prot · G709122 · 1983-12-31 00:00:00 — Därför tålde de att ställas igen.Arbetsmarknadsministern har kompletterat svaren, och jag tackar för det. Närdet gäller överslussningen av ungdomar i ungdomslag till näringslivet kannaturligtvis inte regeringen nöja sig med att svara att långtidsutredningen ärute på remiss. Detta är ett akut problem som måste hanteras . Minfråga var därför; Tänker arbetsmarknadsministern göra nya försök för att förmåparterna på arbetsmarknaden, framför allt inom näringslivet, att teckna flerungdomsavtal, att utvidga systemet med ungdomsplatser, så att man får flerungdomar anställda i näringslivet, där det finns bättre utsikter att fåvaraktig sysselsättning? Manbehöver väl inte avvakta något remissförfarande när det gäller avgörandet omdet är den offentliga sektorn eller näringslivet som skall expandera iframtiden. På den punkten är ju alla ekonomiska utredningar och prognoserentydiga. Det är bara om näringslivet kan förmås att expandera som vi kan rätaupp svensk ekonomi. Jaghoppas verkligen att arbetsmarknadsministem försöker att samla parterna tillnya diskussioner om en utvidgning av ungdomsavtalen och inte väntar på någotremissförfarande eller ser något annat hinder för att göra på det sättet. Närdet gäller utbildning av tekniker och yrkesarbetare önskar sigarbetsmarknadsministern en mer alert kår av enskilda arbetsgivare. Det är enfrom önskan, men t. v. kan vi ju också hoppas på en mer alert regering på denpunkten. Där kan ju arbetsmarknadsministern göra någonting alldeles själv. Omdet inte räcker med de initiativ som tagits hoppas jag att kreativiteten räckertill för att fundera ut nya inslag. På den tredje punkten är svaret naturligtvisoroväckande, dvs. att arbetsmarknadsministern inte vill dementera attregeringen överväger en tvångslag mot den fria förhandlingsrätten. Om det hadevarit en tidningsanka skulle vi naturUgtvis ha fått en dementi här , menvad arbetsmarknadsministern nu säger är snarare en bekräftelse på att regeringenöverväger att inskränka den fria förhandlingsrätten. Det är mycket oroande ochmycket anmärkningsvärt. 46 ALEXANDERCHRISOPOULOS (vpk): När jag läser utskottsbetänkandet om arbetsmarknadspolitikensinriktning kan jag inte låta bli att förvånas över den motsägelsefullamåUnriktning som där presenteras. Å ena sidan framhålls att arbetsmarknadspolitikensuppgift är att lösa vissa temporära problem och hjälpa till att utjämnaeffekterna av en konjunkturnedgång. Å andra sidan konstateras att den framtidautveckUngen vad gäller sysselsättningen är mycket svårbedömd beroende påstrukturomvandlingens och datoriseringens konsekvenser. Samtidigtsom man konstaterar att arbetslösheten är strukturellt betonad och nästanopåverkad av konjunkturella svängningar - detta har f. ö. bekräftats avOECD-ländernas arbetsmarknadsministermöte- behåller man en arbetsmarknadspoUtiksom är organiserad för att möta tillfälliga vågor av begränsad arbetslöshet. Arbetsmarknadspolitikenuppfattas härvid som en aktiv och integrerad del av den allmänna ekonomiskapolitiken. Den bör underkastas och anpassas till den ekonomiska politikensmålsättningar, där arbetsmarknadspolitiken blir ett instrument för att dämpakonflikter mellan olika mål för den allmänna ekonomiska politiken.Arbetsmarknadspolitikens mål blir alltså att förverkliga den ekonomiskapolitiken, och kampen mot arbetslösheten och för den fuUa sysselsättningenkommer i andra hand. Detär därför inte bara så att man underlåter att ifrågasätta den nuvarandemaktstrukturen och dess negativa effekter vad gäller sysselsättningen, utansnarare så att man strävar till att genom en intensifierad satsning på områdetstimulera och påskynda en utveckling som befrämjar dessa företeelser. Manbortser helt från den industriella strukturomvandlingen och dess negativautvecklingstendenser, som i vissa avseenden inte bara kommer i direktmotsättning till vitala samhällsintressen, utan också i väsentliga delar starktbegränsar det politiska handlingsutrymme som är en förutsättning