prot · G70945 · 1983-12-31 00:00:00 — Behovet av en kärnvapenfri zon är uppenbart för att draNorden ut ur stormakternas kärnvapenstrategier, därför att vi spelar en heltannan roll i deras strategier än vad vi gjorde för bara . Förslagethar också ett mycket starkt stöd i och i hela . harolika sovjetiska uttalanden påvisat att man där är beredd att diskutera olikaåtgärder för att underlätta inrättandet av en sådan zon. Man har t. ex.förklarat sig villig att diskutera åtgärder rörande , ochde baltiskastaterna. Det finns således både behov och positiva förutsättningarför fortsatta svenska insatser, vilket borde motivera regeringen till förnyadekontakter. Arbetet för fred och nedrustning är svårt.Fredsrörelsen i är mycket stark - den har kanske aldrig varit såstark som den är - men vi vet också att de krafter som arbetar för enfortsatt kärnvapenupprustning och som motverkar försöken till avspänning ocksåär Starka. har fredsrörelsen satsat sina krafter påatt stoppa utplaceringen av euromissilerna och i stället få till ståndöverenskommelser om att minska antalet kärnvapen i . Jag tror dess bättreatt det bakslag som den inledda utplaceringen utgör inte kommer att stoppadenna folkligt förankrade rörelse. Fredsrörelsen har också vunnit viktiga segrar som på ettradikalt sätt har förändrat hela säkerhetsdebatten i . Neutrala ochalliansfria länder som har i det här sammanhanget ett särskilt ansvar idet läge som har uppstått. När andra länder kanske vacklar, måste vi bedriva enkonsekvent politik som slår vakt om vår ställning som neutrala och alliansfriaoch som på alla tänkbara sätt främjar avspännings- och nedrustningssträvandena. Till det hör att stå obundna gentemot båda stormakterna,att inte göra sig beroende av vapenleveranser från den ena eller andra sidan,att inte falla undan för politiskt och militärt tryck från den ena eller andrasidan. Men däri måste också ingå solidaritet med förtrycktaländer och folk som kämpar för och till försvar för sin frihet och suveränitet,alldeles oavsett geografiska och politiska väderstreck. Däri måste också ingåsolidaritet och ekonomisktstöd till världens fattiga, därför att endast en konsekvent genomförd sådanpolitik kan främja avrustningen och nedrustningen. 35 (): Det förefaller onekligen, att döma av detsenaste inlägget, som om en del av vad vi har sagt på det utrikespolitiskaområdet i hög grad har, som uttryckte saken,oroat sinne. Låt mig då bara försäkra att det faktumatt han känner sig oroad inte är någonting som i nämnvärd grad oroar oss. gjorde ett antal, delvis ganska dåligtredigerade, upprepningar av olika tirader han framfört under det gångna åretdär ubåtsfrågan, som jag trodde låg utanför dagens debatt, spelade en väsentligroll. Låt mig bara säga, , att så länge kommunisternaär det enda parti i denna riksdag som med kraft går emot att det svenska försvaretskall få tilläggsanslag för att bekämpa sovjetiska ubåtar i våra skärgårdarkommer jag att ta allt vad säger i dessa frågor med en mycketbetydande nypa salt. Denna kammare har att diskutera ettfaktiskt så gott som enigt betänkande från utrikesutskottet om den svenskanedrustningspolitiken. Till det har fogats reservationer från centerpartietoch kommunisterna, men de rör trots allt inte dehuvudfrågor som tas upp i betänkandet. Mellan socialdemokraterna ochmoderaterna råder full överensstämmelse i de frågor som direkt tas upp tillställningstagande i betänkandet. I och för sig är detta näppeligen särdeles sensationellt.De här betänkandena har traditionellt sett varit präglade av en betydande enighet.Men det har en viss betydelse och har också uppmärksammats i massmedia,därför att denna enighet markerats i en situation då den svenska utrikes- ochsäkerhetspolitiken har ställts inför nya och mycket svåra utmaningar och därdetta också har kommit att prägla den utrikes-, nedrustnings- och säkerhetspolitiskadebatten . Jag tror att vi från bägge sidor har strävat efter dennaenighet. De olika yrkanden som fördes fram i den