prot · G70998 · 1983-12-31 00:00:00 — Vissa länder såsom och bedriver en återhållsamekonomisk politik, som har medfört att dessa länder har kunnat undgå många avde europeiska problemen. Efter en period av plågsamma ansträngningar att brytaden engelska nedgången var framgångsrikt och grundenmöjligen god för en stabil fortsatt tillväxt. Men i många europeiska länder ekonomiska politiken upphov till allvarliga problem. I sker nu genom devalveringar och amerikanskhögkonjunktur en uppgång. Men de grundläggande problem som gav 1970-taletssvårigheter för oss och andra europeiska länder finns kvar. Verkligheten hargivit socialdemokratin tillbaka en del av den kontakt med verkligheten som detpartiet har ansett onödig. Men omsvängningen ärlångt ifrån tillräcklig, och nya allvarliga problem har introducerats av regeringen.Den nuvarande konjunkturuppgången kommer att vara tillfällig. Det vore farligtatt låta denna uppgång, som i är svagare än de närmast föregåendekonjunkturuppsvingen, nu skymma de underliggande och kvarstående obalanserna.Det behövs en pånyttfödelse i vitalitet, dynamik och frihet för att ochandra länder i skall tillhöra den nya generationen. 3 (): Handeln med andra länder har en oerhört stor betydelse för vårt land.Många människors välfärd är beroende av att vi kan konkurrera med omvärlden ochsälja våra produkter och tjänster till villiga köpare på andra håll i helavärlden. Jagtror att det råder en betydande enighet om de grundläggande handelspolitiskafrågorna. I varje fall tycker jag att detta framgår av den handelspolitiskadeklaration som utrikeshandelsministern har givit. Det är väl också riktigt,såsom redan har antytts, att den ökade enigheten kanske har tilltagit i någonmån . Detfinns således inga specifika anledningar att kommentera vissa delar av dennadeklaration, eftersom det råder en grundläggande enighet. Jag tänker på dendiskussion som där förs om GATT-problematiken och de resonemang som utvecklasom EG- och EFTA-frågorna samt naturligtvis om nord-syddialogen, UNCTAD-arbetetetc. Oppositionensuppgift är inte i första hand att bara betona den underliggande enigheten. Låtmig därför med några synpunkter komplettera denna framställning. Vitorde vara ense om att det krävs en väl organiserad handel för att vi skallkunna utnyttja den potential som den svenska ekonomin ger oss. Den måste varadubbelsidig, dvs. det får inte bara vara fråga om att satsa på export, utan detgäller även att kunna stå emot den konkurrens som tar sig uttryck i importtryckpå vårt land. Det är viktigt att världshandeln kan ske på så långt möjligt likvärdigavillkor. Vivet att det är ett svårt mål att uppnå,-men detta arbete måste ständigtbedrivas för att de fattiga länderna inte skall missgynnas. Vi måste hela tidenförsöka att hjälpa till för att de skall få en likvärdig chans i världshandeln.Därav beror - jag delar den uppfattningen - mycket av deras utvecklingsmöjligheter. Föratt skall kunna hävda sig på såväl export- som hemmamarknaden krävsalltså en god konkurrenskraft. Handelspolitiken skall medverka till attunderlätta vårt handelsutbyte och också till att uppfylla våra utrikespolitiskamålsättningar. Handelspolitik och utrikespolitik är förknippade med varandra,men jag tycker att det kan vara ett värde att vi i det här läget skiljer på debåda debatterna. Den utrikespoUtiska och säkerhetspolitiska debatten harannars, tror jag - såsom situationen ser ut -, en benägenhet att ta över deviktiga handelspoUtiska frågorna. Detär också självklart från våra utgångspunkter i att ett närahandels- och industripolitiskt samarbete i är av särskilt stort värdeoch att det måste fördjupas. Jag tror också att vi är ense om från dendiskussion som har förts i regi ochdessförinnan att detta samarbete håller på att fördjupas. Det ställs mycketmera distinkta krav på de olika ländernas regeringar från en nordisk opinion änvad vi har varit vana vid. Det ser vi som en positiv utveckling, ennaturlig utveckling. I övrigt måstenaturligtvis den svenska utrikeshandeln