prot · G709157 · 1983-12-31 00:00:00 — det anslag som fördelas på länen, somsjälva sedan beslutar om användningen av medlen inom angivna gränser. Moderaternabrukar ju inte ha mycket tUl övers för regionalpoUtiska åtgärder. De föreslårockså stora prutningar på anslagen totalt. Eftersom de prioriterar länsanslagethar det ändå gått att få majoritet i denna fråga, vilket måste ses som en storframgång för och , men framför allt för den regionalautvecklingen. Länsanslaget tillförs nu 100 milj. kr. mer än vad regeringenföreslagit, eller sammanlagt 398,25 milj. kr. Det är bara socialdemokraternasom går emot höjningen. Jag är övertygad om att det känns smärtsamt för många -inte minst för de Norrlandsriksdagsledamöter som själva.motionerat i dennariktning. Någon tidning har sagt att detta var en kupp av utskottsmajoriteten.Varje parti försöker naturligtvis alltid att få majoritet kring sina förslag.Ibland går det alltså, men någon kupp är det inte! Anslaget fördelas avregeringen mellan länen som kan använda det för olika ändamål.Fördelningen av beviljat anslag när det gäller de olika ändamålen brukar angesi regleringsbrevet. Redan i budgetpropositionen anges att "högst 61miljoner kronor skaU användas till regionalt utvecklingsarbete". Även ominte utskottet sagt något om detta är det - som vi från sida ser saken- angeläget att också detta belopp justeras upp i förhållande till det ökadeanslaget totaU. Socialdemokraternai utskottet har reagerat surt. Och det är förståeligt, för den ståndpunkt deintagit är inte lätt att försvara med sakliga argument. Jag skall bara på en punktbemöta reservanterna; har föreslagit att ökningen av anslaget på denhär punkten skulle finansieras genom en motsvarande minskning av anslaget tillsysselsättningsskapande åtgärder. Vårt förslag om besparing på anslaget försysselsättningsskapande åtgärder avslogs, som reservanterna påpekar, avriksdagen. Men trots detta håller vi fast vid en höjning av länsanslaget. Vigör det därför att vi är övertygade om att sysselsättningen främjas bättre ochtill en lägre kostnad än när det gäller de mer kortsiktigt verkandearbetsmarknadspolitiska åtgärderna. Det innebär inte att vi är emotkortsiktiga arbétsmarknadspoUtiska åtgärder. Vi har i huvudsak ställt upp påregeringens förslag i det avseendet. Sedan,fm talman, bara några ord om övriga reservationer i anslagsfrågorna.Regeringen föreslår en ny anslagsteknik för bidragsverksamheten vid centralabeslut. Man föreslår att medel som beviljas efter skallbestridas från ett nytt reservationsanslag. anser inte att det finnsskäl för en sådan omläggning nu när hela regionalpolitiken är föremål för enöversyn, som f. ö. beräknas vara klar . Som jag sade tidigare går detinte heller att frigöra sig från tanken att den nya konstruktionen valtsdärför att den kan leda till besparingar, även om man nu vill ge sken avmotsatsen. Vi föreslår i stället en utvidgning av ramen och en höjning avanslaget för nästa budgetår. Centernanser också att lokaliseringslånen i fortsättningen bör skötas av detetablerade bankväsendet. Det är affärsbankernas uppgift att tiUhanda-hållariskvilligt kapital. Det finns därför ingen anledning för staten att uppträdasom långivare på det här området. Eftersom statligt lokaliseringsstöd i regelkombineras med någon form av banklån skulle det vara en klar rationaUsering ombanken i fråga med statlig garanti tar hela lånebeloppet. Med detta yrkar jag bifall till reservationerna 2,7,9,11,13 och 15. i och kommer senare att kommentera övriga reservationer. ' 4 (): Arbete, service och god miljö skall alla människor ha tillgång tUl,oavsett var de bor i landet. Det är regionalpolitikens mål att skapa de fömtsättningarna. Det finns ingen färdig modell någonstans i världen - inte ens ettteoretiskt facit. Andra länder - med i realiteten mindre regionalpoUtiskaproblem - har inte lyckats särskilt väl i sina försök att få en utjämnande politikmellan de olika landsdelarna. En annan svårighet är den inbyggda motsättning somså klart finns