prot · G709153 · 1983-12-31 00:00:00 — Frågan är bara om inte deninformationen i många avseenden varit missriktad i så måtto att man från SIDA:shåll sällan klargjort att inte ens ett obegränsat antal miljoner kan bidra tillatt färre barn föds eller dör av svält om inte barnens egen regering har en godvilja att använda bistånd med det målet i sikte. De utvärderingar som gjorts av svensk biståndsverksamhetunder senare år fristående från SIDA visar på ett skrämmande sätt hur svårt dethar varit och är för svenska biståndsmyndigheter att använda svenskabiståndsmedel så, att de får den verkan som uttrycks i våra biståndsmål.Margaretha och andra har pekat på det orimliga i ett fortsatt biståndtill länder som saknar möjlighet till utveckUng mot demokrati och tiU ländersom befinner sig i krig. Det var skrämmande att höra uppfattning. I det senare fallet går ju en stor del av landets egnaresurser till att underhålla krigsmakt och/eller ockuperande militär styrka. konstaterar att man i det nu pågåendeutvecklingssamarbetet i ökande grad utnyttjar möjligheten att påverkabiståndets inriktning och utformning. Dock, herr talman, och det är att märka,inte dess utnyttjande. Erfarenheterna visar att den blåögda tUltro tUlmottagarländernas goda vilja som präglade biståndsverksamheten för ett antalår sedan har måst delvis överges. Vi moderater har under hela krävten effektiv Internationellt utvecklingssamarbete m. m. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. uppföljningoch utvärdering av vårt bistånd. Viss sådan förekommer , och resultaten är iså måtto glädjande att en viss förändring av biståndets inriktning kan märkas.Man medger åtminstone att vi själva måste lägga oss i hur biståndet utformas. Regeringen tycks också ha insett att målet att nå defattigaste i mottagarländerna är det allra svåraste. Och hur kan det varaannat? Åtskilliga av våra mottagarländer prioriterar detta mål mycket lågt. sade att de borgerliga regeringarna inteförändrat biståndets inriktning, men det är inte sant. Det var under denborgerUga regeringstiden som svenskt statligt bistånd av någon nämnvärd storlekäntligen kunde användas till att hjälpa frivilliga organisationer i derasbiståndsverksamhet. Innan den borgerliga regeringen tillträdde utgick 11 milj.kr. till enskilda organisationer. föreslår regeringen 250 milj. kr. Den självgodhet och missriktade tilltro tillmottagarländernas regeringar som tydligast kommit fram i våra förhandlingar medVietnam men som över lag präglade vårt bistånd har därefterförändrats till en öppenhet när det gäller att undersöka vilka vägar vi skallanvända oss av för att nå ut till alla dem som saknar det nödvändigaste ilivet. En av de vägarna, beprövad och effektfull, är de enskildaorganisationernas hjälpverksamhet. De hade, och har , enutomordentlig fördel: de behöver som enskilda organisationer inte förhandla medregeringar, utan med sina systerorganisationer och andra organisationer, ochde når ut till de mest behövande. När socialdemokraterna satsade på av mottagarländernaönskade skrytpalats till sjukhus, fanns det organisationer som ordnadesjukmottagningar i hyddor med jordgolv. Sjukhusen hade hissar för modernabårvagnar, men inga bårvagnar. Patienterna kom i handburna bårar, vars stängerinte gick in i hissarna. Bårarna fick bäras i trappa efter trappa. I hyddornaskedde och sker komplicerade förlossningar genom att barnmorskan hjälper till meden vanlig enkel stavficklampa tejpad i sin panna. Detta är inget jag läst eller hört. Jag harsett det med egna ögon. Jag har slagits av, när man diskuterar kvantiteten ochenprocentsmålet i det svenska biståndet, hur många miljoner som är bortkastadepå skrytprojekt av gigantiska slag, och hur många sjukstugor som drivs avsvenska barnmorskor bl. a. i missionens tjänst, som saknar det mest elementäraför en enkel sjukvård. Mer pengar till biståndet, ropas det på många håll. Mermänniskor till bistånd, skulle jag vilja ropa. Och människor är det ont om.Svenska biståndsarbetare