prot · G70954 · 1983-12-31 00:00:00 — Det finns många uttalanden från såväl socialdemokratiskapolitiker som socialdemokrafisk press om att detta är det mest socialistiskaförslag som någonsin framlagts av en socialdemokratisk regering i svenskriksdag. Löntagarfonderna innebär ett tragiskt steg tillbaka iutvecklingen. De är ett uttryck för en närmast förlegad socialisfisk syn, somständigt vill öka statens och fackets makt. Förslaget om löntagarfonder har diskuterats ochdebatterats i en lång rad länder i större delen av . Men inte i ettenda land har man velat ta förslaget fill kollektiva löntagarfonder. I inte ettenda land har man velat experimentera med ekonomin i sådan socialistisk riktningsom socialdemokraterna i nu har velat göra. Och det kanske inte är såkonstigt. Löntagarfonderna leder till en maktkoncentration somsällan skådats i modern tid. Löntagarfonderna kommer redan inom sex ä sju åratt ha ett kapital som är tio gånger större än den så kritiseradeWallenberggruppen. Löntagarfonderna leder till att större delen av det svenskanäringslivet kommer att socialiseras någorlunda snabbt och framför allt inom enöverskådlig framtid. Vi moderater vill i stället ha en fri ekonomi. Där detfinns företag i fri konkurrens, där det finns konkurrens mellan olikaägandeformer där skapar man välstånd och frihet. Privata, kooperafiva,löntagarägda och statliga företag skall i öppen och fri konkurrens få kapptävlaom att producera de billigaste och bästa produkterna. På detta sätt vill viinte ge företräde åt någon enskild företagsform. Olika modeller skall få visavad de duger till i fri och öppen konkurrens på hka villkor. Livsdugligheten ide olika ägandeformerna och företagen får fälla avgörandet i fråga om vilkaföretag som är bäst skickade att bygga upp det svenska välfärdssamhället. Detär det system som ytterst har byggt upp hela den svenska välfärden, f. ö. helavästvärlden. Det är det system som stegvis skall sättas ur spel och ersättasmed ett kollekfivt ägande via fonder. Varför vill inte socialdemokraterna på frivillig väggenomföra kollekfiva löntagarfonder för dem som själva vill vara med där? Detär fritt fram för LO eller det socialdemokratiska partiet att ta ut avgifter avsina sympatisörer Nr 54 eller andra människor som vill satsa på kollektiva fonder. Dessa kan isin tur Tisdaeenden köpa aktier gemensamt och ge makten ochinflytandet till ett antal centrala Varför vill man inte på frivillig väg, i fri och öppen konkurrens och pålika villkor pröva sitt system i jämförelse med privata och kooperativa Löntae ar fonder ägandeformer i stället för att medtvång tvinga hela det svenska folket in i ett fondsamhälle? Är det så att maninte själv tror på sina egna idéer, utan måste tillgripa lagsfiftning ochtvång? Vimoderater vill i stället för en fondernas maktkoncentration ha ett sprittägande. Därför vill vi satsa på och vidareutveckla det system som i synnerhetgynnar småspararna, nämligen skattesparandet. Den enskilde skall ha del iföretagens vinster genom att få det i sitt eget lönekuvert eller som frivilligavinstandelar; Det är inte fackliga och politiska funktionärer som skall fåinflytandet och makten och lönen och eventuella vinstandelar, utan den enskildelöntagaren. Det leder till ägandespridning och maktspridning i stället försocialdemokraternas ägande- och maktkoncentration genom löntagarfonderna. Ettsamhälle måste byggas upp på ett spritt ägande. Ett samhälle byggt på ettfrivilligt och individuellt inflytande skapar frihet för de enskildamänniskorna. Vi vill att alla hushåll skaU äga aktier i det svenskanäringslivet. Vi vill att människorna skall äga sina bostäder. Vi vill attägandet inte skall vara ett privilegium för ett fåtal människor ellerorganisationer. Det är här den avgörande skiljelinjen går. Vi filltrormänniskorna förmåga att forma sina egna liv. Vi tror att människorna vill ta ansvaroch har kunskap för att göra det. Alla fria länder i världen bygger på en frimarknadsekonomi, på ett spritt enskilt