prot · G709151 · 1983-12-31 00:00:00 — Fördet första: Utrikesministern har medvetet, av såväl statsministern somFN-ambassadören , förhindrats att ta del av brevet om samtalen mellan dekända sovjetiska säkerhetspolitikerna . Fördet andra: Detta bottnar i en strävan från statsministerns sida att drivautrikespolitik på egen hand, med förbigående av normala utrikespolitiskakanaler. Fördet tredje: I brevet förs fram tankar på upprättandet av speciellaförhandlingsmtiner som man inte förankrat hos eller ens informerat den svenskautrikesnämnden om innan de framfördes till via de personer somjag just nämnde. Fördet fjärde: En handling offentliggörs bara till en del i TV, men man försökersamtidigt ge intrycket av att resten är något helt oväsentligt. Fördet femte: Brevet blir mot bestämda regler liggande istatsministerns kassaskåp innan det diarieförs. HandUngssättet styrker klart tendensen i utrikespolitik,nämligen att sköta så mycket som möjligt av de viktiga frågorna själv. Detframstår som ovedersägligt att han inte litar på den egna utrikesförvaltningen. De borgerliga ledamöterna i är eniga om att detär anmärkningsvärda förhållanden som den s. k. Fermaffären har blottat vadgäller handläggningen av svensk utrikespolitik. Slutsatsen enligt de borgerligaledamöterna är att granskningen föranleder utskottet att rikta kritik motstatsministern i ärendet. Jagvet, fm talman, att historiska paralleller inte är särskilt gångbara i vårhistorielösa tid. Men det må ändå tillåtas mig att göra två sådana medutgångspunkt i Fermaffären. Under ett tidigareårhundrade talade man om den s. k. kabinettspoUtiken, Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. somgick ut på ett konsekvent användande av vad som kallas hemlig diplomati. Endastett litet antal människor var inblandade, och självfallet var öppenheten motallmänheten minimal. Denna typ av politik bottnade i att man ansågutrikespolitiken vara någonting särskilt. Man ansåg att det var statsledningensensak att sköta den och att det inte fanns någon anledning att t. ex. låtaländernas parlament, sådana de nu var, medverka i utformningen avutrikespolitiken och att det inte heller fanns någon anledning att låta denparlamentariska representationen ens bU informerad om viktigare utrikespolitiskahändelser. Denna kabinettspolitik iMetternichs anda har nu slagit in på. Det var den enaparallellen. Denandra paralleUen är att en företrädare till , nämligen. HjalmarBranting, förenade posterna som stats- och utrikesminister. Detvar i början av 1920-taIet. Han kallades på grund av detta "dubbelexcellensen".Nu är excellenstitlarna avskaffade för stats- och utrikesministrarna, och herrPalme är formellt inte utrikesminister. I realiteten är han dock lika mycket"dubbelexcellens" som var i början ay -men där upphör också likheterna. Vore det inte lika bra att formalisera dettaförhållande? Någon ändring i sak skulle det knappast innebära, men det skulleskapa ökad ordning när. det gäller handläggningen av utrikespolitiken inomregeringen . Jag ber att fåyrka bifall till reservationen 6. 69 (): Ur konstitutionell synpunkt gäller den s.k. Fermaffären regeringenshantering av en viktig diplomatisk rapport. Ambassadören hade påstatsministerns uppdrag haft överläggning med ett par framståenderepresentanter för och rapporterade om vad han erfarit till statsministern.Denne läste enligt uppgift dokumentet och stoppade sedan in det i sittkassaskåp. Han överlämnade det inte till UD, vilket hade varit naturligt, hanvisade det inte ens för utrikesministern. Utrikesministern yttrade själv - inteutan en yiss ironi - när utskottet frågade honom om detta: "Brevet i desshelhet läste jag först sedan det återfunnits i statsministerns ficka och blivitmera allmänt bekant." Då hade det gått . Dettager ett slags blixtbelysning av hur utrikespoUtiska frågor kan hanteras. MenPalme försummade också att registrera rapporten..Inför utskottet har han sagtatt han får 15 000 brev och att alla registreras. Just denna rapportlåg