gör oftast ett mycket gott arbete, men de är dyra idrift. De är garanterade trygghet av olika slag, självklart. De som är ute ienskild tjänst måste uppge sina anställningar, har ingen garanti för att derasbarns skolgång säkras, kan ofta inte resa hem mer än - men ännufinns de. Vad gör staten för att säkra derasanställningsförhållanden eller deras tillvaro? Efter att ha lyssnat till utrikesministern här kanman kanske hoppas att sociala och arbetsmarknadspolitiska åtgärder utformas påett sådant sätt att frivilligorganisationernas personalinsatser så långtmöjligt underlättas. Faktumär att och tycks ha ett betydligt större förtroende församarbete med mottagarländernas regeringar än med enskilda organisationer. Närdessa senare söker bidrag från SIDA fordras ofta en byråkratisk handläggningsom försenar och ibland omöjliggör angelägna projekt, vilka riktar sig tilljust de mest fattiga och nödlidande, som importstöd med obekantanvändningsområde går tiU krigförande mottagarländer. Det finns naturligtvis en gräns för hur mycket svenskt bistånd som SIDAkan administrera, vilket också märks av reservationsbeloppens storlek. Detfinns naturligtvis också en gräns för vad enskilda organisationer orkar med. Vimoderater har ständigt hävdat att den gränsen inte är nådd och yrkar därför påen ökning av detta anslag. Det skulle kunna öka ännu mycket mer om det fanns envidgad öppenhet i SIDA:s förhandlingar med dessa organisationer. Allade som ropar högt på ökade totala anslag borde göra en bedömning av vad vi fårför pengarna, och hur effektiviteten kan höjas avsevärt genom en merpluralistisk biståndspolitik. Herrtalman, en annan fråga. I ett pressmeddelande från meddelades attytterligare 50 miljoner skall anslås till SWAPO för /85. Det ären ökning i förhållande till nuvarande budgetår på 3 milj. kr. Hurkan den ökningen motiveras mot bakgrund av vad som skett den senaste månaden?Visst behöver de namibiska flyktingarna i medel till sitt uppehälle, ochpengarna skaU också bl. a. gå till det. Men i och med att nu träffat överenskommelsemed om att SWAPO inte skall finnas i södra , borde ju de s. k.genomgångslägren för SWAPO-folk inte längre, behövas. Jag har själv besökt ettsådant. Det mesta i lägret finansierades mer eller mindre helt med svenskamedel. Det gällde kläder, transportfordon osv. Men det gav ändå en obehagligkänsla. Vart går egentligen svenska pengar? Vad har vi för garanti att våramedel enbart går till humanitära insatser? Jaghar haft förmånen att resa mnt i många . Jag har personligensett hur livsmedelssändningar bokstavligen direkt haft negativ effekt pålandets egen livsmedelsproduktion. Jag har sett hur importstöd använts till attköpa båtlaster spanskt vin, vilket gjorde att inte kundefullfölja ett sjukvårdsprojekt i några byar, där alkohoUsmen spred sig medoanad hastighet. Jag har upplevt hur SIDA inte anser att framställningav glasögon i Amsha bör vara biståndsberättigad i samband med stöd till densmåskaliga industri som startats där genom svenskt bistånd -detta somTanzania gjort stora satsningar på att göra befolkningen läskunnig. Jaghar uppehållit mig vid detaljer. Men hela vårt bistånd består av detaljer innandet når de enskilda människorna. Det går inte att komma ifrån att förhållandenai tredje världen har förändrats, i många fall till det bättre, i andra falltill det sämre. De borgerliga partierna har i utskottsbetänkandet reserveratsig för tillsättandet av en ny biståndsutredning och givit klara besked om vadden utredningen bör syfta till. En sådan utredning kommer Internationelltutvecklingssamarbete m. m. 7Riksdagens protokoll 1983/84:153-154 Internationelltutvecklingssamarbete m. m. säkerligen till förr ellersenare. Jag skulle, herr talman, önska att såg till att det blevförr. Jagbiträder hemstäUan i de reservationer som avgivits av moderata utskottsledamöter. Anf.79 () replik: angrep mitt anförande . Jag ber läsa detta anförande. Möjligen kommer hon då att märka att hon totaltmissuppfattat vad jag sade. Anf.80 () replik: Jag hörde varjeord av anförande . 