prot · G709153 · 1983-12-31 00:00:00 — Jag tycker att går längre än någon av deandra i sitt inlägg , när hon säger attnäringsfrihetsfrågorna skall överordnas arbetsmarknadslagstiftningen. Jagtrodde ändå att vi var överens om att vi har haft en enorm glädje i det härlandet av att vi har kunnat samtala mellan tre parter - arbetsgivaren,arbetstagaren och de samhälleliga intressena - och haft förmågan att i ställetför att med buller och bång gå ut och strida, lugnt kunna diskutera frågornamellan parterna. Och jag trodde att vi var överens om att grunden för detta äratt förhandla sig fram till avtal. Med den vulgäruppfattning som gör sig tillförespråkare för beträffande hängavtalen, rycker hon undan hela grunden för detsvenska sättet att förhandla mellan arbetsmarknadens parter. Om vi skulle följahennes inriktning tror jag att vi skulle få en situation på den svenskaarbetsmarknaden som inte gynnar vare sig de stora exportföretagen, småföretageneller arbetstagarna. Jag vill verkligen hoppas att inte är någontalesman allmänt för de borgerliga partierna i det inlägg som hon nu gjort -det går betydligt längre i demagogi och missuppfattningar än någon debatt här ikammaren gjort tidigare. 19 (): Det är inte fråga om demagogi utan fråga omatt balansen mellan olika grupper i samhället har förskjutits - det har tippatöver. Då skall man alltid se till att balansen blir jämnare - det är dåvi får det förtroendefulla avtalsarbete som vi alla tyckte var bra i slutet av1930-talet och . Vi skall vara rädda om det, ombalansen. Jag vill också säga: Det är inte demagogi när jag t. ex.säger att hängavtalen är svåra att säga upp eller egentligen omöjliga att sägaupp. Se på avtalsblankett 85 B, 1,2 och 8 §§. Det visar sig helt enkelt att densom har skrivit på ett hängavtal måste in godkänna detta hängavtal närriksavtalsparterna har förhandlat om avtalet. Då måste han, utan att över huvudtaget kunna ta upp en förhandling, godkänna avtalet. Detta gör att det f. n.finns en rad avtal som är skrivna på blankett 75 A eller B, där vi har entredje paragraf som är olaglig enligt föreningsrättslagstiftning och som mantagit bort i nyare avtal men som är gällande, eftersom dessa äldreavtal bara förlängs - det finns ingen chans att komma undan dem. Det är sädana praktiska förhållanden som jag talar om.Detta är inte demagogi - det är fakta, . Överläggningen var härmed avslutad. 8§ Svar på fråga 1983/84:539 om arbetslöshetens omfattning har frågat mig varförarbetslösheten är så hög i socialdemokratiskt styrda länder, varförarbetslösheten i har ökat snabbare än i de flestaandra länder och slutligen hur det kan komma sig att arbetslösheten i Sverigeär trots att regeringen påstår sig prioritera bekämpningen avarbetslösheten. När det gäller den första delfrågan och den inledning somföregår denna, så är det svårt att finna statistiskt stöd för de påståenden sompresenteras. Det kan konstateras att arbetslösheten vuxit starkt i helaOECD-området . Tvåsiffriga arbetslöshetsnivåer återfinns isåväl borgerligt som socialdemokratiskt styrda länder. Jag tror emellertid att kärnfrågan är att i många länderhar socialdemokratin erhållit majoritet på grund av den höga arbetslösheten -att väljarna menar att en socialdemokratisk politik bättre skyddar de svagagrupperna och att den i betydligt större utsträckning är inriktad på att aktivtbekämpa arbetslösheten. Jag tycker att exemplen och USAförskräcker - inte att de lockar till efterföljd. Vissa länder är dessutom små öppna ekonomier. De hardärmed specifika problem och är i mycket beroende av den politik som förs inomde stora länderna som , och . Min bedömning av inställningen till arbetslöshet blandborgerliga politiker runt om i världen kvarstår. I dessa läger ser man intearbetslösheten som ett Tvärtom betraktas det som en tillgång för ländernasnäringsliv att ha många arbetslösa människor till förfogande när det blirhögkonjunktur. Jag kan heller inte uppfatta formulering iAU:s-betänkande 1983/84:18 - "Den väldiga