prot · G70970 · 1983-12-31 00:00:00 — Det är enviktig inriktning, en vikfig ambifion. Men den första förutsättningen för attsvenskt näringsliv skall .kunna bevara sin konkurrenskraft är att den svenskainflationen inte är högre än den internationella. Vi tvingas påminna oss att desvenska prisökningarna är dubbelt så stora som prisökningarnai våra viktigaste konkurrentländer. Ånen gång: Regeringens mål att få ner inflationen är lovvärt. Däremot måste manstarkt kritisera valet av metoder. När regeringen själv inte förmår pressa nerbudgetunderskottet har den måst be om hjälp. Svångremmen hålls hårtåtdragen med hjälp av hög ränta och starka kreditbegränsningar. Eneffekt av denna politik är att de som står ute i produktionen får bära orimligtstor del av krisens bördor. Expansionen inom stat och kommun fortsätter påbekostnad av främst industriarbetarnas reallöner. Som visatfortsätter de svenska industriarbetarlönerna, internationellt sett, att rutschautför, som skattetrycket förbhr världens högsta. Denna utveckhng ärallvarlig bl. a. för industrins rekryteringsmöjligheter. Det finns redan nuindustriföretag som har brist på folk trots arbetslösheten. Medde behov som föreligger av konsolidering och av att samla i ladorna finns detinte något större utrymme för löneökningar heller . Därförär det viktigt att kommande lönehöjningar inte urholkas av nya skattehöjningar- det har vi i detta hus anledning att hålla i minnet. Denandra allvarliga effekten av denna politik är att investeringarna och framtidssatsningarnauteblir. Trots bättre lönsamhet i näringslivet fortsätter det att vara mervinstgivande att placera pengar i värdepapper än i produktiva investeringar.Det är svårt att finna investeringsobjekt inom industrin som ger lika bra räntapå pengarna som den ränta man får på de obligationer staten ger ut för attfinansiera budgetunderskottet. Kurserna pä börsen trissas upp utan att det imånga fall finns något reellt underlag för kursstegringarna.Spekulationskapitalet gynnas på arbetets och företagsamhetens bekostnad medden socialdemokratiska polifiken. Skall svensk ekonomi verkligen dra nytta av den internafionellaförbättringen måste den socialdemokratiska politiken ändras på i första handfyra områden. Budgetunderskottetmåste pressas ner. Lyckas inte det ens i nuvarande konjunkturläge kommer vi attvara mycket illa ute i nästa lågkonjunktur. Framtidssatsningarnakommer att fortsätta att utebli. Reallönerna kommer även i fortsättningen atturholkas. Detsäg länge ut som om också regeringen hade klara ambitioner att åstadkomma ensänkning av budgetunderskottet. Tyvärr fick det halva misslyckandet med höstenssparpaket regeringen att ge upp. Denna uppgivenhet när det gällerbudgetpolitiken kan komma att stå svensk ekonomi mycket dyrt. Centernsbudgetalternativ innebär nettobesparingar med uthållig helårseffekt på 10miljarder kronor. Det sker bl. a. genom att man drar in skatten på juridiskapersoner från kommunerna till staten, inför karensdagar i sjukförsäkringen,avskaffar avdraget för fackföreningsavgifter och minskar subventionerna tillboendet. Åvenom sådana besparingar kortsiktigt kan kännas för den enskilde, är de klart attföredra framför en politik som hotar både framtida jobb och framtida inkomster.För det är ett misstag att tro, att konsumtionsutgifter inte behöver betalas,bara räkningen skjuts fillräckligt långt fram i fiden. Detär också värt att notera, att när regeringen lämnat sina förslag fillriksdagen, har den inte reserverat några pengar i budgeten för nödvändiga fillskotttill barnfamiljerna, u-hjälpen och försvaret. Eftersom det pågår överläggningarmeflan partierna om hur vårt försvar skall kompenseras för den minskadeköpkraft som blivit en följd av momshöjningen, devalveringen och den kraftigadollarkursstegringen, skall jag inte närmare gå in på den frågan . Jag skallbara uttrycka förhoppningen att det skall vara möjligt att än en gång visa bådesvenska folket och vår omvärld att denna fråga kan lösas i nationell enighet, trots