ägande. Det är den linjen vi måste byggavidare på. Låtoss därför hoppas på och arbeta för att löntagarfonderna och fonddebatten blir entragisk parentes i svensk ekonomisk historia! Jag ber att med detta få yrka bifall till reservationerna 1,2,5 och 6 ifinansutskottets betänkande 20. Anf.78 (): Vi har fått färska siffror på arbetslösheten i landet. Det ärbeklagligt att socialdemokraterna inte har kunnat minska den. skall rösta om införandet av löntagarfonder. Löntagarfonder ärnågot, enligt socialdemokraterna, som kommer att hjälpa vårt land på många vis.Fonderna kommer att förbättra landets ekonomi, de kommer att vara grunden förminskad arbetslöshet och de kommer att ge arbetaren ett större inflytande påsin arbetsplats. Alltdetta kommer löntagarfonderna att ge vårt land, enligt socialdemokraterna. Ingetav dessa argument är hållbart. Jag vill visa det genom att beskriva förkammaren hur fonderna kommer att slå på några banker och företag inom Hallandslän. VarbergsSparbank, en mycket lönsam bank, skulle ha fått betala i löntagarfondsskatt 2,2 milj. kr. Det betyder för 182 denna bank en ökning av skatten . Vad som skall beaktas när det gäller sparbanker är att deinte har möjlighet att nyttja det kapital som betalas till fonderna. Detta berorpå bankernas konstruktion. , Regionbank, skulle ha fåttbetala, om fonderna funnits , 1,5 milj. kr. Förföreningsbankerna gäller samma problem som för sparbankerna. De har ingenmöjlighet att nyttja kapitalet i fonderna. Varv, som redovisar ett resultat förebokslutsdisposition och skatt på 4,5 milj. kr. och under samma årbetalade in . i skatt skulle fått betala i löntagarfondsskatt559 . För Varv är denna skatteökning mycket kännbar.De siffror som jag redovisat är beräknade på offentligt material ochschablonmässigt framtagna. En viss osäkerhet finns i materialet, menstorleksordningen av kostnadsökningen anger en helt klar tendens. Det finns inget positivt i löntagarfonder.Det påstående av socialdemokraterna om landets ekonomi, arbetslösheten ochinflytandet på arbetsplatsen som jag återgav i början av mitt anförande är heltfelaktigt. Löntagarfonderna förbättrar inte vår ekonomi, de minskar intearbetslösheten, och löntagaren får inte genom fonderna ett ökat inflytande påsin arbetsplats. En grundläggande förutsättning för att vi skall kunna lösaSveriges ekonomiska problem och öka sysselsättningen är att vi värnar om denfria företagsamheten, som är livsnerven i svenskt näringsliv och nyckeln tillden ökade effektivitet som är nödvändig för bättre ekonomi och ökadsysselsättning. Regeringens förslag om löntagarfonder har sin udd riktadmot den fria företagsamheten och medför också försämrad ekononii för kommuneroch landsting. I stället för löntagarfonder behöver en bättre ochföretagsvänligare näringspolitik, som stimulerar och underlättar utvecklingenav den fria företagsamheten och ett bättre brukande av länets fillgångar avnaturresurser och energi. Inte minst gäller detta skogs- och jordbrukspolitiken. Varje saklig analys visar att kollektivalöntagarfonder inte ger några positiva effekter utan tvärtom öppnarmöjligheterna för drastiska förändringar av vårt ekonomiska system, enförändring som knappast kan beskrivas bättre än som en ekonomi avöststatsmodell. Det måste vara ett brett majoritetsintresse i riksdagatt förhindra detta. Med detta, herr talman, yrkar jag avslag på regeringensförslag om kollektiva löntagarfonder. 