prot · G70970 · 1983-12-31 00:00:00 — Men de vill nog också i lika hög grad ha reda på vadsocialdemokratin och regeringen vill göra konkret, vad man har för perspektivnär det gäller att säkra rätten till arbete och social trygghet, vad man villgöra för att skapa varaktiga och meningsfulla arbeten, vad man vill göra för dehandikappade, invandrarna och ungdomarna, vad man vill göra när det gällerjämställdhet och framför allt vad man vill göra när det gällerbarnfamiljernas ansträngda ekonomi. Detta är konkreta frågor som handlar om solidaritet ochjämlikhet, och de är inte besvarade med en aldrig så skarp principiell kritikav dagens utmanande högerpolitik. Vi har sagt att vi menar att det är nödvändigt att angripaorättvisorna genom en politik där man bryter arbetslösheten och skapar nyaarbeten inom industrin, barnomsorgen och sjukvården, genom ett ökat byggandeoch genom investeringar inom energiområdet. Det behövs en politik där manangriper den orättvisa fördelningspolitiken och där de som tjänat påinflationen och på den borgerliga politiken, aktiespekulanter och förmögnamänniskor, avstår fill samhällets svaga grupper. Därför vill vi riva upp rnarginalskatteomläggningenoch ge låg- och medelinkomsttagarna skatterabatt. Och kanske ännu viktigare äratt börja förbereda ett helt nytt skattesystem, med en skatt på produktionenoch med en statskommunal enhetsskatt. Vi vill stödja barnfamiljerna genom atthöja barnbidragen och bostadsbidragen, genom att återställa matsubventionernaoch genom att börja avveckla momsen på mat. Och vi säger nej till moderaternasoch folkpartiets prishöjarlinje beträffande mjölk. Vi menar att stödet tillbarnfamiljerna skall betalas av dem som har råd att avstå. Och vi menar att detär viktigt att börja diskutera en arbetstidsförkortning. I dessa frågor väntar vi fortfarande på ett svar frånregeringen. Vad är regeringens perspektiv när det gäller jämlikhet ochsolidaritet? Det är bra och nödvändigt att kritisera , men det ärännu bättre att presentera egna förslag - och det kanske t.o.m. är enförutsättning för att kunna tränga fillbaka högerkrafterna och vrida politikenåt vänster. Och fär inte perspektivet begränsa sig till att man efter ett årskall pressa ned arbetslösheten . Jag fann till min glädje att snokat reda på mitt personnummer. Jag vet inte om det var i den trägnajakten att samla ihop pengar genom de tiggarbrev som personer med goda inkomsterbrukar få, undertecknade . Breven är fabricerade av något som heterCeleritas, som är dotterbolag till , som i sin tur pånågot sätt är knutet till Fria moderata studentförbundet. Men väl bekomme! Hanfår gärna leta rätt på mitt personnummer. Att inte kunna ge ett enkeltbesked är litet svagt med tanke på de stora ord som ni använder. Är ni bereddaatt höja priset på bensin med några ören för att klara hjälpen till de fattigaländerna? Uppenbart är ni beredda att höja mjölkpriset med en krona för attklara det. Det här är en enkel, moralisk fråga. Där gol diverse hanar - närWikström stod i talarstolen. talade om budgetunderskottet. Först äratt säga att han talade osanning; det är fråga om ett lägre saldo varje år.Varför ökade vi statsutgifterna i början? Jo, för det första hade ni med 9miljarder kronor räknat fel beträffande statsskuldsräntan. Det kunde inte vihjälpa. För det andra var vi tvungna att anslå för atttäcka uppkomna förluster i statliga företag. Det var de där skeletten somskramlade i garderoberna, när vi kom in i kanslihuset - obetalda räkningar. Fördet tredje infriade vi våra vallöften. Det betalade vi med en höjning avmomsen. För det fjärde satsade vi verkligen för att få stopp på dengalopperande ökningen av arbetslösheten. Faktum är, att om vi ser till våra samlade resurser,finner vi att budgetunderskottet minskat som andel både 1983 och 1984.1982, dåden nya regeringens beslut knappast hunnit påverka utgifter och inkomster, varbudgetunderskottet 13,av BNP. 1983, då våra beslut började bita, minskadebudgetunderskottet till 12,, och väntas det minska till 10,. Ser man på hela den offentliga sektorn, finner man att detskett en minskning från toppnoteringen 1982 på av BNP till år 1983och , dvs. en nedgång med en tredjedel . Detta har inteskett på grund av