för kampen motarbetslösheten. Maninriktar sina ansträngningar i stället på,åtgärder som underlättar individensanpassning tUl de nya strukturella kraven med avseende på yrkesutbildning,arbetstider och rörlighet. Arbetsmarknadspolitiken blir på så sätt ettinstrument som inom industrin underlättar och påskyndar en utveckling sombygger på och utgår från enbart företagsekonomiska lönsamhetskalkyler. AMSoch oUka andra arbetsmarknadspolitiska organ blir direkta serviceorgan för detprivata näringslivet, som i sina utvecklingsplaner inte kan ta hänsyn tillsamhällsintressena, eftersom de saknar de nödvändiga mekanis- merna för detta. Sammainriktning präglar också de olika arbetsmarknadspolitiska åtgärderna. Där kanman konstatera en extrem näringslivsinriktning när det gäller bådearbetsmarknadsutbildning och yrkesutbildning. Ett tillvägagångssätt som ökar iomfattning är att samhället genom olika arbetsmarknadspoUtiska åtgärder övertaren del av företagens lönekostnader och därmed påverkar derasproduktionskostnader. Enligtvårt partis uppfattning bör den framtida arbetsmarknadspolitiken få en heltannan inriktning och omfattning, om den skall kunna positivt påverkauppfyllelsen av målen ökad sysselsättning och minskad arbetslöshet. En radförändringar i arbetsmarknadspolitiken måste därför genomföras. Somvpk framhåller i olika motioner måste arbetsmarknadspolitiken knytas till en nyindustripolitik och till utbyggnaden av den offentliga sektorn. Den måsteaktivt utveckla människors kompetens i det nya industrisamhället, i stället föratt som alltför mycket skapa förvaringsplatser för växande kategorier avmänniskor vilka den kommersiella ekonomin utdömt som överflödiga. Arbetsmarknadsåtgärdernasinnehåll och syfte bör förändras i betydelse-fuUa delar. De bör bättre utvecklamänniskors kunnande och ansluta till deras yrkesskolning överallt där så ärmöjligt. De arbetandes rättsliga ställning bör stärkas och tvångsmomentenavvecklas. Rättssituationen för arbetande inom arbetsmarknadspolitikens ramskall inte generellt vara sämre än i övriga arbetslivet. Arbetsmarknadsåtgärdernaskall kopplas till bl. a. utbyggnaden inom den offeritliga sektorn.Inriktningen bör vara att ett första steg av arbete eller studier på ettorganiserat sätt skall leda över till fastare anställningsformer. Vadgäller arbetsmarknadsutbildningen är det nödvändigt att två huvudprinciperligger till grund. Fördet första bör utbildningen vara allsidig och bred. Målet skall vara attdeltagarna även på litet skall kunna klara uppgifterna iarbetslivet. Dessutom är en bred och allsidig yrkesutbildning en förutsättningför arbetarnas ökade flexibilitet och rörlighet mellan olika företag. Fördet andra får utbildningen inte styras av företagens omedelbara och kortsiktigabehov. Samhället bör inte låta arbetsmarknadsutbildningen ta över företagenskostnader för personalutbildning. Omman låter AMS få ett dominerande inflytande över arbetsmarknadsutbildningenfinns det risk för att det går ut över utbildningens kvalitet och inriktning,med hänsyn till att det i AMS verksamhet finns inbyggd en kraftigföretagsanpassning. medverkan har utgjort en garanti för engod nivå på utbildningen, liksom för kvalitet och jämförbarhet med annanmotsvarande utbildning. bör således även i fortsättningen haett avgörande inflytande över läroplanerna och utöva pedagogisk tillsyn. Enbesparingsåtgärd .beslutad av regeringen har resulterat i införandet avlärarlösa lektioner inom arbetsmarknadsutbildningen. Det leder uppenbart tillförsämrade studieresultat. Inom utarbetas nya läroplaner förnästa budgetår. De sägs innebära att de lärarlösa lektionerna upphävs. Eftersombesparingskraven kvarstår och skärps kan det befaras att andrakostnadssänkande åtgärder vidtas i stället. Vihar tidigare uppmärksammat betydelsen av att man inomarbetsmark-nadsutbUdningen vidmakthåller utbildningens kvalitet ochjämförbarhet med annan motsvarande utbildning. Därför kan det inte accepterasatt man genom lärarlösa lektioner eller på annat sätt