inom regionalpolitiken. Det gäller att inom marknadsekonominhitta en balanspunkt som kan ta bort de oUkheter som bl. a. geografi, klimatoch glesbefolkade områden ger, som social och ekonomisk rättvisaskall uppnås. Att vårt land just nu upplever den största arbetslöshetenhitintills gör inte det hela enklare. Detfinns anledning att.dämpa den övertro som kan finnas när det gäller deregionalpolitiska medlen, som vi inte heller får underskatta denbetydelse som regionalpolitiska insatser har inneburit. För attregionalpoUtiken skall få bärkraft och slitstyrka krävs det en samhällsekonomii balans, en näringspolitik som fungerar och en arbetsmarknadspolitik sominnehåller moment av flexibilitet och fasthet. Beträffandeden snart tjugoåriga regionalpolitiska historien i modern tid finns det viktigamilstolpar i de regeringsförslag som lades fram , 1979 och 1982. Deriksdagsbeslut som togs med anledning av dessa tre propositioner harfolkpartiet haft en aktiv del i, medan andra partier har gjort utbrytningar ochnågot slags slalomsvängar från den linje som dragit upp i sinabeslut. Vi tror, precis som framgår av reservation 3 i dagens betänkande, attdet bör vara ett förhållandevis fast regelsystem inom regionalpolitiken.Utifrån den principiella håUningen är vi kritiska till den utflykt somsocialdemokraterna gjorde i samband med beslut - då var det ingen hejdpå opportunismen från socialdemokraterna. Dagens, betänkande är fjärran från desmattrande appeller som socialdemokratiska regionalpolitiska företrädarekostade på sig vårriksdag och samma års valrörelse. Ävenom det kan sägas att vi upplever ett s. k. mellanår i avvaktan på denregionalpolitiska utredningen, är det ändå illavarslande att intresset frånregeringens sida beträffande regionalpolitiken är sä svagt. Regionalpolitikenhar tyvärr fått en alltför undanskymd roll hos regeringen . ärdet få svenskar som vet vilket statsråd som är ansvarigt för regionalpolitiken.Spörsmålet anses fortfarande alltför svårt för att kunna bli en fråga i"Vi som vet mest". Detär två saker som oroar mig speciellt. För det första håUer regeringen tiUbakade regionalpoUtiska insatserna på områden där dessa insatser med små medelskulle komma till stor nytta. Jag tänker på de regionalpolitiskautveckUngsinsatserna, dvs. de s. k. länsanslagen. Det andra som är oroande äratt socialdemokraterna säger sig vilja vänta och se tills regionalpolitiskautredningen lägger fram sitt förslag för regeringen,som det inte kan vara okänt ens för socialdemokraterna att man frånregeringens sida närmast lägger locket på. Jag menar inte att vi skall tänkabort den förda regionalpoUtiken eller nedvärdera de milstolpar beträffandedenna som ju finns i 1976, 1979 och regionalpoUtiska beslut. Men i entid då vi har rekordarbetslöshet och svåra strukturförändringar som återstår,ställs det stora krav, och det är angeläget att utredningen inte avhänder sigmöjligheten att försöka sig på ett konstruktivt nytänkande. Därför är det, frutalman, min förhoppning att de ihärdiga rykten som har cirkulerat om att denregionalpolitiska utredningen inte skulle ha någonting att kommamed visar sig vara felaktiga påståenden. Beträffande de framtida riktlinjerna för regionalpolitikenvill jag yrka bifall till reservation 3. Övriga säryrkanden från folkpartietåterfinns i reservatioiierna 8, 20 och 32, som jag också yrkar bifall till.Beträffande beloppsgränserna för stöd till glesbygdsföretag anser vi i likhetmed att det bör ske en anpassning som gott och väl kan motsvarapenningvärdesfallet. Högsta belopp för avskrivningslån till företag bör höjasfrån . till , och motsvarande belopp för uthyrningsstugoroch s. k. IKS-stöd till enskilda projekt böröka från . När det gäller nedsättning av sociala avgifter och allmänlöneavgift i m.m.