prot · G709102 · 1983-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1983/84:102 Omreglerna om ersättning för gotlänningars kostnader i samband med läkarbesökpå fastlandet Förhandlingarnaleddes till en början av förste vice talmannen. 1 § Justerades protokollet förden 12 innevarande månad. 2 § Svar på fråga1983/84:377 om reglerna om ersättning för gotlänningars kostnader i sambandmed läkarbesök på fastlandet har frågat statsrådet om hon avser att tainitiativ till förändring av regler angående sjukresor såatt större hänsyn kan tas till patientens bästa. Arbetetinom regeringen är så fördelat att det är jag som skall svara på frågan. KerstinEkmans fråga har föranletts av en situation där en patient rest fram ochtillbaka mellan och fastlandet i sträck, trots attövernattning på fastlandet hade varit bättre för patienten och billigare förden allmänna försäkringen. Bestämmelsernaom ersättning för sjukresor finns i sjukreseförordningen. Enligt en nybestämmelse i förordningen ersätts sjukresa med flyg bl. a. om den företas fråneller tiU Gotiand. Ersättningför övernattningskostnader kan lämnas exempelvis om den försäkrade sökt öppenvård och det är rimligt att han eller hon stannar kvar övernatten på den ort där vården meddelas. Ersättning kan ges med högst . Ersättningsbeloppetär lågt, men de flesta sjukvårdshuvudmän kan erbjuda övernattning på s. k.patienthotell. De flesta försäkringskassor har träffat avtal med resp.sjukvårdshuvudman om ersättning för sådana övernattningskostnader. Sjukreseutredningenföreslog i sitt betänkande ett överförande av huvudmannaskapet för sjukresornafrån försäkringskassorna till sjukvårdshuvudmännen. Detta syftar bl. a. tillatt åstadkomma en bättre samordning av Om reglerna om ersättning för gotlänningars kostnader isamband med läkarbesök på fastlandet vårdbesökenför att undvika övernattningar i samband med sådana besök. Inför genomförandetav en sådan förändring avses en viss försöksverksamhet komma att bedrivas. Iavvaktan på resultatet av denna försöksverksamhet avser jag inte att ta någraytterligare initiativ i frågan. 2 (): Jag tackar socialministern för svaret. Vår gemensamma strävan bör vara att underlätta förmänniskor som på grund av sjukdom behöver vård. Vårt sociala ansvar kräver attvi ger möjlighet tiU kvalificerad vård och ser till att det inte skall varaförknippat med för stora besvär att få denna vård. Det är helt klart att med olika bostadsort följer skildamöjligheter att på bekvämt sätt nå sjukhus och läkare. Vi måste sombeslutsfattare göra vad vi kan för att utjämna skillnaderna. Det är bra att mannu har möjlighet att åka med flyg från och till . De tjänstemän somhandlägger ärenden måste också vara lyhörda för hur patienter bäst kan hjälpas.Det är därför med beklagande man nu fått läsa om ,den dubbla flygfärd som enpatient på behövt företa. Det vore önskvärt att man på departementet gjordeansträngningar för att detta inte behöver upprepas. Men tydligen vill man integöra någonting. Det är beklagligt. Det måste vara helt ofattbart för patienten som drabbasatt det hela beror på om har träffat avtal med resp.sjukvårdshuvudman om ersättning för övernattningskostnader eller inte. Ett ärklart: . löser inga problem om inte övernattning på patienthotell kanerbjudas. I det aktuella fallet kunde övernattning tydligen inte erbjudas. Det bör slås fast att tjänstemännen inte skall ha sådanaförhållningsorder att de inte kan fatta egna beslut om dessa är klart förenligamed vad som är bäst för patienten. Delar inte socialministern denuppfattningen? Förändringsarbetet är, som jag redan har sagt,i gång på det här området. Det behövs alltså inga nya initiativ. Jag vill inte att det skall uppfattas som att jag ger migin i diskussion om ett enskilt fall - för det får jag ju inte göra - men jagvill ändå säga att jag håller med om att det är orimligt om detuppstår situationer som den hon tar upp i sin fråga. Det är självklart, och det anser ocksåsjukreseutredningen, att vårdbesök bör samordnas, så att en