skatteskärpningar. Skattekvoten ligger, trots Adelsohnshysteriska bedyranden - upprörda påståenden - kvar på samma nivåsom 1981. Underskottet har i stället gått ned på grund av att fillväxten iekonomin har ökat och till följd av en stram utgiftspolitik. Under denborgerliga regeringspolitiken ökade de offentliga utgifterna per år.1983 var ökningen endast 1,, och blir den . Det är sanningenbakom budgetutvecklingen. Pä det papper som jag håller i handen finns det enkurva som visar budgetunderskottet. Jag skall verbalt försöka redogöra fördetta: Vi har börjat få kontroll på utvecklingen. Att ni står och larvar er omdetta måste ju bero på att ni har ett fasligt dåligt samvete. Ni vet att niunder sex förspillda år satt och förstörde statens finanser, och när ni nu seratt vi kommer och tar ett grepp blir ni utom er av förtvivlan. Jag förstår det.Med skammens rodnad på kinderna är ni uppe och klagar över det budgetunderskottsom ni själva ställt till med och den statsskuld som ni upparbetat träget underett antal år. Det är bra när en syndare känner på detta sätt, men det är intesärskilt heroiskt. talade i början av sitt anförande om skolan.Jag blev intervjuad, under säkerhetskonferensen, av en amerikanskjournalist. Han ställde en fråga: Hur kommer det sig att barnen i svenskaskolor har så mycket bättre kunskaper än barn i amerikanska skolor? Enligt enundersökning som han hade låg vi på topp, efter japanerna. Jag svarade honom:Det beror på att vi har satsat på en skola för hela folket, där vi skall lyftahela det svenska folkets kunskapsnivå genom en statlig och kommunalskolpolitik. Vi har inte överlåtit det hela åt privatkapitalismen. Vi har intefalht för en utbildningspolitik som syftar till att ge fördelar till en elit,kommande från de besuttna, vilket är traditionell högerpolitik. Det är därförvi här i landet har lyckats bättre än andra länder. Dess bättre har ochfolkpartiet för det mesta varit med pä den politiken. Men det har varit enpolitik mot den traditionella högern, vare sig de kallar sig moderater ellernågot annat. Det är av samma skäl som vi inte kan fillåta någotprivatgeschäft i vinstsyfte när det gäller omsorgen om våra barn. Det finnsförskräckande exempel i på vad det leder till i fråga om dålig omsorgom barnen och usla löner för personalen men väldiga profiter för dem som driverdet hela. Och detta är vi ointresserade av, precis som på skolpolitikensområde. Vidare till , som klagade över skatter: Nihar accepterat energiskattehöjningar, ni har accepterat vattenkraftskatt, nihar accepterat arbetsgivaravgifter, ni har accepterat momsen. Ni har accepteratde flesta skattehöjningar som ni sade var orimliga ochomöjliga! Det är inte vidare konsekvent. Sammanfattningsvisvill vi fill sist beröra två ting. För det första är det litet tråkigt att höra våraborgerliga motståndare, som inte har något nytt att komma med. Det är i stortsett samma gamla borgerliga politik. Ni traskar fram i samma gamla borgerligahjulspår. Och i stort sett för ni fram precis samma förslag som ni förde fram ivalrörelsen - och som då underkändes av väljarna. Ni har icke ägnat er ettdugg åt omprövning eller självprövning. Däremot pågår en debatt inom socialdemokratin - som ändåvann - om hur vi skall anta framtidens utmaning, medan ni vänder er mot detförflutna. Det är litet tråkigt för spänsten i den politiska debatten att niinte har en enda ny tanke att komma med. Möjligen kan man se en ännu mer extremhögerpolitik inom vissa delar av . Det är en intressant tanke:Moderaterna sticker verkligen långt åt höger på grundval av erfarenheterna avsex borgerliga regeringsår. Jag frågar mig: Vad kan det bero på? Det andra som jag skulle vilja säga sammanfattningsvis ärföljande; Det finns nu i ett slags känsla av tillförsikt. Det är inteså roligt att leva i ett land i utförsbacke, där alla kurvor pekar nedåt, däralla nyheter i stort sett är dåliga nyheter. När man reser omkring i landet,träffar människor och diskuterar med dem har man en känsla av att människornabörjar räta på Nr 70 ryggen igen och se mot framtidenmed vissa förhoppningar. p. , j , Det finns givetvis ingen som inteär medveten om att vi har väldiga 1 fh 1984 problem: alla de skulder som de borgerliga