prot · G70917 · 1983-12-31 00:00:00 — En grundläggande faktor ärnaturligtvis utvecklingen av virkespriserna och lönsamheten i stort,kostnadsläget i skogsbruket och i skogsindustrin. En annan faktor som har mycket stor betydelse ärskattesystemets utformning, i det här fallet speciellt marginalskatternas höjd.I en intervjuundersökning som gjordes av virkesförsörjningsutredningenredovisade ett stort antal skogsägare direkt och indirekt att just derasskattesituation, med höga marginalskatter, hade varit ett hinder för ökadavverkning. Det är därför också ur skogspolitisk synpunkt mycket allvarligt attdet positiva inslaget i den skatteomläggning som beslutades av förett är sedan-marginalskattesänkningarna - urholkas i snabb takt.Marginalskatterna kommer att fortsätta att vara ett hinder för ökadeavverkningar i de fall prissituationen inte anses vara så bra att den tar överjämfört med skatterna. Dessutom överväger regeringen tydligen nu att införaytterligare en 20-procentig skatt, den s. k. minipromsen eller - som regeringeneller åtminstone utredningen vill kalla den - en s. k. grundavgift. Av någonanledning förefaller regeringen vara rädd att tala om när det är skatter man inför.Den här grundavgiften är någon form av grundskatt. Denna skatt skulledrabba vissa skogsinkomster, öka kostnaderna och minska resultatet, och därmedmotverkas avverkningsintensiteten ytterligare. Även utvecklingen av lönsamheten i skogsbruket och inomskogsindustrin - som påverkar möjligheterna till överenskommelser när detgäller priserna -påverkas av den förda ekonomiska politiken. Ökadearbetsgivaravgifter minskar lönsamheten för såväl skogsbruket somskogsindustrin. Jag instämmer självfallet i den uppfattningsom jordbruksministern redovisar om att skogsbruket har stor betydelse för densvenska samhällsekonomin, för sysselsättning och för vårt välstånd i stort. Jaginstämmer också i de tankegångar som jag är övertygad om i grunden präglarregeringens överväganden i det här sammanhanget, nämligen att de som har förmånenatt få bruka svensk jord och svenska skogar också skall göra det på ett sätt säatt man bidrar till folkhushållningen. Men det är därför jag inte kan förstaatt regeringen även på detta område för en politik som, som jag sade, inteminst ur skattesynpunkt faktiskt motverkar detta. På samma sätt som man vet att höga marginalskattermotverkar intresset för extraarbete och ökar intresset för svartarbete, vet man- det har även virkesförsörjningsutredningen enhälligt konstaterat-attmarginalskatternas höjd har mycket stor betydelse för avverkningsbenägenheten,både hos dem som bedriver kombinerat jord- och skogsbruk och hos dem sombedriver enbart skogsbruk. Jag måste därför konstatera att den socialdemokratiskaskogspolitiken tydligen innebär att man, sedan man genom skattepolitikenmotverkat ökad avverkning, föreslår åtgärder som syftar till att tvinga framett större virkesutbud. Det gäller, som jag har sagt, detvångsavverkningsregler som lades fram , liksom uppenbarligen deåtgärder som åtminstone diskuteras inom . Enligtuppgifter i pressen skulle det röra sig dels om åtgärder i form av enberedskapslagstiftning, som med ringa hänsyn till rättssäkerheten skulle drabbavissa skogsägare, dels också om nya skatteregler, som syftar till att tvingafram mer virke. Det finns flera skäl för att ta avstånd från en sådanpolitik, både när det gäller det som redan har genomförts och beträffande detsom tydligen diskuteras inom departementet. Först är att säga att tvångsåtgärder, direkta ellerindirekta via skattepolitiken, är principvidriga. De strider mot derättssäkerhetsbegrepp som enligt min mening bör prägla vårt samhälle. Dettagäller i synnerhet om det skulle vara så, att man faktiskt diskuterarfastställandet av en för landet total virkesvolym som skall avverkas, varefterdenna volym fördelas på olika län. Detta har redovisats, och enligt dennaredovisning skulle skogsvårdsstyrelserna i resp. län peka ut vissa skogsägaresom skulle