patient så långtmöjligt slipper både övernattning och tröttande resor. Det bör vara vårdgivarnasom svarar för denna samordning; också detta säger sjukreseutredningen. Ensådan samordning hade säkert kommit till stånd även i det relaterade fallet omdet hade varit samma vårdgivare som svarat för vården vid de två sjukbesöken.Nu komplicerades det hela av att patienten skulle besöka två olikaregionsjukhus dagarna efter varandra. En sådan situation är naturligtvis mycketovanlig och därför svår att förutse i regelsystemet. Om patienten i en sådansituation hade uppmanats kontakta den enaav vårdgivarna, hade problemet antagligen lätt kunnat lösas, antingen genom attbesökstiderna samordnats eller genom att övernattning ordnats. Man hade t.e.\'. kunnat använda den ena vårdgivarens patienthotell, där kostnaden ärmycket låg. Får jag sedan rent allmänt säga att det inte finns någonting inuvarande regler eller lagar på detta område som hindrar någon att använda sittsunda förnuft. Anf.4 (): Jag är glad att socialministern är positiv. För patienternas på Gotlandskull får vi väl hoppas att det blir en skyndsam handläggning, så att sådanahär bekymmer inte skall uppstå i fortsättningen. Jagdelar uppfattningen att man bör använda sitt sunda förnuft. Då blir noglösningen den bästa för patienterna - och det är det vi vill. Överiäggningenvar härmed avslutad. 3 § Svar på fråga1983/84:329 om subventioneringen av möbelindustrin . har frågat mig om vilka åtgärder regeringen är bereddatt vidta för att förhindra att subventionerad verksamhet expanderar på envikande marknad och slår ut etablerad möbelindustri. anför att Samhällsföretagsgruppens marknadsandel inomfurumöbelsområdet f. n. uppgår till och är växande. Den etableradefurumöbelsindustrin skulle därför vara på väg att slås ut. AttSamhällsföretag erhåller bidrag för att täcka de olika merkostnadersom följer av att man sysselsätter människor med nedsatt arbetsförmåga fårinte påverka de regionala företagens prissättning eller övrigamarknadsuppträdande. Tvärtom sägs i lagstiftningen om skyddade verkstäder attdessa skall "bedrivas med iakttagande av affärsmässiga principer". Samhällsföretagsgruppenarbetar under kravet på betydande resultatförbättringar, vilket mednödvändighet innebär en kraftig förbättring av verksamhetens rörelseintäkterframöver, framför allt då genom en väsentlig förstärkning av förädlingsvärdet.Från Samhällsföretags sida har man dock klart deklarerat att företagsgruppensförsäljning på den svenska marknaden inte bör öka inom stagnerandeproduktområden, där företagsgruppen redan har en hög marknadsandel. Som ett ledi detta arbete har Samhällsföretag beslutat att de regionala stiftelserna intefår göra några investeringar vad avser produktion av innemöbler, dvs. a.furumöbler, utan den centrala stiftelsens medgivande. Andelen inom furumöbelsområdetär f. n. , inte som . uppger. Ävenfortsättningsvis måste det ankomma på Samhällsföretag att inom ramen för givnaresurser välja produktion etc. som är lämplig för de arbetshandikappade. 6 (): Jag ber att få tacka arbetsmarknadsministern för svaret, som dess värreinte gjorde vare sig mig eller den berörda delen av den svenska möbelindustrinlugnare. Motbakgrund av de - tyvärr - fortfarande höga siffrorna över antalet arbetslösater det sig än mer svårförståeligt att arbetsmarknadsministern inte inserallvaret i den situation som föranlett min fråga. Möbeltillverkningenfinns ju ofta på orter som nästan helt saknar andra sysselsättningar avbetydenhet. Det vore väl - om inte annat av det skälet -rimligt att gebranschen rättvisa konkurrensförhållanden. Det kan ändå inte vara avsikten attanställda i privat näringsliv skaU tvingas ut i arbetslöshet på grund avSamhällsföretags försäljningsmetoder. Detär en självklarhet att vi måste se till att de människor som av olika skäl intekan inpassas i ett högeffektivt näringsliv ändå ges möjlighet till någon formav produktivt arbete. Finansieringenav Samhällsföretags verksamhet sker till övervägande delen via