prot · G70927 · 1983-12-31 00:00:00 — Religionen är en del av skolan och en del avsamhället - en del av alla skolans ämnen, men framför allt avorienteringsämnena. Ta problemet med historieämnet, där religionen spelar roll. Vi vet alla vad jag syftar på i del avseendet. Vad kan vi nu göra just på det område som iÖrnsköldsvik har väckt debatt om ? Ja, del betyder naturligtvis myckel vadkulturministern säger i del här sammanhanget. Jag är tillfredsställd med delhan har sagt i detta awseende. gäller del all få förankring på det lokalaplanet och all få skolstyrelser och lärare att handla. Men vi haräven tagit upp en annan fråga. Vi skulle vilja ha en professur i religionspedagogik.UHÄ har prioriterat saken , men det hela har skjutits upp. Vi harsagt att vi nu vill ha med detta i nästa budgetproposition. är del som vivet trångt i ekonomiskt avseende, men del finns ju utrymme för andraprofessurer som man anser vara nödvändiga. Del är angeläget all vi får dennaprofessur, för just i detta ämne är pedagogiken viktig. Jag tror att del harvarit en brist i hela denna utveckling alt inte ämnet från början fick denpedagogiska utformning som behövdes. Del berodde på olika saker, men delviktiga nu är att företrädarna för detta ämne håller sig framme när det gällerpedagogiken. Det är bra alt vi har vidgat den sakfråga som BarbroNilsson har aktualiserat till att bli en fråga om både kultur och politik. Viär alla på det klara med problemet hur vi skall-kunna förstå händelserna iNordirland och . Det finns en stark tendens till att den religiösafrågan skjuts i förgrunden på den världspolitiska arenan. Om det är bra ellerdåligt diskuterar inte jag. Vi måste känna till bakomliggande faktorer, somofta har religiös prägel. Del finns mycket att säga om detta ämne, och del är braatt del har kommit upp på det här sättet. måste vi med förenade krafter setill att vi inte begår ett kulturmord. Om religionslärarnas behov av fortbildning På den direkta frågan om jag delaruppfattningen alt ämnet bör prioriteras vill jag hänvisa till att det i detsvar som jag lämnade faktiskt var del som jag sade att jag gjorde. Jag kan instämma i resonemang. Jag villbara påpeka en sak. Han sade att religionskunskapsämnet kräver kunskap av sinalärare. Det gäller naturligtvis inte bara religionskunskapsämnel utan allaskolämnen. Del är faktiskt en fördel om lärarna kan de ämnen som de undervisari. kanske också detta mycket enkla faktum behöver påpekas. Del är en fråga om pedagogik, sade . Ja, detär det. Med all sannolikhet behöver vi en annan pedagogik i dagens samhälle,där religionen spelar en annan roll för människor än den tidigare gjorde. Dåskall vi vara på del klara med att många av dem som mycket starktengagerar sig i pläderingar för en förändrad utbildning av lärare egentligentycks sakna en konfessionell undervisning, som snarare speglade ett tidigaresamhälle än skolade elever för att leva i ett tidigare samhälle. Jag tror alten av kärnpunkterna ligger här, och del är ett sådant problem som man intelöser bara genom alt tillsätta en professur. Det är i och för sig en fråga sominte hör hemma inom milt område i departementet, och jag skall inte närmarekommentera den. Vi får naturligtvis när vi diskuterarlärarutbildning anledning att mycket noga pröva också dessa frågor. Jag vill på nytt understryka att vi måste ha en skola sompräglas av hög kvalitet. Vi kan konstatera alt del på en del av deområden där vi har decentraliserat beslutanderätten har uppstått en och annankvalitativ brist. Jag har haft anledning att mycket häftigt uppröras över vissaav de tillvalsämnen som jag har sett presenterade ute i kommunerna. Om religionslärarnas behov av fortbildning skedde det när det dök upp något som hette optimal praxis.Det visade sig vara en mix av hemkunskap, samhällskunskap, teknik, idrott ochsvenska, vilket naturligtvis är alt grovt genera de elever som går i skolan.Den kommun som föreställer sig att dess elever i sjunde klass skall väljaoptimal praxis för alt "nojsa omkring" , skallinte förvänta sig att läraren i religionskunskap - med eller utan fortbildning- skall kunna tillföra kvaliteter, när man på ett annat område så grovtunderskattar elevernas värdighet som medborgare i samhället. 