prot · G709165 · 1983-12-31 00:00:00 — Om de underhållsskyldiga får klart för sig inför dethär valet vilka attacker ni förbereder mot dem, då kan regeringen sitta löst.Det är något som ni noga bör tänka över. 70 ()replik; Jag kan medge att det Hgger en hel del i det som anfördehär när det gäller avdragsrätten för de underhållsskyldiga. Mén vi har iutskottet inte ansett att vi nu har anledning atf ta ställning fill vare sigförslaget om ett uttalande eller den motion som vpk väckt. Vi menar att när viså småningom fått material från de utredningar som nämnde får vita ställning till frågan. Då kan vi diskutera frågan. Jagber därför att få yrka avslag på det av framställda yrkandet. Ekonomiskt stöd till barnfamiljer 71 BO () repHk: Jag vill bara för atf komplettera debatten påjust denna punkt säga att det grundavdrag för barn som vi föreslår också skallfillgodoföras de underhållsskyldiga, vilket innebär att det yrkande som JörnSvensson framställt tillgodoses, även om det nu skulle gälla först från den 1januari 1985. yrkande innebär infe grundavdrag för barn. Jag förutsätter därför också atf i eneventuell andra omgång kommer att stödja reservation 4. 72 (vpk) replik; I omröstningen om reservation 4 kommer vpk atfavstå. Visserligen stämmer vad som står intaget i den reservationen i och försig med våra synpunkter, men den motion som reservationen är jgrundad på harett fördelningspoHtiskt perspektiv som vi icke är överens om: Så är det meddetta. THl bara kort. Jag hade kunnat accepterautskottets resonemang atf man skall invänta kommifféförslaget, om dennakommitté hade haft till uppgift ätt från en socialpolitisk utgångspunkt närmasig de underhåHsskyldigas situation. Det har skatfeförenkHngskommittén intehaft, varför jag tycker att det är fel att åberopa den och böja sig för dessarbete. Det har egentHgen inte med den här saken att göra. Man kan inte bedömade underhållsskyldigas situation i samhället utifrån hur många rader det skallfinnas på framfidens deklarafionsblankett. Det är fel, och det borde egentiigenriksdagen ha talat om, tycker jag. Jag tycker också att det är en alltförpassiv attityd att nöja sig med detta, som utskottsmajöriteten har gjort. Det var dock i slutet av1970-talet då frågan om de underhållsskyldigas situation var föremål för ettannat och mera positivt intresse. Jag tolkade det som etf steg tillbaka när detgäller uppmärksamheten för denna växande grupps problem att man nu intar dennapassiva håHning. Däremot noterar jag som positivt att den socialdemokratiskeordföranden i skatteutskottet inser att här föreligger ett socialt problem. 73ULF ADELSOHN (m): var det folknykterhetensdag. Många av kammarens ledamöter var då ute och talade om alkoholenshärjningar, hur spriten - detta stora samhällsproblem - slår sörider människorsliv. har vi i också fått allvarliganarkotikaproblem. Det är nästan uteslutande vår ungdom som drabbas av detlidande som narkotikan för med sig. AHt oftare framförs från politiker och andra debattörerkrav på ingripande från olika statliga och kommunala instanser. Och nog har vipolitiker det slutliga ansvaret. Så länge människoliv har funnits på vår jord har människanlevt i samfälligheter. Kärnan har oftast bestått av familjen. I familjen harbarnen fått en trygg fostran, och givits regler och normer. Hurhar vi i det moderna förvaltat detta arv? Hur har vi lyckats värna ochstärka familjebanden? Och hur har vi lyckats i vår viktigaste uppgift, att gevåra barn en trygg uppväxt och en god fostran? Förnågra veckor sedan besökte jag en "narkotikaanstalf". Där hittade manknappast någon som levt ett harmonisktfamiljeliv, med både far och mor. De erfarenheterna borde stämma tilleftertanke. Borde vi inte fundera över den svenska familjepolifikensinriktning? Detär ingen hemlighet att vi i vårt parti ser familjen som en hörnpelare och somdet främsta värnet för att vår ungdom inte skall hemfalla till bruk avnarkotika och till missbruk av alkohol. Vi är självfallet medvetna om att detfinns oHdIiga familjeförhållanden, där