-är det positivt att socialdemokraterna i denprincipieUa delen har tänkt om och gett upp det motstånd man tidigare hade motatt reducera sociala löneavgifter. Från sida är vi däremotkritiska mot det sätt som man har hanterat metoden på. Framför aUt kritiserarvi att hela skall ingå i en likartad nedsättning. VisserUgenbrukar vi säga att åtgärder skaU vara så generella som möjligt. Men, bästasocialdemokrater, det här handlar ändå om regionalpolitik, och Utet selektionfår det väl ändå vara. Kustområdet har det inte lika svårt som de inre delarnaav . Uppläggningen har dessutom en annan svaghet, nämligen att deninte följer stödområdets gränser och håller sig till det inre av ,oavsett län. Det västerbottniska har inte en bättre situation än detnorrbottniska , och man kan heller inte med bästa vilja i världenpåstå att och skulle ha en svårare situation än på den andrasidan länsgränsen. I reservation 32 begärs, i enlighet med folkpartimotionensförslag, att regeringen lägger fram förslag som möjliggörförsöksverksamhet med bl. a. särskilda statsbidrag till lärUngsutbildning ochbibehållen arbetslöshetsersättning till arbetslösa personer som får startaegen verksamhet. På två vitala punkter går utskottet in och ändrar iregeringspropositionen. Den ena punkten gäller det obegripliga i regeringensförslag att undanta i den grupp av kommuner som i första handbör komma i fråga för det särskilda stödet till Bergslagen. Här korrigerar vi ifull enighet denna miss i propositionen. Den andra punkten där utskottet ger regeringen bakläxaavser storleken på länsanslaget. Här har vi - överraskande nog - inte fåttsocialdemokraterna i utskottet med oss. Detta länsanslag - dvs. anslagetRegionala utvecklingsinsatser - har varit ett förnämligt verktyg iregionalpolitiken. Länsstyrelserna har själva inom givna ramar fått göraprioriteringar mellan de olika insatser som är mest lämpliga för det egnalänet. Därigenom har både initiativ och utvecklingsmöjligheter tagits tillvara, och det har långsiktigt gett nya arbetstillfällen. Särskilt gynnsamt hardetta varit för små företag i utpräglade glesbygder, inte minst inom jord- ochskogsbruk, hantverk m. m. Kostnaden har som regel varit lägre än för mer kortsiktigaarbetsmarknadspolitiska insatser. När det dessutom har visat sig att dettaanslag har varit otillräckligt, är det en logisk slutsats att stärka just dendelen. Folkpartietoch har i flera omgångar motionerat om en sådan förstärkning.Vi begärde en överföring av 150 milj. kr. till denna Nr 157utgift. I samband med behandlingen av tilläggsbudgeten avslog 'Tic en Hen denna begäran. Vi återkom , 90ma' 10S4 menarbetsmarknadsutskottets majoritet avstyrkte ytterligare en gång. drygt enmånad sedan sade socialdemokrater, moderater och kommunister n . , /;f,-tnej till denna förstärkning. När vi kom till ställningstagandet i fråga omregionalpolitiken på denna punkt hade inte minst de många socialdemokratiskamotionerna och de klara signalerna utifrån länen om att läget höll på att bliakut påverkat såväl som vpk. Tyvärr ville inte socialdemokraternai utskottet vara med, och egentligen är det obegripligt. Jag skulle därförvilja att kammaren ägnar de socialdemokratiska reservationerna 16 och 17särskild uppmärksamhet innan vi går till beslut. Reservation 16 inleds med att socialdemokraterna lovordarregeringen och säger att den för en framgångsrik politik, som bl. a. skulleleda till att regionalpoUtiken skulle komma på fötter av bara farten. Men dettapartipolitiska egenberöm motsägs av de många socialdemokratiska motionerna. Iöver eller i 38 motioner av sammanlagt 92 som behandlas i betänkandet.försocialdemokrater - från tUl - fram kraftig kritik mot brister iregionalpolitiken. Något av en gemensam nämnare för motionerna - detta gäller ihögsta grad de socialdemokratiska - är att det just är regionalautvecklingsinsatser inom länsanslagen som man prioriterar. På s. 54 i arbetsmarknadsutskottets betänkande är ettantal av de mest aktuella motionerna redovisade. Utöver motioner från alla oppositionspar tierna finns motionerna 882 och 1045 av socialdemokraterna i . m. fl. socialdemokrater vill ha utökat länsanslag till hemmalänet. har preciserat det till en ökning med 12 milj.' kr. I motion 1076 av socialdemokraten