stora moderatakommittémotionen har varit möjliga att förena med det synsätt somutskottets majoritet har företrätt. I de flesta fallen har det rört sig om attmed en viss klarhet lägga fast svenska positioner som tidigare i någon formuttalats men som självklart genom utskottets betänkande får en alldelesextra tyngd och därmed en starkare ställning i den framtida svenska politiken. En sådan fråga - som varit föremål för en tidvis.tämligenförvirrad debatt under detta år - är sambandet mellan fred och frihet. För oss moderater har det alltid varit en illusion, attdet skulle gå att bygga, en varakfig fredsordning i eller i världen iövrigt om denna fredsordning bygger på förtryck av folk eller av nationer. Visst kan en sådan ordning under längre eller kortare tidhålla kriget borta och därmed ge oss en period av stabilitet. Det uppvisar ickeminst den europeiska historien åtskilliga exempel på. visar medförödande tydlighet, att en sådan ordning förr eller senare blir ett offer förde spänningar som den själv skapar. Ofta har kriget blivit konsekvensen av denfred som man sökt bygga på förtryck. Om denna enkla historiska sanning-som förvisso inteförlorat sin giltighet i den nukleära terrorbalansens epok - borde det intebehöva bli någon strid. Att vi ändå fick debatt om detta beroddemåhända på att vi moderater dristade oss att påpeka att denna historiskasanning och princip självfallet gällde alla kontinenter och folk och därmedockså och den situation som råder i de öst- och centraleuropeiskanationer som sovjetiserats under . Det hävdas ibland att denna fråga inte har någon störrebetydelse för den konkreta utformningen av den svenska nedrustningspolitiken.Jag tror att det i allt väsentligt är en korrekt observation. Men den har singivna och mycket centrala plats i den mycket bredare och principiellt inriktadediskussion om freds- och säkerhetsfrågor i som vi ju fått under de allrasenaste åren. En långsiktig fredspolitik måste byggas upp över ett brettpolitiskt spektrum. En fredspolitik i ordets verkliga bemärkelse kan inte gåförbi de åtgärder vi i vidtar för att med vår egensäkerhetspolitik medverka till stabilitet i , ett område där vi harett ansvar. Den kan inte heller gå förbi och måste ha som ettcentralt inslag de aktiva ansträngningar som vi genom nedrustningspolitik görför att bringa rustningarna under kontroll och begränsa de militärasatsningarna. Och den kan aldrig gå förbi de politiska spänningar, inom ochmellan nationer, som i ett längre perspektiv utgör ett latent hot mot varje typav varaktig fredsordning. Om dettaförefaller vi att vara eniga. "Självfallet finns det ett samband mellan förtryckoch orättvisor å den ena sidan och rustningar och krigsrisker å den andra.Arbetet för frihet från förtryck och orättvisor i alla länder är också ettarbete som ökar förutsättningarna för en varaktig fred. Det finns således ävenav detta skäl anledning för att fortsatt aktivt verka för mänskligarättigheter och alla folks frihet. Detta arbete bör bedrivas i alla därtillägnade fora. Det bör dock inte göras till en förutsättning förnedrustningsarbetet." På denna grund hoppas jag att vi skall kunna föra vidareett meningsutbyte om hur vi långsiktigt skall kunna verka för en varaktigfredsordning i . Få frågor ter sig och viktigare. Men fredspolitiken har också - som jag påpekat - en annanviktig funktion. Nedrustningspolitiken måste ha en avgörande uppgift också närdet gäller att och säkra stabilitet och förhindra krig. Detarbetet måste oförtröttsamt föras vidare även i situationer präglade avpolitiska spänningar och djupgående ideologiska meningsmotsättningar. Tyngdpunkten i utrikesutskottets betänkande ligger påde nya uppgifter som svensk nedrustningspolitik kommer att ställas inför underde allra närmaste åren. Arbetet i FN i och i CD i kommerförvisso icke att förlora i betydelse, men det är naturligt att uppmärksamhe- ten iförsta hand kommer att koncentreras till omförtroendeskapande åtgärder. Här rör det sig nämligen