81 (): Dagens debatt angående vårt u-landsbistånds storlek borde -om detskulle kännas bca - handla om hur mycket vi skall öka vårt stöd till defattigaste länderna. Tyvärf tvingas vi återigen slåss för att åtminstonebehålla biståndet på enprocentsnivån, oeb det känns närmast pinsamt. Då är detatt märka att övergången från BNP fHl BNI som beräkningsgmnd redan i praktikeninnebär att vi gått ifrån vår ursprungliga målsättning. ständigt pågående debatten om u-landsbistånds storlek är det en delargument/ör begränsningar i omfattningen som är särskilt ofta förekommande.Man säger att vi inte kan låna i utlandet och skicka stora belopptill andra länder, folket i dessa må ha det hur dåligt som helst. Menuppenbarligen går det alldeles utmärkt att låna till vår egen lyxkonsumtion somi vissa fall är rent skadlig för vår hälsa. Att vårt välstånd dessutom delvisär beroende av en orättfärdig exploatering av de fattigas resurser bordeytterligare stämma till eftertanke. Ettannat argument som man ofta kan höra är att de pengar vi satsar på u-hjälp intekommer till rätt användning. Pengarna går till de redan rika, används tiUkrigsmateriel eller satsas på rent olämpliga projekt - projekt som inte är tillnytta för mottagarlandets folk i det långa loppet. Självfalletskall vi ständigt söka att se till att pengarna hamnar rätt. Ingen menar välnågot annat. Men det är inget argument emot att vi skall stå fast vid vårmålsättning när det gäUer stödets omfattning. Nöden är ju så ofantlig att detabsolut inte finns någon som helst risk att vi anslår för mycket pengar. Egentligenborde vi föra ett omvänt resonemang. Om pengarna inte används effektivt ochkommer de fattigaste till del, måste vi anslå mer pengar för att uppnå sammaeffekt som om bistånd användes på bästa sätt. säger att det faktum att vi nu går ifrån enprocentsmålet bara ärtillfälligt och beror på tillfälliga ekonomiska problem. Så snart vi bringatordning i landets finanser skall vi givetvis åter uppfylla våra löften. Jagundrar om de som använder det argumentet verkligen har tänkt igenom om det ärett realistiskt resonemang. Om vi inte kan lägga till de 150 miljoner somfattas, hur skall vi då inom överskådlig tid kunna plocka fram de miljardbeloppsom det inom blir fråga om? Sammanfattningsvisär det alltså mycket av den obotfärdiges förhinder! Jag skall anföra tre skälför ett vaktslående om enprocentsmålet. Skälen är givetvis fler, men jag skallanföra tre. Detviktigaste argumentet är den ofattbara nöd som finns ute i världen. Egentligenborde de faktiska förhållandena vara mer än nog som argument. Detvanligaste argumentet är att våra beslut betyder så mycket för hur andra länderhandlar. Vi i vill ju så gärna vara det opinionsledande världssamvetet.Låt oss då ta vårt ansvar! Dettredje argument jag vill framföra är att jag tror det även med tanke på deninhemska opinionen är mycket olyckligt att gå ifrån enprocentsmålet. Riskenfinns att de som vill göra rejäla inskränkningar på vårt u-landsbistånd fårlättare att argumentera när vi väl har gått ifrån det principiellt viktigaenprocentsmålet. Tyvärrfinns det inom alla partier och grupper i samhället människor som gärna ser attvi i alla lägen tänker på oss själva i första hand. Först i andra eller tredjehand kommer ansvaret för våra medmänniskor i andra länder. Ett sådant synsättgår ut över de allra fattigaste - de som varken har mat eller vatten för dagen. Jagtycker att frågan om vårt u-landsbistånd är en fråga där vi alla här iriksdagen borde kunna enas om att i första hand slå vakt om uppsatta mål föratt kunna öka våra ambitioner. Vårtansvar som ett av världens rikaste länder är stort. Låt oss med gemensammaansträngningar leva upp till det! Världens fattiga har rätt att vänta sig detav oss. Jag yrkar bifall till de reservationer som är undertecknade av decenterpartistiska ledamöterna i utskottet. Internationelltutvecklingssam -arbetem. 