hårda partipolitiska motsättningar på andra Målet bör vara att försvarets värnkraft skallvara densamma som avsågs vid försvarsbeslut. Det andra området gäller arbetslösheten. Denna måsteangripas också med näringspolitiska medel. Full sysselsättning kan bara uppnås,om fler varaktiga jobb kommer till stånd. Då räcker det inte med regeringensensidiga . Näringspolifiken måste åter väckas till liv,regionalpolitiken aktiveras, småföretagsinsatserna ökas och utbildningeninriktas på bl. a. ökad lärlingsutbildning. Som vi i ser saken måste näringsliv ochsysselsättning främjas genom att man avstår från de kollekfivalöntagarfonderna, dvs. att detta beslut rivs upp. I våra motioner har vi ocksåföreslagit en sänkning av sjukförsäkringsavgiften för mindre företag och enskattepolitik som gynnar produktiva investeringar och ökade arbetsinsatser. Regionalpolitiken vill vi förstärka genom differentieradearbetsgivaravgifter, ökade länsanslag för regional utveckling, utbyggtglesbygdsstöd och ökade medel till de regionala utvecklingsfonderna. Utpressningspolitiken mot jordbruket måste avvisas. Skulleutpressningspolitiken genomföras skulle den äventyra 20000 jobb i jordbruk ochlivsmedelsindustri. Energipolitiken måste i större utsträckning inriktas påinhemska bränslen, vilket ger besparingar i statskassan, förbättringar ibytesbalansen och nya jobb i svaga regioner. Så kan man medvetet arbeta för fler jobb påområde efter område. Regeringen har ensidigt satt sin lit till devalveringenoch AMS-politiken. Därför har vi också en stor arbetslöshet. Sedan till det tredje området där det måste bli enändring. Regeringen måste gå från ord till handling när det gäller att begränsaregleringssamhället och få bort onödig byråkrati. Jag vill påminna om attregeringsskiftet innebar att avbyråkratisering och avreglering för förstagången sköts i förgrunden. Det blev då klara begränsningar i antalet nya lagaroch föreskrifter, och ungefär ett tusen lagar och förordningar avskaffadesunder . Med socialdemokratin i regeringsställning har vi på nyttfått mera av centralisering, regleringar och styrningar - av företag ochenskilda människor. Detta skapar inget bra klimat för utveckling och framsteg. Det fjärde området gäller tryggandet av en rättvisfördelning av produktionsresultatet. Vi upplever nu inte bara hur de merspekulativa vinsterna ökar, vi upplever också att fler och fler tvingas attsöka socialhjälp och att den socialdemokratiska politiken leder till att detekonomiska grundskyddet gröps ur för ekonomiskt svaga grupper. Det sätt på vilket socialdemokraterna hanteratpensionsfrågan skapar naturligtvis problem för socialdemokraterna urtrovärdighetssynpunkt. När vi hade regeringsansvaret och fann det varanödvändigt att också pensionärerna måste vara med och ta följderna av en del avde nödvändiga åtstramningsåtgärderna, sade vi det rent ut. När vi sade det, ochnär de här förslagen genomfördes, anklagade ni socialdemokrater oss våldsamt,och ni lovade att om ni fick regeringsmakten, skulle värdesäkringenåterinföras. Ni fick regeringsansvaret, men dåfann också ni att pensionärerna måste vara med i besparingsarbetet. Om detta äratt säga, för det första, att det krävdes mycket aktiva insatser frånpensionärsorganisationerna och innan ni socialdemokrater förmåddes höjapensionstillskotten, när ni inte längre kunde stå för löftena om bibehållenvärdesäkring av pensionerna. Då liksom var det självklart för oss attnödvändiga sparåtgärder måste kombineras med särskilda insatser för de sämstställda, om man vill driva en medveten fördelningspolitik. För det andra är att säga att er information tillpensionärerna inte är korrekt. Ni påstår att ni ger pensionärerna fullkompensation fastän så inte är fallet. PRO-ordföranden-ordföranden i en avpensionärsorganisationerna- , säger rent ut i gårdagens nummer av att informationen från regeringen kring pensioner ärohederlig. Det, mina vänner, är ord och inga visor! Är det inte dags för er socialdemokrater att säga som detär- att säga