om något som är intressant intefrämst därför att det äger rum i utan i första hand därför att detrepresenterar någonting nytt och oerhört viktigt. I ordets egentliga bemärkelsehandlar ju inte om nedrustning. Även om den är framgångsriki sig i detta skede, kommer den inte att leda till några avtal om begränsningarav militära styrkor. Här handlar det i stället om åtgärder för att öka förtroendetmellan staterna när det gäller hur militära styrkor disponeras och används. Pä mänga håll möter man en besvikelse över de resultat somnedrustningsansträngningarna har gett. Visst går det att peka på ett antalavtal av stor och bestående betydelse även i tider som dessa, menhuvudintrycket förändras dess värre knappast av detta. Just därför är så viktig. Den är ettförsök att bryta delvis nya vägar. Dess uppgift är inte, och får inte bli, attduplicera nedrustningssamtal som förs eller bör föras i andra fora och inteheller att bli en plattform för nedrustningsförslag i mera klassisk mening. Denblir framgångsrik endast i den mån den förmår att - i överensstämmelse med detganska tydliga mandat från som återges i utskottets betänkande-koncentrera sin uppmärksamhet just på olika typer av förtroendeskapandeåtgärder. I den moderata motionen från förde vi ganskalånga och delvis rätt detaljerade resonemang om dessa frågor. Vi lade ocksåfram ett antal konkreta förslag till hur den här typen av förtroendeskapandeåtgärder skulle kunna byggas upp. Utskottet har betonat att bl. a. sädanaförslag prövas på svensk sida i det förberedelsearbete införStockholmskonferensen som just nu är inne i sitt slutskede. Jag tror att detfinns anledning att förmoda att den svenska positionen i dessa under dekommande åren för så viktiga frågor kommer att ligga i den huvudfårasom angavs i vår motion . Alldeles säkert kommer motsättningarna mellan öst och västatt prägla också de i långa stycken ganska tekniska uppgifter somStockholmskonferensen står inför uppgiften att söka lösa. Från väst kommer manatt betona vikten av åtgärder som leder till att man får mer information omösts användning av sina militära styrkor. Från öst kommer man att - åtminstoneinledningsvis - koncentrera sig på olika typer av mera deklaratoriska åtgärderav mer eller mindre tydligt värde. Den svenska positionen i dessa förhandlingar måste ta sinutgångspunkt i egen säkerhet. Det må låta krasst, men faktum är att vinu står inför en förhandling i mstningskontrollsammanhang somhar direkt och omedelbar, närmast mätbar betydelse för vår egen säkerhet ochför utformningen av vår egen säkerhetspolitik. För oss måste det varasjälvklart att sätta den i högsätet. Därmed gagnar vi vår egen säkerhet, ochdärigenom andra nordiska länders - och därigenom också den vidare europeiskasäkerhet som det är uppgift att främja. i utvecklades ett nära och frukt- bärandesamarbete mellan de neutrala och icke-alliansbundna staterna, den s. k.NN-gruppen. Även om denna har sina givna begränsningar, och detta alldelessäkert kommer at-t bli allt kännbarare i ett läge där även de individuellastaternas nationella säkerhetsintressen kommer att beröras, är det viktigt attSverige, så långt detta är möjligt, strävar efter att bibehålla NN-samarbetetsom basen för sina ansträngningar att överbrygga motsättningarna mellan östoch väst och leda konferensen till resultat. Spektakulära svenskaensamuppvisningar på arenan må vara frestande, men de riskerar att blikontraproduktiva när det gäller möjligheter att spela en konstruktivroll, t. ex. i konferensens slutskede. utgör en av de viktiga länkar iESK-processen som skall föra över till det kommande uppföljningsmötet i . Det måste dock poängteras - och det gör också utskottet - att den inteutgör den enda länken. Utskottet understryker vikten av att i sittagerande strävar efter att även fortsättningsvis upprätthålla balansen mellanESK-processens olika delar. Det är därför viktigt att regeringen ger stor tyngdåt förberedelserna för deltagande i övriga centrala möten somtillsammans