prot · G70951 · 1983-12-31 00:00:00 — Därför är det,menar vi, helt nödvändigt med ett fullt inflationsskydd. Höjningen av skattesatserna i vissa inkomstskikt motiverasmed att lönerörelsens utfall varit för gynnsamt för dessa grupper avinkomsttagare. 4 protokoll 1983/84:51-52 Detta är något som bara påstås. Något siffermässigtunderlag för detta presenteras inte. Av tidningsuttalanden att döma har inteheller regeringen tillgång till något material som ger underlag för dettapåstående. Det verkliga skälet till de föreslagna justeringarna ärförmodligen något helt annat, nämligen att tillmötesgå LO. Jag anser att detinger allvarliga betänkligheter att regeringen så lätt viker sig för LO;sanspråk och önskemål. Den verkliga makten är på väg att flyttas från Rosenbadoch till LO-borgen vid . Hänsynen till LO har lett regeringen till att ensidigtfrångå överenskommelsen med och . Det är nu också uppenbartatt detta inte har haft någon effekt på LO:s lönekrav. Vad beträffar skattepolitikens långsiktiga inriktninganser att denna bör läggas fast i samband med budgetbehandlingen1984. Jag vill redan nu framhålla att inte anser att målet är nåttnär skattereform är genomförd. Marginalskatterna kommer då fortfarandeatt vara alltför höga. Om det nu aktuella regeringsförslaget genomförs kommerdetta att vara ännu mer uppenbart. Vi måste alltså gå vidare och ytterligaresänka marginalskatterna. kommer att presentera förslag till sådanaåtgärder i en motion . Med det sagda vill jag yrka bifall till reservationerna 3 och 6. 52TOMMY (vpk): Frågan om inkomstskatterna är en fråga omvilken ideologisk utgångspunkt som skall läggas till grund för dessa skatter -om de skall tjäna syftet att vara inkomstutjämnande eller bara rent allmäntvara en samhällets inkomstkälla. För kommunisterna skall detjäna bägge dessa syften. Förslaget från regeringen, som f. ö. bygger påtrepartiuppgörelsen, förefaller inte att i någon nämnvärd omfattning tjänasyftet att inkomstskatterna skall vara utjämnande. I det kapitalistiska samhället bestämmerstyrkeförhållandena mellan klasserna fördelningen av produktionsresultatet.Under senare år har dessa styrkeförhållanden utvecklats till borgarklassensförmån. har det skett en forflöpande sänkning av de arbetandesreallöner, medan kapitalvinsterna - speciellt - tagit enkraftigt ökad andel av den samlade produktionen. har inkomstskillnadernavuxit kraffigt. Å ena sidan har allt fler människor tvingats vända sig till desociala myndigheterna för att klara sin ekonomi. Å andra sidan har mängdenmiljonärer och storförmögenhetsägare vuxit kraftigt i antal. Värdet av de storaförmögenheterna har dramatiskt stegrats. Den totala statliga politiken har understött dessaskillnader. Den har inneburit ökade pålagor på de mångas konsumtion, socialanedskärningar, urholkningar av samhällelig service och verksamhet. De rikadäremot har fått åtnjuta många lättnader i marginalskatter, iföretagsbeskattning, i aktiespekulationsbeskattning osv. Den allmännaekonomiska politiken, inte minst med stora devalvering, har inriktatspå att hålla nere de arbetandes löner och köpkraft men att öka kapitaletsvinster. kommunisterna har kämpat emotdenna utveckling. Vi har motsatt oss den sociala nedrustningens politik. Vi harsökt motverka höjningar av den indirekta skatten på nödvändighetsvaror, därföratt den slår orättvist och drabbar den fattige värre än den rike. Vi harmotsatt oss minskade livsmedelssubventioner. Vi har motsatt oss försämringarnainom den kommunala sektorns ekonomi. Vi har motsatt oss försämringar för pensionäreroch andra grupper, där majoriteten lever i knappa ekonomiska omständigheter. Denna kamp har vpk fått föra både under de borgerligaregeringarna och under den senaste socialdemokratiska regeringen. Det varknappast en borgerlig politik i socialdemokratisk tappning som väljarna togställning för i det senaste valet. Förväntningarna var avsevärt högre ställda.Men de senaste inslagen i den ekonomiska politiken har stärkt uppfattningen omen orättfärdig