föreslås utökat länsanslag till . m. fl. vUl ha ett utökat länsanslagtill ', och partikamraten vill ha ett utökat länsanslag till . Till begär från socialdemokra terna utökat länsanslag, och i fempartimotion 1928 från vill man ha en förstärkning med 25 milj. kr. till detta län. och vill tillföra en rejäl förstärkning i 30-miljonersklassen. Den vidgade ramen om 100 milj. kr., dvs. en nära 35-procentig förstärkning av anslaget, innebär inte att alla anslagsyrkanden kan tillgodoses fullt ut,men det är en rejäl bit på väg för att uppfyUa de önskemål som finns ute i länen. Men visst blir det en litet underlig situation, för lägger man ihop antalet socialdemokratiska motionärer och antalet ledamöter i de fyra partier som bildar majoritet i den här frågan lär det inte kunna bli sä många som kan stödja den socialdemokratiska reservationen. S-reservation nr 16 slutar f. ö. med några ord om hur förträffligt just detta anslag är. Det sägs i reservatio nen att det har inneburit klara fördelar att länsstyrelserna själva har kunnat avgöra vilka insatser som är lämpligast. Socialdemokraterna säger vidare i reservationen att länsanslaget är otiUräckligt men att det i övrigt är förträffligt. Socialdemokraterna slutar emellertid med att säga nej till en förstärkning. Statsfinansielltär anslaget mycket måttligt, men för de olika länen i de mest utsattaregionerna skulle det vara värdefullt. Vill och ledamöterna på deolika länsbänkarna stödja de utsatta regionerna, ja då får man rösta påarbetsmarknadsutskottets förslag och avslå den socialdemokratiskareservationen. Det vore att ge de svagaste regionerna ett starkt stöd, intebara i ord utan också i handUng. Regionalpolitik är inte någonting som verkar i ett lufttomt mm, därförbör regionalpoUtik vara i harmoni med den politik som främjar den allmännatUlväxttakten i ekonomin. Men regionalpolitiken måste också korrigeras närutvecklingen medför problem. Från sida menar vi att ökaderegionalpolitiska hänsyn bör tas i den offentiiga sektorns egen verksamhet. Deninomregionala obalansen måste uppmärksammas mer än tidigare, och ansträngningarmåste göras för att lokaUsera näringar och verksamheter med både god lönsamhetoch överlevnadsförmåga till stödområdet. Medlen bör vara så generellt verkandesom möjligt. Viktigt är att krisingripanden och andra näringspolitiska insatserutanför stödområdet inte görs på så sätt att de kommer i konflikt med deregionalpolitiska målen. Även om regionalpolitiken bör håUas samman päriksnivå, bör allt fler beslut delegeras till den regionala nivån. Då är detviktigt att regionalpoUtiken har ett fast regelsystem. Detta är att föredraframför ett företagsstöd som beslutas i varje särskilt fall. Jag tUlät mig ifjolårets regionalpoUtiska debatt att fråga var socialdemokraterna står när detgäller regionalpolitiken. Inte heller årets budgetproposition ellersärpropositionen har gett särskilt tydliga svar, och den utredning som nuarbetar vet inte heUer vilka slutsatserna bUr. Det finns risk för att jjendelnsvänger för långt: från den fullständigt hämningslösa överbudspolitik som våren1982 presenterades av socialdemokrater i opposition till alltför storpassivitet inför de regionalpoUtiska problem som förvisso är stora också 1984,detta i många avseenden så märkliga år. Jag yrkar bifall till de folkpartistiska reservationerna samt tillutskottets hemställan i övrigt. 5 (vpk): Regionalpolitik är historien om det totala beroendet av ochunderordnandet under det privata näringslivets villkor. Regionalpolitiskaeffekter av positiv art - t. ex. när det gäller dem som blivit värst drabbade,nämligen skogslänen- kan inte klart fastställas. Totalt sett har regionalpolitikeninte stått i någon som helst proportion till krisregionernas behov. Därför inte i egentlig mening mildrat de regionalpolitiska obalanserna. Nuråder det ju kris i hela landet, och egentligen borde hela landet vara ettstödområde. Vi har en stor kris i , där arbetslösheten i absoluta talär större än i skogslänen, vilkas arbetslöshet