prot · G70954 · 1983-12-31 00:00:00 — Då hademan inga moraliska bekymmer. Nej, löntagarfonderna har först och främst blivit ensymbolfråga, som har fört borgerligheten samman, åtminstone fram till dess attvoteringen i ärendet är klar. Gemensamt ser man nu fram emot valet . Hurman skall agera framgår emellertid inte av dagens debatt. Jagmåste säga att det är ett ganska magert regeringsprogram för entrepartiregering att samla sig omkring ett sådant här negativt beslut. Det känns också trist att i den här debatten få höra attdet är fackföreningsrörelsen som egentligen är den verkliga boven. Det harvarit det tyngsta argumentet under de senaste sju åtta åren utan att vi för denskull har blivit mera övertygade. skall fackföreningsrörelsen användas föratt skrämma främst småföretagarna i det här landet. Dessutom skall man så långtdet är möjligt också få fackets medlemmar att börja tvivla på sin organisafionoch misstänkliggöra organisationens ambitioner att tillvarata sina medlemmarsintressen. Det är kanske det tristaste inslaget i dagens debatt. har haft i uppdrag att i första handgranska förslaget till lag med reglemente för allmänna pensionsfonden. Eftersomde borgerliga ledamöterna av någon tillfällighet fick majoritet för yttrandetoch eftersom man redan hade en gemensam inställning till hela förslaget, vägarjag påstå att man inte nämnvärt har granskat det förslag man står för. Man varju inställd på att yrka avslag på det mesta - så också på detta. Utskottetssocialdemokratiska ledamöter har efter sin granskning anslutit Nr 54 sig till förslagets innehåll ochtillstyrker således detta plus de övriga punkter Tisdaeen den "" "' föremål för näringsutskottets prövning. ledamöterna i näringsutskottettillstyrker därför finansutskottets hemställan i alla delar. 58 () replik: Tillåt mig bara kort att konstatera attGunnar i avböjde att ge tillfredsställande svar på minafrågor. 59ALF WENNERFORS (m): Jag deltog i ett intressant sammanträde här ihuset tidigt . Det var lönedelegationen som sammanträdde. Vi fick höraen föredragning att löneminister och statssekreterare inför förhandlingarna om de statsanställdas löner under den kommandeavtalsperioden. Våra sammanträden är delvis sekretessbelagda, men det jag nutänker säga är inga hemligheter. Jag kan tänka mig att själv skulleha kunnat säga det här i kammaren. Det var i vissa avseenden positivt att få lyssna tilllöneministerns utgångspunkter inför förhandlingarna. Han framhöll bl. a. attdet hjälper föga att komma överens om stora nominella lönehöjningar. Vi vet juhur det går, sade han. Löntagarna märker , med alla pris- ochkostnadsökningar, att det inte blir någonting över. Jag fickalltså intrycket att löneministern vill hålla nere arbetskraftskostnaderna. underströk - och det har jag hört i andra sammanhang också -att detkommande löneavtalet är helt avgörande för om vi kan behålla dekonkurrensfördelar som devalveringen åstadkom. Jag förutsätter att löneministern aktivt agerar i denandan i fortsättningen. Det gäller så mycket för oss alla, inte minst förlöntagarna. Det är dessutom inte bara en fråga om vad det blir kvar ilönekuvertet, utan också en fråga om tryggheten i anställningen och en frågaför alla dem som står utan arbete om huruvida de skall få arbete. Men en sak förbryllar mig: Hur kan denne som det verkarkloka löneminister ha varit med om att i regeringskretsen tillstyrka förslagetom kollekfiva löntagarfonder? Om jag har förstått honom rätt har han gång på gångsedan år 1982, då han blev statsråd, uttalat sig på sådant sätt att han mer änmånga andra socialdemokrater och f. ö. också fackföreningsledare verkar inseden roll som lönebildningen spelar i svensk ekonomi. tycks heltvara på det klara med att när det gäller konkurrensen på världsmarknaden ocharbetskraftskostnaderna i exportindustrin och arbetslivet över huvud taget, ärvarenda tiondels procent upp eller ner oerhört betydelsefull. Hur kan han dåställa sig bakom ett förslag som inte bara ersätter det svenska ekonomiskasystemet, den fria