ekonomisk politik. Så är det med den fortsatta socialaavrustningen, där pensionärerna sviks, där de lågavlönade och barnfamiljernadrabbas av borttagandet av livsmedelssubventionerna på allt utom mjölken, därläkemedels- och patientavgifterna höjs inom sjukvården, samfidigt som elevernai ställs inför lärarlösa lektioner, därför att det statliga stödetför vikarier skärs ner. Vi kan notera allt detta och mycket därtill; samtidigtsom socialdemokraterna fortsätter den borgerliga skattepolitiken genom attsänka marginalskatterna för stora inkomster. Härigenom undergrävs den statligaekonomin, och de ovannämnda nedrustningarna motiveras just av dåliga statligafinanser. Det samband som återfinns mellan de socialanedskärningarna och de sänkta marginalskatterna är försämrade villkor för demsom har låga inkomster och väsentligt ökade livsbetingelser för de redan rika,för dem med höga inkomster. En sådan politik är orättfärdig och borde vara enföreteelse enbart för de parfier som hämtar sin klassmässiga bas iborgarklassen. För ett parti vars bas återfinns inom arbetarklassen är dettaett svek mot de ideal det lovat att verka för. Enligt kommunisterna måste skattepolitikenföras så, att den utjämnar de rådande stora inkomstskillnaderna och att medeldärigenom också ges till samhället att bygga ut de gemensamma socialanödvändigheterna i stället för att avrusta dem. Skatt skall betalas efterbärkraft. När regeringen fortsätter med marginalskattesänkningarna för personermed stora inkomster är detta motsats till att skatt skall betalas efterbärkraft. De som erhåller de största skattesänkningarna är inte de som på någotsätt lidit av reallönesänkningar eller befinner sig i knappa omständigheter.Därför är också reaktionerna mot den förda skattepolitiken stor ute påarbetsplatserna. Därför har också LO motsatt sig skatteuppgörelsen så som denhar kommit att falla ut. En av de absoluta förutsättningarna för att LO skulleacceptera skattereformen var att de högavlönade inte skulle ha någralöneökningar, eftersom de skulle erhålla så stora skattelättnader. Samtidigtskulle det s. k. tillgängliga löneutrymmet ställas till de gruppers förfogandesom inte erhöll någon egentlig skattelättnad. Så har det som bekant inteblivit. Tvärtom - och det var det vi från vpk varnade för - har denna förutsättning inte uppfyllts. Vi sade den gången att dettainte var något uppfordrande utan endast "var skrivet i sanden". Vårafarhågor härvidlag har blivit besannade. Därför vore det ännu mer angeläget förregeringen att bryta den orättvisa skattereformen vad det gäller sänkningen avmarginalskatterna. På arbetsplatserna tas det olika initiativ för att fåförändringar till stånd. Dessa tas givetvis också därför att det står en nyavtalsrörelse för dörren, där regeringen redan mer eller mindre har villkoratdet s. k. utrymmet för dessa förhandlingar. Regeringen kräver återhållsamhet ilönerörelsen. För vilken gång i ordningen går knappt att klara ut. Dennautgångspunkt, som självfallet stöder storfinansens syn på lönerna, är felaktig.Det är inte lönerna som driver på inflationen, såsom regeringen gör gällande,utan det är profitjakten som är inflationsdrivande. Så sade exempelvis LO:srepresentantskap vid sitt sammanträde, där lönekraven i den föreståendeavtalsrörelsen behandlades: "Med de vinstökningar som förutses inomnäringslivet skulle låga löneökningar dessutom medföra kraftigavinstökningar utöver redan höga nivå. Dessa vinstökningar skulle verkainflationsdrivande och skärpa de lönepolitiska spänningarna påarbetsmarknaden." I klartext fastslår alltså LO här att det är vinstökningarna,framför allt de stora, som är inflationsdrivande. De stora vinstökningarna ärbetingade av storkapitalets jakt på ständigt ökade profiter. Däremot kan maninte påstå att LO följer denna sin egen analys, utan har fallit till föga förregringens krav på återhållsamhet när det gäller lönekraven. Till denna utgångspunkt om höjda löner reses därför kravenpå arbetsplatserna. I ett upprop sägs