ifrån klart och tydligt att ni inte kan hålla vad ni lovade ivalrörelsen ? Nog är det för er att ge det beskedet! Är det inte också dags att äntligen inse att det ärorimligt att undanhålla vissa grupper, som enbart har folkpension att leva av,pensionstillskott? Har ni verkligen behov av att intill döden straffa dem somlämnade ATP , när det inte fanns någrapensionstillskott? Är detta ert handlande ett uttryck för vad som finns inrymti ordet solidaritet? Ett ytterligare exempel på denna socialdemokraternasokänslighet för behovet av ett socialt grundskydd för alla utgör detföreliggande utredningsförslaget att sjukpenningen helt skall avvecklas föralla hemarbetande. Är det på det sättet ni ser på värdet av hemarbetet? Det verkar nu som om regeringen skulle få en debatt omsina löften till barnfamiljerna. Trots alla utfästelser om ett rejält lyft fördenna grupp, föreligger det inget annat regeringsförslag när det gällerbarnfamiljerna än den beslutade höjningen av bostadsbidragen. får därmed vara beredd att fattabeslut på grundval av de förslag som oppositionspartierna har lagt fram. Dennaregeringens senfärdighet kontrasterar inte minst mot beslutet om attavskaffa alla matsubventioner utom dem på mjölk. När det gällde att fatta detbeslutet fanns det inte ens tid att låta få säga sin mening förränbeslutet var ett faktum. Då gällde det att försämra för barnfamiljerna. Då varhandlingskraften mycket stor. Oppositionspartierna är alltså överens om att det behövsen rejäl förstärkning av stödet till barnfamiljerna. Men skall detinte döljas att partiernas förslag skiljer sig åt. vill i förstahand ha skatteavdrag. Vi i vill ha ett lika stöd till alla, och ettskatteavdrag ger dess värre inte det resultatet. Jag vill påminna om att systemet med skatteavdrag för demsom har barn avvecklades just med motiveringen att det verkadeorättvist och inte kunde utnyttjas av alla. Barnbidraget, som utgår till allabarn, har därefter utgjort en integrerad och viktig del av skattesystemet. att det fungerar som en skatterabatt för dem som har barn. Denna allmänt omfattade mening finns detenligt vår uppfattning ingen anledning att rucka på. Det av moderaternaföreslagna avdraget kan inte utnyttjas av exempelvis studenter utan inkomst.Det kommer heller inte att kunna utnyttjas fullt ut av familjer med låg inkomstoch flera barn. Dessa kategorier får med modell anfingen hänvisastill socialhjälp eller tilldelas ett särskilt bidrag. Jag säger inte att det äromöjhgt, men jag påminner om att man i så fall får dubbla bidragssystem, medallt det extra krångel som ett dubbelt bidragssystem skulle medföra. förslag innebär dessutom att stödetfinansieras skattehöjningsvägen. Sänkningen av det vanliga grundavdragetinnebär ett ökat skatteuttag på . Det är säkert mot denbakgrunden man skall se socialdemokraternas stora intresse för det moderataförslaget; socialdemokrater är ju alltid intresserade av - för att inte sägaförtjusta i -skattehöjningar. Vi i menar att man i första hand skall rikta insig på en barnbidragshöjning. Vi föreslår att barnbidraget höjs med . Flerbarnstillägget bör enligt vår uppfattninghöjas med . och börja utgå redan för det andra barnet. Flerbarnstilläggetfillkom under socialdemokratiskt motstånd men har visat sig ha en mycket vikfigutjämnande effekt. Jag är glad att kunna konstatera att socialdemokraterna nuaccepterar denna metod för att ge ett särskilt handtag åt flerbarnsfamiljerna. Det finns enligt vår uppfattning anledning att verkligenfästa uppmärksamheten på de stora och växande skillnaderna i skattehänseendeöch ekonomisk standard mellan barnfamiljer med en förvärvsarbetande ochbarnfamiljer med två förvärvsarbetande. Det har ju varit en livlig offentligdebatt i våra tidningar som visat att det problemet är stort och växande. Denmest utsatta gruppen är utan tvivel flerbarnsfamiljer med bara eninkomst. Det s. k. hemmamakeavdraget, som tillkom i samband med attsärbeskattningen infördes, är avsett att utjämna dessa skillnader. Det harstått oförändrat - . i avdrag på slutskatten - ända . Då ärdet naturligtvis på fiden att det höjs, om det värde det hade skall kunnaåterställas. Vi föreslår en höjning till . för familjer med barn därbara eri av föräldrarna har inkomst - vi begränsar höjningen till att avse denkategorien av familjer. Vi i står också fast vid att samhället måsteersätta föräldrarnas vårdnadsinsats. Stat och kommun satsar mycket storabelopp på utbyggnaden och driften av daghem, och kostnaderna har stigitdramatiskt. De som ordnar sin barnomsorg på annat sätt kan ställa heltberättigade krav pä någon form av ersättning. En sådan måste byggas ut ietapper. Vi föreslår nu en fortsatt påbyggnad av vårdnadsersättningen med sexmånader. har vi drivit den frågan. Jag säger uppriktigt att vinaturligtvis är besvikna över att vi varken i tre- eller tvåpartiregeringarnalyckades uppnå enighet som en påbyggnad avföräldraförsäkringen. Ni socialdemokrater har inte försummat något tillfälleatt påpeka att vi inte lyckades med det. Men själva sakfrågan har ni såvitt jagvet inte ägnat något intresse. Därför är min fråga till er: Kan ni ställa ervid sidan av den verklighet som råder i detta avseende ute i vårt samhälle? Dagsläget är att samhället - stat och kommun - ger ettstöd till barnomsorgen, när den sker utanför barnets eget hem, på istorleksordningen . Årskostnaden per barn i nybyggdabarndaghem är ca . Denna förmån från samhället kan utnyttjas av ungefär entredjedel av barnfamiljerna. Det visar sig också att det i första hand ärfamiljer med goda inkomster som har utnyttjat denna samhällsförmån. Detta är alltså dagens verklighet. är min fråga: Ärdenna verklighet i överensstämmelse med vad ni anser vara en rättvisfördelning? Är denna verklighet ett uttryck för vad ni menar med solidaritet?Jag vet inte, men jag hoppas att ni svarar nej på dessa två frågor. Om nej ärert svar, då blir min nästa fråga; Vad vill ni göra för att vrida utvecklingenrätt? Tror ni att lösningen är att öka utbyggnaden av denkommunala barnomsorgen till ett pris av . perbarn och år? Är detrealistiskt att tänka sig att stat och kommun kan skjuta till ytterligare 24miljarder kronor i dagens penningvärde för att ge alla barnfamiljer dettaerbjudande? För vår del svarar vi att det varken är möjligt ellerönskvärt. Det är inte möjligt av samhällsekonomiska skäl, och det är inteönskvärt av framför allt två skäl. För det första är det många föräldrar somvill klara omsorgen om sina barn själva därför att de tror - ja, är övertygadeom - att de på så sätt ger barnen den bästa starten i livet. Också den som intetycker så måste till fullo respektera att andra har den uppfattningen. Det ärviktigt och avgörande. För det andra finns det många familjer där bådaföräldrarna inte kan få ett arbete hur de än anstränger sig -arbetsmarknadsläget är inte sådant. Totalt sett är det många familjer som är iendera av dessa situationer. Och ingen av oss kan komma till dessa familjer ochsäga att de har valfrihet i någon som helst ekonomisk mening på det sätt somstödet är utformat. Vi i har dragit slutsatsen att såväl desamhällsekonomiska möjligheterna som barnfamiljernas skilda ekonomiskaförutsättningar och deras uppfattning om vad som är bäst för deras egna barnleder fram till att stödet till barnomsorgen inte skall utgå bara när barnetvårdas utanför det egna hemmet. Det är därför som vi återkommer med kravet attvårdnadsersättningen skall byggas ut. Själv tror jag att det är samma kraft idet kravet som i vårt krav på allas rätt till pension . Ocksådå fick vi ensamma driva frågan innan andra partier var beredda attacceptera den lösningen. Finansieringen kan enligt vår uppfattning ske delvis medomprioriteringar, delvis med nya budgetmedel. Det finns en del att spara påstatsbidragen till daghemmen utan att man därför försämrar verksamheten.Genomförs den höjning av barnbidragen, flerbarnstilläggen, vårdnadsersättningenoch hemmamakeavdraget som vi föreslår, bör man också kunna slopaförvärvsavdraget. Centernsförslag fill utbyggt