22 i (s): Jag tycker att det mesta i denna debatt lyderpå all vi är överens om lagen. Vi konstaterar alt behoven av fortbildning finnsoch all intresset av att fortbildningen genomförs också finns. Då finns det allanledning att la statsrådet på orden, när han uttrycker all han troratt kommunernas val kommer all bli mer differenfierade i takt med att de mestakuta behoven, bl. a. betingade av den nya läroplanen, blir tillfredsställda. Jag har inte i mina inlägg velat markera någonmotsatsställning mellan religionsämnet och andra ämnen, även om del finns ettgott underlag med siffror som kanske visar delta. av hela kursutbudetfaller inom ramen för religionsämnet. Och jämför man antalet genomfördakursveckor finner man att inte ens siffran håller. Men vi må väl varaöverens om all det i nästa steg är ett dåligt utnyttjande av defortbildningsresurser som finns inom våra högskoleregioner, om man inom ettsådant område som högskoleregion inte genomför en enda högskolekurs medfortbildning för religionslärare. 23 (): Jag vill också barauttrycka min tacksamhet över den värdegemenskap som tydligen präglar samtligadeltagare i denna debatt. Jag vill särskilt tacka för all också statsrådetGöransson direkt har uttalat alt hän har samma prioritering som vi när delgäller behovet av fortbildning i ämnet religionskunskap. 24ULLA TILLÄNDER (c): Jag vill bara helt kort säga all den enighetsom denna debatt präglas av faktiskt inte alltid har varit så stor som del nukan synas. Till vill jag säga, all när beslutet om Lgr 80fattades i var vi eniga, och del var glädjande. Men i den arbetsgruppsom arbetade med denna fråga hade faktiskt den socialdemokratiska majoritetenen annan uppfattning, vilket ledde till all krislendomsinslaget höll på allfalla bort. Vi reserverade oss på den icke-socialistiska sidan. Också LinneaHörlén var med i del arbetet. i , som är socialdemokrat, harnu tagit upp denna fråga om fortbildning, och del är bra. När riksdagenprioriterade ämnet och vi från miltenregeringens sida också gjorde del,kommenterades det av ettsocialdemokratiskt kommunalråd med orden: Jag vet alt ämnet är Nr 27 prioriterat, men del struntar vi i. Därför är det också viktigt att den som skolminister här avger en viljeyttring i frågan. 25 (): q kulturpolitiken Jag vill helt enkelt säga till , att det bakom varje ; pUnnomiska åt- revisionhar varit många turer. Men vad jag går efter är vad vi har sagt här i stramninestider och de beslut som har fattals. Det är det man skall hålla sig till. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 1983/84:35 om kulturpolitiken iekonomiska åtstramningstider har frågat mig vilkaomprioriteringar, rationaliseringsätgärder och nya finansieringsformer som jagkan tänka mig för att förhindra all ålslramningspolitiken drabbar kulturaktiviteterav olika slag. Del interpellanten begär, med hänvisning till det aktuellabudgetläget, är en redogörelse för min syn på kulturpolitiken i ekonomiskaåtstramningslider. Eftersom budgetberedningen just nupågår är det ännu för tidigt att ge de konkreta besked som . Jag avser att i budgetproposifionen lämna en redogörelse förregeringens syn på kulturpolitiken. 27INGRID (): Kulturministern kommer i början av januarialt lägga fram sin budgetproposition. Den kommer med alla sina olikaanslagsförslag att diskuteras i kulturutskottet och också ikammaren. kommer därefter att fatta beslut som prakfiskt taget heltoch hållet rör anslagsfördelningen, och clärmed kommer nästa års kulturpolitikall vara fastlagd. Jag tackar för svaret på min interpellation,men jag vill säga att jag inte framställde den främst därför att jag ville haen budgetdiskussion här . Jag har haft många tillfällen att höra i radio - jag tror all är det statsråd som oftastframträder där. Jag har då blivit imponerad av