emellertid fördold för aUa, även för registret, i månader. Detvar först när statsministern behövde den för ett av sina många TV-framträdandensom han erinrade sig att den fanns. Då tog han den med sig i fickan och viftadeglatt med den för allt folket. Tillsaken hör att ambassadören själv karakteriserade sin rapport som ettprivatbrev, och han uppmanade att förbjuda kopiering. I ett annatuttalande - som han inte förnekat - framhöll han att brevet borde, stannamellan honom och statsministern. "Ingen annan har jag förtroende för",konstaterade han. "Ingen annan" måste enligt gängse språkbruk äveninnefatta utrikesministern, vilket också ger en blixtbelysning av hurutrikes-frågor kan hanteras. Hur ambassadören kunde beteckna sin rapport som ettprivatbrev lyckades han aldrig klarlägga inför . Enambassadörsrapport kan rimUgen inte vare sig betraktas eller behandlas som ettprivatbrev. Den är en officiell handling. inte bara viftade inför TV med det brevsom varit så hemligt att det inte ens registrerats men som , för att än engång citera utrikesministern, "återfunnits i statsministerns ficka".Han läste upp det i TV under stor dramatik - dvs. han gav intryck av att hanläste upp det. I själva verket läste han bara upp halva brevet. Något konstitutionellt förgripligt är det inte attstatsministern på detta sätt bryter hemligstämpeln, men nog var det förvånande.Inte heller är det något konstitutionellt förgripligt att ge sken av att läsaupp hela brevet men bara läsa upp halva. Det var dock inte särskilt just motalla TV-tittarna, som andäktigt följde statsministerns högläsning. Utskottets majoritet är mild i sin kritik mot . Detär av vikt, säger utskottsmajoriteten, "att diarieföringen av allmännahandlingar, även sekretessbelagda sådana, sker utan dröjsmål". Det hartidigare i debatten diskuterats tider. Frågan är om utskottsmajoriteten anseratt eller en månad är acceptabla dröjsmål. I varje fall tycker mantydligen inte att är ett acceptabelt dröjsmål. Men det är inte baraav vikt att inkommande handlingar registreras. Det är en skyldighet, och det ärnödvändigt bl. a. för att KU skall kunna fullgöra sina granskningsuppgifter. Jag ber att få yrka bifall till reservation nr 6. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. 70KARIN AHRLAND (fp): Jag tvingas återigen påminna omregeringsformen och dess regler. I regeringsformens 7 kap., som handlar omregeringsarbetet, står det i 4§ att statsministern är ordförande vidregeringssammanträde och i 5§ att departementschef vid regeringssammanträde ärföredragande i ärende som hör till hans departement. Därav framgår, vilketenvar bör begripa, att i frågor som gäller utrikespolitik ärutrikesministern föredragande och därmed också beredande. Det är intestatsministern som är utrikesminister. Om ett brev eller en rapport, som den s. k-.Fermrapporten, vilken vi nu talar om, hamnar hos landets statsminister behöverhan egentiigen inte alls diarieföra handUngen. Han bör i stället omedelbartskicka den vidare till det departement där den hör hemma: Men det skallnaturligtvis ske , så att den bUr diarieförd där. Om statsministern, avnågon helt oförklarlig anledning, anser sig ha monopol på rapporten, måste hani varje fall lika fort låta diarieföra den. Det förhållandet att handlingen ärsekretessbelagd och bör ligga i ett kassaskåp är inget skäl att undvikadiarieföring, vilket hela är enigt om. Jag vill faktiskttillägga att det är ännu viktigare att sekretessbelagda handlingar diarieförsordentligt än att det sker Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Om det slarvas med diarieföringen av sekretessbelagdahandlingar, finns det ingen möjlighet för någon behörig att kontrollera vadregeringen egentUgen sysslar med. Det finns många länder där presidenten är statschef och enligt landetsgrundlag har stor personlig makt. Vi kan läsa om det , t. ex. när detgäller , president och hans utrikespolitik. I är det statschefensom bestämmer väldigt mycket av utrikespoUtiken, men så är det faktiskt inte iSverige