skattemedel.Näringslivet är den största skattebetalaren och bidrar därmed indirekt till attSamhällsföretags olika verksamheter kan drivas. Det är inte underligt att dettanäringsliv - så hårt pressat, inte minst genom det senaste årets nya pålagorfrån den socialdemokratiska regeringen - känner en djup oro, för att inte sägaförtvivlan, över den politik - så skrämmande belyst i min fråga - somSamhällsföretag bedriver. Jaghar i mina anföranden i såväl fjolårets som årets allmänpolitiska debatterpekat på och varnat för den verklighetsflykt vissa politiker hänger sig åt. Arbetsmarknadsministernmåste väl ändå medge att Samhällsföretags verksamhet inom furumöbelsbranschenpå har medfört allvarliga skadeverkningar för denna bransch. Denväsentliga orsaken är självfallet prispolitiken. Detstörsta problemet för de berörda företagen är att Samhällsföretag i en vikandemarknad producerar i oförändrad takt oavsett marknadens behov. Den del avnäringslivet som är underkastad den ekonomiska verkligheten kan inte agera pådetta sätt. Näringslivet är självfallet för fri konkurrens - den stärkerkonsumenternas ställning. Men det måste vara fråga om konkurrens på likavillkor. Problemenär stora- det förnekas inte - men anser arbetsmarknadsministern inte att detär angeläget att i överläggningar med berörda näringslivsorganisationer sökaen för alla parter tillfredsställande lösning? tackade för svaret, men av hans inlägg verkade det som omhan varken hade läst svaret eller lyssnat när jag läste upp det. Samhällsföretagsmarknadsandel inom furumöbelsområdet är inte så stor och växande som LarsAhlström har sagt i sin fråga. Näringslivetbidrar som stor skattebetalare till Samhällsföretags verksamhet - ja, det ärriktigt. Jag tror att vi är ganska många, både i den här salen och ute på arbetsmarknaden,som gärna skulle vilja se ett mindre Samhällsföretag. Men vi vill inte se detpå bekostnad av de arbetshandikappade och en ökad arbetslöshet bland dem. Anledningentill att vi behöver Samhällsföretag är att den öppna arbetsmarknaden, inkl.det privata näringslivet, inte i tillräckligt hög grad tar de hänsyn som behövsmed tanke på de arbetshandikappade. Vi kan inte få fram tillräckligt mångaarbeten på den öppna marknaden för de människor som har ett arbetshandikapp -därför behövs Samhällsföretag. Precissom jag försökte säga i mitt svar så skall Samhällsföretag inte driva enoskälig prissättning därför att man får pengar från samhället, frånskattebetalarna. Och är ju, som vet, nogauppmärksammat - inte minst när det gäller frågan om furumöbelsindustrin. NOhar alldeles haft den här frågan uppe till behandUng. Så sent som den 8mars kom ett beslut från NO i denna fråga. NO påpekar att det har förekommitdiskussioner där NO har visat förståelse för branschens synpunkter. Mensamtidigt konstaterar man att Samhällsföretag har vidtagit åtgärder och sägeravslutningsvis: De av Samhällsföretag i ärendet gjorda utfästelserna synesägnade att tillgodose de ovan angivna synpunkterna -dvs. oron från branschenssida. Jag tycker att inlägg mycket dåligt avspeglar vad som harhänt på marknaden. Omden enskildes frihet och arbetslagstiftningen . Anf.8 (): I mitt inlägg gav jag uttryck för den oro som branschen känner -och där lever man ju i verkligheten. Jag sade också att jag har full förståelseför att denna typ av verksamhet måste finnas. Men just möbelindustrin harblivit exceptionellt hårt utsatt, på grund av att en så stor del av dessproduktion ligger inom Samhällsföretag. Detfinns en rapport om Samhällsföretags framtida organisation. Tyvärr har man därmissat det väsentliga, nämligen en analys av konkurrensproblemen. Industrinhar erbjudit sig att ställa upp med resurser för att göra denna utredning, ochdet har också påpekats från näringslivsorganisationerna att det var vad mansaknade. Jag avslutade mitt inlägg med att uppmana arbetsmarknadsministern tillett närmare samarbete med de berörda organisationerna, just för att man på ettpraktiskt och för alla parter bra sätt skulle kunna lösa detta problem, därföratt detta är ett problem. Överläggningenvar härmed avslutad. 