också kraven ställs på stat och kommunatt skydda och hjälpa de barn som så behöver. Detta skall emellertid varaundantag och inte regel. Omvi har den uppfattningen måste vi också forma vår familjepolifik så, attfamiljen kan fuHfölja den uppgift vi vill ge den. Defta måste vara det ytterstasyftet med en familjepoHtik som inbegriper aHt från etik ochutbildningspolitik fill skattepolitik och rent ekonomiska frågor. Det som i dagfrämst är föremål för debatt är de ekonomiska frågorna. Staten satsar i dagdrygt på offentHg barnomsorg. Dessa drygt 14 miljardertHlfaller heh och fullt den minoritet av barnen som fått plats inom denoffentHga barnomsorgen. De övriga, majoriteten, får platt intet - 0,00. Ingenkan förneka orättvisan i detta. Dethär har naturiigtvis satt sina spår i familjepolitiken. Det vore underligt ommänniskor inte rättade sig efter en sådan stadig politik, där det regnar mannaöver vissa och ingenting över andra. För två unga makar blir det naturligtvisekonomiskt mer fördelaktigt att ha två inkomster och barnen på daghem. De fårdärmed en betydligt större nettoinkomst, som de får en subvention påi genomsnitt . Många är säkert - och med all rätt - nöjda meddenna barnomsorgsform. Deras barn passar bra och trivs bra i daghem. Men dettagäller långt ifrån alla. Vissa kan inte ens någonsin få plats - även om deskulle vilja - inte för att det är kö, utan för att det inte finns någradaghem. Det gäller exempelvis i glesbygd. Där finns just inga daghem. Allasom viH skall kunna få förvärvsarbeta. Det tror jag vi är överens om, men deskall inte därför tvingas att välja offentlig barnomsorg. Det är alldeles visstatt många föräldrar, om de bara kunde, skulle välja en helt annan omsorgsformför sina barn, fastän de båda vill förvärvsarbeta. De.skulle kanske vilja ha endagmamma eller en dagpappa - någon som kom hem, för att barnen skullefå den trygghet det innebär att få vara i sin hemmiljö. De kanske rent av skuHevilja betala en mormor eller en morfar, en farmor eller en farfar, för detarbetet. Kanske skulle någon av dem avstå från att förvärvsarbeta under deförsta åren när barnen är små och själv fa hand om dem. Genom denbarnomsorgspolifik som staten bedriver är detta en omöjlighet för familjer ivanHga inkomstlägen - om de vill följa lagen. Barnfamiljernas ekonomiskaproblem är skiftande. Det går inte att dra 6 protokoll 1983/84:165 demöver en kam. De som har två inkomster och barnen på daghem har i allmänhet ingastörre ekonomiska problem. Mycket stora ekonomiska problem har däremot nästanregelmässigt de som har många barn och bara en familjeinkomst. Närvi moderater har förordat valfrihet i barnomsorgen i ordefs egentligabemärkelse har vi gjort det för att vi är övertygade om atf familjerna självabäst kan avgöra hur de skall fä hand om sina barn. Menar vi allvar med attföräldrarna skaH ha denna valfrihet, måste också det ekonomiska utfallet varaåtminstone rimligt rättvist. Men viH man nå denna valfrihet, måste partiernatro på familjen som institution och på familjens roll för våra barn. Därgår den ideologiska skiljeHnjen i den familjepolitiska debatten -mellan å enasidan vårt parti, med vår starka tro på familjen, och å andra sidansocialdemokraterna, som ser starka och ekonomiskt oberoende famfljer som etthot mot kollektivismen. Idet familjepolitiska program som blev beryktat skrev det socialdemokratiskakvinnoförbundet att "familjen inte räcker till, varförsamhället måste ta ett helt annat ansvar för barnens utveckling". Tro inteatt det uttalandet var någon enstaka kvarleva från 1960-falets vildavänstervåg. För bara kom en ny socialdemokratisk debattbok avauktoriteter på området som , och - , Palme.Bodil skriver där att diskussionen om samhällets insats för barnenhittills varit för grund och ofta slappt åtsiktsbestämd om aft barnen mår bästi familjens sköte. EnpoHtik som grundas på uppfattningen att familjen inte räcker till undergräverockså familjens möjlighet att räcka till. Vimoderater vill göra familjen ekonomiskt starkare. Vanliga