prot · G709161 · 1983-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1983/84:161 Förhandlingarna leddes till en början av andre vicetalmannen. 1 § Justerades protokollen för den 24och . 2 § vice talmannen meddeladeatt () återtagit sin plats i kammaren, varigenom AxelWennerholms uppdrag som ersättare upphört. 3 § Föredrogs men bordlades återLagutskottets betänkanden /84:35 och 36 Socialförsäkringsutskottetsbetänkanden /84:30-35 betänkande 1983/84:25Utbildningsutskottets betänkande 1983/84:30 betänkanden1983/84:28 och 37 betänkanden /84:43 och 44Bostadsutskottets betänkande 1983/84:30 4 § Föredrogs näringsutskottetsbetänkanden 1983/84:42om industriell tillväxt och förnyelse (prop. 1983/84:135), 1983/84:28om mineralpolitik (prop. 1983/84:100 delvis), 1983/84:38om ändringar i börs- och fondkommissionslagstiftningen, m. m. 1983/84:164) samt . 1983/84:40 om exportfrämjandeverksamhet (prop. 1983/84:100 delvis och 1983/84:168). betänkanden 42, 28, 38 och 40 kommer attbehandlas i nu nämnd ordning. Voteringarna äger rum i ett sammanhang efteravslutad debatt. Först upptas alltså näringsutskottets betänkande 42 omindustriell tillväxt Och förnyelse. Industriell tillväxt och förnyelse 2 (): Det är glädjande siffror om vår export som nukommer från olika prognosinstitut. Enbart ett bibehållande av exportnivån frånförsta kvartalet året ut ger en ökning mellan helårsgenomsnitten 1983 och 1984på - en siffra nästan i nivå med fjolårets starka varuexportökningpå . Den främsta orsaken till den ökade exporten är enbetydligt starkare konjunkturuppgång än väntat. var det främst USAsom stod för uppgången, men verkar det som om det blir som skalldriva på utvecklingen - om nu inte konflikten på den västtyska arbetsmarknadenfår följder för hela . Det ser också ut som om industrins investeringar äntligenär på väg upp från en tidigare bottennivå. Ur Industriförbundets planenkät frånden framgår att industriföretagen själva räknar med att ökasina investeringar . Det är en kraftig ökning, en ökning som ocksåär positiv. Man fåremellertid inte dra för långtgående växlar på dessa siffror. Först och främst måste man komma ihåg att det är från enväldigt låg nivå uppgången sker. investeringssiffror motsvararexempelvis inte siffror för verkstadsindustrin. Och siffrorför hela industrin ligger års nivå. En annan faktor i detta sammanhang som ger upphov till oroär snedfördelningen i investeringarna. Dagens investeringsökning gäller barastorföretagen. De små företagens investeringar väntas sjunka ytterligare. a. samman med den sämre lönsamheten inom denna kategoriindustriföretag. Den senaste devalveringen fick till följd en snabbvinstökning inom större exportföretag, medan den mer hemmabaserade industrininte kunde dra nytta av denna utveckling. De små företagens räntabilitet inomverkstadsindustrin exempelvis är bara hälften av de större företagens. I dagsysselsätter de mindre och medelstora företagen anställda,200 000, inom verkstadsindustrin. I den proposition som vi nu behandlar, 1983/84:135,framhåller regeringen den stora betydelse som de ca 41 000 småföretagen med 300000 anställda inom tillverkningsindustrin har. a. heter det: "Utformningen av den allmänna ekonomiska politiken äravgörande för de flesta småföretags möjligheter till framgång. Jag" - dvs.industriministern - "ser mot denna bakgrund den omläggning av denekonomiska politiken som har skett sedan regeringsskiftet som ett viktigt bidragtill att stimulera utvecklingen av småföretagssektorn." Man kan då fråga sig hur regeringens politik gentemot demindre och medelstora företagen egentligen har sett ut. Jo, det fagra talet ochde många sidorna med förslag till åtgärder är egentligen inte något annat änett sätt att dölja de effekter som ökade regleringar och höjda skatter harinneburit. Sedanden nuvarande regeringens tillträde har förmögenhetsbeskattningen skärpts itvå omgångar, något som framför allt drabbar ägare till litet störrefamiljeföretag. Den socialdemokratiska kapitalskattepoHtiken är en av destörsta