leverera denna kvantitet. Det i sin tur leder till det andra skälet att avstå frånden politiken, och det är att statsmakterna bryter sönder marknadensfunktionssätt. Genom att på ett eller annat sätt garantera en viss virkesvolymoavsett prisutvecklingen är det ju industrin, köparna, som gynnas,medan de enskilda skogsbrukarna missgynnas. Man får en marknad som intefungerar. Vidare blir resultatet sannolikt, även om tvångsåtgärderskulle tillgripas, att virkesutbudet inte ökar nämnvärt, just till följd avtvångsåtgärderna. Jag förutsätter härvid att man beträffande bl. a.beredskapslagstiftningen tar bort alla de förslag som inte har tillräckligasäkerhetsmarginaler, dvs. förslag som helt strider mot rättssäkerheten. Om manlägger fram förslag om tvångsåtgärder måste man förse de förslagen med någonform av säkerhetsmarginal, så att man inte fullt ut skall tvinga varjeskogsbrukare att avverka vad han teoretiskt möjligtvis kan beräknas ta fram. Omman har en sådan säkerhetsmarginal innebär nämligen en tvångsåtgärd sannoliktatt en del skogsägare, som avverkar mindre än de krav som ställs upp, kommeratt öka sina avverkningar, men också att de skogsbrukare som haravverkat mer kommer att vara rädda för en fortsatt tvångspolitik och därförnormerar 10 protokoll 1983/84:1417 sinavverkning mot den lägre nivå som har fastställts. Det i sin tur kan alltsåleda till att resultatet blir en omfördelning av avverkningarna mellan olikaskogsägarkategorier, men inte att det totala virkesutbudet ökar nämnvärt. Dessutom, herr talman, leder de åtgärder som regeringenhar vidtagit, och de som diskuteras, till att de aktiva skogsbrukarnamissgynnas, och det tycker jag är synnerligen allvarligt. Det gäller dels ökatkrångel, ökad byråkrati, men också - med mycket större betydelse för denenskilde - ekonomin. Hårdare ekonomiska krav genom beskattningsåtgärder ellergenom åtgärder av ren tvångsavverkning kommer lättare att kunna tas och bärasav den som har varit passiv, och som måhända har ett större virkesförråd att taav, än av den som faktiskt har varit aktiv. Redan nu kan den som har varitaktiv få problem inte minst till följd av det skatte- och avgiftssystem som vihar i vår ekonomi. Låt mig ge ett exempel på det. Vi har bestämmelser om garantiskatt som skall erläggastill kommunerna. Det innebär att varje fastighetsägare skall ta upp tillbeskattning åtminstone ett belopp på av resp. fastighets taxeringsvärde.För skogsbruk innebär det det taxerade skogsbruksvärdet. Av skogsbruksvärdetskall den som driver skogsbruk också erlägga f. n. i skogsvårdsavgift.Det är summa i avkastning av det taxerade skogsbruksvärdet som skallredovisas som inkomst till beskattning, om man inte vill betala skatt för eninkomst som man faktiskt inte har. För många aktiva brukare är naturligtvissituationen normalt den att man har lån på fastigheten. Om man skulle ha ettlån motsvarande en femtedel av fastighetens taxeringsvärde, ränta,innebär det ett avkastningskrav på , totalt ettavkastningskrav i den här relativt vanliga situationen på . Jag bortser dåfrån att förmögenhetsskatt och annat kan skapa ytterligare avkastningskrav.Taxeringsvärdet är faktiskt inte baserat på avkastningsvärdering utan påvärdering av marknadsvärdet. Jag skulle vilja fråga jordbruksministern: detrimligt att tänka sig att skogsfastigheter genomsnittligt skall kunnaavkasta 4,av det taxerade skogsbruksvärdet? Det regeringen nu kommer attföreslå är bl. a. en höjning av skogsvårdsavgiften , vilketytterligare ökar kravet på avkastning av skogsbruket. Man diskuterar tydligenockså andra skatteåtgärder, som kan öka avkastningskravet, exempelvis att förmögenhetsskattenskall höjas. Jag får kanske komplettera frågan: Är det rimligt att iframtiden ytterligare öka avkastningskravet till i storleksordningen avett taxerat skogsbruksvärde - med hänsyn till de åtgärder och höjda skattersom regeringen kommer att föreslå och möjligen t. o. m. få igenom i ?Det är vad som blir realiteten för den