eller enligt vår regeringsform. Manbmkar ibland tala om s. k. ministerstyre, och på den punkten går det bra attföra en statsvetenskaplig debatt om vad som är tiUåtet och vad som inte ärtillåtet. Men vad vi nu kallar för statsministerstyre känner interegeringsformen. Det är minst sagt anmärkningsvärt att vi tycks hatvå utrikesministrar i . Så stora är vi inte på världskartan att vibehöver det. Utskottsmajoritetenförsöker nu försvara regeringen med att utrikesnämnden har hållits informeradoch att Fermrapporten offentliggjorts för att göra klart för den svenskaallmänheten att regeringen inte kommit med dubbla budskap. Detta ärden gamla historien om God dag-yxskaft - man svarar inte på rätt sak. Vi kanbara notera att majoriteten i varje fall inte ens försöker försvara detförhållandet att statsministern enväldigt sköter vissa utrikespoUtiska frågor,och det är det som vi reservanter bl. a. har anmärkt på. Jag yrkar bifall tillreservation nr 6. 71 (): Jag noterade att och i detta ärende höllsig tUl den konstitutionella granskningen och inte gjorde någrautrikespolitiska utflykter. Jagvill gäma bekräfta att majoriteten i fråga om registreringen av det brev somhär diskuterats säger att diarieföringen av allmänna handlingar, ochsekretessbelagda sådana, bör ske utan dröjsmål. Därom är vi eniga.Statsministern har inför utskottet uppgett att han får ett stort antal brev, ca15 000 , men har ändå sagt att det är hans ambition att breven, då deberör offentliga angelägenheter, skall diarieföras. Det tycker också vi. Omjag sedan får ta upp resonemang, som gick ut på att AndersFerm skulle ha betraktat sin rapport som ett privatbrev, vill jag genmäla attden tolkningen inte är förenlig med vad som upplysts inför utskottet om attbrevet hos FN-delegationen vid avsändningen diariefördes såsom ett tjänstebrev. Kritikeni reservationen mot statsministern för att han ägnat sig åt ett ärende somhandlar om någonting så centralt som att hävda vår rätt att försvara svensktterritorium gentemot främmande inkräktare förstår jag ingenting av. IKarlskrona såg alla det som naturligt att statsminister agerade ianslutning till den sovjetiska ubåtens gmndstötning. Lika naturligt måste detväl vara för statsminister att föra regeringens talan i den utomordentligtkänsliga utrikespolitiska situation som uppstod då ubåtarnas Instmktionerna till att föra fram den officiella svenskaståndpunkten till Arbatov och Milstein hade samband med att dessa bådasovjetiska representanter deltagit i . Det var under sådanaförhållanden också naturligt att rapporterade tillbaka direkt tillstatsministern, som gav utrikesministern information om samtalensinnebörd. förekom i massmedierna uppgifter omFerms kontakter med Arbatov. a. hävdades att fått statsministernsuppdrag att mildra den kritik som den officiellt gettuttryck för i sin protestnot till . den 9december beslöt att offentliggöra vissa delar av innehållet i rapporten,vilket skedde i televisionsprogrammet Magasinet . PubUceringen skedde efter samråd med utrikesministern ochsedan chargé d'affaires underrättats. Utskottet har kommit framtill att det låg i landets nationella intresse att tUlämpliga delar av brevetpublicerades, även om det är en mycket ovanlig åtgärd att utdrag urhemUgstämplade handlingar offentUggörs av statsministern. Motivet var följande. Regeringen hade haft en lång radkontakter med på många plan och på många olika sätt. Vid dessatillfällen hade, enligt vad statsministern uppgav för utskottet, budskapetvarit detsamma soin i den officiella protesten. Att det förhålUt sig på så sätthar utrikesnämnden kontinuerligt underrättats om. Det graverande med framför allt Svenska Dagbladetskampanj, till viss del uppbackad av några ledamöter av moderatasamlingspartiet, var att man falskeligen försökte ge intryck av att regeringenförde fram något slags dubbelt budskap, ett karskt inför offentligheten och etteftergivet i direktkontakterna med de ryska representanterna. Det var, som statsministern framhöll inför