följande: "HÖJDALÖNER - RÄTTVISA SKATTER Det finns förväntningar inom arbetarrörelsen och inombreda löntagargrupper att reallönesänkningarna äntligen skall upphöra. Krav påkraftiga reallöneförbättringar har också förts fram från många fackligaavdelningar och klubbar. Kraven från arbetsplatserna låter: har vi fått nog - vihar rätt att ställa krav - svängrum i stället för svångrem!" I uppropet säger man "nej fill återhållsamhet iavtalsrörelsen, höjda löner på rekordvinsternas bekostnad" och "Rivupp den orättvisa marginalskatteuppgörelsen". Uppropet avslutas med;"Sänkta reallöner ger färre jobb! Ta pengarna där dom finns och sätt indom där de behövs!" - en uppmaning som är nog så uppfordrande för densocialdemokratiska regeringen, eller i vart fall borde vara det. Marginalskatteöverenskommelsen är alltså en del iavtalsrörelsen på så sätt att de som har höga löner också erhåller högaskattelättnader, medan de som har låga inkomster eller löner också erhållermycket låga skattesänkningar. Det är mot denna orättvisa som protesterna resesute på arbetsplatserna, och denna rörelse borde har varit utgångspunkt ocksåför ett regerande arbetarparti. Vänsterpartietkommunisterna har hela fiden motsatt sig trepartiöverens- kommelsenvad gäller marginalskattesänkningarna för höginkomsttagarna. Vi har därförföljdenligt också rest kravet om upprivande av reformen och utformat enskattepolitik som inte ger höga skattesänkningar fill höginkomsttagarna utan istället ger dem med låga och normala inkomster en skatterabatt för år 1984.Vårt skatteförslag bygger på att skatten är oförändrad och att enskatterabatt om maximalt . beräknas utefter detta. Det innebär attskattesänkningen ger faktiska resultat redan i inkomster från . ochkulminerar i de skikt där LO:s genomsnitt ligger, och aningen över. Däreftersker en hastig nedtrappning. På detta sätt skulle skatter komma attupplevas som rättvisare än de av regeringen föreslagna. Till skatteroch vilken skattepolitik som bör föras därefter återkommer vi i annatsammanhang. Jagskall, herr talman, inte lägga mig i de tre skattesamverkande parfiernas tvistom påvens skägg, dvs. vem som har brutit skatteöverenskommelsen, utan barakonstatera att det ni tvistar om ändå bara i förhållande fill skattereformenstotala innehåll är marginellt. Efteratt ha lyssnat på och den syn på skattepolitiken som moderaternahar, får jag verkligen hoppas att de lönarbetande inte kommer att medverka tillatt den borgerliga majoriteten, som hoppas på, verkligen kommertill stånd 1985. Ett 40-procentigt maximum för marginalskatterna, som hanförespråkar, visar att enbart tänker på ytterligare skattelättnaderför dem med höga inkomster och för dem som har erforderhgt kapital attspekulera i värdet av andras arbete. Men för att hindra att en sådanskattepolitik kommer till stånd fordras också att socialdemokraternaväsentligen ändrar sin inriktning av skattepolitiken och åter börjar verka föratt var och en skall skatta efter bärkraft. Det fordras också att de åter börjarse inkomstskatten som en inkomstutjämnande skatteform. Låtmig, herr talman, bara slufligen göra ett konstaterande med anledning av deborgerliga partiernas samlade attack mot avdragsrätten förfackföreningsavgifter. Det talar på intet sätt för likformighet iskattelagstiftningen. Att företagen får göra avdrag, inte enbart för de s. k.konfliktfonderna som finns inom Svenska arbetsgivareföreningens ram, utan ocksåför den övriga verksamhet som det borgerliga överpartiet , , bedriver anser de vara riktigt. Däremot vill manfrån borgerligt håll på intet sätt medge att de arbetandes begränsade rätt tillavdrag för avgifterna till sin fackliga organisation skall få fortsätta. Jag ber att få yrka bifall till det särskilda yrkande som framställts ianslutning till motionerna 1982/83:371 och 1983/84:246 av m. fl.Det har följande lydelse: 1. att medbifall till proposition 1983/84:69, med anledning av mofionerna 1982/83:371yrkande 4 och 1983/84:246 samt med avslag på mofionerna 1982/83:1581,1982/83:2108 yrkandena 1, 2 och 6, 1982/83:2431 yrkande16,1983/84:233,1983/84:244 yrkandena 1-3 och 6 samt 1983/84:245 yrkande 1, delsantar de vid propositionen fogade lagförslagen, Basenhetenföråren 1984 och 1985 dels uttalar sig för att de i motionerna 1982/83:371yrkande 4 och 1983/84:246 anförda skattepolitiska åtgärderna genomförs. 