ingen anledning att bifalla reservationen. Förutsättningen för politikenär dock att vi har en regering som för en långsiktig politik, och det har vi. Den kommunala beskattningsrätten av juridiska personerbehandlas slutligen av vpk i reservation 9 och av i reservation 10.Vpk vill ge kommunerna tillbaka beskattningsrätten i fråga. villframhålla att det inte alls är lämpligt, eftersom det inte finns någotsamhällsekonomiskt utrymme för en expansion. Eftersom ettutredningsarbete pågår och avses bedrivas snabbt finns det ingen anledning förriksdagen att nu vidta några åtgärder. Båda reservationerna bör därför avslås. Regeringens politik syftar till att få balansigen i den svenska ekonomin, balans i betalningarna till utlandet och balans iden statliga budgeten. Föreliggande förslag till ekonon. isk-politiska åtgärderfår ses som ett steg på en ganska lång väg att nå detta mål. Det som regeringen förtjänar att berömmas för är denkraftfulla ekonomiska politik som den fört. Blir vi i stånd att här iriksdagen ge vårt stöd till en fortsatt medveten politik för att nå de uppsattamålen kan ljusningen faktiskt komma . Regeringen har redan visat att det går att få påfötter igen. Det vi närmast har att se fram mot är de avgörande förhandlingarnamellan arbetsmarknadens parter. Kommer utfallet av dessa förhandlingar atthålla sig inom de samhällsekonomiska ramarna kommer också politiken att lyckasoch är pä rätt väg igen. Insikten om detta har lett till att finansutskottet gerregeringen sitt stöd. Därför, herr talman, yrkar jag bifall fillfinansutskottets betänkande i alla dess delar. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. 8 () replik: uppehöll sig mycket i detförgångna. Han förklarade att skälet till att det behövs nedskärningar iden offentliga budgeten var den borgerliga regeringspolitiken under de sexåren. Vi har från borgerligt håll ofta hävdat att den ekonomiska krisengrundlades långt , och vi har fått stöd för vår uppfattning i enskrift som har all anledning att känna till, eftersom det ärregeringens proposition om löntagarfonder. I propositionen beskrivs en bakgrundtill löntagarfondsförslaget som jag skall be att få citera ur: "För svenskt vidkommande blev ju återverkningarna avden internationella ekonomiska krisen i många avseenden kraftigare än förflertalet andra länder. Detta berodde i första hand på tre faktorer. - EftersomSverige är särskilt beroende av importerad olja fick oljeprishöjningarnastarka negativa effekter på bytesbalansen. - Den försämradefillväxten och den svaga efterfrågeutvecklingen i den internationella ekonominslog särskilt hårt mot de industriella basnäring- Det står vidare så här: "Det löneavtal som ingicks är1975, höjningar av arbetsgivaravgiften och den svenska kronans koppling tillden stigande D-marken bidrog ytterligare till att försämra den svenskaindustrins konkurrensläge. Detta resulterade i stora förluster avmarknadsandelar, lägre kapacitetsutnyttjande och en långsammareproduktivitetstillväxt - vilket i sin tur höjde de relativa kostnadernaytterligare." Jag hoppas att lade märke till det årtal somnämndes. Det var alltså som dessa problem uppstod. fördömde vidare den budgetpolitik som vimoderater företräder. Den låga nivån på hans argument framgår av att han återtog fram förslaget att dra ned mentalvårdsbidraget till landstingen.