familjestöd kommer att tillföra barnfamiljer- Men det tar också sikte pä att ge mest fill dem som har detallra sämst ställt. Det är nödvändigt för att skapa rättvisa mellanbarnfamiljer och icke-barnfamiljer och mellan olika barnfamiljer. En stark ekonomi och en fördelningspolitik, som bättre beaktar behovenhos de ekonomiskt svaga grupperna, är hörnstenar i det alternativ som centernhar lagt fram här i till regeringens budget och allmänna polifik. Entredje sådan hörnsten är hänsynen fill miljön. En stark ekonomi ärförutsättningen för att alla skall ha ett arbete. Enstark ekonomi och en rättvis fördelning av produktionsresultatet ärförutsättningen för att alla skall känna trygghet. Ekonomisktrygghet och hänsyn till miljön - den yttre lika väl som den inre - ärförutsättningen för livskvalitet. Ochdet är bara med en sådan treenighet, som det går att forma ett harmonisktsamhälle. Ochsist: Det är bara med ett harmoniskt samhälle i förening med en stärk tro påmänniskornas egen förmåga att ta itu med problemen, som man främjar enutveckling till allas fromma. 3 (): har vi nåtts av budet att i haravlidit. representerade han och i . Hanvar frisinnets främste ideolog i vår generation och BertilOhlins närmaste medarbetare. I sitt politiska arbete var han én talesman för desmå i samhället och en outtröttlig förkämpe för rättssäkerhet och integritet.För den frisinnade och liberala rörelsen framstår som enoförglömlig ljusgestalt. stod i centrum för den internationellauppmärksamheten. är ett resultat av den process som börjademed undertecknandet i av den europeiska säkerhetskonferensensslutdokument. Då samlades ledarna för 35 stater i och föratt visa sin vilja till avspänning och fred. Slutdokumentet andades tillförsiktinför framtiden. Det talades där om ökat utbyte av information, mer kontaktmellan människorna i och ett intensivare ekonomiskt och industrieUtsamarbete. Slutdokumentetspeglade den optimism och avspänning som kom att känneteckna deninternationella utvecklingen . Det fanns hosmänniskorna i redan då en stark förhoppning om att de fortsatta mötenainom ESK:s ram skulle kunna utnyttjas för att förbättra relationerna mellanstormakterna, att minska rustningarna i världens mest beväpnade region, attlåta splittrade familjer återförenas och ge andra människor, som i mer än engeneration levt på var sin sida om en ideologisk gräns, möjligheter attträffas. Tyvärrhar dessa förhoppningar grusats. Klimatet mellan stormakterna har bhvitkyligare. Upprustningarna har fortsatt. Möjhgheten för människor som önskarlämna öst har starkt minskat. Det ekonomiska och industriella samarbetethindras av en kortsiktig embargopolitik i väst. protokoU 1983/84:70-71 Denna utveckling är djupt oroande.Medvetandet om den ständigt ökande risken för ett förödande kärnvapenkrig harblivit allt starkare. Frågan om upprustning, kärnvapen och militära strategierär nu inte bara förbehållen politikerna, militärerna och de många experterna.Genom engagemang och kunskap har opinionen mot en utveckling som ingen vill hafått allt större kraft. Människor och organisationer har tydligare än någonsintidigare givit uttryck för denna oro. Fredsrörelsens aktiva kamp och godasyften har emellertid ännu inte givit resultat. Det är allas vår förhoppningatt de i deltagande staterna lyssnar på den starkafredsopinionen och tar till vara alla möjligheter för en framtid i fred. Kanske finns det skäl för försiktig optimism. Detförefaller nu som om inte kommer att vara det enda forumdär de båda stormakterna för en dialog. Det är positivt att samtalen omreduktion av de konventionella styrkorna skall återupptas i . Det kanskeockså finns skäl att hoppas på ett återupptagande av förhandlingarna i . Vädjanden om att supermakterna skalluppskjuta en vidare utplacering av sina medeldistansrobotar öppnar en möjlighettill kompromiss och kan skapa förutsättningar för vidare samtal. Detta ärnaturligtvis det centrala - en verklig avspänning och rustningskontroll kan nåsendast när det råder ett bättre