satsningen på AMS-politiken harnegativa effekter eftersom den skapar trögrörlighet och därmed gör ett växandeantal människor mindre tillgängliga på den reguljära arbetsmarknaden" - påannat sätt än att är beredda att acceptera högre arbetslöshet. Jag har svårt att förstå att även den andra delfrågan harstöd och relevans i jämförbar statistik. Arbetslösheten för OECD-området somhelhet har minskat något under den jämförelseperiod frågan gäller. Hela dennaminskning kan emellertid härledas till utvecklingen i där arbetslöshetentrots nedgången ligger på i säsongrensade tal. I praktiskt taget samtliga övriga länder hararbetslösheten ökat enligt den statistik publicerar. Man måste också beakta att länderna befinner sig i olikakonjunkturfaser. För del tycks nu arbetslösheten ha nått sin kulmen. Den sista delfrågan slutiigen innehåller också en felaktiguppgift. Arbetslösheten i definieras i överensstämmelse med . Enligt dessa räknas inte personer i arbetsmarknadspolitiskaåtgärder som arbetslösa. Jag känner heller inte till något land - borgerUgteller socialdemokratiskt - som beräknar arbetslöshet på det sättet. BengtWittboms betraktelsesätt är mig helt främmande. Regeringens politik är helt inriktad, på att motverkaarbetslösheten.' Utvecklingen går också åt rätt håll även om enskilda månaderkan avvika. Arbetslösheten är ett reellt mänskligt gissel. Den får intereduceras till ett matematiskt eller semantiskt spörsmål. 21BENGT WITTBOM (m): Jag ber att få tacka arbetsmarknadsministernför svaret och är beredd att instämma i delar av slutklämmen. Regeringen säger att dess politik är inriktad på att sänkaarbetslösheten, och det är den säkert. Problemet är bara att arbetslöshetenökar. Så är.det också i andra stora industriländer, där väljarna har gettsocialdemokraterna förtroendet att försöka klara ut arbetsmarknadsproblemen, t.ex. i . Men i länder som i förstamajtalutmålades som något av det värsta som finns på.jorden, t. ex. därarbetslösheten nu sjunker, leder politiken de facto till sänkt arbetslöshet. Jag har ställt den här frågan tillarbetsmarknadsministern på grundval av ett pressmeddelande från Anna-GretaLeijons förstamajfram-trädande som kom i min hand. Jag tycker nämligen, herrtalman, att framtidsutsikterna i när det gäller arbetsmarknadsutvecklingenser så allvarliga ut inför en kommande lågkonjunktur att det är en politisktrenhållningsuppgift och också en moralfråga att faktiskt klargöra för väljarnahur stora arbetsmarknadsproblemen egentligen är. Dearbetsmarknadsproblem som vi politiker skall lösa - oavsett vilka som sitter iregeringen - begränsas inte till att försöka skapa förutsättningar för riktigajobb för dem som ingår i de som är öppet arbetslösa. Det är tvärtomen långt större uppgift som väljarna kräver att politiska partier skall klara.Därför är det också utomordentligt rimligt att vi - när vi diskuterar de härfrågorna och när vi talar med väljarna - beskriver problemet i den omfattningdet faktiskt har. Annars riskerar vi att få en utomordentligt stor klyftamellan enskilda människors sätt att se på arbetslöshetsproblemen ochpolitikernas sätt att göra det. Det kan alltså sluta i en rejäl förtroendekrisnär vi står mitt i nästa lågkonjunktur. Jag vill fråga om hon inte instämmer iden uppfattning som jag har gett till känna vad gäller vårt ansvar i de härdelarna. Sedan tycker jag också, herr talman, att de anklagelsersom finns i det tal som höll i och den 1 majär ganska oerhörda utifrån utgångspunkten att faktiskt sitteri en regering - och det borde hon kunna erkänna, särskilt då det inte är1 maj - som sade sig kunna lösa sysselsättningsproblemen men som administreraren ökad arbetslöshet. Anklagelserna hon utslungar riktas mot regeringar somfaktiskt ser till att arbetslösheten sjunker och reellt ökar antalet nya jobb. Jag har aldrig framställt som ett av devärsta länderna på jorden. Jag har ingen grund för att göra det - allra minstefter att i mitt liv ha varit där nu i vår. Men jag tar migfriheten att