orsakerna till koncentrationen i svenskt näringsliv. Vidarehöjdes arbetsgivaravgifterna , och fortsättningföljer tydligen. ATP höjs , för att ta ett exempel. Denändrade B-skatteuppbörden innebär försämrad likviditet och förloraderänteinkomster för många egenföretagare. En del företag kommer vidare attdrabbas av fastighetsavgifter. Därtill kommer förändrade inbetalningsrutinerför sociala avgifter, som innebär att enbart småföretagare med mindre än 200anställda kommer att förlora miljardbelopp. Denökade skattebelastningen på de mindre och medelstora företagen förhindrar justnu en investeringsuppgång inom denna kategori företag. De storaskattehöjningarna döljs visserligen nödtorftigt av en högkonjunktur men kommeratt få katastrofala följder när konjunkturen åter vänder nedåt. Motbakgrund av detta och hotet från de kollektiva löntagarfonderna är det intekonstigt att investeringarna uteblir. Därtill skall läggas ett prisstopp somalltid drabbar de mindre företagen hårdare än storföretagen. Det finns med andra ord naturliga förklaringar till att investeringsviljant.o.m. sjunker i de smärre företagen trots högkonjunkturen. Frånmoderata samlingspartiets sida vill vi till skillnad från regeringen .verkligen satsa på en politik förd med generella medel, en politik somverkligen stimulerar till arbete och nyinvesteringar, en politik som ökarefterfrågan på arbetskraft. I motsats till höjda skatter och ökat selektivtstöd ställer vi krav på o Sänkta marginalskatter. en marginalskatt på ,och den maximala marginalskatten bör inte Vi villundanta kapital som arbetar i familjeföretag från förmögenhetsskatt.o Avskaffa dubbelbeskattningen av aktier för att nå harmoni med övriga Västeuropa.o Avskaffa den 2-procentiga allmänna löneskatten. o Minska krånglet för demindre företagen, bl. a. genom en översyn av den o Sist men inte minst vill vi avskaffa de kollektivalöntagarfonderna, som på sikt innebär en överföringav ägandet av det enskilda näringslivet till av Jag vill nu kort kommentera några av de reservationer moderatasamlingspartiet avgivit i anledning av propositionen 1983/84:135. Reservation 1 gällerindustripolitikens inriktning. Detheter i propositionen att motivet till förslagen i propositionen är atteliminera sådana effektivitetsbrister i marknadsekonomins funktionssätt sominte hanteras inom ramen för den ekonomiska politiken. Ja, däri ligger orsakentill att socialdemokraterna tvingas hitta nya selektiva stödåtgärder för industrin. Jag räknade upp ett antal generella åtgärder somföreslagits av oss moderater och som åtminstone delvis skulle eliminera behovetav nya stödåtgärder. För inte minst de mindre industriföretagen är detlivsavgörande att industripolitiken utformas med generella åtgärder. Denbyråkrati som uppstår vid alla selektiva åtgärder bildar ännu en tröskel förinvesteringar och framtidstro i denna kategori företag. Ju mer man snärjer insig i selektiva åtgärder, desto farligare blir det för kreativitet ochnytänkande inom näringslivet. Hur allvarligt läget är framgår av industriministernsskrivning i propositionen: "Emellertid bör enligt regeringens uppfattningden industripolitiska planeringen inte gå in på detaljnivå. Det faller påföretagen att avgöra med vilka enskilda produkter de tror sig konkurrera påvärldsmarknaden." Men, herr talman, ju fler selektiva stödåtgärder vi får,desto snabbare närmar vi oss detaljstyrningen. Därför är denna proposition ännuett steg mot en planekonomi. Småföretagspolitiken har debatterats väldigt mycket underdet , och den behandlas också i reservation nr 5. På ett område har regeringspolitiken varit fylld aventusiasm gentemot näringslivet. I ord har de mindre och medelstora företagenhyllats- men om det inom något område av politiken varit fråga om svek, så ärdet inom detta. Större skärpningar av skatter och avgifter, skärpningen avarbetsrätten m. m. har gjort dessa företag till politikens strykpojkar, ochresultatet har inte uteblivit. Vad har hänt? Jo, investeringarna sjunker. Men i glädjenöver storföretagens