de åsikter hanframför och den mänsklighet han visar när han debatterar olika kulturfrågor. Dedebatterna - liksom debatter vid olika kullurkonferenser och debatter i andrasammanhang där deltar - är inte präglade av fördelningen avekonomiska medel. De går litet längre. Jag hade hoppats alt vi skulle kunnaföra en sådan debatt här i kammaren. Hur skallvi göra, när inte bara den 2-procenliga nedskärningen över alla Om kulturpolitiken i ekonomiska åtstramningstider områdenulan också andra hårda ekonomiska villkor lägger sig som en tung hand över helasamhället? Kulturpolitiken har inte någon särskilt hög status i . Dethar den inte ens här i kammaren, vilket man kan konstatera genom att se sigomkring här . Ändå tror jag att det gamla ordet som säger all människaninte lever av bröd allena är sanning i sin innersta bemärkelse. - Vadjag vill att vi skall diskutera och vad jag frågat efter är kulturministernssyn på kulturpolifiken i fider av ekonomisk åtstramning. Kultur är ju intebara, som socialdemokraterna gärna vill göra gällande, en fråga om attprioritera olika aktiviteter genom fördelningen av medel - satsas det litet merpå ett område skulle del betyda att det är angeläget alt del området utvecklas,medan en besparing inom ett område skulle innebära att detta var av mindrevikt. I stället är del väl så all bristen på tradition hos dagens människor ochderas upplevelse av andlig hemlöshet skapar ett kanske ofta okänt behov avkultur och kulturaktiviteter av olika slag. Frågan är: Hur skall vi väcka människors behov av kultur?Målen känner både och jag: decentralisering, yttrandefrihet,aktivitet, kontakt, kamp mot kulturkommersialismen, stöd fill eftersattagrupper, konstnärlig förnyelse, bevarande av äldre liders kultur ochinternationalisering. Men målen kan inte köpas. Statsrådet kan i sinproposition fördela medlen och ge ullryck för den typ av. prioriteringar somjag nämnde, men därmed uppnår vi inte målen. För att göra del fordras att manklart och koncist uttrycker sin uppfattning om hur människor skall komma iåtnjutande av och vilja ha de olika kulturyttringar som man vill erbjuda dem. Vi har förfallarslöd, distribufionsslöd ochbokhandelsslöd, men i våra skolor - även på gymnasiet- har litteraturläsningprakfiskt taget försvunnit. Vi har konstnärsslöd och ulslällningsslöd, menämnet i skolan har förvandlats till bild. På musikens område kan vi konstateraen kraftigt ökad aktivitet. Den aktiviteten är prakfiskt tagel hundraprocentigtrelaterad till teknikens landvinningar, till framställningen av modernamusikmaskiner, förbättrad kvalitet och ökad tillgång till instrument av ohkaslag. Jag vill här gärna också ge en eloge till de kommunala musikskolorna. När vi tittar på folkparkerna eller de gamlafolkelshusbyggnaderna, som en gång i liden var kulturens boningar ute i vårasmåkommuner, kan vi konstatera all de har förvandlats till nöjesfälteller utställningslokaler för hölorgskonsl. Del verkar på något sätt som altden ena handen inte vet vad den andra gör. När jag lyssnat på kulturministern i olika sammanhang harjag kunnat konstatera att vi i väldigt många avseenden har en gemensamkultursyn. Det skiljer sig inte så myckel mellan oss när del gäller attfastställa målen för kullurpoUfiken i , men del skiljer sig avsevärt närdel gäller vilka medel vi skall använda för all nå målen. Vilka kulturbegreppskall över huvud taget ligga till grund för de kulturpolitiska insatserna? Hurbeskriver man förhållandel mellan populärkulturen och den s. k.finkulturen? Det vore intressant alt höra kulturministern också i kammarenuttrycka uppfattningar i det avseendet. Jag har här, herr talman, beklagat mig över att densocialdemokratiska kullurpoUfiken nästan hundraprocentigt har varit relateradtill anslagstilldeb ningen. Del har gått så långt alt man i många kommuner ochi många organisationer - även när man har vilja, idéer och förmåga till attstarta någonfing - genast sätter anslag som ett villkor för att fullfölja demånga gånger lovvärda planerna. Jag är