79HUGO (): Det finns tre viktiga skäl att beröra detsätt på vilket tanken på kollektiva fonder har bemötts av landets tjänstemänoch behandlats av deras fackliga organisationer. Ett första skäl är att fondpropagandan så ofta nämner"löntagarintresset" som något entydigt och självklart. Av landetslöntagare är inte mindre än en och enhalv miljon tjänstemän. Deras löntagarintresse går rakt emot vad LO kallar"löntagarintresset". Ett andra skäl är att fondfrågan har behandlats på ettminst sagt uppseendeväckande sätt inom tjänstemännens fackliga organisationer. Ett tredje skäl är att LO och socialdemokraterna visat ettstarkt intresse av att förmå TCO, med ca en miljon medlemmar, att sluta uppbakom kraven på kollektiva fonder. Ja, man har t. o. m. sagt att om TCO inteinfogar sig i en gemensam "löntagarfront" i denna fråga, skulle detbli omöjligt för regeringen att alls föreslå några kollektiva fonder. Ändå ligger det en proposition på bord.Det innebär ingenting annat än att regeringen helt nonchalerartjänstemannaopinionen i . Jag vill börja med frågan om hur landetstjänstemän har bemött tanken på fackligt kollektivt ägande kontra enskiltägande. Många har pekat på svårigheten att pejla opinionen i en fråga om såkrångliga konstruktioner som löntagarfonder. Men dessa konstruktioner bygger juytterst på en värderingsfråga, som alla kan och bör ta ställning till; Skall vii vårt land gå in för en ökad facklig ägarmakt eller en ökad enskild ägarmakt?Det är det frågan gäller. De värderingar en person har i denna grundläggandefråga avgör om han eller hon kommer att vara för eller emot de föreslagnalöntagarfonderna. I denna grundläggande värderingsfråga har tjänstemännens opinionsedan 1976 mätts i upprepade årliga undersökningar. Redan vid den förstaundersökningen framkom att ville ha ett ökat fackligt ägande iföretagen. Mot detta stod att inte ville att det enskildaägandet skulle öka. Hur har opinionen utvecklats , underdessa år av heta löntagarfondsdebatter? Det har successivt skett en skärpningav tjänstemännens opinion. Vid den senaste undersökningen visade detsig att andelen som föredrar kollektiva löntagarfonder har minskat till underen tiondel, eller noga räknat av alla tjänstemän. De som väljer ett ökatenskilt ägande är nu inte mindre än fyra femtedelar av alla tjänstemän -. När bara var tionde tjänsteman vill ha facklig ägarmaktoch mer än fyra femtedelar uttalar sig för enskilt ägande, då tillmötesgårriksdagen inte något "tjänstemannaintresse", om den beslutar attinföra kollektiva löntagarfonder. Hur har då tjänstemännens fackliga ledare agerat under ettdecenniums fonddebatt? Till en början drev TCO frågan ganska opartiskt. Denrapport, kallad Löntagarkapital, som framlades vid kongressen 1976 innehölläven ett individuellt ägaralternativ. Vid kongressen 1976 diskuterade manfrågan om man skulle höra medlemmarnas åsikter genom medlemsomröstning. Såsmåningom breddades medlemsmotståndet till ett principkrav på att facket skallanordna medlemsomröstningar, innan det tar ställning i samhällsfrågor. En radspontana arbetsplatsomröstningar har anordnats utan fackets medverkan landetrunt. har själva anordnat fondomröst- ningar ifackets egen regi. I alla dessa olika omröstningar haropinionsundersökningarnas resultat bekräftats: en massiv majoritet vill säganej till kollektiva fonder. Allt detta har lett till att man , på högsta nivå inomTCO, börjar dra slutsatser av de gångna årens många konfrontationer medmedlemmarna. talar man öppet om att koncentrera arbetet till de centralafackliga uppgifterna och i minskad utsträckning ge sig in på sådanasamhällsfrågor där är ett givet forum. Att de fackliga ledarna drar dessa slutsatserär ett starkt skäl för att inte införa några kollektivalöntagarfonder. Vi bör i stället stryka ett streck över förslaget och minnasdet som ett exempel på hur en politisk fråga behandlats på fel sätt . Slutligen kan vi konstatera att förhoppningarna om en enad"löntagarfront" för kollektiva fonder har grusats helt och hållet.Ett intensivt och långvarigt arbete från ledningen i TCO och dess förbund harmisslyckats fullständigt. Ändå lägger regeringen nu fram en proposition omkollektiva löntagarfonder. Det sker som en eftergift till LO;s ledning ochtrots att alla vet att också LO-medlemmarnas majoritet är emot en ökad fackligägarmakt. Kanske regeringen upplever sitt handlingssätt som"strongt" och "modigt", när den trots opinionsmotståndetlägger fram sitt förslag. Men nog blir man betänksam när man ser vilkasvårigheter som TCO:s ledare fått när de försökt