kritisera på vissa punkter, bl. a. när det gäller desssysselsättningspolitik. Jag pratade ganska mycket om sådana frågor när jag var iUSA . Jag träffade folk som jobbar med arbetsmarknadsutbildning. De frågademig hur hög arbetslöshet vi hade i , vad vi gjorde inom vårarbetsmarknadspolitik. En av dem sade: Hade vi så låg arbetslöshet som niskulle vi gå ut och dansa och sjunga på gatorna. Arbetslösheten i sjunker. Men ingen av demsom jag talade med i föreställer sig att de skall kunna komma ned i enarbetslöshet på vår nivå. kallar man full sysselsättning. Det får viräkna med, hur bra det än går, säger man. Det perspektivet är mycket ruskigt.Men har väldigt många andrabra inslag i sitt land, bland sina människor. Visst är det svårt att jämföra situationen i olika länder.Och visst för oss enbart en redovisning av arbetslösheten snett. Ett av deintressantaste och bästa måtten på hur det ser ut på arbetsmarknaden är naturligtvishur många människor som finns sysselsatta på den ordinarieöppna arbetsmarknaden. Om man jämför och andra länder på det sättetfinner man - och det vet , eftersom vi har diskuterat det föruthär - att vi i ligger i topp internationellt med vår sysselsättningsfrekvens. 1982 var den av män och kvinnor i åldrarna . Jämfört medUSA ligger vi mycket högre. De ligger på och på 58.Visserligen kan man säga att många i är deltidssysselsatta. Vi skall bekämpa den, men vi skall inte göra det genom att ljugamed statistik. 23 (): Nej, arbetsmarknadsministern, det är precisvad vi inte skall göra. Det är just därför som åtminstone jag tycker att det ärviktigt att vi som politiker faktiskt, när vi talar om antalet människor somstår utanför den reguljära arbetsmarknaden och som vi vet vill in på den, ocksåbeskriver problemen precis som de är. Det är en annan diskussion än den om hurarbetsmarknadspoUtiken och de arbetsmarknadspolitiska insatserna skallutformas. Jag väntar fortfarande på en accept från det faktiskt är så vi måste resonera för att det inte skall uppstå en förstor förtroendeklyfta mellan de vanliga människorna i och politikerna iden här frågan. Jag vet att är precis lika oroad som jagför den arbetslöshet som vi står inför nästa lågkonjunktur - särskilt eftersominte arbetslösheten går ned nu i toppen av högkonjunkturen utan tvärtom ser utatt öka. När det sedan gäller förvärvsfrekvensen är vi helt ense omatt vårt land har en av de högsta förvärvsfrekvenserna i världen. Men detställer ju särskilt stora krav på vårt sätt att hantera de grundläggandeförhållanden som bestämmer hur många människor som kan få möjUghet till jobb,särskilt i en situation där den höga förvärvsfrekvensen i stor utsträckningbaseras på den växande offentiiga sektorn, där mångakvinnor har funnit jobb. När vi inte längre klarar finansieringen av den häroffentliga sektorn är det ju i grunden den höga förvärvsfrekvensen som hotas.Och , , ser det ännu allvarligare ut, för under sådanaförhållanden är kanske våra svårigheter att skydda kvinnornas förvärvsfrekvens- genom att vi inte kan betala vad kalaset kostar inom den offentliga sektornnär det gäller kvinnornas jobb - så stora att arbetslösheten t. o. m. blir ännuhögre än vad jag tror i nästa lågkonjunktur. 24Arbetsmarknadsminister : Herr talman! Jag delar att finansieringen av den offentliga sektorn är av väldigt storbetydelse för hur vi skall klara sysselsättningen i det här landet. Det ärdärför som regeringen också har fäst så stort avseende vid hur den ekonomiskapolitiken förs. Och tack och lov kan vi ju säga, att när det komsocialdemokrater till regeringen började vi få ordning och reda i ekonomin. Destora underskotten i budgeten som växte upp under de borgerliga åren, då bl. a.Bengt Wittboms partikamrater satt i , har förbytts i ensituation där vi åter kan börja få ordning på det här och kan se underskottenminska. Vi behöver inte låna lika mycket utomlands som förut, och jag hållermed om att detta är en viktig förutsättning för att vilångsiktigt skall kunna klara sysselsättningen. 