medveten om alt har en svår sits.Teknik och forskning har även i ekonomiska ålslramningstider fått expandera.Den nya regeringen har i förra årets budgetproposition kraftig gett uttryck förkraven på en sådan expansion. Är det inte också kulturministerns uppgift attäven se kulluren som en investering för framtiden? Ett kullurlösl samhälle är ett fattigt samhälle, även omfattigdomen inte kan mätas i ekonomiska kvantiteter. Därför måste självfalletfrågan uppkomma: Vilka alternativ finns del när del gäller att finansierakulturaktiviteter av olika slag? Den frågan ställer inte bara våra aktiva konstnärer, vårakulturskapare och våra museichefer, ulan den ställs också av dem som trots allti dag har pengar. Jag syftar då på stora delar av näringslivet. En av bakgmnderna till min interpellation är självfalletatt jag liksom alla de som jag här har räknat upp känner att del är nödvändigtför oss alla att se oss omkring efter alternativa finansieringsformer. Ellersom någon uttryckte del på den europeiska konferens om sponsring som ägde rumhär : Skall få möta muserna? Det kravet har börjat göra sig gällande. Ett tecken på detär del seminarium om sponsring som jag här hänvisade till och i vilketkulturministern deltog och uttryckte vissa farhågor för vårt lands del när delgäller finansiering utifrån av kulturaktiviteter. Hur stort är egentligenkulturministerns motstånd mot denna form av finansiering? Jag sade tidigareatt inget samhälle kan vara rikt ulan en levande kultur. Om man nu har densocialdemokratiska uppfattningen all del är samhällets uppgift att svara förkulturen och för att den uppfyller de mål som jag förut berättade om, hurställer man sig då när samhället inte har förmågan att leva upp till de kravsom ställs? Det finns i vårt land - som väl är - inget förbud motprivat finansiering av kullurakfivileter av olika slag. Vi är itiånga som glattoss ål Dagens Nyheters finansiering av vikingabålen på . Vikänner alla - och den uppskattningen vet jag alt också delar -glädje över resultatet av To-day. Del är många, både här och påandra sidan Allanlen, som.är glada över symfoniorkesters resa - ochinte minst över orkesterns förnämliga kvalitet - och över att den genom biståndav är garanterad närmare framlida verksamhet med bibehållande avdenna goda kvalitet. Man diskuterar genomförandet av en SelmaLager|öf-turné med uppläsning i , sponsrad av svenska förelag. Vi kan inte och får inte - del tycker jag all del ärviktigt att slå fasl-frånkänna näringslivet och organisationer, som på allvaroch i ökande grad Om kulturpolitiken i ekonomiska åtstramningstider den 18 noveniber 1983 Om kulturpolitiken i ekonomiska åtstramningstider villengagera sig i kulturaktiviteter, etik eller integritet. De farhågor som komfram i mycket skarpare ordalag hör man inte - och välär del. I det här sammanhanget är det också angelägel alt peka påidrotten. Vad vore svensk idrott utan sponsring? Samhället hade aldrigkunnat åstadkomma en bråkdel av de idrottsaktiviteter som äger rum - bådepå nationellt plan av enklare slag och på internationellt plan i form avelitidrott. -Varför skall vi skilja kulturen från idrotten? Varför kan intesamma regler gälla i fråga om att finansiera en konstutställning eller ettbalettuppträdande som i fråga om att sponsra en skicklig tennisspelare? Jag skulle vilja ta upp en tredje fråga, somjag hoppas alt kulturministern vill belysa. Del är frågan omavgiftsfinansiering. Jag vet egentligen inte hur kulturministern ställer sigtill följande fakta. När har en tar man ut enhögre inträdesavgift än man gör vid vanliga utställningar eller när man visardet ordinarie ulslällningsbeslåndel. När förlagen skall ge ut den s. k. smalalitteraturen låter de detta utgivande till en del finansieras av att man tarbra betalt för böcker som man vet kommer alt sälja bra. Likaså äroperabiljetterna dyrare i samband med internafionella gästspel. Min fråga till är: Hur långt anserkulturministern att man kan gå i ekonomiska ålslramningstider när det gäller enökad