dragit på oss,arbetslösheten och denväldiga minskningen av realinkomsten, som det tar tid innan man tar All "in litisk igen. Allt detta är problem för människorna. Men detbörjar bli litet bättre j t .f igen. Man kan se att harmöjligheter för framtiden. återigenpä väg, och det gäller att vi med gemensamma krafter ser till att vi tar varapå de möjligheterna till ekonomiska framsteg och förbättrad sysselsättning. Mendå får vi aldrig glömma att det måste ske med en rättvis fördelning, så attinte en del drivs att leva på livets skuggsida. Det måste bli välfärd ochframsteg för alla medborgare i . Förste vice talmannen anmälde attThorbjörn , , och anhållit atttill protokollet få antecknat att de inte ägde rätt till ytterligare repliker. 16 (): Låt mig först konstatera att -eller gärna - baktanke med att tala om "högern" är likagenomskinlig som den bild han gav av budgetunderskottets utveckling. Med hänsyn till den djupgående ekonomiska krisen i Sverigeär årets finansplan överraskande tom på konkreta åtgärder. I stället talas detdär mycket om fördelningspolitik. Bördorna skall fördelas efter bärkraft ochfördelningspolifiskt motiverade åtgärder riktas mot bättre ställda grupper, heterdet gång pä gång i finansministerns framställning. Han skryter med att haskärpt skatterna på företagande och aktier, på förmögenhet och högre inkomster. Ovanpå allt detta utmålas löntagarfonderna som en storfördelningspolifisk reform i syfte att sprida ägandet och göra löntagarnadelaktiga i förmögenhetstillväxten. Här svingar sig upp tillaldrig förut nådda nyspråkliga höjder. Men som skalden sa; "Löntagarfonderär ett humhum skit, men har vi baxat dem ända hit!" Fondsocialismeninnebär ju i praktiken den mest långtgående koncentration av ägandet till storainstitutioner som någonsin förekommit i vårt land. Regeringen förefaller omedveten om att inkomstfördelningennumera inte säger mycket om människornas verkliga levnadsförhållanden. Ettaktuellt exempel är barnfamiljernas situation. Trots att småbarnsföräldrarbefinner sig i aktiv ålder med ofta goda inkomster, har de svårt att organiserasin tillvaro så, att de kan hålla den standard de vande sig vid underungdomsåren och som de sedan åter kan få råd med när barnen lämnat hemmet. Detär inget tvivel om att den förnyade kris i befolkningsfrågan som råder iSverige har sin förklaring i de svårigheter som möter särskiltmångbarnsfamiljerna i det moderna samhället. Vimoderater har presenterat en partimotion, där vi visar hur störrehänsyn kan tas till försörjningsbördan inom skattesystemets ram utan 56 att för den skull någon skallbehöva betala högre skatt. som mött detta förslag inger förhoppningar om att envändning till det bättre kan vara på väg för barnfamiljernas del. Olikheten i förutsättningar mellan barnfamiljer ochbarnlösa är bara ett exempel på de nya fördelningskonflikter som håller på attväxa fram i vårt land. De tradifionella motsättningarna mellan kapital ocharbete, mellan högre och lägre inkomsttagare, mellan stadsbor ochlandsbygdsbefolkning håller alla på att avta. Men i den offentliga expansionspolitikens,inflationens Och den stora statsupplåningens spår följer nyaspänningsförhållanden; mellan den privata och den offentliga sektorn, mellanyrkesverksamma och ej förvärvsarbetande grupper och mellan dagens ochmorgondagens generationer. Den socialdemokratiska utvecklingsmodellens dominans isvensk politik Under har medfört att den offentliga sektorn i dagär övergödd, medan den enskilda är svältfödd. Detta är inte en fördelning somkommit till stånd genom konsumenternas val på en fri marknad. Därmed får viräkna med att den resursfördelning som råder är ineffektiv. Här ligger isjälva Verket orsaken till den svaga tillväxt vi haft i ekonomin under senareår, vilket i sin tur skapar sociala fördelningsproblem. finns det klara tecken på att denstatsfinansiella krisen håller på att driva fram en vändning. Tidningen har redovisat en studie av medborgarnasgrundläggande värderingar och attityder. Av denna framgår hur en nyindividualism växer fram med en mera positiv syn på enskilt företagande och enallt större skepsis till fackets anspråk på att utvidga sin makt. Det är ocksåbetecknande att optimismen är betydligt