marknadsekonomin, med ett socialistiskt ekonomiskt systemutan också ökar kostnaderna för vårt näringsliv? Detta anknyter till arbetsmarknadsutskottets yttrande, somfinns med i finansutskottets betänkande. har ju yttratsig om vadförslaget om kollektiva löntagarfonder betyder för sysselsättningsutvecklingen,medbestämmandet i arbetslivet och den regionala utvecklingen. Till yttrandet är fogat en gemensam borgerlig s. k.avvikande mening. Här sägs att förslaget innebär att gradvis övergårtill ett socialistiskt system. Det är detta som oroar oss. Enbart själva denförsämring av näringsklimatet som detta innebär är ytterst oroande just försysselsättnings-utveckhngen. Socialismen ger inga nya jobb. Varför medverkar då den ledamot av regeringen som ytterstär ansvarig för en sund arbetsmarknadspolitik till just socialisering? var i på en studentafton i slutetav . Enligt ett referat i sade hon då följande:"I ett längre perspektiv medför en kraftig ökning av den offentligasektorn att det kapitalistiska systemet blir omöjligt. Vi har slagit in på enväg mot ett socialistiskt ." Såvitt jag förstår menar hon här med ett kapitalistisktsystem den fria marknadsekonomin - som hon väl ibland kallar biandekonomin. Menjag upplever också att är medveten om att vi måste få fart påSverige om det skall bli några nya jobb. Jag har hört henne säga ungefär dettaoch dessutom att den kommande avtalsrörelsen är avgörande för hur det skall gåmed sysselsättningen. Här stämmer hennes uttalande med vad just löneministernhar sagt. Då ställer jag återigen frågan: Hur kan denna medlem avregeringen vara med och öka arbetskraftskostnaderna genom förslaget omkollektiva löntagarfonder? har försökt beräkna kostnaderna, dvs.konsekvenserna för svensk verkstadsindustri. De beräkningarna visade attarbetskraftskostnaderna ökar med . per anställd och år. Man behöverinte gå till en sådan här undersökning av 281 verkstadsföretag med drygt 240000 anställda, man kan göra studiebesök i vilket företag som helst. Man kanställa frågan: Vad tror ni att fondsocialismen kostar? Då får vi uppgifter pådet. Det utgavs en liten bok i serien Tidens debatt för ett årsedan som hette Den bistra sanningen. Han är socialdemokrat och f. n. en av finansministerns medarbetare. På s. 51 i denna lilla skriftsäger han: "Den (figur 3) visar hur de svenska arbetskraftskostnaderna påverkat den svenska exportindustrins konkurrensförmåga, avspeglad i marknadsan delar Tveklöst är det så, att då den svenska industrinsrelativa arbetskraftskostnader stigit så har marknadsandelarna fallit ochbytesbalansen försämrats och då arbetskraftskostnaderna sjunkit har å andrasidan marknadsandelarna återhämtat sig och bytesbalansen stabiliserats." Längre fram, på s. 53, drar denne socialdemokratslutsatsen: "Av detta följer den obehagliga men oundvikliga slutsatsen attde relafiva arbetskraftskostnaderna är utomordentligt vikfiga förkonkurrenskraften. I klartext betyder det helt enkelt, att om vi vill förbättraställningen i våra utrikesaffärer måste vi setill att lönekostnaderna stiger långsammare i än i omvärlden." Här kan det ena citatet efter det andra av kända socialdemokraterredovisas. Det är många som står i bjärt kontrast till förslaget om kollektivalöntagarfonder och inte minst till konsekvenserna av dem. Det har i debattenhittills redovisats exempel på hur medlemmarna i TCO och LO har reagerat.TCO:are för fondomröstning har gjort en helt unik insats för att TCO skullesäga nej till förslaget om kollekfiva löntagarfonder. En majoritet avTCO-medlemmarna är emot förslaget. Det står helt klart. Men TCO-ledningen, sombestämmer, sade varken ja eller nej, det blev jaså. Det blev inte heller enmedlemsomröstning. Då hade man verkligen fått veta vad TCO-medlemmarna tyckte.Men det vågade inte TCO:s fackföreningsledare. För oss vanliga TCO-medlemmar iledet, vi är några stycken här i , finns det anledning att överräckaen särskild liten blomma till ordföranden i för fondomröstning, LarsRingdahl och alla andra som har försökt medverka