resp. selektiv avgiftsfinansering? Vi moderater har i vår kullurpolitiska framtoning hävdatkravet på frihet och mångsidighet. En stark statlig styrning måste alllidinnebära alt man begränsar friheten och att medlen inte räcker till förmångsidighet. Frågan om avgiftsfinansiering hör ihop med min första fråga omhur vi skall kunna skapa behov av kultur hos människorna. Även om kammaren ärtom vore det för mig angelägel all få den här debatten fri från frågan om hurmånga hundra lusen kronor - det är sådana summor det i allmänhet rör sig om -som skall gå till del ena eller andra ändamålet. Då inledningsvis uttryckte enviss irritation över all jag i mitt svar hänvisade till budgetpropositionen,vill jag erinra henne om hur hennes fråga faktiskt var formulerad iinterpellationen. Hon ställde följande fråga: Vilka omprioriteringar,rationaliseringsåtgärder och nya finansieringsformer kari kulturministern tänkasig för att förhindra att ålslramningspolitiken drabbar kulturaktiviteter avolika slag? Delta är naturligtvis sådana bedömningar som måste göras ibudetpropositionen. Jag har därutöver sagt att jag är beredd att ibudgetpropositionen redovisa en mera översiktlig syn på kulturpolitiken istort. Jag kommer alt göra det också. Jag skall gärna vid del här tillfället gå vidare, därförall jag anser det vara viktigt att vi nu har tillfälle all föra en diskussionom vissa kulturpolitiska spörsmål. Jag hoppas alt harförståelse för alt jag ser mig förhindrad att gå in på de delar som anknyter tillbudgetpropositionen nästa Nr 27 I den föregående debatten omreligionskunskap sade jag att vårt samhälle i vissa stycken präglas av enväxande kulturlöshet. - paradoxalt nog - finns det en gruppkulturakliva, och den gruppen blir allt större. Vi har ett vitalt kulturliv ivårt land. Men vi har alltför många människor som efter medvetet val ställersig utanför kulluren. Det är intressant att se de spänningar som finns isamhället. Jag har med myckel stort intresse följt den debatt somförts i om moderata samlingspartiels nya partiprogram. Jaghar sett professor artikel, där han analyserar dengammalkonservativa synen på kultur och samhälle, som innebär ett ganskalångtgående ansvarstagande för del som utgör den gemensamma kulturen - den måvara finansierad av offentliga medel eller ej, men där finns det ändå en mycketstark kulturgemenskap. Utan att ha några partipolitiska sympatier förkonservatismen känner jag en stark sympati för denna vidgade syn. Jag förfärasav de människor, som jag emellanåt möter, som icke har vidare perspektiv än denyla som deras skosulor täcker på marken och icke heller är beredda för ettstörre ansvarstagande. Det är alltså viktigt att se till att vår kulturverksamhetkan utvecklas. Och del är viktigt att vi kan bygga på en gemensam kultursyn.Jag vill som en principiell uppfattning uttala all jag hoppas att vi i detkommande arbetet skall kunna finna kombinationer i mellan grupper somhar en i långa stycken gemensam syn på värdet av kultur. Jag känner alltsåstark respekt för det intresse som i så många sammanhang visar.Men vi är osams på en rad punkter när det gäller vad vi skall göra och hur detena och det andra skall finansieras. Kultur är naturligtvis en investering för framtiden,liksom utbildning är en investering. Låt mig bara i detta sammanhangunderstryka - och det hoppas jag också att vi skall vara överens om - att varjeutgift inte är en investering, vilket många människor tror; man definierarförst något generellt som investering, och sedan säger man att varje utgift ären investering. Vi måste alltså vara beredda till omprövningar bland detvi gör för att se vart vi kommer. Detta gäller inte bara offentliga insatserutan också insatser av enskilda och företag. Jag är inte beredd att varje gångett företag gör en insats på kulturområdet definitionsmässigt säga att det ären investering för framfiden. Det behöver inte vara så, men det kan vara så. Sponsring - som talade om - vill jag gärnata upp ett litet resonemang om. Hon frågade om de