med bildar bryggan över till Wienmötet . I ljuset av det som ett enigt utskott har sagt omsambandet mellan fred och frihet är det naturligt att man speciellt inriktaruppmärksamheten på expertmötet i om mänskliga rättigheter och möteti om mänskliga kontakter. I sinom tid finns det nog anledning för ossatt här i kammaren återkomma fill även dessa delar av ESK-processen. Tyngdpunkten i utrikesutskottets betänkande ligger - somjag påpekat -mycket tydligt på de europeiska säkerhets- ochnedrustningsfrågorna. Anledningen är självfallet att det är i dessa frågor somdet nu krävs aktiva insatser för att pröva delvis nya vägar att nå deframgångar som inte har kunnat nås på annat sätt. I en sådan situation är detnaturligt för att söka ange vissa utgångspunkter för det kommande arbetet. Men även andra problem som varit föremål för våruppmärksamhet behandlas mer eller mindre utförligt ibetänkandet. Låt mig i all korthet nämna något om den nordiska kärnvapenfriazonen. gav i sitt betänkande 1981 regeringen iuppdrag att hålla kontakt med de övriga nordiska regeringarna i denna fråga.Samma formulering återkom 1982, och samma formulering återkommer 1983. I detgrundläggande uppdrag som därmed gett regeringen i denna fråga harintet lagts till och intet dragits från . Vi vet alla att detta är en fråga med många aspekter. Denrör centrala principer i samtliga nordiska länders säkerhetspolitiskalösningar. För och rör den bl. a. frågan om hur långt den ömsesidigasolidaritet som utgör NATO-medlemskapets grund kan tunnas ut genom ensidigabegränsningar. För gäller det om vi skall acceptera de risker för vårtsäkerhetspolitiska oberoende - centralt för vår neutralitet - som kan ligga iolika former av supermaktsgarantier. För kan det bl. a. gälla demöjligheter till ingripande i olika externa förhållanden som vissa zonkonstruktionerkan tänkas ge utomstående nationer. För samtliga länder gäller det den effektsom olika zonkonstruktioner kan få på det samlade mönstret. Om alla dessa frågor kan man ha olika meningar- såväl inomsom mellan länderna. Viktigt är att frågan inte leder till försök från ettlands sida att mästra andra länders säkerhetspolitik. Viktigt är också att vihär i kan föra en öppen och saklig debatt om de olika problem ochmöjligheter som olika zonkonstruktioner kan medföra. Alldeles speciellt gäller kanske detta garantifrågan. Dentogs upp i vår moderata motion . Den har senast, i delvis ganskadramatiska ordalag, aktualiserats av en mera principiellt hållen ledare i densocialdemokratiska idétidskriften . Det förefaller att finnas en ganskabred enighet om att inte kan acceptera garantier som direkt ellerindirekt riskerar att ge den ena eller den andra supermakten en möjlighet tillinflytande över värt säkerhetspolitiska agerande i känsliga lägen. Denna fråga är den kanske allra viktigaste av de frågorkring en nordisk zon som utskottet nu liksom tidigare anser att man börstudera. Själv vill jag bara stryka under den slutsats som även Tiden drar isin ledare: utgör en så central fråga att den måste hanteras under såbred enighet som möjligt. Att striden i allt väsentligt kunnat undvikas om dettautrikesutskottets betänkande och enigheten i stället betonats utgör en styrka.Det innebär förvisso inte att vi är sams om allt. I ett särskilt yttrande harvi moderater utvecklat vissa tidigare redovisade ståndpunkter i vad gällerkärnvapensituationen i , och den frågan kommer litet senarei denna debatt att gå närmare in på. Men på grundval av enigheten i deprincipiella frågorna är det viktigt och naturligt att vi för en saklig och sålångt möjligt avspänd debatt om de frågor - viktiga sådana - där våra meningaroch bedömningar går och kommer att gå isär. Det är så, fru talman, vår utrikespolitik på olika områdenskall debatteras och formas i denna riksdag. 