till verklig demokratiinom . Det är människor som som behövs i en levandedemokrati. Han och många andra har genom aktiva insatser och ett imponerandeengagemang följt uppmaningen att du har inte bara ansvar för vad du säger, utandu har också ansvar för det du låter bli att säga. Sammaaktivitet råder faktiskt bland LO-medlemmarna, men kanske inte i sammaomfattning. Bland alla de brev och telegram som jag har fått vill jag redovisaett som kommit från en kommitté, LO-medlemmar mot fonder, med ordförande i . Detta telegram har skickats även till ochriksdagsmännen . Telegrammet är ställt tillSveriges riksdag och lyder: "En majoritet av LO:s medlemmar vill inte halöntagarfonder - lägg undan fonderna - satsa på sysselsättningen." sade oppositionsledaren i den allmänpolitiska debatten:Man kan inte regera mot halva svenska folket. Så sade han då. regerar hanjust mot halva svenska folket - i den här frågan mot mer än halva svenskafolket. Framtiden får utvisa hur svenska folket reagerar, när man regerar pådetta sätt. 60 (); har en klar och bestärhd uppfattning om att ett ,införande av kollektiva löntagarfonder kommer att få negativa effekter förutvecklingen inom näringslivet och därmed också på sysselsättningen. Fler jobbkan bara skapas om man tar till vara den enskilde individens engagemang ochintresse. Kollektiva löntagarfonder kommer att hämma småföretagens utvecklingliksom nyföretagandet, och därmed kommer löntagarfonderna att rycka undangrunden för nya arbetstillfällen inom denna del av industrisektorn. En tryggad sysselsättningkan bara baseras på företagens och enskilda individersmöjligheter och vilja att skapa och utveckla produkter och marknader. Hur ofta har vi inte frånsocialdemokratiskt håll hört sägas att löntagarfonder behövs för att skapa flerjobb. Det är då intressant att notera att av regeringens proposition på intetsätt framgår att ett införande av kollektiva löntagarfonder skulle ökasysselsättningen inom näringslivet. Socialdemokraterna har tydligen i den elftetimmen ändå insett detta, och därför har införandet av löntagarfonder ett annatsyfte. Socialdemokraterna är nämligen beredda att med kommunisternas hjälpinföra ett annat ekonomiskt system. Man är beredd att överge densociala marknadsekonomin, som har inneburit att vi är ett av världens rikasteländer. I jämförelse med andra länder har vi lyckats klara sysselsättningenbättre. Därför finns det enligt uppfattning inget utrymme för dessafondexperiment. Vi slår vakt om en social marknadsekonomi och säger därför ettkategoriskt nej fill kollektiva löntagarfonder. Vi gör det bl. a. av denanledningen att vi vill slå vakt om den framtida sysselsättningen. Från de utgångspunkter vi i arbetsmarknadsutskottet haratt se politiken är de kollekfiva löntagarfonderna ensidigt negativa. Man kaninte se fonderna som något positivt, varken i det korta eller i det långaperspektivet när det gäller att bekämpa arbetslösheten - tvärtom. Om man skall ta socialdemokraterna på orden - men bara ettkort ögonblick - och tro att man med fonder skall få fram resurser till deutvecklingsbara företagen och därmed trygga jobben är den faktiska situationenföljande. Vinstdelningsskatten ger med en realistisk beräkningutifrån dagens vinstsituation . Avdetta används bara knappt hälften i löntagarfondssystemet. Resten är en renavtappning -beskattning av företagen på deras utvecklingskapital. De mestexpansiva och vinstrika företagen tappar således avde medel som eljest skulle kunna användas för framtidssatsningar och för atttrygga jobben. Det är inget tvivel om att sysselsättningspolitiken kommeratt bli extra svår - med de effekter av löntagarfonderna som jag här harpåtalat. Låt mig också göra några kommentarer till hurJönköpings län kommer att drabbas om kollekfiva löntagarfonder införs. För allatorde det vara bekant att är ett utpräglat småföretagarlän. Desmå och medelstora företagen uppvisar särskilda fördelar. Till dessa höruppfinningsrikedom och förmåga att skapa nya produkter. Detta ger en