större bland dem somverkar ute i näringslivet än bland dem som efter den offentliga sektornssötebrödsdagar nu börjar få en kärvare smak på tungan. Den låga tillväxttakten i ekonomin rubbar den naturligaordning som säger att den som arbetar bör ha det bättre ställt än den som intearbetar. Reallönerna sjunker år efter är, medan olika sociala bidrag hållsoförändrade eller växer. Det betyder att fattigdomsfällan grävs allt djupare.Det blir allt svårare för den som blivit beroende av understöd från detallmänna att av egen kraft ta sig upp ur gropen och förbättra sin situation.Sådana förhållanden ger näring åt resignation, passivitet och liknöjdhet. Den allra allvarligaste av de nya fördelningskonflikternaär dock den som råder mellan generationerna. Dagens svenskar visar en hög gradav själviskhet. Vi anser oss tydligen ha rätt att förbruka långt mer än vad somfaller på vår lott. Det kommer fill uttryck i att det totala sparandet harsjunkit från sin tidigare stabila nivå på av bruttonationalproduktenner till . Därmed avstår vi från att konsumera endast nätt ochjämnt så mycket som behövs för att ersätta försliten kapitalutrustning. Visätter inte av någonting för att bygga ut vår produktionsapparat och därmedlägga grunden för ökad konsumtion . Trots att vi tillhör världens rikaste länder håller vi ossregelmässigt med ett underskott i bytesbalansen. Det innebär att vi gör anspråkpå att få del av andra och ofta fattigare länders sparande för att kunnafortsätta att leva på Med det stora budgetunderskottet och detupplåningsbehov som därmed skapas intecknar vi våra barns framtid. Lånen måstepå något sätt betalas tillbaka. Det är känt från historien hur regeringar imotsvarande situation valt att med hjälp av en snabb inflation reducera värdetav långivarnas fordringar. Men eftersom vi svenskar har valt att placera överen fjärdedel av vår statsskuld utomlands är den vägen inte framkomlig. Om deinhemska fordringsägarna dras vid näsan med en resolut penningvärdesförstöring,växer i stället utlandskulden mätt i svenska kronor. Slutsatsen blir att destatsutgifter vi inte klarar att skattefinansiera måste betalas med räntapå ränta via våra efterkommandes skattsedlar. Det korrekta måttet påskattetrycket i är därför inte de 51 eller ibland som brukarredovisas i internationell statistik, utan de två tredjedelar av bruttonationalproduktensom de offentliga utgifterna nu uppgår till. Vår generations sätt att lasta över problemen på framtidenbäddar utan tvivel mycket obekvämt för våra ungdomar. Inte nog med att de fåren sämre utbildning än vad de är förtjänta av, inte nog med att vi harorganiserat arbetsmarknaden på ett sätt som gör utträdet i förvärvslivetsvårare än vad det behövt vara - därutöver tar vi upp lån för att slå vakt omen levnadsnivå som vi inte själva förmår skapa förutsättningar för. När vi ålägger våra efterkommande att återbetala dessaskulder, betyder det att de i motsvarande mån tvingas avstå från egenkonsumtion. Eftersom de stora grundläggande balansbristerna i ekonomin medföratt tillväxten blir liten, betyder detta att vi dömer kommande generationertill en sämre standard än den vi anser vara oundgängligen nödvändig för våregen del. Som om detta inte räckte, kräver vi dessutom avmorgondagens svenskar att de ur sitt krympta konsumtionsutrymme skall betalaväxande kostnader för pensioneringen av sina föräldrar. Riksförsäkringsverketanser att för att klara givna pensionsutfästelser måste ATP-avgiften undersenare delen av höjas , dvs. fem gångersnabbare än . Medan fyra förvärvsarbetande drar försorg om en ATP-pensionär,går det en pensionär på tre yrkesverksamma och en 2030. Det blir ett stort problem, eftersom ATP är konstrueratsom ett fördelningssystem, där pensionerna tas ur de avgifter somflyter in . Denna konstruktion förutsätter snabb ekonomisk tillväxt ochstigande realinkomster, alltså motsatsen till vad som gäller och även tillvad som kan förutses för framtiden, om det inte sker en rejäl omläggning av denekonomiska politiken. Successivt bekräftas de brister i systemet som redan underATP-stridens dagar påtalades från borgerligt håll. När nu AP-fonden blivitberoende av sina ränteinkomster för att klara pensionsutbetalningarna, påminnsvi