36LARS (vpk) replik: är irriterad över att jag påminnerhonom om hans brådstörtade resa till och hans överläggningar medföreträdare för den amerikanska underrättelsetjänsten. Jag förstår denirritationen. Men jag tror att skall vara något försiktig iubåtsfrågan också av andra skäl. Låt mig påminna om att det var under moderataförsvarsministrar som en mycket stark urholkning skedde av det svenska ubåtsförsvaret- det avskaffades nästan helt, därför att det behövdes pengar till ett nyttstridsflygplan. Vi vill ha ett starkt ubåtsförsvar, men det är intedetsamma som att bara släppa till ständigt nya miljarder. Det handlar om andrasaker också, bl. a. en levande skärgård. Men nog om detta. Den huvudfråga, , som vi diskuterar är att nihar en helt annan grundsyn än de fyra andra partierna när det gäller densvenska säkerhetspolitiken och hur man bäst gagnar neutralitets- ochalliansfrihetspolitiken. Ni anser enligt er partimotion: . "alliansfrihet innebär, att vi frivilligtåtagit oss uppgifter som i vissa hänseenden går utöver dem som stater i deolika militärallianserna tagit pä sig. På freds- och nedrustningsområdetinnebär vår fristående ställning ökade möjligheter att lämna väl avvägda ochkonstruktiva bidrag till det ständigt fortgående arbetet, och det ställer kravpå vår utrikespolitik." Så står det i den moderata partimotionen om vårt landsfredspolitik. Men gäller det också för det moderata partiet självt? Vilkafrivilliga uppgifter utöver dem som staterna i militärallianserna har tagit påsig gäller för ? Var USA-resan och överläggningarna med företrädarnaför CIA ett sådant åtagande? Det heter alltså i er partimofion att vår alliansfrihetger oss möjlighet att pä freds- och nedrustningsområdet ge konstruktiva bidrag.Vilka bidrag har ni moderater givit i detta sammanhang? När har ni lagt framett nedrustningsförslag? Den s. k. principfasta moderata uppfattningen tyckssåledes gälla vårt lands officiella politik, som dock på inget sätt harpraktisk betydelse för själva. Ni påstår att ni stöder denofficiella linjen men anser att ni själva kan föra diskussioner medden amerikanska underrättelsetjänsten. Ni anser också att ni aldrig behöverprestera något nedrustningsförslag, utan er huvuduppgift är att försvara upprustningsprogram när man ständigt lägger fram nya förslag. Men någotbidrag till den svenska upprustningen har ni ännu inte lämnat, . 37CARL BILDT (m) replik: Jag kan försäkra att jag inte är specielltirriterad men däremot ganska road av något envetna försök att föragamla debatter. När man läste vpk:s partiprogram ochlade det vid sidan av de andra partiernas var den frapperande skillnaden att vpkville basera svensk utrikespolitik och säkerhetspolitik för framtiden på någotsom man kallade den proletära internationalismen. Vpk var och ärfortfarande det enda parti som i sitt eget program står utanför den uppslutningbakom de traditioner och principer för svensk utrikespolitik som vi har haftunder efterkrigstiden. Att han sedan försöker att med alla till buds ståendemedel ta sig in i debatten tycker jag inte är irriterande; jag tycker som sagtatt det är ett ganska roande fenomen. Vad innebär den formulering i vår motion som upp och där vi pekar på att vi genom vår alliansfrihet och neutralitetfrivilligt tar på oss skyldigheter som går utöver andra nationers? Jo, deninnebär till att börja med eri möjlighet när det gäller nedrustningspolitiken.Jag tycker att skall läsa den mycket utförliga motion som vi väcktei januari om just förtroende- och säkerhetsskapande åtgärder. Den går ikonkretisering och nytänkande långt utöver vad vpk, med dess slaviska uppräknandeav propagandafraser från andra nationer, brukar prestera i talarstolar och imotioner. Som självständig, neutral och alliansfri nation har viockså en annan skyldighet. Det är att vi själva - och bara vi själva - skallsvara för försvaret motkränkningar av vårt territorium. När och hans parti gång på gångenvetet går emot varje förslag som syftar till att öka vår förmåga att klaradenna uppgift, som är så central för möjligheterna att bibehålla respekten förvår neutralitet, underminerar de ytterst sin egen trovärdighet som förespråkareför denna neutralitet. Det är ett faktum, , att vänsterpartietkommunisterna har en handling liggande på kammarens bord där ni säger blanktnej till de åtgärder som alla andra partier är beredda att besluta om och somsyftar till att göra det möjligt för att försvara sig mot sovjetiskaubåtar i de skärgårdar som inte ligger så från den kammare där dennadiskussion förs. Detta är något som inte är vare sig irriterande eller oroande,utan något som jag tycker är mycket allvarligt. 