smidigmarknadsanpassning. Dessa företag har också möjligheter att ställa omproduktionen, vilket gör att de är mindre sårbara vid konjunkturnedgångar ochstrukturförändringar. Tack vare detta väl differentierade näringsliv hararbetslösheten i , i jämförelse med flertalet län, legat lägre. Fler jobb kan bara skapas om man tar till vara denenskilde individens engagemang och intresse. Regeringensförslag om löntagarfonder innebär att de lönsamma företagen fårförsämrade möjligheter, eftersom de tvingas att inbetala stora summor pengartill de kollektiva fonderna. Låt mig bara ta ett exempel. i redovisade för ettresultat före bokslutsdispositioner och vinst på ca 1 milj. kr. Bolagets skattför 1982 var . Detta företag skulle ha behövt betala 58 000 kr.i vinstskatt för om fonderna funnits då. Det.är en ökning avskattetrycket , vilket klart är kännbart för ett företag i dennastorleksklass. Det innebär att företagens möjligheter att nyanställa och satsapå utvecklingsprojekt minskar i och med att införandet av kollektivalöntagarfonder blir en verklighet. Med det anförda får jag yrka bifall tillreservationerna 1, 2,5 och 6 i finansutskottets betänkande. 61ELVER (): Motståndet mot löntagarfonder är starkt.Förespråkarna är överraskande få. En klar majoritet av folk har gåttemot förslaget om löntagarfonder. Den politiska oppositionen säger nej. Menborta är inte bara från denna kammare utan också hans tal om"de breda lösningarna". handlar det om att verkställa ettbeställningsjobb åt de mer doktrinära krafterna inom socialdemokratin och denriktning som inte har lyssnat tillräckligt på den samlade opinionen inom dedjupa fackliga leden. Bland LO:s medlemmar är vi många som inte ställer upp påsocialdemokratins och LO-toppens krav på kollektiva löntagarfonder -fonder somi sin förlängning leder bort från marknadsekonomin. Och de leder även bort fråninflytande för de enskilda medlemmarna. Själv har jag fått många brev, telefonsamtal ochpersonliga kontakter från fackliga kamrater inom främst mitt eget LO-förbundsom vädjat om insatser för att stoppa löntagarfonderna. Låt mig också säga, herr talman, att det är viktigt medspridning av makt och inflytande. Det stämmer bl. a. med folkpartietsuppfattning, och det är dessutom ett högst legitimt fackligt intresse. Att varamotståndare till löntagarfonder är inte detsamma som att inte vilja reformeraoch förändra nuvarande maktkoncentration inom näringslivet. Menmaktkoncentrationen skall brytas - inte bytas. Inom TCO-förbunden har ett ännu starkare motstånd motlöntagarfonder kunnat noteras. Intressant är det klara ställningstagande emotsom finns inom men särskilt inomIndustritjänstemanna-förbundet, (SIF). Det finns ett enda som officiellt stöderkollektiva löntagarfonder, nämligen . Där fattade mansitt beslut vid en extra kongress 1981, som hade inkallats för att ta ställningtill två frågor, dels kärnkraften, dels löntagarfonderna. Att ett förbund har fattat ett sådant beslut är TCO:smofivering för att varken säga ja eller nej fill fonderna. TCO säger att"opinionen är splittrad", med hänvisning till attStatstjänstemannaförbundet går emot strömmen av förbund som med SIF i spetsensäger nej till fonderna. Detta är en viktig anledning att särskilt taupp vilket demokratiskt stöd som förelåg när statstjänstemännens kongressbeslutom fonderna fattades 1981. skrev förbundets löntagarfondsexpertföljande varning i tidskriften ; "En åsikt som ofta framförs är attlöntagarfondsfrågan drivs av ett antal fackliga ledare, men attmedlemsmajoriteten, åtminstone i TCO-förbunden, är avvisande. Utan att instämmai detta påstående är det viktigt att slå fast att det här föreligger ett allvarligtproblem." Visst är det ett allvarligt problem, när fackliga ombud,som kan tänkas ha särskilda motiv för att utöka fackets ägarmakt i samhället,skall fatta beslut om hur de skall ställa sig i fondfrågan för medlemmarnasräkning. Det är ett samvetsproblem av första graden och en fråga om demokratiskansvarskänsla. Hur allvarligt tog då förbundets ledning på