53 BO () replik: Jag vill bara rätta till en missuppfattningfrån sida. Det jag sade när det gällde marginalskatterna efter enytterligare genomförd inkomstskattereform, var att för flertaletheltidsarbetande bör marginalskatterna uppgå fill högst . Det är ingetmarginalskattetak, utan för de allra högsta inkoinsttagarna bör taket sättashögre, även om det blir lägre än de som förordas. De skattesänkningar som vi förespråkar bör i första handgälla heltidsarbetande och barnfamiljer, vilket jag framhöll. 54 (vpk) replik: Oavsett om nu gjort etttillrättaläggande eller inte, så kan man bara konstatera, , att nipå den borgerliga kanten står på utsugarnas sida. Vi i vpk står på de utsugnassida. 55 BO () replik: har i många skattedebattervisat att han har svårt att se sambandet mellan en förnuftig skattepolitik ochlevnadsstandarden i . Det gäller att se till att majoriteten av svenskafolket har en sådan skatt att man kan klara sig utan direkta bidrag, som jagsade. Det är en rimlig målsättning. Jag inser att en socialist somTommy snarare vill att skatten skall närma sig för alla. 56RUNE CARLSTEIN (s): 1981 träffades en överenskommelse mellanmittenparfierna och socialdemokraterna om en omfattande skattereform. Den togsikte på att sänka marginalskatterna, begränsa underskottsavdragen och ersättaden dåvarande indexregleringen med någon annan form av skydd mot inflationen. Idet ekonomiska läge som då rådde ansåg man att reformen måste totalfinansieras. En särskild expertgrupp fick uppdraget att utarbeta ettförslag som skulle föreläggas . antog riksdagenförslaget, som innebar att reformen skulle genomföras i tre etapper underinkomståren 1983, 1984 och 1985. Målet var att sänka marginalskatterna fillhögst för huvuddelen av de heltidsarbetande inkomsttagarna och attsamtidigt begränsa det skattemässiga värdet av underskottsavdragen till högst50 % av avdragsbeloppet. När det gällde skyddet mot inflationen innebar beslutet,att den tidigare automatiska indexuppräkningen ersattes med en fastställduppräkning av i genomsnitt . Den s. k. basenheten bestämdes därförtill . har skattensänkts, som planerats, och skattebortfallet finansierats fullt ut genom höjdarbetsgivaravgift. Utöver detta tidigarelades en mindre del av 1984 årsskattesänkning utan att finansieras. När det gäller det andra steget för , såpresenterade regeringen i kompletteringspropositionen förslag tillfinansiering. Man valde då att föreslå ökning av skatten på energi, dvs. el,olja och bensin, i stället för höjda arbetsgivaravgifter. Skälet härtill varatt en höjning av arbetsgivaravgiften skulle medföra en fördyring avarbetskraftskostnaderna eller ett minskat utrymme för avtalsenhga löneökningar. biföll höjningarna av skatten på olja och el menavvisade förslaget om en höjning av skatten på bensin. Sammantaget beräknadesinkomstförstärkningen till . Såväl finans- som skatteutskottet betonade vikten av attskattereformen finansierades fullt ut och att en sådan finansiering varnödvändig med hänsyn fill det statsfinansiella läget. Eftersom förutsättningarför en sådan finansiering inte förelåg ansåg skatteutskottet attställningstagandet fill andra finansieringsmöjligheter fick anstå fill hösten.Vi har att ta ställning till det fortsatta fullföljandet av skattereformen. Efter de överläggningar som regeringen har haft medföreträdare för mittenpartierna i finansieringsfrågan är det bara attkonstatera, att det inte har varit möjligt att komma fram fill någonöverenskommelse. Regeringen har då valt vägen att minska finansieringsbehovet.Det förhållandet att regeringen genomgående har utformat ändrade bidrag ochtaxor från den utgångspunkten att prisstegringen