utskottet,utomordentiigt angeläget att med all kraft ta död på denna falska propagandaoch i stället visa att regeringen visserligen arbetar för att nå fram i mångaolika kanaler, men att budskapet är detsamma oberoende av kontaktform. Detvisade sig åtminstone för vara en utomordentligt effektiv metod att fåslut på mytbildningen. T. o. m. sträckte vapen i utrikesnämnden.Att det efter publicering av brevet blev nya turer är en annan sak. Inför utskottet har brev redovisats i desshelhet. Ingen har ansett det nödvändigt att offentliggöra de delar som senarepublicerades i . Denna nu kända del av brevet motsäger på intet sättstatsministerns bevisning att regeringen via alla kanaler bestämt och entydigthävdat svenska nationeUa intressen i en utrikespolitiskt känslig situation.Därför finns det ingen anledning att rikta kritik mot statsministern i dettaärende. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. 72BERTIL FISKESJÖ (c) repUk; Jag vill bara rätta tUl en sak som OlleSvensson sade. Han sade att påståendet att skulle ha karakteriseratsitt brev som ett privatbrev hade gendrivits vid utskottsutfrågningarna. Så ärdet inte. Det var också omöjligt för att gendriva detta påstående,eftersom det i 5 protokoll 1983/84:151-152 Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. den sedermera publiceradedelen av brevet från honom till , som vi haft tillgång till iutskottet, ordagrant står följande: "Jagskulle vara tacksam om Du ville förbjuda kopiering av detta brev. Det skullevara utomordentligt obehagligt om ett privatbrev från mig till Digmångfaldigades och cirkulerade bland tjänstmännen i utrikesförvaltningen Brevet karakteriserades alltså som ett privatbrev,och man kan säga att det ända fram till registreringen behandlades som ettsådant av . Det är en av anledningarna till kritiken emotstatsministern. AndersFerm sade vidare - och det anknyter till den senare del av brevet som jag lästeupp -i ett uttalande i radion, som finns inspelat på band: "Jag har inteförtroende för någon annan." Därmed menade han statsministern. Detvar sålunda inte Ferms avsikt att rapporteringen över huvud taget skulle förasvidare till . Det är den enda logiskt begripliga tolkningman kan göra av hans uttalande. Anf.73 () replik: sade att han noterade - om jag minns rätt, sade han atthan gjorde det med glädje - att vi i det här ärendet håller oss till denkonstitutionella granskningen och inte diskuterar utrikespoUtik. Jag måstefaktiskt invända mot detta och säga att jag försöker att hålla mig till denkonstitutionella granskningen i vartenda ärende. Det är just därför jag hargjort sak av och erinrat om de olika bestämmelser i gmndlagarna som vi harkunnat åberopa i den här debatten. Jag har åberopat dem, om än inte paragrafför paragraf. Det kan ibland hända att jag av andra blivit utlockad på sådana områden som inte är direktkonstitutionella, men även regeringen glömmer ju ständigt konstitutionen, ochdå är det inte så underligt om vi emellanåt gör det här i debatten. menade att måste ha rättatt föra regeringens talan i en så utomordentligt allvarlig fråga. Det har jagaldrig bestritt, fra talman. Det jag invänt mot är att han för undanutrikesministern och inte ens håller föredraganden underrättad. Det är fråganom vem som skall vara föredragande som det handlar om i det här fallet. 74 ()replik: Det är faktiskt en konstitutionellt intressant fråga, om enFN-ambassadör i sina viktiga utrikespolitiska kontakter med förbigående avutrikesministern tar instruktioner från statsministem och redovisar direkt tillhonom. Det är just den typen av frågor som skallgranska. Sedanär det naturligtvis också så, fru talman, att det är en intressantutrikespolitisk fråga, liksom en viktig inrikespolitisk fråga, vem i regeringensom egentligen bestämmer över utrikespolitiken. Låtmig också säga att inte låter särskilt övertygande - och detgjorde inte heller statsministern - när han försvarar underlåtenheten attdiarieföra brevet med att statsministern får 15 000 brev . får han