4 § Svar på fråga1983/84:372 om den enskildes frihet och arbetslagstiftningen 9Arbetsmarknadsminister : Fru talman! har motbakgrund av tidningsuppgifter om fackliga organisationers agerande i två fallfrågat statsrådet om han är beredd att vidta åtgärder för attförhindra att den arbetsrättsliga Om den enskildes frihet och arbets-lagstiftiungen lagstiftningenmedför inskränkningar i den enskildes frihet. Arbetet inom regeringen är såfördelat att det är jag som skall svara på frågan. Eftersom den avserförhållanden på den kommunala sektorn har jag samrått med chefen förcivildepartementet. De två fall som tar upp har det gemensamtatt det rör sig om arbetsuppgifter inom det kommunala området som utförs avandra än kommunens anställda. Det är självklart att arbetstagarna hos en kommun har ettintresse av att arbetsuppgifter inte utan vidare läggs ut på andra och att degenom sin fackliga organisation skall kunna förhandla med arbetsgivaren isådana frågor. Detta är också innebörden av den aktuella lagstiftningen,nämligen förhandlingsrättsreglerna i MBL. Förhandlingsrätten skaU naturUgtvis inte utövas på ettsätt som medför onödig byråkrati eller hindrar effektiviteten i företagen ochförvaltningarna. I sista hand ankommer det på berörda parter och ligger i derasgemensamma intresse att anpassa reglernas tillämpning till den miljö som gällerför verksamheten i fråga. Så har också gjorts i betydande omfattning genommedbestämmandeavtal och på andra sätt. Någon ändring i detta grundläggandemönster tänker jag inte föreslå. I fråga om idrottsföreningarnas medverkan när de utnyttjarkommunala anläggningar har och Riksidrottsförbundetgemensamt uttalat att föreningarna naturligtvis bör kunna utföra vissaarbetsuppgifter. Man har också rekommenderat de lokala parterna att överiäggaom omfattningen av sådant arbete. Orsaken till att facket i det aktuella falletreagerade var att kontakt inte togs i förväg, vilket får betecknas som ettolycksfall i arbetet. Jag anser dessutom rent allmänt att det kan vara lämpligtatt idrottsutövare i viss utsträckning själva iordningställer lokaler ochredskap som behövs för utövande av idrotten. Detta skapar medvetenhet om attidrott inte bara är en nyttig förströelse i sig själv, utan att utövandet ocksåkan vara förenat med ansvar och ett visst arbete. I det aktuella fallet ärsaken nu utagerad. Detsamma gäller det andra fall som tar uppoch som gällde ett familjekooperativt daghem. Där har på föreskrivet sättförhandlingarna slutförts, och det står nu arbetsgivaren fritt att fatta sittbeslut om hur barnomsorgen skall bedrivas. Jag vill avslutningsvis framhålla att 1983 årsdemokratiberedning har att överväga bl. a. hur det lokala föreningslivet kansamverka med kommunerna för att bättre utnyttja tillgängliga resurser, intebara ekonomiska utan även andra. En möjlighet som skall prövas i nära samarbetemed berörda fackliga organisationer är att låta föreningarna ta ett direktansvar för vissa verksamheter. Ett betänkande i dessa frågor väntas . 10BERTIL FISKESJÖ (c): Jag är naturligtvis tacksam för att Anna-GretaLeijon tagit på sig uppgiften att svara på min fråga, och jag tackar försvaret. Jag ställde frågan till statsrådet av det skälet att hanganska ofta åker omkring och talar om frihet iallmänna ordalag, och jag hade här ett par konkreta exempel. Frågangäller vad människor, enskilt eller tillsammans, skaU få ha för sig utan attfackliga organisationer skall lägga sig i det. Jag belyste detta med ett parexempel i min fråga. Det första exemplet gällde några ungdomar i ettbordtennislag som inför en tävling alldeles själva bar fram och ställde iordning bordtennisborden och som också alldeles själva ställde tillbaka demigen. Detta var en förutsättning för att de skulle kunna genomföra tävlingen-några pengar till att hyra folk för dessa sysslor hade de inte, och ungdomarnaklarade uppgiften alldeles utmärkt själva. Men en sådan, som man kan tycka,vällovlig