principiella synpunkter somjag redovisade. Jag har sagt att sponsring som stöd för evenemang förefallermig ganska naturligt. Jag tycker att var ettutmärkt exempel på hur man kan göra när man skall klara av ett mycket stortevenemang. Men jag är medveten om att den verksamheten,satt i system, kan föra rned sig vissa risker. Det som man går ut ochsäger till svenska medborgare är ju inte att vi med hjälp av sponsring skallkunna få litet grädde Om kulturpolitiken i ekonomiska åtstramningstider Om kiäturpolitiken i ekonomiska åtstramningstider på moset,vilket en del tror, ulan man föreställer sig att man genom att vända sig tillenskilda förelag i väsenflig mån skall kunna minska de offentliga insatserna förkulluren - och del tror jag icke på, och jag tror inte heller attdet vore bra. Jag tror det är ganska naturligt och t. o. m. respektabeltatt det stora företaget söker något av ett evenemang för sin insats ikultursammanhang. Men vi kanske inte vill ha en kulturpolitik som inriktasalltför mycket, eller uteslutande, mot evenemang. Det kan alltså bli detetablerade som stöds. Risken är också att vi får en tillfällig karaktär påverksamheten. är ett ganska gott exempel. Där sätterman upp ett avtal , men vad händer efter ? Innebär dettaatt om en instans träffar ett avtal med ett företag staten sedan skallvara förpliktad alt ta över kostnaderna efter de fem åren? Detta är inte helt riskfritt. Jag kan referera till enmycket påtaglig erfarenhet. Låt oss anta att ett museum vill göra en storutställning och säger: Detta skall vi sponsorfinansiéra, eftersom vår budgetinte räcker till för den här insatsen. Men sedan visar del sig att man inte kanfå fram så många sponsorer som man hade räknat med, och då kommer man ochsäger: Vi fick inte de . som vi hade trott all vi skulle få, så dåfår väl och regeringen betala. Statliga institutioner får ju faktisktgarantier av stat och kommun. Om man alltså sätter sponsorverksamhelen i system måsteman finna sig i atf del inte blir som inslitutionsföreståndarna föreställer sig- att man har möjUgheter att arbeta utanför budgetramarna- utan då får manfinna sig i att i fortsättningen fastlägger de budgetramar inom vilkaman också skall klara sponsorfinansieringen. Det är nämligen detgarantiåtagande som staten ytterst måste ta, eftersom en statlig institutionknappast kan gå i konkurs. Detta är en något annorlunda situation än för mångainstitutioner utomlands, som inte har statligt eller samhälleligthuvudmannaskap. Den här risken har jag tillåtit mig att peka på. I fråga om vad del är man betalar för vill jag också göraett påpekande, och jag skall referera till . Hon frågade: Vadhar idrottens sponsring betytt? Sedan sade hon: Samhället hade aldrig kunnatåstadkomma en bråkdel av vad man nu bar åstadkommit tack vare sponsring. Jag tycker att skall be att få sepå en idrottsförenings räkenskaper. Se på en normal idrottsförening, se påidrottsrörelsen i stort och la reda på hur myckel av det som denidrottsföreningen omsätter och har behov av som kommer från sponsorverksamhet!Jäg har varit ordförande i huvudstyrelsen för , och jagvet ungefär vad ICA-handlaren betalade för all få ha annons på grabbarnaströjor. Och jag vet även hur stora bidragen var som kom från stal och kommun.Jag är irite beredd all säga att de anslag som kom från stat och kommun varbråkdelar av del som ICA-handlaren lämnade. Jag försäkrar att del inte var så.Jag tycker alt det finns anledning alt där ha de verkliga proportionerna klaraför sig. När det gäller avgiftsfinansieringen har jag i åretsbudgetproposition sagt att det i rådande statsfinansiella läge är viktigt attkulturinstitutionerna prövarolika vägar alt höja intäkterna och därmed minska behovet av bidrag. Men viskall se till all vi inte har avgifter som är så höga att de motverkardel som faktiskt varit ett syfte med kulturpolitiken, att flera skall ta del.Viss service på kulturområdet måste naturligtvis också fortsättningsvis varaavgiftsfri. Jag anser alt den här diskussionen är angelägen.