hotar kvaliteten påutbildningen. Med detta, fru talman,yrkar jag bifall till samtUga vpk-reservationer. AvslutningsvisviU jag konstatera att hela arbetsmarknadspoUtiken präglas av ettavancerat klassamarbete, med djupa och ökande korporativa inslag, där arbetare,arbetsköpare och statsmakt förutsätts ha identiska intressen. Det sammanfattandeideologiska budskapet i regeringspolitiken innebär att man predikarnödvändigheten av en återhållsam lönepolitik för att vår industri skaU anpassastill den nya marknadssituationen och vår exportindustri stärkas så att den kanåtervinna de förlorade marknadsandelarna, samt att vi framgångsrikt kankonkurrera ut andra länders kapitalister och så att arbetslösheten i ställetdrabbar arbetare i andra länder. Därför är det också nödvändigt att pressa vårtkostnadsläge så mycket som möjligt, med kraftiga reallönesänkningar. Dettaär, fru talman, den s. k. krismedvetenheten som ligger till grund för den fördasysselsättningspoUtiken. För den har hela det svenska etablissemanget medSvenska arbetsgivareföreningen i spetsen propagerat. Detta har systematiskthamrats in i folks medvetande och av somliga betraktats som störstatillgång - dvs. medvetenheten om det nödvändiga i kapitalismens fortbestånd ocheffektivisering. Denhär utvecklingen ackompanjeras av en omfattande smygja-paniseringinom industrin som innebär att exempelvis som jobbar på Volvoplötsligt har blivit volvoit. Han ingår numera i den nyupptäckta och familjäraVolvogemenskapen som förenas med den gemensamma målsättningen att genomansträngningar få Volvos resultat att bli självlysande så att kan kapa åtsig större marknadsandelar och större vinster. Om detta lyckas får han kanskeen mössa, hans fru får kanske blommor i hemmet, och han blir bjuden på enföretagsfest som betalas med representationspengar. Om man ser på den här utvecklingen i dess helhet törs man inte tänka påde konsekvenser det kan få för framtiden när det gäller arbetarklassensklassmedvetenhet och ideologiska utveckling och den fackUga rörelsens roll ochframtid. Ansvaret för det vilar helt på socialdemokratin och den fördapolitiken. 47 (): När jag i anslutning till motsvarande betänkande frånarbetsmarknadsutskottet hade att företräda utskottet när det gäller dendel av betänkandet som behandlar sysselsättningsskapande åtgärder, berörde jaginledningsvis förhållandena i hemlänet - -som är etttungt industrilän, och jag skall göra på samma sätt . Detkan då konstateras att inströmningen av anmälningar om lediga platser tillförmedlingarna ökar, och anmäldes 3 536 platser, vilket är nära 1 000 platser flerän , och jag tror att det är den högsta siffran sedan 1976.Nivån är högre än den var under både 1981 och 1982. Vid månadens slut kvarstod2 327 lediga platser, varav ställde krav på utbildning och erfarenhet,vilket i och för sig skulle kunna förtjäna några kommentarer, men jag skallavstå från det, eftersom saken har behandlats under andra avsnitt i debatten. Vidmånadens slut var 13 956 arbetslösa, vilket är i stort sett samma nivå som förett,år sedan. Sammansättningen av de arbetslösa har emellertid förändrats genomatt arbetslösheten sjunkit bland de yngre och bland de kvinnliga sökandena,medan en uppgång när det gäller arbetslöshet kan noteras för kassamedlemmar ochäldre. Bland de senare är inslaget av avgångar bland dem som är 58,3 årmarkant. Denlägre arbetslösheten bland ungdomarna förklaras till större delen av deeffekter den nya ungdomslagen givit. Totalt befann sig dessutom 12 755 personeri arbetsmarknadspolitiska åtgärder, vilket är 2 100 fler än . Idetta antal ingick då inte de som fått anställning med lönebidrag eller iSamhällsföretag. Dessa uppgick till 5 071 personer, vilket är drygt 200 fler änför . Slutligen hade drygt 400 personer fåttnågon form av anställning med hjälp av det nya rekryteringsstödet. Behovetav arbetsmarknadspolitiska åtgärder har alltså varit stort under detinnevarande budgetåret. Settmot de förslag som företrädare i utskottet lade fram om enneddragning