aktive brukaren, som har en del lånatkapital och räntor att betala. Det finns enligt min mening ett mycket enkelt recept förhur man skall få virkesmarknaden att fungera tillfredsställande, nämligen - föratt återgå till min fråga - att ta bort de hinder som har kommit att motverkaökade avverkningar. På en fungerande marknad kommer industrins efterfrågan avvirke att tillgodoses. Därför måste på skatteområdet en verklig och varaktigmarginalskattereform genomföras, och den bör vara trovärdig och inte urholkasgenom diverse överenskommelser med fackliga organisationer. De ytterligareskattebelastningar som regeringen förefaller vara beredd att lägga på bl. a.skogsbruket måste också avvisas. Genom att införa nya eller höja gamla skatter minskar manlönsamheten inom såväl skogsbruket som industrin och därmed också benägenhetenatt avverka. Prissituationen och möjligheten att betala förändras också.Självfallet bör åtgärder vidtas som också ökar kunskapen hos de enskildaskogsbrukarna när det gäller möjligheten att avverka. Det bör ske genom i första hand stimulerar till ökade skogsbruksplaner och den typen avverksamhet. Att införa krav på obligatorium, som gjorde ,förefaller vara ett slag i luften, när man vet att det kominer att ta 10-15 åratt få fram skogsbruksplaner för alla fastigheter. Jag vill avslutningsvis säga, attskogspolitik i socialdemokratisk tappning är ytterligare ett exempel på enövergång till planerad och ineffektiv ekonomi, som den nuvarande regeringen avnågon underlig anledning tycks sträva efter. De som förlorar mest på en sådanpolitik är de svenska medborgarna. 10IVAR (): Efter att ha tagit del av jordbruksministernssvar kan jag inte avstå från att göra ett par korta kommentarer. Jordbruksministern skyller eventuellt föriorademarknadsandelar och' förlorade exportinkomster på enbart för lågavverkning. Det finns en rad orsaker till den situation svenskskogsindustri befann sig i . Kostnadsexplosionen 1974-1975hade markanta effekter även . Vidare fanns enöverkapacitet. Vi kan räkna upp flera orsaker, och det är felaktigt attframställa problemet såsom enbart beroende av att bönderna avverkade för litet.Det är litet av falsk historieskrivning. Låt mig sedan konstatera att det, redan med de förslagtill förändringar som har beslutat om på förslag av ,finns mycket goda möjligheter att komma åt de passiva skogsägarna. Det finns alltså inget behov av den utredning som pågårinom . Det finns, och fanns redan efter den ändring somgjordes på den borgerliga regeringens tid, goda möjligheter att ge föreläggandeom avverkning av t. ex. överårig skog. Därefter har , på förslag frånSvante , beslutat om tvångsavverkning, såsom har berättathär. Myndigheterna har faktiskt redan, bildligt talat, tagitöver både böndernas livrem och hängslen. Men jordbruksministern tycks inte varabelåten med detta utan menar att skogsbönderna ytterligare skall bindas upp ochtvingas. Jag kan inte undgå att tycka att det är litet osmakligtatt jordbruksministern på detta sätt riktar beskyllningar - det kan intetolkas på annat sätt - mot en folkgrupp som med idogt arbete och storsparsamhet har byggt upp det virkesförråd som är en absolut förutsättningför att skogsindustrin skall kunna existera. De passiva skogsägarna, somjordbruksministern med viss Nr 1' rätt riktar kritik mot, kan mycketväl hanteras inom ramen för gällande Fredagenden lagstiftning, om den utnyttjasrätt. En deklaration från jordbruksministern 28 oktober1983 " '*" nu gällandelagstiftning är tillräcklig och att skogsbönderna nu skall fä arbetsroär utan tvivel den bästa åtgärden för att trygga virkesförsörjningen. Omskogspolitiken ''' jordbruksministern beredd att göra en sådan deklaration?Det gar bra att svara jaeller nej på den frågan. Sedanmåste jag uttrycka min uppskattning till , som här betonadehur bra marginalskattereformen var. förståttdet tidigare, kunde vi kanske ha fått en bredare anslutning till den Jag måste först med skärpa vända mig mot denbeskyllning