inriktas på att vi skall kunna handla med ett stort antal länder. Förordetför en fördjupning av det nordiska samarbetet får alltså inte innebära att vitappar intresset för geografiskt avlägsna marknader. är det viktigt att handelspolitiken medverkartill att trygga en basförsörjning av nödvändighetsvaror, för att minskasårbarheten i vårt alltför sårbara samhälle. Här är det viktigt att det finnsett samspel mellan näringspolitik och utrikeshandelspolitik, så att viutnyttjar handelspolitiken för att också tillgodose en del av vår försörjningoch naturligtvis skapar de föratsättningar som krävs här hemma för att stå emoten alltför beroendeska-pande importkonkurrens. Den diskussionen är vi vana vidsärskilt från livsmedelsområdet och från textil- och konfektionsområdet menockså när det gäller viktig materiel som har att göra med vårt försvar och vårsäkerhetspolitiska situation över huvud taget. Jag tycker att det finns en sak som måste tas upp i dettasammanhang, även om det ligger på gränsen mellan det handelspolitiska och detekonomiskpolitiska området. Det är den beskrivning som görs av verkligheten iden handelspolitiska deklarationen, dvs. själva utgångspunkterna för de framgångarsom vi har i just för tillfället när det gäller att öka vår handel. Jagtror att det är farligt att stirra sig blind på tillfälliga situationer. Viskall veta att det är en betydande skillnad mellan den period vi nu är inne i,med ekonomisk aktivitet i och i omvärlden, jämfört med den period som"kulminerade" på bottennivå sista kvartalet 1982. Det är så lätt att i den här situationen glömma bort detsom var och låta den ökande ekonomiska aktiviteten i världen dölja deunderliggande strukturella problem som vi har kvar i vår ekonomi, de obalansersom finns kvar och som vi har ett ansvar för att bekämpa. Den socialdemokratiska verklighetsbeskrivningen inskränkersig tyvärr på den här punkten ofta till att man talar om den ena sidan avbilden: har vi fått en ordentlig ökning i utrikeshandeln, och allt dettaberor på att vi har haft en framgångsrik devalvering. På en punkt är detta helt rätt. Devalveringen kom , dessutom föregången av en annan devalvering som startadeförloppet något tidigare, eftersom vi hade förhoppningar om en snabbarekonjunkturuppgång än den som blev. Men devalveringen, som turligt nog inte drog i gång enallmän devalveringsvåg i vår närhet eller bland våra konkurrentländer,fördyrar också återbetalningen av de lån som tagits upp utomlands. Det är denbilden, tycker jag, som ganska sorgfälligt undviks i den socialdemokratiskadiskussionen. Det har gjorts beräkningar som visar att det kostar 20 ä25 miljarder mera i svenska kronor att betala redan upptagna udandslån, och vifortsätter ju också på den lånevägen. Det betyder att det tar ett och ett halvtå med den förbättringstakt vi har uppnått i handelsbalansen attbara komma i jämvikt i förhållande till utgångsläget. Det krävs därför ganskabetydande utrikeshandelsframgångar för att vi skall kunna betala tillbaka denfördyrade tidigare skuldsättningen, som vi dessutom ökar. alltsåingenting i den handelspolitiska deklarationen, och det brukar inte hellersägas i det ekonomisk-politiska sammanhanget från socialdemokratiskt håll. Jagtror att det är nödvändigt för att se förloppet i ett längre perspektiv att dendelen också finns med i en seriös debatt om de här frågorna. Det är inte heltansvarsfullt att bara redovisa den ena sidan i balansräkningen; det brukar maninte anse ens i mycket enkla ekonomiska sammanhang. Det tar alltså , innan vi kan avgöra hurutvecklingens uthållighet ser ut, och det beror naturligtvis i hög grad ocksåpå det som är aktuellt nu i dagarna, nämligen utfallet av den pågåendeavtalsrörelsen. Jag tror att det är viktigt, inte minst för parterna påarbetsmarknaden, att man betonar det här sammanhanget. Tyvärr har man måst vara litet pessimistisk ifråga om möjligheterna att verkligen ge konkret innehåll åt det inflationsmålsom regeringen har ställt upp. De analyser som kunnat göras pekar