skall nedbringastill har fillmätts stor vikt vid valet av åtgärder. Det är också motiveratatt justera skattereformen med hänsyn till att löneutvecklingen inte motsvaratde krav som ställdes i samband med skatteuppgörelsen. I den sades det;Tillgängligt utrymme för löneförbättringar bör i huvudsak fillfalla de inkomsttagaresom i begränsad utsträckning får fördelar av de sänkta marginalskatterna. I överenskommelsen förutsätts att arbetsmarknadens partervisar sig beredda att verka för en sådan inriktning av lönepolifiken. Omlöneutveckhngen i prakfiken avviker från denna inriktning kan steget imarginalskattesänkningen bli föremål för omprövning. Man kan knappast med fog påstå att löneutvecklingen harföljt de linjer som förordats i skatteuppgörelsen. var i sittinlägg inne på detta. Han sade; Vad finns det för uppgifter som kan styrkautfallet av avtalsrörelsen? För den som tar del av de uppgifter som finnsfillgängliga råder det inget tvivel om att förlorarna löneuppgörelseär låg- och medelinkomsttagarna. Det föreligger en del rapporter om de lokala avtal som harslufits av de högavlönade privatanställda tjänstemännen som bekräftar detta. Vivet att låg- och medehnkomsttagarna har fått vidkännas en sänkning av sinareallöner med 0,5-1,, medan däremot de som var undantagna frånavtalsrörelsen - det gäller dem som hade månadslöner . och somundantogs i det s. k. - trots detta fått stora löneökningar i delokala uppgörelser som träffats. Det kan se i Veckans Affärer,där har redovisat hur det ser ut för deras medlemmar.Utan tvivel är det så att de har fått betydligt bättre löneuppgörelser i delokala uppgörelser de träffat än vad de stora lönegrupperna har fått. Detgäller alltså såväl civilingenjörer som ekonomer och jurister. Detta gällerockså på en rad områden inom verkstadsindustrin. Detta är stafistik somCivilingenjörsförbundet har gått ut med till sina klubbar ute i landet. Det äralltså på officiell statistik man kan stödja påståendena att förhållandena ärsådana. Regeringens förslag innebär att den korrigering avinflationsskyddet som man tidigare satt till nu kommeratt begränsas till och . Utgångspunkten ärambitionen att sänka inflationen - en strävan som jag tror att vi alla kaninstämma i att det är nödvändigt att vi lyckas med. Basenheten för de båda åren blir då . resp. 7 800kr. Vidare föreslås för en höjning av grundbeloppet med fyraprocentenheter i inkomstskiktet 18-20 basenheter, vilket motsvarar årsinkomstersom ligger . och iinkomstskiktet 20-21 basenheter, där inkomstlägena motsvarar 152 000-159 600kr. I stort sett blir det liknande höjningar som föreslås för . De borgerliga partiernas företrädare har inte kunnatansluta sig till utskottsmajoritetens uppfattning, att vi skall godkännapropositionen, utan yrkar avslag på den. Partimofionerna i ärendet utgör,skulle jag vilja säga, en intressant läsning. Där får man ta del av förspelettill skatteuppgörelse, som resulterade i att tågade ut urkanslihuset, och där skildras vånda - men folkparfiet accepteradeändå en kompromiss, trots att man inte fick sina önskemål tillgodosedda. Därfinns också redogörelser för de överläggningar i finansieringsfrågan som ägtrum efter regeringsskiftet. Kvar står det faktum att det inte finns någon borgerligenighet i skattefrågan. kräver ett fullständigt inflationsskydd;det skall återinföras. De kräver att marginalskatterna skall sänkas så att denhelt övervägande delen av alla heltidsarbetande får högst i marginalskatt1985. De kräver vidare att rätten till underskottsavdrag skall återinföras, ochåterinföras fullt ut. Den införda 2-procentiga arbetsgivaravgiften skallslopas. Marginalskattesänkningarna skall enligt finansieras med,som det heter, "besparingar i de stadiga utgifterna". anser att skattereformen skall genomföras isitt ursprungliga skick. Man anser att den redan är finansierad ochatt en del av finansieringsbehovet skall täckas genom att rätten tillavdrag för fackföreningsavgifter skall slopas. föreslår att basenheten skallfastställas