framgångar slår regeringen dövörat till. Så länge densocialdemokratiska regeringen inte förstår sambandet mellan ägare och företag,eller rättare sagt mellan småföretagare och småföretag, så kommer tyvärr dennautveckling att fortsätta. Ökat skattetryck på företagarna och minskathandlingsutrymme genom nya lagar och förändringar på bl. a. arbetsrättensområde leder ofelbart till minskad kreativitet hos småföretagarna. De sjunkandeinvesteringarna betecknar jag som småföretagarnas tysta protest mot den politiksom nu förs. Moderata samlingspartiet vill i stället stimuleranyföretagande och investeringar i småföretagen. Detta har flera orsaker.Åtminstone ett borde intressera socialdemokratin och inte minst vårindustriminister, nämligen sysselsättningen. I dessa företag finns nämligen deframtida arbetsplatserna i näringslivet. kommer till uttryck i reservation nr 6. Det heter i utskottsbetänkandet att frågan om denindustripolitiska myndighetsorganisationen har ett nära samband med de frågorom industripolitikens allmänna inriktning som behandlats. Och detta stämmerverkligen. lägger regeringen ytterligare uppgifter på statensindustriverk, ett verk mot vars organisation de borgerliga partierna 1983riktade- stark kritik. Kritiken gällde såväl den bristfälliga beredningen avförslagen som deras sakligainnebörd, framför allt överföringen till industriverket av vissa regionalpolitiskauppgifter samt ökade resurser för riktade stödinsatser. Det är nu ännu mer aktuellt att ta upp frågan ommyndighetsorganisationen till prövning. Vi menar att statens industriverk påsikt helt och hållet kan avecklas och kvarvarande industripolitiska uppgifteröverföras till främst STU. Med en övergång till en industripohtik baserad pågenerella åtgärder är detta också möjligt.' Reservation nr 12 gäller forskningsavdrag. Samtligaborgerliga partier anser att det särskilda forskningsavdraget varit av storbetydelse för företagens FoU-verksamhet - betydligt effektivare än olikaselektiva stödformer. Det är därför som vi hemställer att beslutarom återinförande av forskningsavdrag i enlighet med tidigare gällandelagstiftning. I reservationerna nr 22 och 23 tar moderatasamlingspaitiet upp frågan om en successiv avveckling- av Industrifonden.Regeringen föreslår nu ett treårsprogram för Industrifonden. Enligt förslagetskall fonden under de koihmande tre åren få tillföras ytterligare 600 milj: kr. Vi menar att det finns tillräckligt med kredifinstitut påmarknaden och att det därför bör vara fullt möjligt att inleda en avveckling,detta särskilt som värdet av verksamheten måste betraktas som ganska ringa. Nyamedel bör alltså inte tillföras fonden. Utvecklingsfonderna och deras finansieringsverksamhetbehandlas i reservationerna 37 och 38. En fråga av vital betydelse förmarknaden är hur de regionala utvecklingsfonderna skall agera. Vi moderatermenar att utvecklingsfondernas verksamhet inte bör konkurrera med befintligenskild verksamhet på konsultområdet. Om så ändå sker bör marknadsmässigavillkor tillämpas fullt ut. Utvecklingsfondernas verksamhet när det gällerfinansiering av olika projekt anser vi bör avvecklas undan för undan. Vi måsteanvända oss av det bästa systemet för kreditgivning, nämligen bankerna.Bankerna når ut överallt i vårt land. Det ständiga tillskottet av olikaoffentliga finansieringsinstitut är ett symtom på att de reguljärakreditinstituten här i landet inte tillåts agera på marknadsmässigt sätt. Enviss bättring är dock på väg genom de ändrade reglerna för bankinsfitutenskreditgivning, vilket tillstyrks av näringsutskottet i betänkandet 1983/84:33. I reservation nr 55 behandlas regeringens förslag tillomorientering av Investeringsbank. Regeringens syn på hela frågan omstatens insatser på det näringspolitiska området kan knappast illustrerasbättre. När-man konstaterar att den statliga banken inte längre behövs för sittändamål söker man omorientera banken mot områden där det redan finns enfungerande marknad med god konkurrens - precis på samma sätt som sker medmånga