25 (): När det gäller det sista uttalandet tänker jag inte säga någonting, fördet hinner vi inte ta upp i denna debatt. Jagvill bara konstatera att talade om"känslokalla högervindar, som f. ö. fått allt gynnsammare grogrundinom det svenska borgerliga lägret". De tankar som här materialiseras iform av nya organisationsformer inom tjänstesektorn, viss grad av privatisering,alternativ och konkurrens beskrivs alltså som känslokyla. Förklarhetens skull vill jag bara säga att dessa tankar växer fram dels för skall försöka hitta former där vi kan bevara en hög grad av service i dethär landet utan alltför stora offentliga kostnader, dels naturligtvis för skaU kunna visa omsorg om människornas möjligheter att få jobb. Det är juså, , att i den känslokalle land jobbar fler människori tjänste- och servicesektorn än vad som är fallet i ,.men alla jobbarinte med offentligheten som arbetsgivare. Internationelltutvecklingssamarbete m. m. Överläggningenvar härmed avslutad. 9 §Föredrogs och hänvisades Proposition 1983/84:197 tilljustitieutskottet 10 §Föredrogs men bordlades åter betänkanden /84:20 och 21 11§ Internationellt utvecklingssamarbete m. m. Föredrogs utrikesutskottets betänkande 1983/84:15om internationellt utvecklingssamarbete m.m. (prop. 1983/84:100 delvis och1983/84:154). Anf.26 TREDJE VICE TALMANNEN: I fråga om detta betänkande hålls gemensamöverläggning för samtUga punkter. 27 (): Nöden i världen gör sig påmind. senast är det Röda korsetsom rapporterat om sina ökade hjälpinsatser för att möta svälten i Afrika.Mindre uppmärksammad är den snabba miljöförstöring som också äger rum iutvecklingsländerna och som har en sådan omfattning och utbredning att denhotar själva fömtsättningarna för utveckling och framåtskridande. Ettexempel får illustrera verkligheten. I planteras ca 40 skog. Markförstöringenberäknas leda till en årlig förlust av matjord som motsvarar vad som behövsför att ge föda åt 400 000 människor. 2Riksdagens protokoll 1983/84:153-154 Internationellt utvecklingssamarbete m. m. Betydande delar av , söder om , har undersenare år drabbats av torka, missväxt och svält. Välvilliga biståndsgivaremöter den stora svårigheten att vid sidan av haturens hårdhet ärstatsledningarnas politik i flera av de berörda länderna ett påtagligtutvecklingshinder. Det mest omtalade exemplet är , som fått se sinutveckling förbytas i stagnation och ekonomisk och social tillbakagång. Denförda utvecklingspolitiken, inspirerad av socialistiska idéer, med desssatsning på tvångsvis kollektivisering av småbrukare och en statsdirigeradekonomi, har brutit samman. Landsbygden återgår tUl naturahushållning,avsalugrödorna minskar, den befintliga industrikapaciteten utnyttjas i ringautsträckning och städerna lever alltmera på bistånd och import. Då är ett av de länder som fått mest bistånd percapita och är det största mottagarlandet för svenskt bistånd, måste fråganställas om biståndets roll och eventuella skuld i denna sorgliga process.Alstrar biståndet ett biståndsberoende hos statsledning och administration?Snedvrider biståndssubventionerna den ekonomiska utvecklingen? Minskarbiståndet benägenheten hos de styrande att ändra sin poUtik så att den bättrestämmer överens med folkflertalets önskemål och behov? I Mo9ambique har Frelimo efter befrielsen sökt införa enmarxistisk jordbmkspoUtik. Regimen bestämde sig för att satsa på statligastorjordbruk, medan familjejordbruken, som omfattar av areal ochjordbruksbefolkning, inte fick någon uppmuntran. En utvärderingsgrupp tillsattav SIDA, som har granskat det omfattande nordiska biståndet till jordbrukssektorninom , gör en lång rad allvarliga iakttagelser. Gruppen är djuptbekymrad över den brist på ekonomisk kontroll och kostnadsmedve-. tände sområder inom många projekt. Man konstaterar att de statUga jordbmkens produktionkostar så mycket i form av importerad teknik och råvaror att det skulle blibetydUgt billigare att importera produkterna direkt. Småjordbruket däremotproducerar med ringa