problemet? Densände före kongressen ut en särskild löntagarfondsrapport, där man ställde sexfrågor om fondernas utformning. Styrelsen grundade sedan sitt förslag tillextrakongressen på remissvaren. Och hur såg då dessa remissvar ut? Ja, vi kanse hur förbundsstyrelsen själv beskrev remissens resultat. Förbundsstyrelsen konstaterade att av förbundets 101avdelningar 39 hade inkommit med yttrande. Alltså hade inte mindre än 62avdelningar av totalt 101 inte lämnat något yttrande alls ilöntagarfondsfrågan. Redan här borde man ha frågat sig, om det inte var någotfundamentalt fel i frågans hantering inom . Nå, av de 39 som faktiskt hade kommit med yttrande var det16 stycken som inte alls tog ställning för eller emot löntagarfonder. Man kantänka sig att de tyckte att det var en parfipolitisk fråga och inte en frågaför facket att ta upp. Kvar hade vi alltså en rest av avdelningar som togställning i sina yttranden. Denna rest bestod av 23 avdelningar. Av dessa 23avvisade 9 stycken kollektiva fonder. Vi är nu framme vid slutresultatet; 14avdelningar förordade löntagarfonder. 14 avdelningar av 101 inom Statstjänstemannaförbundetsvarade alltså ja till löntagarfonder. Detta var det remissunderlag somkongressen skulle stödja sitt beslut på. Vid kongressen redovisade vissa ombud resultaten avmedlemsomröstningar som gjorts inom deras avdelningar. 1 dessa hade en kraftigmajoritet röstat mot fonderna. Eftersom genomförfarandet vid denna extrakongress har bljvit den enda avvikaren blandtjänstemannaorganisationerna, ter det sig allvarligt att man där inte harförankrat sig hos medlemmarna i den viktiga fondfrågan.Opinionsundersökningarna och arbetsplatsomröstningarna tyder på attextrakongressen gick rakt emot en stor medlemsopinion. De flesta statstjänstemän skulle nog vilja lyssna mindrefill sin egen förbundsledning i fondfrågan och mer till kommunaltjänstemännensnye ordförande , som kom med följande maning: "Läggfonderna åt sidan. Satsa i stället all kraft på sysselsättningen. 1 detta finns det anledning att instämma. talade om att det gällde atttillvarata sina medlemmars intressen. Visst är det så. Men i det intressettorde även ligga denna uppmaning att lägga löntagarfonderna åt sidan. Det voreen uppgift som skulle kunna samla . Vi fick ett gott prov på detta , när vi tog ställning till de förändrade ungdomslagen. Det vore också enuppgift som skulle kunna ena och stärka de fackliga organisationerna. 62LARS-OVE (vpk); Såsom fackligt aktiv på basplanet inom Metallhar jag med särskilt intresse lyssnat på hur de borgerliga kastat sigöver facket och påstått att löntagarfonderna skall ge fackpamparna makt. Är nudetta påstående sant? Jag vill svara både ja och nej. De fackliga företrädaresom kommer in i fondstyrelserna och som skall representera på bolagsstämmor ochstyrelsesammanträden kommer att bli en gisslan. Därmed kommer de att binda uppfackets aktivitet, en aktivitet som är helt nödvändig. I den meningen har de enmaktroll genom att fackföreningsrörelsens medlemmar passiveras. Löntagarfonder är ju en del i en ny Saltsjöbadsanda. Redanhar vi mångårig erfarenhet av arbetslivets förnyelse genom MBL, med deutvecklade klassamarbetsformer som närmar sig japanisering. Det är denena grenen på samarbetsträdet, den andra är löntagarfonder som skallrepresentera ekonomisk demokrati. Avsikten är att de här två grenarna skall legitimera enklassamarbetspoli-fik, där alla objektiva motsättningar mellan kapital ocharbete sopas under mattan. Finansministern har också uttalat detta iproposition nr 50, s. 52: "Delakfighet och medinflytande för alla grupper inäringslivet förutsätter i hög grad förändringar inne i företagen och på deenskilda arbetsplatserna -förändringar som bara kan åstadkommas av anställdaoch arbetsgivare i samverkan. Förslaget om löntagarfonder avser att på enväsentlig punkt komplettera denna utveckling." Men vad som i stället krävs, när kapitalismen är i krisoch när kapitalisterna försöker rädda vad som räddas kan på bekostnad avarbetarklassen, är