gå emot sina medlemmar i dennafråga. Borde vi inte inse att även regeringens och rykte riskeras,om vi försöker vara lika "stronga" och "modiga" motfolkopinionen? Om socialdemokraterna med kommunisternashjälp driver igenom förslaget till kollektiva löntagarfonder, har de också frånsamma stund utmanat en majoritet av svenska folket. Den majoriteten ärsammansatt av löntagare av alla kategorier; de som arbetar på verkstadsgolvliksom de som arbetar pä kontor samt företagare, stora och små. Från denna stund börjar kampen i den fråga som måstedominera valrörelse. Det är kampen för att mobilisera en majoritet avsvenska folket för en avveckling av det fondsamhälle som aldrig får blinågonting annat än en parentes i ett försök att göra till ettsocialistiskt land. Jag yrkar bifall till de reservationer somfolkpartiet undertecknat. 80SIVERT (): Dagens debatt har i långa stycken varit enorgie i angrepp mot fackföreningsrörelsen. Rader av talare har äntrat den härtalarstolen för att peka ut fackföreningsrörelsen närmast som en samlingmaktgalna potentater utan stöd från sina medlemmar. Vi har också fått höra hurtankegångar som ligger långt tillbaka i det konservativa tänkandet har bubblatupp till ytan. Det har talats om ekonomisk frihet, och man har ställt detbegreppet mot begrepp som ekonomisk demokrati. Jag villsäga att den ekonomiska frihet som svenska arbetare har fått upplevaunder gångna tider, den kommer vi att med alla till buds stående medel attkämpa emot. Ekonomisk frihet innebär nämligen att kollektivavtalet inte kan hasin giltighet, eftersom kollektivavtalet inskränker arbetsgivarens frihet attstyra och ställa hur han vill med sina anställda. Ekonomisk frihet innebärfrihet för ett fåtal, men ett oerhört tvång för flertalet. Det måste alltså skeen begränsning på ett sådant sätt att vi får ett människovärdigt land att levai. Detta har alltid varit fackföreningsrörelsens utgångspunkt. Ochfackföreningsrörelsen består av de många människor som har slutit sig sammanför att kunna stå starka gentemot kapitalkrafterna i samhället. Förra gången som fattade beslut ilöntagarfondsfrågan - det har vi faktiskt gjort - var . Jag erinrar migdiskussionen då. Det var helt andra tongångar från våra vänner i folkpartiet.Jag har ett utdrag ur protokollet, där en talesman för säger: "SAF inser till fullo att ett förverkligande avmotionskraven" - det gällde folkpartimotionerna - "skulle innebära enklart växande ägarandel för de anställda, som skulle medföra enstrukturförändring av ägaransvar och makt inom svenskt näringsliv och elimineraden lilla kapitalägarklickens dominans i vårt land." Detta var vad en talesman för sade. Det skärganska ordentligt i öronen när man hör företrädare för det partiet uttala sig idagens diskussion. är det inte längre fråga om att begränsa kapitalklickensmakt längre, utan det är glömt. I fråga om kapitalklickens makt vill jag gärna säga attden här hösten har bjudit på ganska belysande exempel. Här har tusentalsmänniskors anställning bollats i familjegräl mellan människor som med sittägande kan styra och ställa praktiskt taget hur som helst utan att de anställdainom dessa företag har möjlighet att framföra ens den minsta synpunkt på hurverksamheten skall bedrivas . Jag har hört talas om den oerhördamakt som svensk fackföreningsrörelse har. Men jag har inte märkt ett dugg avden makten i de diskussioner som har förts och som förs när det gäller densvenska specialstålsindustrin. De diskussionerna förs på helt andra plan, ihelt ändra domäner, och utan någon som helst möjlighet till påverkan för detusentals människor som besluten i själva verket berör. Vi menar att det finnsall anledning att peka på den sneda maktfördelning som de nuvarandeägarförhållandena inom svenskt näringsliv innebär. Vid sidan av alla deargument som har radats upp, kanske till leda, under dagens diskussioner har viden principiella inställningen att vi med de här fonderna skall kunnaersätta det dolda maktspelet och bristen på