affärsverk. Den fria marknaden skall åter få en statssubven-tioneradkonkurrent. Trots allt vackert tal om en marknadsstyrd ekonomi satsarsocialdemokraterna nya pengar på de statliga instituten och etablerar också nyasådana, allt medan skattetrycket på familjeföretagen ständigt ökar och därinedockså deras möjligheter att självfinansiera sin-verksamhet' minskar.Inte ens en ingående prövning av om verksamheten behövs vill man gå med på. Vikräver nu från de tre borgerliga partierna att Investeringsbankens verksamhettas upp till en ingående prövning. Småföretagsfondenbehandlas i reservation nr 56. Mot ett enigt näringsliv har socialdemokraternainfört kollektiva löntagarfonder med mål att successivt överföra makten inäringslivet till fackligt styrda löntagarfonder. För att ge facket denna maktpungslår man de mindre och medelstora företagen på inte mindre än 1 miljardkronor. Sedan föreslår man att 100 av dessa miljoner får återgå tillsmåföretagen i form av lån. Vi avstyrker från de tre icke-socialistiskapartierna detta förslag. Avslutningsvis vill jag konstatera att den socialdemokratiskaindustripolitiken fortsätter i gamla hjulspår. Genom ökat skattetryck minskarman räntabiliteten i de mindre och medelstora industriföretagen. För att sedannödtorftigt avhjälpa detta inrättas ständigt nya institut och fonder, som tillslut leder till ett minskat enskilt ägande inom industrin. Låtmig också slå fast att ägarna till dessa företag inte flyr landet i någonstörre omfattning. Tvärtom stannar de kvar och driver sina företag. Menintresset avtar när framtidstron minskar, och denna kan avläsas i investeringarna.Medan storindustrin upplever en efter omständigheterna relativt höginvesteringstakt i högkonjunkturen, minskar de mindre och medelstoraindustriföretagens investeringar. Detta kan emellertid inte nya statliga fonderoch nya institut avhjälpa. Läget förbättras bara genom generellastimulansåtgärder, vilket vi i moderata sarrilingspartiet tydligt har markerati detta betänkande. Med detta ber jag att få yrka bifall till samtliga reservationer därrepresentanter för moderata samlingspartiet förekommer. Anf,3 (): . Ingen fråga är egentligen viktigare för vårt lands ekonomi än hur vi påbästa sätt skall skapa förutsättningar för en industriell förnyelse. Det somsker i detta sammanhang har konsekvenser . Det som skeddeför kan vi njuta frukterna av. Ihistoriskt perspektiv kan vi nu se att de försummelser på industripolitikensoch särskilt småföretagspolitikens områden som gjordes i slutet av 1960-taletoch , gav en dålig grund för påfrestningarnai slutet av . Det är intressant att notera att ocksåsocialdemokraterna numera erkänner att industrins kostnadsexplosion 1974-76saknade motsvarighet i effektivitet och tillväxt. Detär förödande för vår ekonomi om arbetet för en långsiktig industriellutveckling skulle glida in i passivitet eller om nödvändiga omstruktureringarinte skulle komma till stånd. När man tar del av socialdemokratiskaargumenteringen och det socialdemokratiska agerandet förstärks oron. Detsom nu sker är nämligen att man genom devalveringen söker suga ut det bästa avdet tålmodiga näringspolitiska arbetet 1976-82. kväser man enskildainitiativ till nyföretagande och framtidssatsningar, dvs. Den skärpta beskattningen av företagen, slopandet avforskningsavdraget och inriktningen mot centralt administrerade program är ledi den centraliserings- och koncentrafioiispolitik där de kollektivalöntagarfonderna utgör kronan på socialiseringsverket. Industriell förnyelse kan enbart åstadkommas av människori praktisk verksamhet. En offensiv och framtidsinriktad industripolitik måsteha en sådan inriktning. Det går inte att dirigera fram företag som bär sig.Däremot är det nödvändigt att sfimulera och stödja människor och företag somtar initiativ till förnyelse och utveckling. Det måste vara ett stöd som nårvarje småföretagare och varje ort i vårt land. Det sker inte genomstraffbeskattning och statlig utdelning av pengar till några få. I detta sammanhang bör kanske