familjer skall intebehöva förlita sig på bidrag för sin försörjning. Vierkänner familjens rätt att själv välja hur den skall ta hand om sina barn. Detskall inte vara förbehållet dem som har råd att avstå från en subventioneraddaghemsplats eller dem som är beredda att fiffla med skatter ocharbetsgivaravgifter. Vianser att starka familjer är vårt vikfigaste och bästa frygghetsnät mot droger,brott och andra sociala problem. Vår socialminister, som har att inför föredra ett avsina största ärenden, sitter nu säkert på sitt rum och lyssnar till mig. Hankommer säkert riär som helst in i kammaren. Jag är van att från regeringen fåkritik för att jag, efter det att jag har haft en debatt med en med , inte är kvar även när kommer upp italarstolen. Jag väntar därför att socialministern vilken minut som helstkommer in genom dörren. Det bhr bra. Han skall då få ta upp ett antal frågor avmer ideologisk ärt. Jaghörde i mitt rum socialministerns anförande, ord för ord, härifrån talarstolen.Han talade om att de borgerliga är så oeniga. Det är alldeles riktigt att vihar delvis olika tekniska lösningar, men vi har - till skillnad från detsocialdemokrafiska partiet, vars egen finansminister går ut med i förhållandetill regeringen och riksdagsgruppen diametralt motsatta stånd- a. barnomsorgen - i sanning en samsyn i de ideologiska grundfrågorna,manifesterad i den gemensamma reservation som finns fogad fill socialutskottetsbetänkande 35. Jagskulle vilja uppmana atf nu svara på frågan vad detsocialdemokratiska partiet egentligen vill på de sex punkter där de borgerligaär eniga om inriktningen av en framtida politik för de svenska familjerna. Vi säger att föräldrarna har huvudansvaret för barnenoch att familjen är basen för barnens uppfostran. Nå, tycker socialdemokraternadet? Ja eller nej? Familjepolitiken skall syfta tHl att ge barnen entrygg uppväxt, öka valfriheten och främja jämställdheten. Tycker ni det? Jaeller nej, herr socialminister? Skattesystemet skall utformas så att hänsyn tastill försörjningsbördan, varvid särskilt beaktas ensamförsörjarfamiljerna.Tycker ni socialdemokrater det? Tycker herr socialministern det? Reformeringen av det fortsatta familjestödet måste inriktaspå aft mildra marginaleffekterna för barnfamiljerna. Tycker ni det i detsocialdemokratiska partiet? Tycker herr socialministern det? Eller var står nii denna fråga? Reformen skall innefatta ändring av stödet tillolika former av barntillsyn, så att familjernas valfrihet förbättras ochalternativa barnomsorger stimuleras. Vård av egna barn - jag understryker detför de socialdemokrater som möjligen ännu inte tagit ställning-skaH enligt defre borgerliga partierna underlättas om familjen väljer defta framför att lösabarnomsorgen utanför hemmet. Tycker ni socialdemokrater det? Var står ni i sak,? Större rättvisa måste uppnås mellan familjer medbarn och familjer utan barn. Särskild hänsyn måste tas till flerbarnsfamiljernassituation. Det tycker vi, och det är vi överens om. Omvi nu tänker oss att barnfamiljer satte sig ned och lästesocialministerns anförande, trängde bakom hans rätt yviga retorik - skickligtmen ganska vänligt framförd - och funderade över vad det socialdemokratiskapartiet egentligen tycker i dessa frågor, måste de komma underfund mednågonting fruktansvärt; ni tycker inte. I er lagstiftning, er ekonomiskapoHtik, skattepolitik, utbildningspoHtik och barnomsorgspolitik bedriver ni enprecis motsatt politik. Och tänk om vi borgerliga lyckas tränga igenom dennamur av retorik och denna vall av oförskämdheter och uträkningar och siffror ochtalar om defta för barnfamiljer - vad tycker då barnfamiljerom den socialdemokratiska politiken som har helt andra utgångspunkter? Och somfick herr socialministern - jag hörde honom så tydligt - att höja tonen, blilätt aggressiv i sitt tonfall och slutligen hänvisa till , som socialdemokraterna alltid viftar med som någonting fruktansvärt. Ack,denna förfärliga, folkvalda brittiska premiärminister! Inom parentes sagt: glöminte