inslag av import. Den bild utvärderingsgruppen tecknar är att det statligajordbruket präglas av resursslöseri och ineffektivitet, medan frånvaron avstimulans åt småjordbruket verkar produktivitetshämmande. Mozambiquesbefolkning svälter inte bara på grund av torkan utan också därför att landetsmarxistiska ledning av ideologiska skäl valt som föredöme. I står svenskt bistånd inför något av ettvägskäl. Frågor har ställts tUl statsledningen om inriktningen av den framtidajordbrukspolitiken, om varför inte mer resurser ges till bondeföreningarna irelation till statsfarmer och stora kooperativ. Biståndskontorschefen säger i ett nummer av följande: "Ytterst anser jag att hela frågan om den framtidajordbrukspolitiken handlar om socialism eller biandekonomi. Om denmarxist-leninistiska centralstyrningen blir allenarådandé får vi problem. Detblir svårt att få småbönderna ätt producera ett överskott. Vi får gå in isystemneutrala insatser, som att bygga vägar eller öka utsädesproduktioneneller också gå ur landsbygdsutvecklingen. Det är lättare sagt än gjort.Världsbanken ligger också lågt och binder siginte förrän man vet vilka reformer som blir av." Svensktbistånd möter utomordentliga svårigheter inte bara i de här av mig nämnda treländerna. Situationen är likartad i , och . Fråganmåste ställas om det över huvud taget är meningsfullt att bedrivautveckUngssamarbete med länder, vilkas utvecklingsstrategi inte kan förväntasleda till resultat, som rnotsvarar något av de fyra målen för svenskbiståndspoUtik. Erfarenheten visar nämligen att biståndets effektivitet inteminst beror av hur mottagarlandets ekonomi i övrigt fungerar. Verklighetsfrämmandeekonomisk politik, misshushållning med egna resurser, korruption och andramissbruk kan omintetgöra de mest generösa biståndsansträngningar. Därsvenskt bistånd spelar en verkligt stor roll vi ett ansvar också i sådanahänseenden. BUr det verkningslöst till följd av vad mottagarlandets myndighetergör eller underlåter att göra, bör biståndsprogrammet omprövas. Detta ligger ibåda parters intresse. Positivti detta sammanhang är den promemoria som utarbetats av isamråd med övriga nordiska biståndsgivare och som ger en samlad nordisk syn påjordbmkspoUtiken i södra . Jag ser denna åtgärd som ett exempel på dentyp av dialog som är nödvändig att föra i utveckUngssamarbetet. Sedan återståratt se vilket resultat initiativet får. Skeringen ändring i en icke fungerande utveckUngsstrategi kan biståndet växlas övertill hjälp i andra former, t. ex. genom enskilda organisationer,katastrofbistånd eller genom en satsning på sådana basbehov som utbildning,hälso- och sjukvård och miljöfrågor. Detsvenska folkets biståndsvilja bärs upp av humanitär medkänsla med fattiga ochnödUdande människor. Når hjälpen inte fram - gör den ingen nytta - så fallersjälva motivet för verksamheten bort. I själva verket är det mycket cynisktatt, som många opinionsbildare i , ägna frågan om biståndets volym etthett engagemang men sedan tappa intresset när frågan om biståndets innehåll ocheffektivitet kommer upp. Vårt ansvar måste sträcka sig så långt att vi ocksåintresserar oss för om dessa pengar hjälper de nödlidande. Utvecklingen i mångaländer är så problematisk och nedslående att givarländerna har en skyldighetatt diskutera biståndets utformning och inriktning. Jagser bara två kategorier industriländer som högaktningsfullt kan strunta i dennauppgift. Det är å ena sidan sådana givarländer för vilka biståndet är ettmaktpolitiskt instrument. Med hjälp av biståndet håller man sig väl med vissaregimer. Å andra sidan är det sådana industriländer för vilka u-hjälpen tjänarrent kommersiella syften. Förhoppningsvis tillhör inte någon av dessagrupperingar. Ävenom u-hjälpens besvikelser är allmänna och berör de flesta givarländer, harfaktiskt särskild anledning till eftertanke. Utvecklingen är specieUtdålig i flera av programländerna för svenskt bistånd. Socialdemokratin harvalt att satsa de stora biståndsbeloppen på socialistiska regimer