med av anslaget i detta hänseende och därmed antaletdagar i beredskapsarbete - vilket ju är en tung del av dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna, skulle förslag även i det häravsnittet av politiken ha bidragit till att kraftigt öka den öppnaarbetslösheten. Regeringens och den stora utskottsmajoritetens förslag varalltså realistiska. Iårets betänkande föreslås, i enlighet med regeringens proposition, att medelanvisas för fyra miljoner dagsverken i beredskapsarbeten. Detta innebär enkraftig minskning i förhållande till innevarande budgetår, då det dessutomuppdras åt AMS att inledningsvis fördela endast 3 miljoner dagar av dessa 4miljoner och hålla 1 miljon dagar i beredskap. Beräkningengrundas på förutsättningen att en ökad efterfrågan på arbetskraft kommer attuppstå främst inom näringslivet, men också på att regeringens förslag om 3miljoner dagar avseende rekryteringsplatser för stöd till rekrytering inomnäringslivet bifalls - för vilket stöd skall utgå av lönekostnadernaunder anställningens . Vifår allt säkrare rapporter om näringslivets och industrins förbättrade läge.Och även om detta än så länge inte har gett upphov till någon markerad uppgångav antalet arbetstillfällen, har nedgången brutits, och vi bör kunna räkna meden vändning. Somen bekräftelse därpå ser jag särskilt det förbättrade läget för de delar avindustrin som vi har betraktat som krisbranscher. Stålindustrins,skogsindustrins och även textilbranschens företrädare andas optimism. Varvenoch sjöfarten är väl fortfarande de mest konkurrensutsatta bran- schema,men även varven redovisar för bättre resultat än sedan början 'av1970-talet och skräller emellanåt till med både nationeUt och internationelltuppmärksammade stororder i miljardklassen. Sjöfartsnäringen har medstatUg medverkan fått en rekonstruktion av linjesjöfarten, som kommer att bUav avgörande betydelse för dess möjligheter att även fortsättningsvis bidrainte bara till sysselsättning för sjö- och hamnanställda utan också till arbeteåt alla dem som jobbar i den infrastruktur som näringen genererar och även tillatt ge svensk industri fraktpriser som gör den jämställd méd sina konkurrenteri de ur transportsynpunkt mer gynnsamma delarna av . Iindustriländerna i vår omvärld ser vi nu på skilda håll hur andra länderskrisbranscher skakas av de till synes oundvikUga strukturförändringarna. Det ärbranscher jämförbara med våra, som varv och stål, men också andra, som kol,biUndustri och liknande. dessa länder förda ensidiga åtstramningspolitiken på ekonomins område hjälperinte. Avsaknaden av solidarisk lönepolitik förbättrar inte heller situationen.De mediciner som en del av våra egna ekonomer - med beundrare bland vissapolitiker här i kammaren - vill skriva ut åt oss visar sig, när de kommer tillanvändning, lika verkningslösa som sockerpiller mot benbrott då det är fråga omatt komma till rätta med strakturproblem och arbetslöshet. Idet läget blir dessutom bristen på arbetsmarknadspolitik i många länderpåtaglig, och klämda mellan sköldarna av monetaristisk ekonomisk politik ochbrist på åtgärder som ger socialt acceptabla former för omstruktureringarnablir de anställdas och deras fackliga organisationers situation desperat imånga av dessa länder. Mot denna bakgrand yrkar jag bifaU tUl utskottets hemställan ibetänkandet vad avser sysselsättningsskapande åtgärder. Vi här funnitregeringens förslag realistiska, och jag yrkar därför avslag på de moderatareservationerna, vari liksom vill göra kraftiganedskärningar i förhållande till majoritetens förslag i det föreliggandebetänkandet. De vill skära ned anslaget med belopp motsvarande 2 miljonerdagsverken, varav 0,5 miljorier dagar på beredskapsarbeten och på rekryteringsstödet. Likasåbör förslag om sänkta bidrag till kommunala beredskapsarbetenavvisas. Det innebär inget annat än en övervältring av kostnader på de kommunersom har ambitioner på sysselsättningsområdet. Alternativt bidrar det till ökadöppen arbetslöshet. Ireservation 39 yrkar och