emellertid relativt sett drabbarhårdare. Stmkturproblemen drabbar hela landet. Framför allt har inomregionalaeffekter mycket stor betydelse. Denarbetslöshet som vi upplever, och om vars storlek man ibland tvistar, harnaturligtvis stora regionalpolitiska effekter. Vi har 137 000 till 146 000 öppetarbetslösa, vi har 226 000 i arbetsmarknadspolitiska åtgärder, och 51 000människor är latent arbetssökande. Det är en allvarUg situation, som speglarmycket stora svårigheter i vår regionalpolitik - det är kanske därarbetslösheten slår allra värst. Omvi inte i statistiken hade de manipulationer som förekommer med t. ex.ungdomslag skulle den visa på en kanske 4-procentig öppen arbetslöshet.Statistiken skulle då visa på en helt annan situation, både när det gällersysselsättningen och när det gäller regionalpoUtikens betydelse. Och vi vet attdet även vidtas många andra åtgärder för människor som också borde räknas somarbetslösa. Det är också den effekt vi ser i den praktiska politiken. Näringslivet- de företag som svarar för den produktion vi har i vårt land -bestämmer genomsin lokaUsering i huvudsak graden av den regionalpolitiska balansen. "Denregionalpolitiska obalansen" är ett alltför milt uttryck för attbeskriva verkligheten. Kännetecknande för regionalpolitiken är dess avsaknad avmaktmedel, framför allt när det gäller att styra storfinansens åtgärder. Manpekar i .utskottsbetänkandet på att den snabbt växande privata service- ochtjänstesektorn har oerhört stora obalanser. Det är ju också en effekt av var ilandet näringslivet är förlagt och vem som styr det. För att ändra på densituationen måste det naturUgtvis till en helt annan näringsUvs-poUtik här ilandet. Vårindustri går mot ett allt större exportberoende. Det beror naturUgtvis påstorfinansens och det internationella kapitalets inriktning, vilken regeringengenom sin ekonomiska poUtik understöder. Det betyder att vår industri sättsfast i marknader som pä sikt kan få verkliga regionala obalanser i vårt landtill resultat. Den inriktningen innebär naturligtvis en viss struktur på vårtlands utveckling som vi inte själva styr. Denindustri som finns kvar i vårt land genomgår dessutom en oerhört snabbomstäUning tiU det elektroniska samhället. Den har pågått ,den s. k. Åslingska perioden. pumpade in massor av kapital iindustrin, och det fortsätter nu med att storindustrin själv satsar på väldigarationaUseringar via insatser på det elektroniska planet. Den industripolitiksom industriministern företräder är att understödja denna industrins förnyelse!Det framgår av proposition 157, där det anges vad statens industriverk har attgöra; verket skall befrämja den här industrins utveckling och förnyelse, som dånaturligtvis är en effekt av regeringens poUtik. Vadhandlar det då om? Jo, det handlar om att försöka ta till vara det som finnsinom den befintliga utvecklingsramen t. ex. i Bergslagen. Det är då framförallt länsstyrelserna och de anslag dessa disponerar som skall komma i fråga.Det man tar upp är produktivitets- och lönsamhetsbefrämjande insatser,marknadsorienterad produktion, exportfrämjande insatser, exportfrämjandeaktivitet i större företag, produktförnyelse - då kanske STU är inkopplat - ochdesign på produkterna för att komma ut på marknaden samt de internationellaaffärsmöjligheterna. Allt det här, fm talman, inom 2 protokoll 1983/84:157-158 ramen förden ekonomiska politik som understöds av regeringen och som naturligtvisbestäms av storfinansen. Det gör att de insatser som kan komma i fråga i t. ex.Bergslagen kommer att ha kapitalets ramar. Någon självständig nationellnäringspolitik har vi ju inte! Den nya tekniken, som ,tas i bruk överallt, skulle kunnage stora möjUgheter till en helt annan regionalpolitik - en decentralisering -och utjämna de regionala obalanserna. Men då gäller det att använda dentekniken på ett helt annat sätt än man utgår från att vi skall göra. Det gälleratt ha planhushåUning. Den som argumenterar mot ett planhushållningssamhälleskall då inte glömma