riktade mot mig när han sade att jag anklagar de aktivaskogsbrukarna för de problem som vi har haft att brottas med. Jag har helatiden när jag har fört den här debatten markerat att jag är klart medveten omatt de flesta skogsägarna sköter sin skog bra och medverkar i vår virkesförsörjning;de är all heder värda för detta. Vad jag har tagit upp är frågeställningen: vi få de passiva skogsägarna att medverka på samma sätt? Jag tycker attdet är en orättvisa även mot de aktiva skogsbrukarna att vi har skogsägare -låt vara att det är ett litet antal; det är ändå av betydelse för vårvirkesförsörjning-som inte sköter sin skog och icke medverkar ivirkesförsörjningen på det sätt som de aktiva gör. Jag vill starkt understrykadetta. Regeringen har - det vill jag också säga till ;jag sade det redan i mitt svar-inte ännu övervägt några åtgärder. Därför kommerjag inte att ta upp till diskussion frågan om åtgärder som det inte finnsförslag om. Det hoppas jag att har respekt för. Jag utgår ifrån - jag uppfattade det också så att Bo Lundgrengav uttryck för det - att det råder enighet om att vi inte har råd med passivaskogsägare. Ingen ansåg att den situation som uppstod , hurvi än vill förklara den - dvs. att virket inte kom fram trots en god konjunkturi skogsindustrin och hyggliga virkespriser - var försvarlig. Såväl LRF somskogsiigarrörelsen bedrev kampanjer för att förmå skogsägarna att avverka.Företrädare för båda organisationerna uttalade att ingen regering, oavsettpolitisk färg, kan avstå från att ingripa om virkesförsörjningen går i baklås. Den borgerliga regeringen insåg för sin del situationensallvar och tillsatte, på grund därav, virkesförsörjningsutredningen men följdeinte upp utredningens förslag med åtgärder. Man tillgrep i ställetprovisoriska åtgärder i form av olika bidrag, som man erkänner inte gavnågot tillfredsställande resultat utan kanske mera så att säga störde enplanerad uppläggning av avverkningen. görs det gällande att situationen 1979 och 1980 var enengångsföreteelse och inte kommer att upprepas. Jag menar att det skulle varaoklokt att bara lita på att det förhåller sig på det sättet. Vi bör använda detrådrum som vi fått genom att avverkningarna nu fungerar hyggligt, till att sökafinna väl genomarbetadeåtgärder som kan motverka risken för att vi fåren återupprepning av tidigare svårigheter. Vi slipper då på nytt hamna i ensituation där vi fär tillgripa dåligt förberedda åtgärder och kanske lar sammaklena resultat av sådana åtgärder som den borgerliga regeringen fick uppleva. hänvisade i sin interpellation och i sittinlägg till den genomgång som virkesförsörjningsutredningen gjorde av olikahinder som finns för en ökad avverkning. Utredningens förslag pä den punkten,som ju också var baserade på viss analys av vad som hade inträffat, har i olikasammanhang redovisats för . har också numera beslutat omflera av de åtgärder som utredningen föreslog. En stor och viktig frågaåterstår emellertid, nämligen att komina till rätta med de problem som hängersamman med fastighets- och ägarstrukturen. Underlag för överväganden i dessafrågor kommer snart att länmas i förslag från strukturutredningen för jord-och-skogsbruket och från kommittén för ställföreträdare för dödsbon. Jag är övertygad om att åtgärder just på det här områdetkan medverka till en ökad aktivitet i skogsbruket på många fastigheter. Jagnämner dessa åtgärder som exempel på insatser som vi kommer att fädiskutera och som jag hoppas att vi skall kunna få en bred enighet om. I varjefall har jag när jag har varit ute och diskuterat dessa frågor upplevt debattenså, att man inser problemen med den starka ägosplittring som vi har i olikadelar av vårt land inom fastighetsstrukturen på det här området. Regeringenhar, som jag sagt, ännu inte behandlat några förslag. En diskussion skall förasmed parterna om olika tänkbara alternativ till åtgärder. Jag vet inte vad menar med tvångsåtgärder. Jaghar när jag fört andra åtgärder på tal i