en utveckling av den fackliga kampen och de fackligakampalternativen. De demokratiska rättigheterna på jobben måste stärkas, så attdet lokala facket kan stå emot sin motpart. Det borde vara en självklarhet förarbetarrörelsen, men så är det inte. Vi i vpk ser det däremot som en självklarhet och har somett huvudmoment i vårt fondförslag lokala fackliga investeringsfonder, som justutvecklar fackens demokratiska rättigheter. Det är den maktpositionen fackenbehöver, inte poster i fondstyrelser, bolagsstyrelser och liknande.Klassamarbete på kapitalets villkor har aldrig gett de arbetande framgång. Helt öppet går den socialdemokratiska regeringen ut ochsäger att huvudsyftet är att hålla tillbaka lönekraven. När nu bolagsvinster,förmögenheter och börsvinster skall tillåtas öka, skall lönerna hållas tillbakaför att vår export skall fortsätta att ha goda utsikter, som man säger. enregering som stöder sig på arbetarväljare sä kapitalt glömma bort fördelningeni samhället? Visst kan vi diskutera hur mycket lönerna skall öka, men förstmåste man väl fördela produktionsresultatet rättvist! En politik som leder fillatt de rika blir rikare och de lågavlönade blir alltmer lågavlönade är ju en rentborgerlig politik. Dessutom kommer löntagarfonder att bli ett argument för enhårt reglerad statlig inkomstpolitik, en politik som då har socialdemokratisktbomärke. Men det ljumma intresse för löntagarfonder som finns inom arbetarledeninger ju hopp om att lönekampen inte tar hänsyn till de stafliga riktlinjernaom lönenedpressning. I vart fall skall vpk som en av sina främsta uppgiftersätta en annan fördelning mellan kapital och arbete, och lönekampen är där ettav de viktigaste instrumenten. Verklighetens arbetslöshet, ekonomiska och socialaorättvisor liksom den tilltagande maktkoncentrationen gör sig allt mer påminda.Löntagarfondsde batten cirkulerar kring de frågorna, och därför blir debattensprängstoff när den berör grundvalarna i vårt kapitalistiska samhälle. Meidnervidrörde dessa problem men kunde inte göra någonting åt dem. har desocialdemokratiska förslagen uttunnats alltmer i takt med krisen i detkapitalisfiska samhället. I försvaret av kapitalismen har högerkrafterna gått tillstark attack mot arbetarrörelsens grundläggande värderingar. Det är inte iförsta hand löntagarfonderna man bekämpar, utan man är ute efter att tilldelaarbetarrörelsen ett ordentligt slag. Det värsta är för arbetarrörelsen attregeringens förslag inte gör några ingrepp i det kapitalistiska systemet.Förslaget är så urvattnat att det ger högerpropagandan fritt fram. Det föreliggande förslaget har som huvudmålsättning atthålla tillbaka lönekraven. Övervinstdelningen är mycket snäll - de flestaföretag berörs inte av det systemet. Det finns ingen industripolitiskmålsättning. Man har enbart ett avkastningskrav på . Fonderna skall inte hanågot företagsledande ansvar. Fonderna skall eventuellt kunnatillföras sammanlagt - börsvärdet är ca 250miljarder kronor. aktieköp kommer att kraftigt driva uppakfiekurserna. Fonderna kan inte heller tvinga fram emission för köp av aktier,utan har att köpa de aktier som är fill salu. Bidraget fill pensionsutbetalningar kommer att röra sig ommindre än av vad som betalas ut. Pensionerna kommer också attvara beroende av svenska mulfinationella bolags internationella vinster, vilketär en olycklig koppling rent ideologiskt. Hur påverkar löntagarfonderna huvudområdena i ? De berör inte nämnvärt investeringarna, lika litet som fjärde AP-fondengjort det. Några nya samhällsinvesteringar för att tjäna eftersatta behov ochge social nytta kommer inte till stånd genom det här systemet. Det finnssåledes inga skäl att förvänta sig ökad sysselsättning eller minskadarbetslöshet på grund av löntagarfonder. Tvärtom får det kapitalistiskavanstyret fortsätta enligt samma drivkrafter och kortsiktiga ledningsstrategisom . Löntagarfonder kommer inte heller att bidra till någonstörre ekonomisk rättvisa, tvärtom. Återhållsamheten i avtalsrörelser kommeratt gå åt andra hållet.