noteras att har enannan uppfattning än folkparfiet och moderata samlingspartiet huruvida statenöver huvud taget skall ha en roll när det gäller industripolitikens inriktningoch industrins framtid. Jag ser inte den skillnaden som ideologisk utan merasom en praktisk konsekvens av att har en större erfarenhet avstatlig industripolitik och de krav som från alla intressenter ställs på dennapolitik. Det här framgår av reservation 2. De viktigaste åtgärderna för industriell förnyelse finnsinte med i regeringens proposition, anser jag. Jag tänker då på skatteområdet.Det är inom detta område som näringslivet självt efterlyser förbättringar.Vissa skatteförslag har dock aviserats . Med tanke på vad regeringenhittills har gjort på skattepolitikens område finns det skäl att bäva inför vadsom eventuellt kan komma . Jag vågar inte lita på att förslagen kommeratt vara enbart positiva. Jag säger detta med hänvisning till vad som har häntsedan socialdemokratin kom till makten . a. har följande skett: - Möjligheternatill lagernedskrivning har minskat. - Arvs- ochgåvoskatten har skärpts, vilket allvarligt försvårar generationsskiften. - Förmögenhetsbeskattningen har höjts, vilket drabbar det arbetande kapitalet i företagen. - Preliminärskattenför inkomsttagare med B-skatt har höjts till . - En tillfälliglöneavgift om infördes. - En nyarbetsgivaragift till löntagarfonderna har införts. - Arbetsmarknadsavgiftenföreslås höjd. - Forskningsavdraget,dvs. en till varje företag direkt riktad stimulans till förnyelse, slopas. Om det är med en sådan här inriktning och värdering avsmåföretagarnas skattebekymmer som man i funderar överhöstens skatteproposition, finns det fakfiskt anledning att vara förskräckt.Men när man vidtagit alla dessa försämringar finns utomordentliga möjligheteratt, genom upphävande av tidigare beslut, nå förbättringar. Min uppmaning är:Gör det! Det kanske här också kan finnas plats för en fråga. Kommerden skatteomläggning på företagsbeskattningens område som har aviserats fillhösten att innehålla förbättringar för företagen? Kommer man över huvud tagetatt lägga fram några förslag i den riktningen? Regeringens vilja att själv ellercentralt genom SIND styra och ställa skapar en oklar och osäker situation. Somvi ser det måste STU rimligtvis vara det centrala organet för industriellförnyelse. De regionala utvecklingsfonderna, som är de lokala organen med dedirekta företagskontakterna, bör svara för utvecklingen och vidta de åtgärdersom behövs. Åsidosättandet av STU och utvecklingsfonderna innebär attresurserna går småföretagen förbi. Detta kan vi i inte acceptera. Socialdemokraternas misstro mot rriarknadsekonomi ochförkärlek för centralistiska och socialistiska lösningar kan man se på en långrad områden. I stället för ett rejält avslag på vpk:s krav om förstatligande avläkemedelsindustrin snärjer man in sig i ett eget utredningsarbete. Man kan också konstatera att regeringen är passiv när detgäller att på nordisk basis skapa en gemensam utgångspunkt för ekonomisktsamarbete och industriell förnyelse. Inte heller i anslutning till.dettabetänkande är man från socialdemokratins sida beredd initera frågan om fortsattliberalisering av kapitalrörelserna inom och en friare nordiskaktiemarknad. I reservation 11 har vi vänt oss mot detta och vill ha en bättreordning. Man kan konstatera atf socialdemokratinaktivt motarbetat de två spjutspetsar vi f. n. har vad gäller offentligteknikupphandling. Det gäller och . Jag har allförståelse för om industriministern vill förbigå det socialdemokratiskaagerandet med tystnad. vill regeringen ha 24 milj. kr. till en arbetsgrupp iindustridepartementet för konsultuppdrag och viss utredningsverksamhet inomteknikupphandlingsområdet. Det är omöjligt att vare sig ur propositionen ellerutskottsbetänkandet få klart för sig hur pengar använda på detta sätt ipraktiken skall kunna främja teknikupphandling. tro är att man genomdessa medel enbart skapar onödig byråkrati. Om något skall kunna ske på dettaområde, måste resurserna finnas i organ med direkt kontakt rried företagen. Vihar därför funnit det rimligt att resurserna ställs fill utvecklingsfondernasförfogande. De får på det sättet en utökad möjlighet att stödja forskning ochutveckling i små företag och också att ta initiativ på upphandlingsområdet.