självverksamhet var inte tillåten. En fackförening krävde kommunenpå i skadestånd. Varje vän av sunt förnuft tage sig för pannan- så även jag! Detandra exemplet gällde ett familjekooperativ som hade bestämt sig för att startaett daghem för sina barn. Allt var klart, och socialnämnden i kommunen varberedd att säga ja. Man tycker att det borde vara självklart att om föräldrarsjälva vill ordna omsorgen för sina barn, så vore detta en allom behagliggärning. Men så var det icke för facket, som stoppade det hela och t. o. m.krävde att frågan skuUe tas upp i s. k. centrala förhandlingar. Vän av suntförnuft tage sig ånyo för pannan! Dethär var bara ett par exempel ur högen. Det ur principiell synpunkt intressantaär enligt min mening att enskilda människor som vill ta nyttiga initiativ avdet slag som här har iUustrerats stöter på motstånd inte bara från vrångsintaoch paragrafridande ämbetsmän och myndigheter utan också från ett slags fackligmyndighetsutövning, som kan vara minst lika knepig att komma förbi som denofficieUa. Det är detta jag tycker är allvarligt. Jagtolkar emellertid svar som positivt. Det är uppenbart atthon är medveten om problemet och att hon - vilket också framgår av svaret -tycker att man från den fackliga sidan i de här fallen gått tUl överdrift. Ommin tolkning av svar är riktig, tror jag att det ärväsentligt att detta synsätt verkligen når ut till folk rant om i landet, såatt man slipper upprepningar av sådana här händelser, som jag vill beteckna somkitsligheter. I varje fall från min utgångspunkt är det självklart att ungdomarsom vill spela bordtennis skall ha rätt att själva bära fram och ställa tiUbakaborden utan att fråga någon facklig organisation om lov. Det gäller ett slagselementär, praktisk och jordnära fri- och rättighet som vi alla bör slå vaktom. Omden enskildes frihet och arbetslagstiftningen 11Arbetsmarknadsminister : Fru talman! När frågesvaretutarbetades läste vi naturligtvis de överenskommelser som och har gjortbeträffande principerna för föreningsmedverkan och också det kongressbeslut somKommunalarbetareförbundet har fattat både när det gäller idrottsorganisationeroch när det gäller frågan om föräldra-medverkan i daghem, även familjekooperativadaghem. Det som anser vara sunt förnuft är precis det som manuttalat i överenskom- Omprivatisering av nedläggningshotade järn vägslinjer melsen och i det beslutsom har fattat. När det gäller de materiella frågornakan jag inte finna att har någon annan uppfattningän frågeställaren. Dettaär också en fråga om umgängesformerna på en arbetsplats. Det är självklart attden fackUga organisationen vill bli informerad, så att man får veta vad somhänder. brister det i informationen. är det, såvitt jag vet, så i detvå enskilda fall som har diskuterats att saken är avklarad. Jag hoppas att manskall kunna klara ut sådana här situationer utan bekymmer. Det tror jag att mankan göra, om man följer den överenskommelse som träffats mellanRiksidrottsförbundet och när det gäller den här typenav föreningar. Det är självklart att det skall gå till på det sätt som bådeBertil Fiskesjö och jag har sagt här. 12 (): Jagber att få tacka för detta tillägg till svaret. Det ligger ju i linje med vadjag själv menar, och jag tycker det är utomordentUgt glädjande att man ävenfrån socialdemokratiskt håll nu har börjat upptäcka att frihetsinskränkningarkan komma inte bara från statliga myndigheter eller privata företagare utanockså från mäktiga organisationer. När vi skall slå vakt om enskilda människorsfrihet och enskilda människors rätt att ta nyttiga initiativ, måste vi se tillatt den vakthållningen står sig åt alla håll utan några bindningar. Det är våruppgift som politiker. Överläggningenvar härmed avslutad. 