insyn i de svenska företagen med enstörre öppenhet i redovisningen. Vad ni än kallar det löntagarfondsförslag som kommer attställas under proposition, kommer löntagarfonderna att ha en öppnare insyn,utsättas för en mer ingående demokratisk debatt och kontroll än någon annanägarform vi har i vårt land. Jag är helt övertygad om att löntagarfondernakommer att utsättas för den bevakning, det intresse, som bör tillkomma den härtypen av verksamhet. Det kommer att ge en betydligt större möjlighet för människorna,både i företagen och i landet, att kunna följa med i svängarna när storfinansentar både ytter- och innerskär, egentligen utan någon hänsyn fill de anställda.Herr talman! Jag yrkar bifall till utskottets hemställan. 81 BO FINNKVIST (s): Vi har upplevt en lång debatt omlöntagarfonderna. Jag vill kommentera en del påståenden som har förts fram idebatten, både här i kammaren och utanför. Löntagarfondsdebatten har i första hand använts av deborgerliga för att angripa fackföreningsrörelsen. Om man hör på de utläggningarsom görs i denna sak, får man intrycket att fackföreningsrörelsen redan i dagbestämmer i stort sett allt ute i företagen. Nuskall man ta det sista ochavgörande steget, nu skall man bli arbetsgivare också. Så har de borgerligalagt upp resonemanget. Man försöker måla upp en bild av makthungrigafackföreningsfunktionärer som bestämmer allt, sedan saltar man anrättningenmed olika tillmålen. Det sista i raden här i kammaren var galenpannor. Man kan fråga sig om det över huvud taget är vettigt attdriva en sådan kampanj, bortsett från att den ger en genomfalsk bild av deförhållanden som fackliga förtroendemän och funktionärer arbetar under. Om inteförr, så kommer verkligheten när löntagarfonderna är genomförda att visa hurfel dessa påståenden är. Jag har oavbrutet varit fackligt aktiv nästan sedan jagbörjade arbeta och innehaft många olika uppdrag, både lokalt och centralt.Därför vill jag påstå att jag vet hur det fungerar i verkhgheten. De anställdasrepresentanter är i allmänhet välkomna att vara med och lösa problem när detgår dåligt och det är fråga om negativa förändringar. Men när det är fråga omutveckling och satsning skall man hålla sig ur vägen. Kan det varaen vettig politik? Det är egenfiigen den linjen borgarna driver. Jag villockså säga något om s. k. ägardemokrati. Jag har upplevt hur två stora och för sysselsättningen ochhela regionen ytterst viktiga företag har förändrats. Billerud och varfram till två företag med en hygglig spridning av aktieposter. Detfordrades ett rätt stort antal aktieägare på varje bolagsstämma för att fattabeslut i en fråga, och majoriteten var inte alltid given. har ettinvestmentbolag nästan total makt över båda dessa två företag. Det enaföretaget ägs av det andra osv., efter känt mönster. som deanställda och andra köpt aktier i det företag de arbetar i eller som finns påorten - i syfte att stärka företaget - har maktkoncentrafionenökat och fjärrstyrning av företaget införts. De tusentals anställda som varitmed och arbetat ihop de stora tillgångarna som finns i företagen och derasfackliga representanter har fått ännu längre till dem som bestämmer över derasframtid. Detta är ägardemokrati i värmländsk tappning. Jag vill påstå att dettaär raka motsatsen till spridning av ägande och makt. En postlöntagarfondskapital på tar inte över makten i dessa företag. men detkan innebära att de anställda kan göra sina röster hörda på ett bättre sätt. Löntagarfondskapitalet kan också stärka den ekonomiskabasen vid nyinvesteringar. Det kapitalet skall riktas mot industriinvesteringarpå lång sikt och inte användas för kortsiktiga spekulationer. Det blir entillgång för dem som vill satsa på att utveckla industrin. De som säger sig vara intresserade av att utvecklaindustrin borde vara intresserade av att nytt kapital skapas, de borde ocksåvara intresserade av att vi genom fondernas tillkomst också får fem styrelsermed experttillgång, som kommer att intressera sig för och arbeta med industrini fem regioner. Det kommer att öka både kunskapen och intresset på dettaområde. Har man industriarbete som bakgrund och kommer från enindustriort är det självklart att man vill hjälpa till att bryta den trend somvi har upplevt . Löntagarfonderna kommer att vara etthjälpmedel i detta viktiga arbete. Jag yrkar bifall till förslaget om införande av löntagarfonder. 