liksom att medel frånanslaget till sysselsättningsskapande åtgärder skall överföras till anslagetRegionalpoUtiska insatser, vilket jag med samma motivering yrkar avslag på. Depengarna behövs för sysselsättningsskapande åtgärder under det här anslaget. Iutskottets betänkande i övrigt i denna del behandlas dessutom en lång radmotioner och därav föranledda reservationer. De berör allt från krav pååterinförande av projekteringsbidrag, fleråriga basprogram för arbetsmark- nädspolitiska insatser,den fortsatta verksamheten vid demografiska databasens filialer och stöd central hantverksnämnd till vissa regioners problem och konkreta objekt somframhålls som lämpliga för beredskapsarbeten. Detbör emellertid ankomma på arbetsmarknadsmyndigheterna att avgöra hur resursernaskall fördelas mellan regioner och projekt. Denna principiella ståndpunkt harutskottet tidigare fått godkänd av , och så bör bli fallet även i år.I övrigt hänvisar jag beträffande dessa reservationer tillmajoritetsskrivningarna i utskottets betänkande. Iett särskilt moment och i en reservation därtill behandlas tjänstgöringsdagarför vapenfria tjänstepliktiga. Regeringens förslag innebär en utökning avantalet tjänstgöringsdagar, som vid behov av sysselsättningsskäl kan ökas med50 000 - något som också biträtts av utskottet. Sammanfattningsvis,fru talman, kan man dock, trots de förhållandevis många motionerna ochreservationerna, konstatera att en bred enighet föreligger - med undantag förmoderaterna - när det gäller denna del av utskottets betänkande. Detta harockså markerats i dagens tidigare debatt. Avslutningsvisyrkar jag bifall till betänkandets moment 54-90 och avslag på därtUI fogadereservationer nr 28 t. o. m. 48 (): FörhåUandena inom tekoindustrin behandlas ju också i det härbetänkandet. Det är närmast äldrestödet det är fråga om. Tekoindustrin är enviktig industrigren i , och den har haft många anställda. Visserligenhar antalet undan för undan gått ner - och så även - men det finnsfortfarande ganska många anställda. Det är därför viktigt att slå vakt omtekoindustrin. För oss som är från är det speciellt väsentligt,eftersom det är vår viktigaste industrigren. En mycket stor majoritet av demsom arbetar i industrin i detta område arbetar just inom tekobranschen. Förvissa kommuner rör det sig om av de industrisysselsatta. Regeringensförslag att trappa ner äldrestödet innebär, enligt min uppfattning, en fara förtekoindustrin. Det är också en fara för alla som arbetar inom tekoområdet och därmedför som helhet. Drygthälften av tekoföretagen drabbades redan fr. o. m. av enneddragning av äldrestödet. Det drogs då ned , ifrån till avden totala lönesumman. Alla de som hade så stort äldrestöd blev drabbade avdenna neddragning. När man nu vill dra ner , kommerännu fler att drabbas. Det kommer att bU ännu svårare för dem att klara sinekonomi. Den neddragningen är i storleksordningen 50 milj. kr. för det budgetårsom kommer. Sedan skall man ytterligare banta äldrestödet /86. Genomde båda senaste devalveringarna har tekoindustrins konkurrenskraftförbättrats, och därigenom har nedgångstakten när det gäller antalet anställdainte bUvit så snabb. minskade dock antalet anställda inomtekoindustrin , enligt beräkningar som statens industriverk har gjort.Det innebär att vi har knappt 29 000 anställda inom tekoområdeti , varav den dominerande delen finns i . har också talat om att den totala produktionen har minskat. Denstörsta minskningen har skett inom beklädnadsområdet, där man har ett minus på9 %. Länsarbetsnämndenhar i sin senaste rapport också redovisat det här. Man säger att devalveringengett vissa fördelar och att tekoindustrin har en viss medvind f. n. Man seremellertid hot : neddragningen av äldrestödet samt de löneavtal somdiskuteras, och man ser också lågprisimporten som ett hot. Allt dettasammantaget gör att man inte kan slå sig tiU ro och tro att man har klaratkrisen samt därmed dra ned på äldrestödet. Det måste behåUas för att man skallkunna se hur företagen klarar