att ni faktiskt förolämpar det brittiska folket i dess fria val var gångni betraktar henne som något så fruktansvärt. Ekonomiskt stöd till barnfamiljer t.o.m. valt och valt om henne. Det är i och för sig endetalj, men det kan ändå påpekas. avvaktar vi bara herr socialministerns entré ikarrimaren för att han skall svara på dessa frågor. Jag har sagt aft barnfamiljernas ekonomiskaproblem har två allvarliga sidor. Den ena är uppenbar. Pengarna räcker intetHl. När skatten, hyran, försäkringar osv. är betalda är det inte mycket kvarav lönen. Det är möjligt att man kan dölja dessa akuta ekonomiskaproblem med höjda bidrag. Men glöm inte att bidragen skall med råge finansierasgenom högre skatter, vilket kommer att skärpa marginaleffekterna ännu mer. Dåblir det ekonomiska utrymmet än mer beskuret, och det är långt ifrån säkert attbarnfamiljerna egentiigen får mer över i slutändan. För när talade om de pengar som skulle betalas ut, så glömde han som alltid attnotan skaH betalas. Dessa miljarder som skall ut skall också betalas, och detär detta som är rundgången. Men det finns ett annat problem, fru talman, som är likaallvarligt. Allt fler barnfamiljer mister sitt ekonomiska oberoende. De kaninte försörja sig på sin egen inkomst, och de har små möjligheter att göranågot åf det själva genom arbete. De sitter fast i faftigdomsfällan.Marginaleffekterna låser in dem där. Skatten är den största utgiften för de flestabarnfamiljer. Ännu fick man inte tala om skatten som enutgift. Men där har debatten vänt . Ännu har den dock, med förlov sagt, inte vänt inomsocialdemokrafin. låtsas aldrig om att skatten är en utgift. Denär någonting som alltid någon annan tycks betala. Ni har ännu infe accepteratsambandet mellan högre skatter och beroendet av bidrag. Jag undrar: Vill nisocialdemokrater i själva verket att människor skall betala så mycket skattatt de sedan blir beroende av bidrag? Man kan ge Wigforss gamla tes en modern tappning:Bidragsberoende kan lättast fördras om det delas av alla. Men på det sättet blir människorna, valmännen, vårauppdragsgivare, på vilkas röster vi fått våra mandat här, beroende av defördelningspolifiska beslut som vi i nåder fattar här i . Socialdemokraterna är utomordentligt intresserade av attframstå som barnfamiljernas beskyddare och räddande . Av de dryga pengarbarnfamiljerna har betalat in i skatt får de igen en del sedan administrationoch skatteuppbörd tagit sitt. Sedan skall socialministern framstå som den storajultomten när det basuneras ut: "Glädjebud fill jul, barnbidragethöjs." Och bostadsministern kan ståta med: "Glädjebesked till allabarnfamiljer, bostadsbidragen höjs." I själva verket handlar det ombarnfamiljernas egna pengar, som de har betalat in i tunga skatter. Vipolifiker har inga pengar. har inga egna pengar. förvaltarde pengar som människorna betalar in i skatt. I vissa fall förvaltar vi ocksåde pengar som vi hoppas att nästa generation skall betala in i skaft. Det ärbudgetunderskottet, och det har onekligen ett samband med barnfamiljernassituation. Vimoderater har länge kritiserat rundgången. Den är osund och den är principielltfel. Människor känner rimligen vanmakt om de inte kan försörja sig på sin egeninkomst fast de arbetar fullt och helt och rejält. Menvi skall också vara klara över att det är just skatte- och bidragssystemet somorsakar vårt svenska kontrollsystem. Först skall vi betala skatt. Vi skall avgedeklarationer som skall matas in på väldiga databand. Ju mer skatt vi betalar,desto större blir kontrollkraven. Sedan skall vi få bidrag och då krävs nyablanketter och nya uppgiffsinsamlingar och kontroller, som lagras på andradataband, och sedan kontrollkörs databanden mot varandra med personnumren somden ständiga gemensamma nämnaren. Så kläs vi av inpå bara kroppen. Barnfamiljernas ekonomiska problem måste få en långsiktig lösning, somgör att de kan leva på sina egna inkomster. Dettaär det viktiga skälet till att vi lade ett konkret förslag om barnavdrag istället för nya bidrag. och har tidigare