82LARS (): Små och medelstora företag sysselsätter i dagca 1,3 miljoner människor. De spelar en avgörande roll för näringsliv.Det är hos småföretagen som de flesta uppfinningar sker. Det är dessa företagsom i första hand kan skapa sysselsättningstillfällen. Under några generationer har tiotusentals företag inomhantverk, handel, industri och servicenäringar startats. Arbete och trygghethar därigenom skapats för människor i hela landet. Inte minst ute iglesbygderna har småföretagens insatser varit betydelsefulla. Två tredjedelarav dagens börsföretag har en gång startats som småföretag. I ett näringsliv där stora privata, statliga, fackligtägda och kooperativa koncerner vuxit sig starka är det viktigt att det finnsmånga självständiga, av varandra oberoende småföretag. Småföretagen har enutomordentligt viktig demokratisk funktion att fylla och utgör den bästagarantin mot makt- och ägarkoncentration och bidrar till ett decentraliserat beslutsfattandeoch till att upprätthålla konkurrensen. Småföretagen utgör en viktig hörnsten iett pluralistiskt samhälle. - Det direkta ansvaret för företagets ledning och skötseli kombination med det personliga risktagandet kräver ett engagemang som har varit,är och kommer att vara av utomordentligt stor betydelse för näringslivetsutveckling. Debatten om löntagarfonder är inte en debattom tekniska detaljer, som socialdemokraterna vill göra det till. Nej, det ärnågot mycket mer genomgripande. Vad det gäller är att förändra företagsklimateti . När nu regeringen i elfte timmen vill genomdriva införandet av ettlöntagarfondssystem visar man att man inte förstår hur företagandet - ochspeciellt då småföretagandet - fungerar i verkligheten. Hur kan man tro att perspektivet om ett successivtägarövertagande av företagen fill politiskt och fackligt kontrollerade centralafonder verkar stimulerandeför svenska företagares satsningar? Företagare är faktiskt människor - intekänslolösa robotar. Den stegvisa socialiseringen av de privata företagenundergräver omvärldens förtroende för företagsklimatet i . Det är helt obegripligt hur de som säger sig vilja föraSverige ur den ekonomiska krisen i samma andetag motverkar detta vällovligasyfte genom att införa löntagarfonder. Det är väsentligt för vårt landsindustriella överlevnad att människor med vilja och förmåga att skapalivskraftiga företag finner det meningsfullt att leva och verka i . 4 oktober-manifestationen var ett kraftfullt uttryck förden oro majoriteten av svenskarna känner inför det som väntar efter den 1januari, om fondförslaget drivs igenom här i . Det föreslagnafondsystemet är definitivt inte den ordination svenskt näringsliv behöver föratt gå stärkt ur den ekonomiska krisen. Vi saknar helt analys av hur förslagenkan komma att påverka företagsklimatet, företagens investeringar,nyföretagande, expansionsmöjligheterna och sysselsättningen inom näringslivet,inte minst i de mindre och medelstora företagen. Följaktligen har inte helleranalyserats riskerna för att småföretagen och deras anställda skall komma ikläm när makten och ägandet över storföretagen koncentreras till en och sammaägare, de kollektiva fonderna. Fackligt styrda fonder tillgodoser självfallet iförsta hand fackliga intressen. Löntagarfonder kommer att förändra hela vårt ekonomiskasystem. Den nuvarande marknadsekonomin utmärks av ett decentraliserat beslutsfattandei ekonomiska frågor med många oberoende beslutsfattare, som representeras avbåde hushåll och företag, både konsumenter och producenter, kapitalförvaltareetc. En effektiv marknadshushållning förutsätter också en fri företagsamhet,dvs.