82 (): har vi alldeles för lätt för att glömma vissa grymmavärldshändelser. Det kan naturligtvis vara lätt, eftersom de är legio. Mångapåminns vi ändå om via TV och via den allmänna debatten och itidningarna. Andra påminns vi mycket säUan om, bl. a. därför att varken TV:sreportrar eller andra journalister kan komma åt att rapportera om dem - ellerinte är intresserade. Så länge vi har klara fakta om krig och om flyktingar ochderas nödsituationer får vi dock inte glömma utan måste ständigt vara bereddaatt hjälpa. Jagtänker just nu på ett fattigt och ockuperat land i , där hjälpbehovet äroändligt, både innanför gränserna och utanför, bland miljoner flyktingar frånlandet. Jag tänker på . Detär nu den ryska invasionen, men ännu är det afghanska folketinte besegrat ordentligt. Vi vet att det just nu pågår en offensiv mot framförallt . Den har medfört ännu mer lidande för både civilbefolkningenoch gerillan. Den medför också ännu större flyktingströmmar från landet. Vihar i en tradition att ge humanitär hjälp till folk som slåss för sittoberoende. I gäller det ett folk som har förlorat sitt oberoende Internationelltutvecklingssamarbete m. m. ochslåss för att åtempprätta det. Behovet av att vi visar vår solidaritet äralltså stort. Vivet från en konferens i att antalet afghaner som har fördrivits frånsitt land säkert är över 6 miljoner. Det är f. n. världens utan motstyckestörsta flyktingproblem. Drygt 3 miljoner lever i läger utmed gränserna mellanPakistan och och . De förses med livets nödtorft av FN:sflyktingkommissariat och andra internationella hjälporganisationer. Men detfinns 12 miljoner kvar, som håller ut inne i trots krig och trotsstor nöd. FN gör hjälpinsatser, men det är svårt att nå fram med dem. Man måstegå genom den afghanska regimen, som ju folket inte gillar. Detfinns alltså ett oändligt och omättligt hjälpbehov. Varje insats blir nästanbara symbolisk, men den har ett värde i sig, inte bara för att den kan Undranöd. Den uppfattas av befolkningen som ett moraliskt stöd åt motståndet. Det ärdärför, herr talman, som jag har motionerat om bistånd tiU flyktingarnaoch.till den afghanska befolkningen. Nuhar utrikesutskottet behandlat motionen välvilligt, vilket jag faktiskt haderäknat med. Hur skulle utskottet ha kunnat göra något annat? Man kan tycka attjag borde vara nöjd och inte gå upp i debatten. Jag går ändå upp i debatten, därför att jag anser det oändligt viktigtatt ständigt påminna om situationen i och om befolkningens behovav vår solidaritet. Vi får inte glömma grymheter, var de än sker. Utskottetskriver att Svenska afghanistankommittén har mottagit 4 miljoner förhälsoinsatser. Det är riktigt. För de pengarna har kommittén kunnat köpamedicin och sätta upp läkarstationer inne i landet. Men Svenska afghanistankommitténkan göra mycket mer, om den bara får större bidrag. Kommittén är väl etableradi och har goda kontakter både inne i och i . Jaghoppas att utskottets skrivning om "det angelägna syftet" med minmotion leder till att ytterligare medel kan ställas till kommitténs förfogande,Uksom till att medel kan ges flyktingkommissarien för de hjälpbehov som FN kantillgodose. Det vore ovanligt väl använda biståndspengar från svensk sida. Jag har ingetyrkande. 83 (vpk): Jag skall i huvudsak uppehålla mig vid två frågor i utrikesutskottetsbetänkande nr 15, nämligen dels frågan om medlemskap i ,dels frågan om massmediabistånd, i första hand via SAREC. Vpk:sinställning till Världsbanksgruppen torde vara klar. I vår reservation nr 15,som jag yrkar bifall till, framhåller vi att det visst kan finnas anledning attstödja vissa av FN-organen. De gör i många fall ett värdefullt arbete, somförtjänar fortsatt svenskt stöd. Men, herr talman, det finns också exempel påmotsatsen, och dit hör Världsbanksgmppen. Vartgår Världsbanksgmppens stöd? Går det tiU de länder där det verkligen användseffektivt? År det ett stöd för de progressiva länderna? Från vpk:s sida tror viinte det. StureEricson gjorde tidigare under diskussionen en egendomlig analys. Bara för