i debattenredogjort för det förslaget - det behöver jag inte göra. Detär också skälet till våra andra förslag om skatt efter bärkraft, återinförtinflationsskydd och sänkta marginalskatter. Föross, fru talman, är den fundamentala-utgångspunkten att vanliga familjer,barnfamiljer, barnlösa och ensamstående, måste kunna försörja sig på sin egeninkomst. När socialdemokraterna till jul kommer med sina glädjebud om attbostadsbidrag och andra bidrag skall höjas, säger vi att vårt moderata beskedtill barnfamiljerna är vanligt, sunt bondförstånd: Ni skall få behålla såmycket av er egen inkomst att ni kan försörja er själva. Anf.74 () replik; Det här med partiledare som inte är på plats och socialministrar somhar annat att göra är tydligen en sak som går igen. Jagskall inte ta upp någon diskussion i stort här. Jag har bara en Hten enkelfråga, , en Hten enkel fråga: . Varförgenomfördes inte denna utomordentliga familjepolitik då vi hadeborgerliga regeringar? Varför har det inte blivit en gemensam reservation tillförmån för denna politik i socialutskottet och skatteutskottet? Det måste ju finnas någon förklaring till detta. Nihar ju haft er chans, varför tog ni den inte? 75 ()replik: Tycker att det här är ett riktigt sätt att föra en debatt? Socialministernvar här de första i denna debatt. tillbringadetydligen de timmarna på sitt rum. Det är inte så länge sedan som att det skulle ges utrymme för en debatt i samband med att riksdagenbeslutade remittera kompletteringspropositionen. Den debatten lämnade UlfAdelsohn med beskedet att han hade sammanträde i partiets VU. är detSten som har sammanträdei vårt partis VU. TyckerUlf Adelsohn att skall ha samma rätt som han själv tydligen haratt lämna en debatt i för ett annat uppdrag? Anf.76 (vpk) replik: valrörelse förekom en högeraffisch med följande inskrift: Envarsom röstar med arbetarparfiet röstar för äktenskapsbandens upplösning, barnensförvildning och sedernas förfall. Närjag hör moderatledaren finner jag att han inte har avancerat särdeles, långtöver ståndpunkt, och det kanske är hans tragedi i denna del avpoHtiken. Jagtycker nämligen att det är litet övermaga - om vi nu skall bli litet allvariiga- att göra en sådan här-frontalattack mot och detsocialdemokratiska kvinnoförbundet genom att antyda atf de leds av någongrotesk konspiration mot familjen och familjepolitiken. Detsom i stället har inträffat är att de socialdemokrafiska kvinnorna som, i Hkhetmed alla andra progressiva och verklighetsbetonade kvinnor, ser hur samhälletoch de sociala verkligheterna har förändrats och hur familjebegreppet ärnågonting helt annat än det var ännu på 1930-falet, när den kvinnligaförvärvsverksamheten bara var . Detär inte så att familjen är grundcellen i. samhället. Människor passerar,som jag fidigare påpekat, under sitt liv genom flera olika samlevnader.Mönstren har blivit mer komplicerade, men också mer öppna. Det ärockså så att det krävs någonting annat och mer av både föräldrar och barn -inte minst av barnen - för att leva i det samhälle vi nu har. Familjen i dentraditionella bemärkelsen har på något sätt blivit för liten och trång.Människan behöver utblickar, människan behöver utveckling - inte stagnation,stillastående och inåtvändhet. Hon måste lära sig atf förstå samhället. Det ärdessa nya tendenser och denna nya sociala verklighet som det ankommer på ettsamhälle som är i takt med tiden att försöka understödja och hjälpa människornaatt hantera. Det kan man inte göra genom att bara falla tillbaka på typer avgemenskapsmönster som är passerade. Jagtycker inte heller att skall låta det komma sig till last, aft hanbelastar enförälderfamiljerna med att det just i de familjerna skulle vara enstörre risk för att barnen skulle råka ut för knark och brott, såsom han på ettförsåtligt och litet oklart sätt försöker antyda. Se den sociala verkligheten idagens samhälle sådan den träder fram, , och försök utforma detfamiljepolitiska tänkandet i enlighet med det. Den verklighet som från finns , och den kommer inte tillbaka. 