till , dvs. enligt det ursprungliga förslaget.Skatteskalan skall sedan, efter 1984, inflationsskyddas fullt ut. Här har detalltså skett en anpassning till uppfattning. Låt migockså, för helhetens skull, ta med vpk-förslaget, vari man väljer vägen överskatterabatter till inkomsttagare med mellan . och upp till 100 000kr. , för att sedan trappa ner dem och låta dem upphöra vid enårsinkomst av . Det är med andra ord många bud om basenheten och skatteskalanför . lär knappast få gehör för sitt förslag attförorda ett fullständigt inflafionsskydd och att basenheten skullesättas vid . i stället för propositionens förslag . Inte hellerfinns det någon uttalad sympati för återinförandet av rätten fillunderskottsavdrag i full utsträckning som föreslår. Att slopa den2-procentiga arbetsgivaravgiften och finansiera marginalskattesänkningar genombesparingar i de statliga utgifterna är heller inte särskilt gångbart. och står kvar vid uppgörelsen med denförändringen att folkparfiet nu vill ha skatteskalan inflationsskyddad fullt utefter , och man vill också göra en mindre justering i skatteskalan.Mittenpartiernas ställningstagande innebär att man tydligen anser attlöneutvecklingen har fått den inriktning som skattereformen förutsatte: atthöginkomsttagarna har visat återhållsamhet och att löneutrymmet i främsta handhar kommit de grupper fill del som får liten glädje avmarginalskattesänkningarna, nämligen låg- och mellaninkomsttagarna. Vi delarinte den uppfattningen. Vi har också skilda uppfattningar om nödvändigheten avatt finansiera skattereformen fulh ut. Rätten fill avdrag för fackföreningsavgifter har uppenbarligenvarit en stor stötesten för de borgerliga parfierna och är det alltjämt. Visocialdemokrater har sett detta som ett rättvisekrav. Arbetsgivarsidan haravdragsrätt för sina avgifter fill , och logiken bjuderatt även arbetstagarna skall ha en motsvarande begränsad rätt fill avdrag förfackföreningsavgifterna. Får jag också säga några ord om schablonavdraget.Skatteuppgörelsen innebar att man, för att förenkla taxeringsarbetet, infördeett schablonavdrag på . fr. o. m. villnu sänka detta fill , och företrädare vill att man utökarrätten till schablonavdrag till att omfatta även egenföretagare. Avdraget fillkom, som jag sade, för att förenklataxeringsarbetet. Man slipper härigenom att pröva en mängd småavdrag som yrkasav de skattskyldiga. förslag innebär en begränsning i dettaavseende, men utskottsmajoriteten har funnit att . utgör en skäligsumma. När det gäller yrkanden om att avdragetskulle utökas fill att omfatta även egenföretagarna, erinrar utskottet om attföretagsskattekommittén behandlar frågan om beskattningen av egenföretagareoch att den förväntas komma med ett förslag som tar upp den frågan. Jag hoppas att det av mitt inlägg harframgått att det inte har gått att komma fram till någon överenskommelse ifinansieringsfrågan och inte heller när det gäller hur vi skall se på 1983 årslöneuppgörelse. Det återstår för socialdemokraterna att söka fullföljaskatteuppgörelsen för åren 1984 och 1985 på det sätt som föreslås i proposifion1983/84:69, till vilket förslag utskottsmajoriteten har anslutit sig. Jag berdärför att få yrka bifall till skatteutskottets hemställan i betänkande 17 ochavslag på de till betänkandet fogade reservationerna. 57 TREDJE VICE TALMANNEN; Jag vill meddela kammarens ledamöter att anslag omkvällsplenum nu har uppsatts. 58 BOLUNDGREN (m) replik: Språkbruket i förvånar . RuneCarlstein sade att socialdemokraterna fullföljde skatteöverenskommelsen genomden här propositionen, som ju innebär ändringar i den ursprungligaskatteuppgörelsen. Jag skall lämna den debatten till företrädarna förmittenparfierna. Det är emellertid ett ganska märkligt språkbruk. Jag ställde en fråga om den statistik som låg till grundför uttalandena i propositionen om att avtalsrörelserna hade fått ett utfallsom stred mot uttalandet i samband med att man antog skatteuppgörelsen. RuneCarlstein säger att man kan läsa om detta i .