diskussionerna blivit uppmanad frånskogsägar-håll att när det gäller problemet med de passiva skogsägarna tillämpaskogsvårdslagen strikt. Hur man tillämpar en lagstiftning strikt mot människorsom inte vill följa den lag som vi har varit med om att stifta - en lag varsmotiv och innebörd vi också är överens om - genom att bara vädja tillfrivillighet är litet svårt att se. Men jag vill mycket starkt markera attregeringen naturligtvis helst ser att vi får virkesförsörjningen att fungerautan att skogsvårdsstyrelsernas folk skall behöva gå ut i skogen med lagboken inäven. Det är med den inställningen vi koinmer att föra den diskussion som vinu har framför oss. Men målet att få alla skogsägare att medverka i skogsvårdoch virkesförsörjning släpper vi inte ur sikte. säger att det finns ett enkelt sätt: Sankmarginalskatterna, så klarar vi det här. Sedan kommer marknadskrafterna attsköta resten. Vi får en naturlig prisbildning på virket, och allting kommer attgå bra. Jag kan här nämna att jag blivit uppringd av en skogsägaresom befann sig i följande situation. Han var inte skogsägare frän början, ochdet var egentligen hans fru som plötsligt hade fått ärva ett stort skogsinnehav.Nu har, sade han, både min fru och jag stora inkomster. Vi har sett på vaddet kommer att innebära för oss, om vi nu skall leja för att avverka och sedan Nr 17 genomföra de åtgärder som skallfölja efter avverkningen. Då tycker vi att vi Fredagenden " behålla så litet som nettoav de här insatserna att det inte lönar sig. 28oktober1983 bättre aft vi låter skogen stå. Jag tycker därför, sade han, att manskall överväga att sänka beskattningen Om skosspolitiken ' °' ' '' ''"' mera lönsamt föross att göra avverkningarna. Det pågår nu en strukturförändring på ägarsidan - det kanvi utan vidare konstatera - där allt fler människor hamnar i den situationenatt de äger skog utan att vara beroende av den för sin försörjning, och manbörjar i allt högre grad överväga sitt skogsägande från den utgångspunkten. Detuppstår därmed en viss risk för att allt fler människor börjar betrakta skogensom en bankbok eller kanske rent av som ett spekulationsobjekt. Detta är ett problem, och jag frågar mig hur en reform avbeskattningen skall se ut för att tillfredsställa den här skogsägarkategorinsanspråk på nettoinkomster av sina skogsinnehav och skapa någon rimligfördelning av skattebördorna i övrigt i vårt samhälle. Det är sannerligen intesä lätt så att man bara kan säga: Här har vi den generella medicinen - på dethär sättet kan vi lösa problemen. Jag ser alltså även i fortsättningenfram emot att vi mot bakgrund av den enighet som råder om vad vi har rätt attbegära av den som äger skog och när det gäller vårt intresse av att få bådeskogsvård och virkesförsörjning att fungera skall kunna föra en sansad debattoch diskutera de här problemen i helhetens intresse. 12 BOLUNDGREN (m): Låt mig först, innan jag går in pådiskussionen med jordbruksministern, säga till att vad jag sadenär det gäller marginalskattereformen var det som vi moderater och jag självhar sagt i den här kammaren, nämligen att det är synd att man isamband med de sänkningar av marginalskatterna som föreslogs vidtog andraåtgärder.som vi menade efter hand skulle komma att urholka marginalskattereformensverkningar. Det har visat sig att vi har blivit besannade på denpunkten, så besannade t. o. m. att mittenpartierna, såvitt jag förstår, i daginte är riktigt förtjusta i reformens ursprungliga utformning. Det som var bramed den reformen var att man försökte sänka marginalskatterna. Det man kundediskutera var omfattningen, om man skulle ha följt det ursprungliga förslagetfrän trepartiregeringen. Det som inte är bra är den urholkning som - sannoliktnäst intill medvetet - företas av den socialdemokratiska regeringen. Jordbruksministern undvek nogsamt att ta upp mitt exempelnär det gällde de aktiva brukarnas situation och deras anspråk på avkastningför att kunna klara skattekrav och andra krav som