77 ()replik: Jag förmenar inte socialministern atf gå på ett VU-sammanträ-de.Möjligen kunde han ha anmält i förväg när han tänkte fala, så att vi hade vetatdet. Men jag är mycket fascinerad av att de två socialdemokratiska företrädarnavalde att tala om socialministerns närvaro. nämndeett ord i sak om de frågor jag ställde beträffande den socialdemokratiskapoHtiken. I stället försvarades denna kraftfullt och ganska länge av JörnSvensson. Det är väl betecknande, för jag tror att man kan säga att kommunisteroch socialdemokrater i dessa frågor faktiskt är eniga. Niär eniga om att den kollektiva tillsynsformen är viktig och avgörande. Ni äreniga om att undervärdera familjens roll och om att så mycket som möjligt avfostran av kommande generationer skall ske i kollektiva institutioner och såHtet som möjligt i familjerna. Vore det inte så, skulle ni bedriva en heltannan politik i sak. Jag förstår därför att med förtjusning gickupp och hänvisade till förhållanden för 50,60 eller . Han buntadeihop sig själv med socialdemokratin i den ideologiska gemenskap som finnsmellan er. Nuser jag att de båda socialdemokratiska debattörerna förbereder sig för endiskussion med mig i sak, och den ser jag fram emot. Anf.78 () replik; Vi har haft en diskussion som pågått , och jag förstårinte att en diskussion nu igen skulle tillföra frågan särskilt mycket. Jagställde min enkla fråga: Varför gjorde ni ingenting när ni satt i regering ochhade möjligheter? Varför har ni inte gjort någonting nu då viförberett dessa frågor i de olika utskotten? JagskaH ta upp en punkt. talar om kollektiva lösningar. En liten biti vårt förslag gäller anordningsbidrag till barnomsorgen. Det kan mansäga är en kollektiv lösning. Alla de andra åtgärderna syftar ju fill attstärka den individuella familjens möjligheter att existera i det samhälle somvi har . De syftar till att förbättra familjernas ekonomiska situation, somsedan 1970-talet starkt försämrats. Vad barnfamiljerna förlorat under den tidenuppgår till höga procenttal. Nuhöjer vi barnbidraget, som utgår för aHa barn. Dessutom har vi bostadsbidraget,som de som har de sämsta inkomsterna får. Vi har även flerbarnstillägget. Detär ingen kollektiv lösning - såvitt man inte räknar fyra barn som ettkollektiv. Det är alltså fråga om individuella bidrag. I ett långt anförande här sägs att vi står förkollektivism i samhället, att vi undervärderar familjen och att vi har enavvikande syn på familjesituationen. Till den debatten kan kanske fogas att detändå finns familjer som behöver hjälp. Det finns enförsörjarfamiljer. Det finnsensamstående med barn. I de fallen måste samhället givetvis gå in och hjälpa människorna.Jag tycker - jag. sade det inte i mitt första inlägg, men jag gör det nu - attdet är oförskämt att rikta ett sådant här angrepp mot oss. 79 ()replik: Jag noterar att inte förmenar att efterfyra timmars debatt här i kammaren gå på ett . Det är generöst av herrAdelsohn att låta ha samma rätt som han själv anser sig ha. Den här debatten har, somsagt, pågått i . Lundgrenhar således utnyttjat fiden så långt det varit möjligt. De har utnyttjatsamtiiga repliker som de har rätt till. Jag måste instämma i det som EvertSvensson sade, nämligen att det är en konstig ordning. Efter det att partiernasutskoftsrepresentanter avverkat sina debattrundor hoppar in idebatten. Han tycker att det här skall dras en gång fill, därför att han tidigarehar nöjt sig med att sitta på sitt rum och därifrån lyssna på debatten. På femtimmar har han inte visat sig här i kammaren. Det tycker jag är en underligdebatteknik från en partiledares sida. Anf.80 (vpk) replik: Ovillig att diskutera de sakfrågor som jag berört tar nu tiHflykt till en annan gammal skröna , nämligenföreställningen att det är den kommunistiska svansen som styr socialdemokratin.För mig skulle tillvaron vara ganska jobbig, om jag var så fuH avkonspiratoriska teorier som är. Jag tycker att skulle fundera litet i detavseendet, infelHgenf som han dock är. SamhäHet är annorlunda.