intepå att det skulle vara möjligt att uppnå fyraprocentsmålet. Arbetsmarknadensparters bedömning för framtiden, när de garderar sig med olika typer avklausuler, kopplade till inte bara vad andra uppnår utan också tillinflationsutvecklingen i , visar väl att också de hyser en betydandetveksamhet inför våra möjligheter att uppnå deklarerade mål och därmed denkonkurrenskraft som är avgörande för våra handelspolitiska utsikter. Deneftervård som det har talats om i sammanhanget återstår alltså i hög grad attse resultatet av. Jag tror också att det skulle vara farligt, om regeringenoch regeringspartiet alltför mycket intecknade den här situationen medsjunkande dollarkurser som någon sorts egen förtjänst i sammanhanget. Detminskar nämligen just det tryck som man är tvungen att ha, om man skall bliframgångsrik i inflationsbekämpningen. Jag har velat göra de här markeringarna,och jag ser fram mot en kommentar från på denna punkt. Industri, sysselsättning och ekonomisk poHtik har, som jagvar inne på tidigare, kommit mer och mer i förgrunden för det nordiskasamarbetet. Vad beror det på? Ja, det beror naturligtvis på att problemen imycket är gemensamma. Vårt och våra grannländers exportberoende, och internationelltberoende i över huvud taget, är omfattande. Internationaliseringenskapar nya möjligheter men också förutsättningar för att samverka och därmed fåbättre effekt av de åtgärder som vi vidtar. Jag vill helt kort, med hänvisning bl. a. till det somKarin Söder framförde i den förra handelspolitiska debatten och som fortfarandehar hög aktuahtet i detta sammanhang, betona hur viktigt det är att vi satsarpå samarbete i . Det förutsätter i sin tur att vi inte får falla förfrestelsen att etablera oss som en i fråga om växelkurspolitiken ochgöra om det som gjordes . Vi kan inte i längden ostraffat exporteraarbetslöshet till våra närmaste grannar. I en annan grundläggande fråga är det viktigt i dennuvarande ekonomiskpolitiska utvecklingen och handelsutvecklingen att vi ärmedvetna om de risker som ligger i obalanser i näringslivsstrukturen införframtiden. mycketväl konstatera att det i första hand är de stora företagen som i det härekonomiska läget har framgångar. Detta innebär ett förstärkt krav på attregeringen i näringspolitiken ser till att de många mindre och medelstoraföretagen också får en chans. Jag skall inte ta upp någon sakdebatt i det härsammanhanget om detta. Det finns anledning att återkomma till det i samband medpropositionen om tillväxt och förnyelse. Men just detta förhållande, att detfinns en mycket stark betoning av de stora företagen och derasexportframgångar, gör att vi riskerar att få en strakturförändring som inte ärönskvärd i det långa loppet. Demånga mindre och medelstora företagen måste få betydligt bättre föratsättningarbåde för att gå ut på export - det har gjorts en hel del både av tidigareregeringar och av denna - och för att stärka sin ekonomiska situation iförhållande till de stora företagen rent allmänt. Detta gäller naturligtvis ihög grad de många framväxande teknikintensiva företag som sysslar med bådetjänsteproduktion och varuproduktion. Det gäller vidare den stora flora avföretag som etablerar sig inom energisektom, inom data- och elektronikområdena,och det gäller naturligtvis mängder av tjänsteproduce-rande konsultföretag i enlång rad av branscher där vi besitter betydande expertkunnande. Här tror jagatt vi har anledning att - förhoppningsvis gemensamt - ytterligare försökastärka just dessa mindre och medelstora företag och deras förmåga både att ståemot importkonkurrens och att medverka i exporten och därmed bidratill bättre balans med omvärlden. Dethär är alltså också en viktig strukturpolitisk fråga, som har att göra medregionala balanser och differentieringen av arbetsmarknaden här hemma. Vi måsteta vara på de möjligheter som ligger i inte minst ny teknikutveckling. Detnämns inte mycket om oljan i regeringsdeklarationen, och ändå är detta en av destora belastningarna på vår handel. Detta visar