inte 15 000 brevper år, via speciell-kurirpost från FN-ambassaden i , varpå det ståratt innehållet är av utomordentligt känslig natur och avsett endast förstatsministern personligen. Att ett sådant brev blir liggande istatsministerns kassaskåp utan att diarieföras och att det diarieförs förstsedan det blivit offentlig debatt om detsamma tycker jag är betecknande. Jagvet inte om det någonsin var meningen att brevet skulle diarieföras, men jagvågar ändå uttrycka en förmodan om att det kanske inte hade funnits istatsministerns diarium, om vi inte hade fått den här debatten. Anf.75 () replik: Om man studerar utfrågningen - och det kan göra litetnoggrannare - finner man att på särskild fråga svarat att brevetvid utsändningen diariefördes i FN-delegationen. Det är ett faktum att såskedde; den uppgiften har vi fått. Förhållandet är känt. Vi behöver intediskutera diarieföringen mera i det här fallet. Det var ett fel som vi harkritiserat även från majoritetens sida. Vi kan möjligen diskutera ordvändningarna,men jag står bakom den kritiken. Sedanfår jag säga att man i flera av de här debatterna har gett en något onyanseradbild av vår statsminister. I inlägg efter inlägg har påpekat hur inkompetent den svenske regeringschefen är. Jag överlämnar lugnt tillkammaren och allmänheten att avgöra om riktigt växt in i denkappa som skulle göra honom trovärdig som inkompetensförklarare av det här fallet vill jag påpeka att som statsminister hade fullanledning att syssla med detta ärende - att via en inofficiell kanal skapaklarhet om den inställning och att försöka få fram ettbudskap till . Det budskapet överensstämde med vad somhade sagts i den officiella protestnoten. Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Anf.76 () replik: Jag vill som slutreplik till OlleSvensson säga att det i Ferms brev klart står uttalat att han anger rapportensom ett privatbrev, och att han anger detta som ett motiv för att han överhuvud taget inte vill att brevet skall visas för någon annan än ochän mindre kopieras. 77 ()replik: Jag har faktiskt aldrig - vare sig i den här debatten eller i någonannan debatt - beskyllt statsministern för att vara inkompetent. Jag tyckertvärtom att han i olika avseenden är utomordentligt kompetent. Jag hardiskuterat om. hans omdöme i vissa frågor är särskilt lyckat. Jag sade i mittförsta anförande t. o. m. att statsministern förutom den här bristen påomdöme och hans hetsiga humör hade lysande utförsgåvor. Det är faktiskt ettvänligare uttalande om statsministern än vad har presterat ,och han har ändå gjort sitt bästa för att höja statsministern till skyarna. Omnågon uttalar sig, onyanserat om statsministern eller någon beskyller honom föratt vara onyanserad, kan det möjligen bero på att statsministern Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. självinte är nyansernas mästare. Det tycker jag att de uttalanden från honom som vihar citerat här faktiskt är belägg på. Anf.78 () replik: Än en gång till : Med tanke på att uttrycket privatbrevanvändes i Ferms rapport tillfrågades han om han själv ansåg det vara ettprivatbrev. Det sade han att han inte gjorde - det var ett tjänstebrev, och dåhänvisade han till registreringen i delegation. Sedanvill jag inte diskutera så mycket i den här debatten vem som varit nyansernasmästare eller nyansemas klåpare. Anf.79 (vpk): Ärendet under denna punkt består egentUgen av två konstitutionellafrågor. Det är bara den ena - den mindre - som direkt framgår av handlingarna.Jag skall ta upp även den större. Denmindre frågan rör sig kring brev till . Det var ett brevsom inte diariefördes. Så borde ha skett, och det noterarutskottet med rätta. Det är en kritik mot regeringen. Menkring detta brev har sedan vissa politiska krafter i landet sökt blåsa upp enstorm. Man har velat hävda, att regeringen för en dubbelbottnad politikgentemot den ena av världens ledande stormakter. Utåt för regeringen en skarplinje, menar man, internt visar man en efterlåten hållning. Ettav de påstådda bevisen