bort att den planering som sker i vårt samhälle skerhos storfinansen. Den har planer, men då inom ramen för en profit, som inte ärtill gagn för vår regionalpolitik och dem som berörs av dagens svårigheter. Vi kan även se på vad regeringens understödspolitik harinneburit. Man har främjat industrins utveckling genom att bekämpa lönerna samtöka företagens vinster och delaktighet i rationaUsering och datorisering. Överhuvud taget försöker man inte skydda svensk industri genom någon form avingrepp i den fria handelspolitiken. Man skall förse företagen med riskvilligtkapital. Man'går inte på något sätt in i storbankernas verksamhet. Man försökergenom Rosenbadsavtal, kanske , ytterligare begränsa fackföreningarnasmöjligheter, och man gynnar s. k. duktigt folk i skattepolitiken. Allt är här inordnat i en politik, där storfinansen. skallfå så goda betingelser som möjligt. Jag skulle inte vilja beteckna denindustripolitik som bedrivs såsom regionalpoUtik. Det behövs aUtså en förnyelse av industrin efter andra måloch villkor än vad kapital och storfinans och det internationella kapitaletsramar erbjuder. Det betyder att vi måste ha en produktion för nytta,användbarhet, styrka, kvaUtet och mål, som tjänar de arbetande bredafolklagren. Vårt arbete måste få ett fördjupat innehåll. Det mänskliga arbetetmåste få en helt annan roll i arbetsprocessen. Vi måste få en ny typ avindustriell utveckling, där regioner och orter kan bevaras genom att man styrproduktion och utveckling i hela landet. Alla krav som har ställts i detta betänkande hänvisas tillregionalpolitiska utredningen, som skall lägga fram sitt slutbetänkande.Som vi har hört ryktesvägen kommer det säkert inte att bli någotrevolutionerande dokument. Det färgas naturligtvis av den syn på denekonomiska politiken som råder bland utredningens ledamöter. Det behövs nya riktlinjer för regionalpolitiken och de börsättas in i ett helt annat sammanhang. Jag skall peka på några saker, som vihar framhållit också i vår reservation. Att såsom sker i betänkandet se befolkningensom en väldigt viktig del av regionalpolitiken måste ju helt förkastas..Det harinte något som helst med själva graden av regional obalans att göra. Man kaninte mer än mäta att det finns en massa människor på ett visst ställe och sättadetta i relation till deras-sysselsättningsgrad. Men det kan inte vara någonväsentlig indikationpå regionalpolitikens inriktning.' Naturligtvis måste även stöd- och lokaliseringspolitikeningå i en helt annan sammansättning, där industrins investeringar också isamhällsappara-ten och i övriga näringsgrenar finns med. Det behövs alltså ensamordning av investeringarna, men inte på det sätt som SIND får i uppdrag avregeringen att göra. Det kan t. ex. i Bergslagen inte ge mer än marginellaförbättringar. Näi det gäller de ökade investeringarna i industrin ochsamhällssektorn är naturligtvis maktfaktorn viktig. Det har diskuterats omlöntagarägda fondsystem och länsvisa kapitalbildningar. Efter den långalöntagarfondsdebatten kan vi väl konstatera att det finns mycket litet kvar avdet löntagarägda och att den länsvisa kapitalbildningen nästan totalt är borta.Tanken pä att positiva effekter skulle kunna uppstå genom speciellasamhällsfonder av något slag, ett fondsystem i varje län, är i dagens lägeövergiven. Därmed har vi också ytterligare ett argument för påståendet att dennuvarande regionalpolitiken inte kornmer att stödja de utsatta regionerna. Bergslagen är något av en huvudpunkt i betänkandet,eftersom där finns konkreta förslag. Regeringen har föreslagit 25 miljoner tillsärskilda utvecklingsinsatser, och man räknar upp en mängd åtgärder som manskall vidta, bl. a. omstrukturering av specialstålsindustrin, som harbeslutat om, ett beslut vars inriktning vpk har haft kraftiga invändningar mot.Andra exempel på regionala utvecklingsinsatser är lokaliseringsstöd, särskildainsatser för teknikspridning och projektverksamhet. Dessutom hänvisas tillBruksinvest, som skall få 25 miljoner av var och en av ägarna.