klimat i relationerna mellan de bådastormakterna. Åtgärder för att främja avspänning måste därför ses som ett led inedrustningssträvandena i och arbetet för fred. neutrahtetspolitik och ett starkt svenskt försvarbidrar till fred och stabilitet. Det svenska internationellautvecklingssamarbetet är också ett stöd för en fredlig utveckling mellanvärldens stater. Så länge klyftan mellan de rika och de fattiga länderna ivärlden fortsätter att vidgas kvarstår osäkerhet och risk för konflikter. Ocksådärför är det viktigt att vi lever upp till de åtaganden som vi har gjort. Den ekonomiska polifik står förinnebär en starkare budget, starkare änregeringens. Och dä har vi inom denna budget utrymme för vissa angelägnautgiftsökningar. Den första gäller biståndet fill de fattiga länderna.Enprocentsmålet nåddes 1977. Det har förut bara attackerats av , ochdet var väl få som trodde att en socialdemokratisk regering skulle föreslå ensänkning. hade vi med anledning äv regeringensbesparingsproposition en intensiv debatt här i om det svenskabiståndet. Tillsammans med kyrkorna och de ideella organisationernaprotesterade mot att regeringen avsåg att svika enprocentsmålet.Jag karakteriserade detta som det största sveket av alla: sveket mot de fattigai världen. Avgörande för oss var naturligtvis inte bara att riksdagenfattat principbeslut om enprocentsmålet utan också, och framför allt, attbehoven i utvecklingsländerna är sä enormt stora. Det kan inte har varit ennyhet för någon politiker att miljoner svältande barn är i växande behov avstöd genom , , eller att Internationella utvecklingsfondenbehöver stora tillskott för att kunna bistå de fattigaste länderna. Inte hellerkan det ha varit obekant för någon att torkan och därmed hungern breder ut sig iAfrika och att behovet av humanitära insatser i södra och Latinamerikaär växande. Motståndet mot prutningen på biståndet har också varitstort inom det socialdemokratiska partiet. Vid en sammankomst berättade en kändsocialdemokratisk debattör, att hon - när hon hörde om sveket motbiståndsmålet-för första gängen grät inför ett ställningstagande från sitt egetparti. är det naturligtvis glädjande att socialdemokraternahar insett sitt misstag och erkänner att en ökning av biståndet behövs och ärangelägen. försvarsbeslut skulle ge ettså starkt försvar som vi alla ansåg behövligt. Men så är det inte nu.Försvarets resurser har urholkats bl. a. genom den stora devalveringen hösten1982 och den kraftigt höjda dollarkursen. Om vi skall upprätthälla den försvarsstyrka som vi våren1982 ansåg nödvändig, måste försvaret fä mer pengar. Men något sådant finnsinte föreslaget i budgetpropositionen, och uppenbarligen finns ingenting helleravsatt för försvaret i de medel som reserverats för tillkommande utgifter.Detta är anmärkningsvärt. har avsatt extra medel fill försvaret isitt budgetförslag. Ett tredje område som måste prioriteras är stödet fillbarnfamiljerna. Många undersökningar har gjorts om hur olika typer av hushållhar sin ekonomi ordnad. Alla visar entydigt att barnfamiljerna, speciellt demed många barn, har ett mycket bekymmersamt läge. Därför har vi i folkpartietföreslagit att beslutar om en omfördelning av inkomster och standard,frän de familjer som inte har barn till de familjer som har barn. Det betyderför många hushåll en omfördelning över fiden: mer när barnenär hemma och mindre när barnen är vuxna. Vi vill inom ramen för en provisorisk reform omfördelamellan 1,5 och till barnfamiljerna, framför allt tillflerbarnsfamiljerna. För en trebarnsfamilj betyder det ca . mer om åretän f. n., för en fyrabarnsfamilj nästan . Det är en rejälförbättring, som vi menar är nödvändig. De som får betala är de som inte harbarn. För en ensamstående utan barn betyder det . mindre ellermindre än . För två förvärvsarbetande utan hemmavarande barnblir det ungefär det dubbla. Jag tror att de flesta anser en sådan omfördelningrimlig. 1 fider av ekonomisk obalans blir det allt viktigare att fördelabördor och välstånd rättvist.