Även STU bör ges bättre möjligheter att stödja underleverantörer. När det gäller svensk industri så är styrkan att vi på enlång rad områden har kompetens och utvecklingskraft. Det har vi därför att vihar kunnig arbetskraft, kunniga företagare och starka företag. Vi har unikaförutsättningar för industriell utveckling över hela vårt land genom denkompetens och de naturresurser vi förfogar över. Politikens syfte måste varaatt mobilisera alla dessa krafter i alla delar av landet till ett konstruktivtoch framåtsyftande arbete. En sådan politik måste vara generell. De selektivastödformerna bör därför avvecklas. Tyvärr är det så, att den socialdemokrafiska regeringenåter är på väg tillbaka till den för industrin förödandecentraIiseringsf)olitiken och 1970-talets början. Man bäddardåligt för de nya påfrestningar som den internationella konjunkturen kommer attställa oss inför. Slutligen, herr talman! Industriell förnyelse kan intedirigeras fram. Den är beroende av enskilda människors engagemang och intresse,av företagens Därför måste en offensiv industripolitik ha Nr 161 sinutgångspunkt i småföretagspolitik och decentraliseringssträvanden. Jag har i detta anförande berört innehållet ireservationerna 2, 4, 5, 7, 8, 11, 12, 19 och 21. Beträffande övriga punkterdär reserverat sig kommer senare att redovisa skälentill vårt ställningstagande. Jag yrkar, herr talman, bifall fillsamtliga reservationer där representanter finns med. 4CHRISTER EIREFELT (fp): Som ett led i föreberedelsearbetet förpropositionen om industriell tillväxt och förnyelse arrangeradeindustridepartementets industriella och tekniska råd ett seminarium förrahösten. Bland föreläsarna fanns docent från Korsnäs-Marma, ochhan inledde sitt anförande så här: "Människans längtan-efter att kunna förutsägaframfiden är förmodligen lika gammal som hennes begynnande förmåga att tänkaabstrakt. Med dess positiva konsekvens: den geniala visionen - och dessmotsats: det naiva önsketänkandet. Vad som vid olika tillfällen framstår somdet ena eller andra tillhör den förnumstige facittittarens revir. Tillödmjukhet och tröst: inget är så klokt att det aldrig blir dumt, inget så dumtatt det aldrig blir klokt. Men det är ju däremellan vi ska leva." Så sade alltså en av våra många skickliga företagsledare.Jag uppfattade ett av hans budskap senare i hans inlägg som en påminnelse omatt vi ständigt måste vara medvetna om prognosers osäkerhet och planersbräcklighet. Han sade nämligen så här: "som vi behöver bestående spelregler ochfast grund att planera från vill och måste vi behålla anpassbarheten. "Korsnäs-Marma-chefen menade att såväl representanter för vårt land som enskildaföretag måste behålla ett "öppet sinne" när det gäller indiistriellutveckling och forskning. Han föreföll vara, minst sagt, skeptisk till decentrala planerare, i polifiska instanser och på olika myndigheter, somförsöker agera spåmän och således försöker förutse vilka branscher ochprodukter som hör framtiden till. Tyvärr tvingas man konstatera att sådana här teser inteblev tongivande när det var dags att skriva den proposition som vii dag behandlar - tvärtom! Alltför många förslag går ut på att polifiker ochbyråkrater skulle ha en sällsynt förmåga att blicka in . Statligaoch regionala organ skall fillsammans med arbetsgrupper i kanslihuset leda innäringslivet på rätt spår. Det förefaller inte finnas särskilt mycken filltrofill den kompetens och den erfarenhet som finns ute i företagen. Det är statenskvinnor och män som vet bäst. Propositionens inledande text innehåller mycket som jagför del kan skriva under på. Här finns det avsnitt som ingerförhoppningar om att industriministern fakfiskt är i färd med att förnya densocialdemokratiska näringspohfiken.