sig. Statsmakterna har egentUgen aldrig gjortnågon analys av tekoindustrins möjligheter att klara sig utan det tillskott somäldrestödet ger. Så mycket vet vi att mer än hälften av företagen inomtekoindustrin inte går ihop utan äldrestöd. Det är faktiskt inte fler än drygten tredjedel som utan äldrestöd kan redovisa en vinst. Äldrestödet är alltså inuläget en viktig del i en offensiv satsning på svensk tekoindustri. Företagenhar använt äldrestödet till investeringar, och de har också i många fall använtdet till att göra satsningar på nya marknader. Detta har gjort att de harklarat sig bra på exportmarknaden - man har kommit in på nya marknader osv.Inom tekoindustrin är det betydligt vanligare att mindre företag, dvs. företagmed färre än 150 anställda, säljer på export än vad motsvarande företag inomexempelvis verkstadsindustrin gör. Eftersomden nedåtgående trenden inom tekoindustrin inte vänts till en uppgång, finnsdet ingen vettig anledning att nu minska äldrestödet. Den pågående lönerörelsenkommer att medföra ökade löner. Detta tUlsammans med regeringsförslaget omminskat äldrestöd kommer att ge våra tekoföretag en försämrad konkurrenskraftbåde ute i världen och på hemmamarknaden. Man är då tillbaka i samma situationsom tekoindustrin var i före devalveringen. Målsättningen för vår tekopolitikligger emellertid fast - att vi skall förse den svenska marknaden med av svensktillverkade produkter. Detta kan dock aldrig bli mer än en målsättningmed den politik som socialdemokraterna för. kan inte accepteradenna politik, som innebär att tekojobbare blir arbetslösa. Utskottsmajoritetenskriver också att en nedtrappning av äldrestödet kan medverka till en nödvändigstrukturomvandling inom tekoindustrin. På vanlig svenska innebär detta attföretag slås ut och läggs ned. Jag vill fråga övriga representanter förSjuhäradsbygden om de tycker att det är en vettig politik. Åldrestödetär det stöd som framför allt de mindre företagen kan tillgodogöra sig. De harsvårare att tillgodogöra sig de selektiva stöd som socialdemokraterna säger attde i stället vill utveckla. Socialdemokraterna har tydligen bara pengar när detär fråga om att lägga ned företag. Man kunde satsa 38 milj. kr. på att lägganed Eiser Strump, men att satsa ungefär Uka mycket på alla de små tekoföretagengår inte. Det är i sanning en märklig poUtik! Likaså är det enligt min meninganmärkningsvärt att moderater och folkpartister stöder dennapoUtik. Vii anser att det är mycket viktigt att leva upp till denmålsättning för tekopolitiken som vi varit överens om här i , nämligenatt vi skall förse den svenska marknaden av svensktillverkade produkter.Det betyder att vi skall hålla fast vid produktionsnivå. Men det kan,som jag har sagt tidigare, aldrig bli annat än en målsättning, om vi inte fören annan politik. Tekoindustrinär utan tvivel en tillgång som vi skall vara rädda om. Kläder måste vi alltidha, även i en avspärrningssituation, och då har vi egentiigen bara vår egentekoindustri att lita till. För att vi skall kunna klara en egen tillverkningfår inte det kunnande som finns på detta område gå förlorat. Det är alla småföretagaretiUsammans med arbetarna inom tekoindustrin som har kunnandet. Rationaliserarvi bort dem blir det svårt att fä dem tillbaka. Vi måste alltså även framöverha en tekoindustri av minst nuvarande omfattning. Den politik som densocialdemokratiska regeringen bedriver leder till en fortsatt krympning, ochdet kan vi inte gå med på. Låtmig slutligen fråga och Hans Nyhage om de tycker att det är rimligtatt bedriva en sådan politik. Jag anser att övriga riksdagsledamöter från södraÄlvsborg rimligen bör rösta för reservation i denna fråga. Därmed yrkar jag bifalltill reservationerna 46 och 47 i betänkandet. 49 HANS NYHAGE (m); behandlade de industripolitiska åtgärderna förtekoindustrin. Mot moderata samlingspartiets uppfattning beslutaderiksdagsmajoriteten att det selektiva stödet skulle öka, trots atterfarenheterna av den sortens stödåtgärder verkligen inte är goda.