kanske också hur snabbt det gåratt glömma bort även grandläggande frågor. Jag utgår från att man i realiteteninte har glömt bort denna fråga, utan bara anser att den inte är en av de merakuta frågoma. Men på detta område är det nu viktigare än någonsin att vi fårfortsätta arbetet för att få ned kostnaderna under de ca 30 miljarder kronorsom vi fortfarande betalar för vår oljeimport och för att den vägen utnyttjavåra möjligheter att skapa sysselsättning här hemma och skapa enbättre ekonomisk balans gentemot omvärlden. Allahåller väl med om att efter hand kommer att spela en allt störreroll i den svenska ekonomin. Det är viktigt att framhålla - och jag tycker attMats är värd ett erkännande för att han i stor omfattning har rest uti världen och ganska ofta också till den tredje världen - att vi måste varamedvetna om de krav som goda handelsrelationer med dessa länder ställer i formav politisk uppbackning från regeringars sida. Tredje världen kan inte nöja sigmed att svenska företag snabbt kommer in och säljer i landet för att däreftersnabbt lämna det. Det måste finnas en kontinuitet i våra förbindelser. Vi harstora förutsättningar att öka vår export och vår kontinuitet i förbindelsernamed dessa länder. är ett land utan 6Riksdagens protokoll 1983/84:95-98 kolonialtförflutet, är ett litet land, är ett neutralt land. Allt dettaär föratsättningar och möjligheter som ständigt åberopas vid möten medföreträdare för tredje världens länder och som vi måste använda som grund ihandelsumgänget med tredje världens länder. Jag utgår från att utrikeshandelsministerndelar denna uppfattning. Anf.4 (): Det är tillfredsställande att nu återgår till tidigare praxisatt hålla en särskild handelspolitisk debatt och inte för samman utrikes- ochhandelspolitiken till en gemensam debatt. Sverigeär ett starkt utrikeshandelsberoende land. En betydande del av vår samladeproduktion och mer än hälften av vår industriproduktion säljs till utlandet.Det är mot den bakgranden självfallet ett grundläggande nationellt svensktintresse att den internationella handeln kan fungera väl. Det har därför varittradition att aktivt verkat för stärkande och bevarande av frihandeln.Frihandeln är alltså en nödvändig förutsättning för att ett litetexportberoende land som skall kunna bevara och höja sin välfärd. Idet här avseendet har socialdemokraterna, både tidigare i oppositionsställningoch i den nuvarande regeringen, svävat på målet. Det räcker attpåminna om förslaget om särskilda importdepositioner som syftade till attförsvåra importen av varor till , och den vacklande hållningen när detgäller restriktioner mot importen av tekoprodukter. Jag vill emellertidsamtidigt med tillfredsställelse konstatera att regeringen under senare tidavstått från handelsbegränsande initiativ, och jag noterar också att denhandelspolitiska deklarationen har samma riktning. Sverigehar återvunnit marknadsandelar som vi i hög gradförlorade , framför allt till följd av att svenskavaror nu blivit prismässigt mera konkurrenskraftiga. Om vi skall kunna behålladessa nyvunna marknadsandelar och eventuellt vinna ytterligare framgångar påexportmarknaderna, krävs givetvis att vi också framöver kan hålla den internakostnadsutvecklingen under kontroll. Här spelar de nu aktuellalöneförhandlingarna en avgörande roll, och det är bara att hoppas att man inomde fackliga organisationerna skall förstå hur betydelsefull utvecklingen avkostnadsläget är för vår utrikeshandel och därmed för vårt samlade välstånd.Jag vill gärna säga att man på fackligt håll oftast har visat en betydandemedvetenhet om sambandet mellan kostnadsläge å ena sidan och välfärd ochsysselsättning å den andra. I det avseendet var väl det som hände 1980 ettbeklagligt undantag. Detär emellertid, herr talman, inte bara priserna som påverkar möjligheterna attvinna framgång på exportmarknaderna. Leveranssäkerheten t. ex. är av betydelse.Att utlovade produkter kommer fram i den tid och i det skick som utlovats är enviktig förutsättning för en framgångsrik