för detta har redan fått uppges. Påståendet att delgav utrikesnämnden ett avsnitt av och förteg ett annat harkunnat avvisas. Dettahar nu inte hindrat att krafter inom och kring moderata samlingspartiet harfortsatt kampen för att misstänkliggöra regeringen. Med braskande utspel harman sökt göra gällande att regeringen mer eller mindre kryper förSovjetunionen. För att underbygga denna kampanj åberopar man gång efter annanviktiga och ömtåliga handlingar, som på diverse vägar har läckt ut till pressenav personer, vilka har tillgång till dem i sin tjänsteutövning eller i sinauppdrag. Varibestår den konstitutionella aspekten på dessa händelser? har ettparlamentariskt system, majoritetsparlamentarism. Det betyder att man iriksdagen har regering och opposition. Det är regeringen som för utrikespolitik.Regeringen är ett kollektiv. Man kan inte tolka regeringsformen med sådanbokstavsjuridik att man säger att bara utrikesministern skall ha medutrikesfrågor att göra. Självklart skall just de mest kvalificeradeutrikesfrå-gorna ligga naturligt till även för én regeringschef. Detta inteminst med tanke på att regeringschefen är överordnad utrikesministern och attregeringen handlar såsom ett kollektiv gentemot parlamentet och har ansvarsåsom ett koUektiv. Föratt skall kunna utöva sin parlamentariska kontroll måste givetvishuvuddragen i regeringens utrikespoUtik öppet redovisas. finns, som aUamänniskor vet, inom utrikespolitik och diplomati åtskilligt, som inte på dettasätt kan redovisas fullt offentligt. finns moment som bygger påförtrolighet. Det måste ibland finnas kontakter av informellt slag, som inteoffentliggörs inför allmänheten. Kabinettspolitik var detta då detinte fanns någon parlamentarisk insyn och inte någon parlamentarisk kontrollöver regeringen. Vi hade då inte ett parlamentariskt system av den typ som vinu har. Detmåste också understrykas att en regering i ett sådant mer förtroligt umgänge medfrämmande makters representanter för att rätt kunna företräda landetsintressen måste ha möjlighet att välja en lämplig ton och ett lämpligttillvägagångssätt. Den omständigheten att det råder en konflikt mellan tvåmakter får ju inte utesluta att man via lämpliga kanaler ändå kan utbytasynpunkter på ett sansat och realistiskt sätt. Att göra så är normalt i alldiplomati. Man kan rent av säga att diplomati vore omöjlig, om inte detta gickför sig. Det innebär dock inte på något sätt att man ger upp sin grundläggandeposition eller visar efterlåtenhet. Det innebär bara att man väljer ett yttretillvägagångssätt, som också motparten kan acceptera och som eventuelltmöjliggör att man trots den större konflikten kan diskutera angelägna problem.Alternativet är att enbart göra deklarationer för yttre konsumtion och upprepasina grandläggande ståndpunkter utan att försöka få till stånd ändringar i ensituation som man är missnöjd med eller upplever såsom ett problem för landet. Nuhar vi i ett särskilt organ för regeringsinformation om sådana merinterna ting. finns för att möjliggöra en parlamentarisk insynäven i det mer förtroliga och intema arbete som är en nödvändig del av varjeskapande diplomati stater emellan. Det nya konstitutionella problemet bestårdäri att denna förtrolighet inte längre tycks vara möjlig. Den missbrakas förett bestämt partipolitiskt syfte. Och här kommer vi in på ett problem, somberör politiska lojaUteter och uppfattningen av staten. Iett parlamentariskt system av den svenska typen är regeringen ansvarig förutrikespolitiken. Den lagliga regeringen måste då kunna lita på att två sakerär uppfyllda. Den ena är att sekretessbelagda handlingar inte läcks ut tilloffentligheten. Den andra är att vad politiker ur oppositionspartier får veta iförtrolighet också skall hållas förtroligt. Vad vi nu ser är däremot en heltannan situation. Sekretessbelagd och förtrolig information läcker systematisktut till massmedia. Det utläckta materialet används lika systematiskt av ettpolitiskt parti för att angripa regeringens utrikespolitik.