5 § Svar på fråga1983/84:371 om privatisering av nedläggningshotade järnvägsliijer har frågat mig om hur jag ställer mig till möjligheten attfrån SJ och länshuvudmännen fristående intressen övertar trafiken på sådanajärnvägslinjer som annars hotas av nedläggning. JagviU börja med att påminna om att de järnvägsUnjer där den framtidatrafiken nu diskuteras i nästan samtliga fall både byggts och tidigare drivitsi privat regi. Bristfällig företagsekonomisk lönsamhet har dock gjort attstaten genom SJ stegvis fått ta över trafikansvaret. Förpersontrafiken har bestämt att länshuvudmännen fr. o. m. den 1 juU1985 skall få ansvaret för trafiken på bandelar utanför riksnätet. Dettabetyder att det är länshuvudmännen som också i första hand har att ta ställningtill eventuella förslag från näringslivet om att driva persontrafik på de s. k.prövningsbanorna. Trotsden historiska erfarenheten vill jag inte stänga ute det privata näringslivetfrån järnvägstrafiken. För banor med enbart godstrafik kan t. ex. en överföringtiU företagsägda industrispår övervägas. Det var en tanke som exempelvis 1981års separatredovisningssakkunniga var eniga om. villockså nämna i sammanhanget att det finns ett ökat intresse hos många Nr102 privata företag att själva äga järnvägsvagnar för sinagodstransporter. den Därmed kan järnvägen stärka sinkonkurrenskraft på transportmarknaden. 14 (): Jag ber att få tacka kommunikationsministern för svaret på min fråga. motion, nr 2491, avlämnad , har fört fram tankenpå att låta även från SJ fristående intressen utnyttja befintligajärnvägsanläggningar för trafik. Sedanen tid tillbaka pågår som bekant mellan flera av länshuvudmännen och SJöverläggningar om främst persontrafiken på ett flertal av de nedläggningshotadejärnvägsUnjerna i landet. Det har naturligtvis väckt stor uppmärksamhet attFöretagareförbundet i ett öppet brev till SJ-chefen förhört sig ommöjligheterna för förbundet att medverka till att finna köpare tilljärnvägslinjer. Frågeställningenär mycket intressant, men det är naturligtvis, som också SJ-chefen skriver isitt svarsbrev, ägarna och inte SJ som slutligen bestämmer vilken omfattningjärnvägsnätet skall ha och vem som skall driva trafiken. Detär därför ganska intressant att ta del av kommunikationsministerns svar på minfråga, där han ägnar sig åt historieskrivning och talar om att järnvägarnatidigare ju har både ägts och drivits i privat regi och att detta kanske kundeutgöra ett visst hinder för att man nu skulle ta upp diskussioner med privataintressen. Kommunikationsministern säger i alla fall i slutet av sitt svar atthan inte ställer sig helt avvisande. Det hoppas jag verkligen attkommunikationsministern inte gör. Efteratt ha läst flera tidningsartiklar har jag uppfattningen att kommunikationsministernär positivt inställd till att andra än SJ trafikerar järnvägarna. Därförtrodde jag faktiskt att svaret skulle bli litet mera positivt. Jagvill ändå fråga kommunikationsministern: inte tiden vara mogen när detgäller att släppa in privata intressen på åtminstone någon järnvägsUnje? Omprivatisering av nedläggningshotade järn vägslinjer 15Kommunikationsminister : Fra talman! Som jag sade i mitt svarär det inte onaturligt att man från näringslivets sida är intresserad avatt överta vissa sträckor och att man vill göra om dem till s. k. industrispår.Från näringslivets sida deltar man gärna i diskussioner med SJ som går ut påatt näringsUvet i viss utsträckning så att säga får tillhandahållajärnvägsvagnar att användas för specialtransporter på gods- ellerindustriproduktionssidan. Det förekommer rätt ofta. kommernäringslivet med stor sannolikhet att på ett helt annat sätt än som ärfallet att vilja delta i diskussionen. Man kommer säkert också att vilja varamed när det gäller att skjuta till pengar. Länshuvudmännenhar ansvaret - det har jag sagt och det har fattat beslut om- både för den lokala och för den regionala trafiken. Om huvudmännen vill hakvar persontrafiken på en viss järnvägs- linje och är beredda attstå för kostnaderna, åtar sig SJ självfallet att svara för järnvägstrafiken påden Unjen. Det förslag som har behandlat innebär att SJ ochlänshuvudmännen numera får dela på betalningsansvaret. SJ har en viss del av ansvaret,och länshuvudmännen står, i princip, för den rörliga kostnaden.