svensk export. Det är också fråga omatt kunna erbjuda goda finansieringsvillkor. Tyvärr är ofta konkurrensen om braexportkreditvillkor viktigare än konkurrensen i fråga om varornas kvalitet.Självfallet är det därför betydelsefullt att vi fortsätter med ansträngningarnaatt åstadkomma internationellt hållbara överenskommelserom regler för exportkreditfinansiering. Desvenska insatserna på det här området förtjänar allt stöd och beröm. Det kanemellertid vara äventyrligt att i avvaktan på sådana hållbara intemationellaöverenskommelser begränsa de svenska exportföretagens möjligheter att erbjudaförmånlig finansiering. Det gäller också möjligheterna till s. k.hemmamatchning. Det vore intressant att höra hur regeringen och statsrådet ser på exportkreditfinansieringsproblemet. Dämtöverär det naturligtvis också fråga om att lära de svenska företagen och derasutlandsföreträdare att umgås med representanter för de länder som skall varavåra marknader. Det gäller att kunna främmande språk, det gäller att förstålagar och sedvänjor i affärslivet i andra länder och det gäller att lära kännade mycket varierande kulturmönster som präglar de länder till vilka vår exportgår. Här skulle det svenska utbildningsväsendet kunna göra en störreinsats. Det finns behov av en ökad internationalisering när det gäller högreutbildning och forskning. Det finns embryon till en sådan mera exportinriktadoch internationaUserad utbildning. Jag tänker bl. a. på linjen förinternationell ekonomi och den särskilda utbildningen i industriell ekonomi vidtekniska högskolan i . Men jag tror som sagt att mer skulle kunnagöras på högskoleområdet. Det är också viktigt att vi fortsätter med ansträngningarna attunderlätta för småföretagen att exportera sina produkter. Exportrådetshittillsvarande ansträngningar på detta område har varit till nytta. Men mycketåterstår att göra. förslag om mera resurser tillExportrådet för att underlätta småföretagens export är i stort sett ett braförslag, som jag hoppas att regeringen kommer att genomföra. Detta gäller ocksåtanken på ett särskilt exportstöd till svenska underleverantörer. Det ärnaturligtvis bra om svenska småföretag i större utsträckning än kan bliunderleverantörer till våra stora exportföretag. fall småföretagen kan finna direkt avsättning för sina produkter påexportmarknaderna krävs vanligen stöd antingen av vår handelsrepresentation idet aktuella exportlandet eller från här hemma i . Jag troratt de insatser som har gjorts för att samordna exportansträngningarna frånflera olika småföretag i samma bransch, trots en del initialsvårigheter, ärrätt väg att gå. När det t. ex. gäller exporten av trähus, som ju hardiskuterats mycket och som är föremål för behandling också i exportstödutredningensförslag, så tror jag att det trots allt finns en betydande potentiell marknadutomlands för svenska trähusprodukter. Men för att exportansträngningarna pådet området skall lyckas krävs dels en samordning mellan de olika företagen idenna bransch, dels en ökad kunskap om regler och andra förutsättningar förbyggande och uppförande av trähus i andra länder. Det är ofta en alltför storutmaning för ett enskilt företag att ta på sig kostnaderna för denmarknadsanalys och de initialkostnader i övrigt som exportansträngningarna förmed sig. Debatten om handeln med tekoprodukter är väl känd för kammarens ledamöter,och jag har också diskuterat detta med . Jagskall för dagen inskränka mig till att konstatera att dealltjämt befintliga restriktionerna mot tekoimporten självfallet i alltväsentligt drabbar de tekoproducerande , och vår målsättning bördärför vara att successivt luckra upp dessa importrestriktioner. Det borde varalättare att göra det i nuvarande läge, när den svenska tekoindustrins relativakonkurrenskraft är något bättre. Endast undantagsvis bör vi aktualiserabilaterala begränsningsavtal med helt nya länder. Det vore bra om redovisa vilka överväganden regeringen har gjort när det gäller nyabegränsningsavtal, alltså avtal med länder för