som velatföra en socialistisk utvecklingspolitik. Nästa led i denna tankekedja har varitatt om bara valt "rätt" regim/land att ge biståndet till, Internationelltutvecklingssamarbete m. m. Internationelltutvecklingssamarbete m. m. behöver vi inte längre bryoss om biståndets utformning. Den saken ordnar mottagarlandet bäst självt. Urdenna filosofi har växt en u-hjälp som har få internationeUa motsvarigheter ikravlöshet och frikostighet. Importstöd och luftiga s. k. programstöd har fåttta en stor del av landramarna. Antalet projektinsatser med noggrannmålangivelse har blivit få. Närsedan utvecklingen i de svenska programländerna hamnar långt från idealet, närregimerna söker tvångskollektivisera de traditioneUa småbrukarna, subventionerabyråkratin i städerna och för en omöjlig valuta- och kreditpolitik, blirnaturligtvis besvikelsen när det gäller den svenska utveck-Ungshjälpen destostörre. Hela förutsättningen för den socialdemokratiska, regimorienteradebiståndspolitiken faller sönder. Skall svensk u-hjälp behålla sintrovärdighet, måste de humanitära motiven återigen lyftas i förgrunden.Biståndets nytta för de fattiga och nödlidande människorna måste vara detdominerande ledmotivet. Respekt för de mänskliga fri- och rättigheterna måstevara ett villkor för att svensk u-hjälp skall utgå, och vi bör sluta att gebistånd till länder som för krig eller ockuperar andra stater. Vi måste upphöra att tro att socialistiska enpartistater är underbarasamarbetspartner. Erfarenheten visar att förutsättningarna för ett effektivtbistånd förbättras om vi söker samarbeta med länder som strävar efterdemokratiska och marknadsekonomiska lösningar på utvecklingsproblemen. Ettsamhälle som ger inflytande och uppmuntran åt individen är en förutsättning föratt de uppsatta utvecklingsmålen skall kunna uppfyllas. De stater i tredjevärlden som har lyckats att få i gång en ekonomisk utvecklingoch förbättra välfärden för folkflertalet har alla satsat på marknadsekonomioch enskild äganderätt. Denväsentligaste uppgiften för svensk biståndspoUtik av är att höjaeffektiviteten i utvecklingssamarbetet. Detta kan ske bl. a. genom att vi istörre utsträckning engagerar svenska organisationer och företag i verksamheten.Vi måste utnyttja hela den svenska resursbasen och ta till vara den kunskap ochden kompetens som finns på universitet och högskolor, i näringslivet och ienskilda organisationer. Vi måste få ett flexiblare bistånd, där vi kan bidratill att lösa särskilt viktiga problem för världssamfundet, t. ex. miljö- ochenergifrågor, i stället för att vara fastlåsta i ett slags evighetsbistånd,oavsett vad som inträffar i länderna i fråga. Vi måste övergå till ett meraprojektinriktat bistånd, där klara mål för insatsen kan uppställas. Ettsätt att minska.regimorienteringen av biståndet är också att slussa en störreandel av de statiiga anslagen genom de enskilda organisationerna. Det biståndsom lämnas genom dem är i aUmänhet effektivt, inriktat på bestämda mål och gårdirekt till de mest behövande grupperna. De bidrar bättre än andrabiståndsformer till att stödja en demokratisk utveckling och folkligtdeltagande. De samarbetar ofta med systerorganisationer i mottagarländerna ochstödjer därmed en pluralistisk utveckling. Dagensbiståndsbetänkande från utrikesutskottet har föregåtts av en rad märkligaturer. förklarade regeringen att biståndsanslaget skulle frysas, ochriksdagen skulle nödvändigt besluta om detta . åkerOlof på internationeU biståndspolitisk konferens i När han väl kommithem, skall biståndsanslaget återigen höjas. Propositionen låter dock vänta påsig, då statsministern för in u-hjälpsfrågan i försvarsförhandlingarna. Socialdemokraternasagerande är oseriöst och nonchalant. tvingades tillytterligare en steril debatt om biståndets volym. i vår harutrikesutskottets behandling av biståndspolitiken kraftigt försenats. Motslutet av utskottets förhandlingar blev så ännu en uppseendeväckande händelsemed anknytning till u-hjälpen bekant via massmedia.