38 (vpk) replik; Det var fel av mig att säga att varirriterad. Jag har aldrig sett honom irriterad. svårigheter att tasig in i debatten har inte varit så stora . Han går jusom en seriefigur i svensk säkerhetsdebatt. Men det är inte någon rolig debattsom förs. framträder där som den främste representanten för ettparti som de facto utgör en fraktion i utrikespolitiska frågor. Det ärkänt både i och i andra länder. Att det finns spänningar och oenighetinom det moderata partiet om utrikespolitiska och säkerhetspolitiska frågor ärinte en sådan hemlighet att det inte kan sägas från denna talarstol. Att detförhäller sig så har ju visat sig också i arbetet med detta utskottsbetänkande. tillhör den gruppering imoderata samlingspartiet som tror på kärnvapenavskräckningen, somallt fler i hans parti inser att den är en både dålig och osäker grund för etteuropeiskt säkerhetssystem. När allt flera på allvar börjar diskutera hur ettnytt säkerhetssystem, som vilar på en annan grund, skall vara utformat, dåvidhåller som en ståndaktig tennsoldat den gamla inställningen, somär densamma som och NATO för fram. Men om ni vill tas på allvar, då måsteni presentera ett konkret nedrustningsförslag och inte baraupprustningsförslag - det tycker jag är något av ett minimikrav. Det vorevälgörande både för den här debatten och för andra debatter i säkerhets- ochutrikespolitiska frågor om ni gjorde det. När andra riksdagspartierdemonstrerar för fred, då står ni vid sidan om. När alla andra partier stödersvenska kyrkans namninsamling för fred och nedrustning, då står ni vid sidanom. När kommer ni moderater att ställa -upp i kampen mot kapprustningen och förfred, avspänning och nedrustning? När skall ni moderater säga ifrån omkärnvapnen, inte bara inom utan också inom NATO-alliansen? När ni ger svar på de här frågorna, då kan vi börja ta er på allvar iden här debatten. 39CARL BILDT (m) replik: Det finns anledning notera att återkom till den fråga som var hans slagnummer och som vi sedan förde enliten debatt om, nämligen detta med ubåtar och vpk. Jag tror att det var ettklokt urval av debattämnen som gjorde i sin replik på denna punkt. I övrigt var det ju ganska rörande att konstatera vad detvar som gjorde sig till talesman för under sina inlägg.Vänsterpartiet kommunisternas ledare var talesman för den europeiskafredsrörelsen, för kommunisterna, för den ,för centerparfiet, för folkparfiet - anförandet av dess företrädare hade hantydligen läst i förväg - och dessutom för stora delar av moderatasamlingspartiet. Det är väl en folkfrontspolitik som går så långt att det finnsrisk för att kommer att brista på kuppen! Låt mig bara säga till att säkerhetsfrågorinte är frågor om slogans, utan säkerhetsfrågor gäller till mycket stor del ettganska balanserat och tålmodigt arbete med stundom rätt tråkiga förslag, sommåste malas fram för att man skall nå enighet mellan nationerna och inomnationerna. Det vore bra om eller någon av hansmedarbetare, som håller ordning på papperen, gjorde sig mödan att läsa denmotion på detta område som vi skrev , samt tog del av de konkretaförslag som vi lade fram om förtroende- och säkerhetsskapande åtgärder. Likasåvore det bra om man lade ned samma möda som vi lade ned när det gällermöjligheterna att på denna väg nå nya framgångar i fråga om att kontrollerastabilitetssituationen i . Då tror jag att , om han låter sigpåverkas av sådant, skulle ge sin retorik en något mindre bombastisk prägel.Men tror jag inte att det är detta som är främsta intresse.