vilka vi inte har sådanahär importrestriktioner. Detviktigaste är dock att vi nu entydigt kan avföra tankarna på införande av s. k.globalkontingenter. Vi förde vid förra årets utrikes- och handelspolitiskadebatt en diskussion om globalkontingenterna, och jag vill nu ge chans att här, , definitivt ta avstånd från tanken på den härtypen av diskriminerande handelshinder. Det vore ju ändå alldeles orimligt omSverige som ett av de rikaste och mest handelsberoende länderna i världen, meden stark frihandels- och biståndspolitisk tradition, skulle introducera dennalångtgående typ av handelshinder, som det fåtal länder som har haftglobalkontingenter nu är på väg att avveckla dem. Jag hoppas verkligen att MatsHellström skall kunna motstå det tryck som vi vet finns både fråntekoindustrins och från beklädnadsfackets företrädare. Endastpå ett område, vapenhandeln, finns det skäl för särskilda handelsrestriktioner.Om vi i med gott samvete skall kunna sälja vapen till utlandet måste viha en effektiv kontroll av exporten. Vi måste veta vart vapnen tar vägen och haett restriktivt synsätt då det gäller vilka länder som skall tillåtas köpasvenska vapen. Därför måste både privatägda och statliga förenadefabriksverkens exportansträngningar underordnas de av i stor enighetantagna riktlinjerna för vapenexport. Tillståndsgiv-ningen bör ske restriktivt.Vi måste också försäkra oss om att svensktillverkade vapen intevidareexf>orteTas till krigförande länder eller länder som förtryckermänskliga rättigheter. Vi måste få insyn i licenstillverkning utomlands avsvenska vapen och vapensystem. Det är därför också viktigt att regeringen såöppet som möjligt redovisar omfattningen och länderfördel-ningen i fråga om densvenska krigsmaterielexporten. Endast med dessa utgångspunkter kan svenskvapenexport accepteras utifrån våra grandläggande handels- ochbiståndspolitiska principer. Det finns i vårt land en bred övertygelse om att frihandeln är ennödvändig förutsättning för att bevara och öka välståndet. Detta gäller ocksåsynen på . Handeln med u-ländema, som tidigare givit ettbetydelsefullt bidrag till den ekonomiska tillväxten i världen, riskerar nu attstagnera. Prisutvecklingen på olja har lett till att de oljeproducerandeländemas handelsmässiga övertag har bratits. Vi i kan bidra till attvända den här utvecklingen dels genom att verka för att u-ländema kan delta pålikvärdig basis i det internationella samarbetet på handelns område, dels genomatt vi själva avstår från kvoter eller andra handelshinder riktade mot importenfrån . åretägnades ert betydande del av överläggningama åt frihandeln. Internatio-nalenuttalade sitt stöd för befintliga intemationella organisationer påvärldshandelns område som och . Man gav sitt stöd åt förslaget frånGATT om ett samlat handelsprogram för att stimulera världshandeln, och manmanade liberaler i olika länder att på hemmafronten försöka motverka nationellaprotektionistiska initiativ av olika slag. LiberalaIntemationalen ägnade emellertid också stor uppmärksamhet åt u-ländema ochu-ländemas deltagande i världshandeln. Genom internationellt företagande,växande internationell kapitalmarknad, ökad handel med och ökad tillväxt iu-länderna blir i-länder och mera ömsesidigt beroende av varandra. Denindustrialiserade världen är för sin egen utveckling beroende av en positivtillväxt i och en ökad handel med u-ländema. Vid det senaste toppmötet med dens. k. non-aligned-grappen uttrycktes stor oro över ökningen av antalethandelsbarriärer i industrivärlden och över tillkomsten av nya sådana, riktademot u-ländemas export till i-ländema. U-ländema upplevde sig som missgynnade avdet nuvarande regelsystemet på handelns område och kände besvikelse över att sålitet hade hänt i fråga om underlättande av u-Iandshandeln . Både i resolutionema om den s. k. nya ekonomiska världsordningen och inord-syd-dialogen har det sagts många vackra ord om handel med ochteknologiöverföring till u-ländema, men mycket litet har rent konkret uträttatspå detta område.