attbl. a. har minskat sitt bistånd till Världsbanksgmppen skulle vi, framhöllSture , öka stödet dit. Jag tror inte på det resonemanget. Jag menar attdet är andra orsaker som ligger bakom. Detär rätt mycket pengar som det är fråga om, nämligen 700 milj. kr. Vi säger frånvpk:s sida att dessa pengar i stället skall sättas in där de behövs - tillhumanitärt bistånd i och till ANC och SWAPO i södra skall definitivt inte kanaliseras till , detta trots alltUS A-styrda organ. Denandra frågan, herr talman, är kanske litet knepigare, så till vida att dentidigare inte har stötts och blötts på samma sätt i som frågan omVärldsbanken. Men det betyder inte att den är mindre viktig, snarare tvärtom.Vi har haft många diskussioner om svensk mediapolitik här i , men justvad gäller är det inte lika populärt att ta upp den frågan. Ivår motion Uksom i budgetpropositionen understryks särskilt att den ökadespänningen mellan stormakterna ställer stora krav på säkerhetspolitik.Den ökade spänningen har också andra återverkningar på det internationellaläget, varvid icke minst de nya kommunikationsmedierna spelar en allt viktigareroll. Vihar från vpk:s sida tidigare tagit upp tredje världens krav på en nyinternationell informationsordning. Frågan har, som framhölls av under diskussionen, också utretts inom . Men vadman inte har tagit upp i den utredningen är den utveckling som har inneburitatt inte bara de transnationella bolagen utan också oljebolagen ochkärnvapenindustrin direkt eller indirekt tagit över nyhetsförmedlingen tillförmån för egna intressen. Inte bara dessa bolag utan också det amerikanskaförsvarsdepartementet och CIA träder in öppet och tar över. Ivår motion framhåller vi ett citat av kommunikationsforskaren säger: "Manhar skapat ett transnationellt stymingssystem som flödar över ländernas gränseroch regeringar. Politiken så som vi är vana att betrakta den har ersatts medmäktiga lobbystar och stora databanker. Miljoneruppgifter förs över nationernas gränser utan att någon någonsin kanana vad som sänds." Vitar i denna motion också upp datafrågor, som gäller hur de stora nyhetsbolagenmer eller mindre har köpts upp av amerikanska kämvapenin-dustrin ellerförsvarsintressen. Vi vill ha en ändring till stånd, och en sådan ändringskulle vi kunna åtminstone bidra till, som vi säger. Som litet, alliansfrittland skulle vi kunna medverka till att tredje världens länder helt enkelt fåren möjlighet till nyhetsinformation som de inte har . Vi menar att SARECär den institution som man skall satsa på. Det mesta i mediaforskningen ärviktigt, och SAREC har i detta avseende en unik kompetens. Men inte nog meddet: SAREC satsar också på forskning inom tredje världens länder. pågår istort sett all forskning på detta område Internationelltutvecklingssamarbete m. m. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. till 98 %inom i-länderna. SAREC försöker bygga upp en forskning inom tredje världensländer på ett helt unikt sätt. Med detta, herr talman, vill jag yrka bifaU tillreservationerna 18 och 42 i utskottets betänkande. 84 (): Många här i tror att bistånd tiUunderutvecklade länder är någonting nytt, men det är alldeles fel. Det finns en tidning som heter . Det är enmissionstidning, och den fyller just . Om man läser igenom dessförsta årgångar finner man att det förekom mycket missionsarbete redan på1830-talet. I treparti-motionen 1551 finns redovisat en del av vad man kan fåläsa i Budbäraren, bl. a. att amerikanska och europeiska kyrkor bedrevverksamhet i alla världsdelar. bildades , som har gjort betydande insatser både i och iAfrika och som har följts av andra missionssällskap. , då den här u-landsverksamheten begynte, vardet entusiasm i - inte hos alla men hos stora delar av folket. Manuppnådde också väldiga resultat. Man kan kanske invända att mission inte ärnågon u-hjälp, inte något bistånd att tala om, men det är alldeles fel. Om mantar i beaktande de resurser som stod till buds, de svårigheter när det gällerkommunikationer och annat