ställs av den här regeringen- också mot bakgrund av de effekter som den kraftiga höjningen avtaxeringsvärdena fastighetstaxering ger. När vi är överens om att vimåste se till att skogsbruket långsiktigt och uthålligt bidrar så mycket sommöjligt till folkhushållet finns det ändå skäl att diskutera hur manåstadkommer detta och om det finns några hinder härför. Jag tyckte att det var intressantatt höra jordbruksministerns förståelse för många enskilda skogsbrukaresproblem när det gäller skatterna. Det är faktiskt ett erkännande av attmarginalskatternas storlek är ett stort problem. Det var också vadvirkesförsörjningsutredningen enhälligt kom fram till. Detta är ett stortproblem, speciellt i kombination med en relativt hög inflationstakt. Jagmenar-ochdet tycker jag jordbruksministern skulle kunnainstämma i - att det vore rimligt att i första hand försöka undanröja dessahinder genom att varaktigt sänka marginalskatterna. Den marginalskattereformsom genomförts urholkas är genom inflationsskyddets begränsningar ochannat. Den gick inte tillräckligt långt. Fördelningsfrågorna i övrigt skall jag inte behandla såingående. Man kan emellertid fråga sig om det bara är inkomsten hos resp.individer som skall avgöra vilken skatt som skall tas ut, om man inte medprincipen skatt efter bärkraft snarare skall ta hänsyn till försörjningsbörda.Man kanske borde resonera utifrån hur många människor som skall leva padeinkomster som en familj gemensamt har och på det viset utforma en rimlig fördelningav skattebördan. Detta är emellertid skattepolitiska frågor som vi inte kandiskutera . Min slutsats är att marginalskatterna är skadliga så tillvida att människorna ofta tycker att det inte lönar sig med extra arbete - iden mån de kan få sådant; vi har ju problem med sysselsättningen. Dessa skatterstimulerar tyvärr till svartarbete och motverkar virkesutbudet, vilketjordbruksministern också här har medgivit. Hur skall man då komma åt problemet med att det finnspassiva skogsbrukare, om man inte undanröjer hindren? Jordbruksministern menaratt detta inte kan ske genom att sänka marginalskatterna, utan att vi måste.tatill någonting annat: minimiavverkningsskyldighet, kanske ytterligaretvångsåtgärder, eventuellt någon form av beskattningssystem som innebär att manskall betala skatt för en inkomst som teoretiskt räknas fram och att man fårräkna av detta emot framtida skogsinkomster. Alla sådana förslag kan enligt minmening måhända leda till att passiva skogsbrukare i viss utsträckning förmåsavverka, och dessa har dessutom större resurser att kunna klara eventuellafelaktigheter, problem i fråga om rättssäkerhet och annat, eftersom desannolikt har sparat ihop ett större virkesförråd än andra. Men eftersom sådanahär åtgärder måste införas generellt - det hoppas jag att vi är överens om -kommer de att drabba främst de aktiva skogsbrukarna, alltså de som under allaår har tagit sitt ansvar och som fortsätter att göra det. Dessa skogsbrukarehar sämre möjligheter att klara detta. Jag skulle vilja ha en kommentar till den situation somfaktiskt råder med 1,garantiskatt på det taxeradeskogsbruksvärdet och med den 0,5-procentiga skogsvårdsavgift som regeringenvill höja med . Redan detta innebär ett avkastningskrav på 2,, sedermera , på det taxerade skogsbruksvärdet, inte på den avkastningfastigheten faktiskt kan tänkas ha. Det ärändå så - och det tror jag jordbruksministern är beredd att erkänna - att många aktiva brukare just därför att de är aktivaoch har kombinerade jord- och skogsbruk har lånat upp kapital för att investerai maskiner och annat. De har därmed fått en räntebörda att bära som kan bli såbetungande att de kommer upp i avkastningskrav pä . Är dettarimligt enligt jordbruksministerns uppfattning? Är det mot den bakgrundenrimligt att ens diskutera och överväga åtgärder som ytterligare ökaravkastningskravet för de aktiva brukarna som åtgärderna sannoliktinte kommer att innebära någon ökad avverkning bland de passiva? 13 ():