som fanns och de förhållanden som mötte de arbetaresom gav sig ut från, våra länder i , och sedan tänker på vad som verkligenuträttades, måste man säga att det är oerhört imponerande. Jag har haft tillfälle att resa i - bl. a. ett pargånger i och i och - och jag har fått se det jag lästom ända sedan barndomen. Jag förstår vilken oerhörd betydelse missionsarbetethade. Frågan är om någon u-hjälp kan åstadkomma ett sådant resultat - persatsad krona kan den det givetvis inte. Vi skall också tänka på att det i deunga afrikanska nationerna som bildades fanns folk som hade fått sin utbildninghos missionen. Ett omfattande arbete utfördes av missionen också när det gäUdeläkarhjälp till de infödda. I motionen har vi yrkat att SIDA skall ställa medel tillförfogande till missionsorganisationema för information om u-hjälpens historiaoch därmed väcka intresse och entusiasm hos dagens generation svenskar.Utskottet skriver ganska välvilligt om motionen men avstyrker förslaget attmedel till information skall gå den vägen. Jag beklagar det. Jag vill i mitt korta inlägg rikta uppmärksamheten på ettav de länder där svensk mission begynte, nämligen Etiopien-eller ,som det hette tidigare. Jag har, som sagt, haft tUlfälle att resa i landet, ochjag tror att jag känner dess historia rätt bra. Men det har naturUgtvis häntmycket sedan jag senaste gången var där. a. har ju den kommunistiskadiktaturen, som stöds av , försvårat missionsarbetet där ute oerhörtmycket. Just har jag fått i min hand ett nummer av den gamlaBudbäraren. Där talas det om den katastrofala torkan i norra . Den somuttalar sig är biståndschef , som har återväntfrån en mndresa i landet, vilkenhan gjort tillsammans med och Etiopiska MekaneYesuskyrkan. Han säger bl. a. att var tredje invånare i provinsen i norraEtiopien svälter - en miljon människor, och är verksam där bl. Närdet gäller förhållandena i hela landet är det så att var sjätte etiopier svälter.Var sjätte etiopier behöver hjälp på gmnd av den torka som råder där nere.Thorsten Månson säger att den hjälp landet har fått inte alls är tillräcklig.Hjälpinsatserna fungerar bra, säger han - somliga har ju sagt att de inte nårfram - men han anser att "hjälpen till svältområdena i norra viainternationella och kyrkan bör ökas så fort som möjligt." Sedan pekar han påföljande tragiska faktum: " att myndigheternas tryck på den inhemskalutherska Mekane Yesuskyrkan är mycket starkt." - Jag har häri kammaren fört fram namnet Gudina Tumsa. Det ärMekane Yesuskyrkans försvunne ledare. Detär inte lätt att bedriva u-hjälp när förhållandena är sådana. Ändå vill jaginte säga att vi skall sluta att arbeta i dessa länder. Tvärtom borde vi setill att mera av det svenska biståndet överförs via de här organisationerna. har i sin motion 612 pekat på att det finns en tveksamhetinför u-hjälpen. Man undrar om den är effektiv. Han säger att missionen harmöjligheterna, och han glädjer sig över att missionen har fått mer pengar menpåpekar att det är viktigt att missionen får utfästelser om mer permanent stödmed inriktning . Jag vill gäma understryka att detta är viktigt. Jagblev ledsen när jag lyssnade på debatten och man ständigt gjorde dennaegendomUga karikatyr av - att vi skulle vara särskilt hjärtlösa.Jag tror att man i alla partier möter människor som är tveksamma just därföratt de tycker att vi inte skall betala vapen och krigare, inte skall sändapengar till dem som försvarar terrorism eller utför terrorism. Kunde vi bara fåen garanti för att pengarna går till katastrofdrabbade, till människor i nöd,genom organisationer som har hundraårig eller längre erfarenhet och som kanvidga sitt arbete, skulle det bU en annan entusiasm för hjälparbetet. Detskulle med en gång stå klart att vi kunde nå enprocentsmålet. För min del kundejag gäma stödja det, men inte när jag vet att så mycket av pengarna faktisktanvänds till sådant som jag inte betraktar som u-hjälp. Detta var vad jag ville hasagt. Internationelltutvecklingssamarbete m. m. 85 ():