om att avkastningen på de fonderade miljarderna medvetet hållits nere genomatt de placerats till konstlat låg ränta i statsskulden och i ettbostadsbestånd som inte motsvarar konsumenternas efterfrågan. Vidare står detklart att om den förutsatta tillväxten verkligen kommer till stånd, utvecklasATP-pensionen med nuvarande regler snart till en grundpension på hög nivå föralla. Men om tillväxten uteblir kan till slut givna utfästelser inteupprätthållas, och då tyder aktuella tendenser på att man skär uppifrån. är skillnaden liten mellan personer med ingenoch full ATP till följd av skatteregler, bostadsbidrag och andra inkomstprövadeförmåner. Det förefaller som om den gamla centermodellen frånpensionsomröstningens linje 2 skulle komma att förverkligas bakvägen, oavsetthur det går med den ekonomiska utvecklingen. ATP-systemet kan liknas vid ett gigantiskt kedjebrevsspel.I stället för att betala in avgifter till sin egen framtida pensionering satterekordårens svenskar upp sig själva överst på listan och skickade breven tillsina efterkommande. Mot att de betalar föräldrarnas pensioner förespeglas deatt deras barn skall behandla dem lika generöst. Men det här sättet att skicka räkningar vidare tillkommande generationer håller knappast i längden. Rätt som det är börjarmänniskor, som ännu är i inledningen av sitt yrkeshv, fråga sig om verkligenderas barn kommer att avstå konsumtionsutrymme fill dem i den utsträckning somde själva förväntas göra för sina föräldrar. Om förtroendet på detta sättsviktar, är det lätt hänt att kedjan brister. Med hänsyn till de löften somställts ut kan det leda till en kris för hela vårt samhällssystem. Det finns ett sätt att slippa betala den föregåendegenerationens konsumtionskrediter och pensionspengar. Det är att lämna landet.Den utvägen kommer inte att stå öppen för alla. Men vi kan redan se hur denutnyttjas av personer, vilkas krafter vi skulle behövt i arbetet på att byggaut och förnya det svenska näringslivet. Dagens emigranter är inte i första handde som efter avslutad livsgärning far fill för att njuta sol ochfrukten av sin möda. Det är i stället de entreprenörer och framtidsmän på olikaområden som utomlands tycker sig få bättre utlopp för sitt kunnande och sinaambifioner och dessutom där ser ett större resultat av sina ansträngningar. Desom finns kvar och skall betala notan här hemma i blir allt färre. Det finns ytterligare en fördelningskonflikt, som just nuär högaktuell i svensk politik, nämligen den mellan i-länder och u-länder.Gradvis börjar vi här i inse att utvecklingsbistånd är mer kompliceratän att bara skicka miljarder fill främmande länder. För det första måste vi juverkligen avstå från något, om vi skall kunna tala om en omfördelning avresurser. Men lånar vi i stället utomlands tillbiståndet och förutsätter alltså att uppoffringen - åtminstone t. v. - skallgöras av andra. För det andra finns det starka skäl att ändra biståndetsform och inriktning. skickar vi pengar till regeringar i socialistiskadiktaturer, som ofta använder dem till att bygga ut byråkratin - i den månmedlen inte skapar utrymme för krigsinsatser i angränsande länder. Vi måsteskärpa kravet på att mottagarländerna om inte präglas av så ändå strävar motdemokrati och mänskliga rättigheter. Det bästa sättet att säkerställa detta äratt stödja länder som satsar på marknadsekonomi, vilket undantagslöst visat sigvara en förutsättning för demokrati. Och det stödet ger vi effektivast genomatt själva vara konsekventa frihandlare. Om vi köper de varor som kanproducera bra och billigt, stöder vi inte korrupta regimer utan privatföretagsamhet, vilket från utvecklingssynpunkt självklart är att föredraga. Det är naturligtvis helt orimligt att närregeringen vill hjälpa svältande barn i fattiga länder, så tar den intepengarna från den krigförande Sovjetsatelliten utan ur ett utrymme somkunde användas för att behålla vårt eget försvar vid den styrka som bedömdesknappt tillräcklig försvarsbeslut. Det finns en fråga som tar överalla fördelningskonflikter. Den gäller vårt försvar, som är en förutsättningför att vi svenskar i frihet skall kunna råda över våra egna angelägenheter. 17 (): budgetalternativ innebär besparingarutöver regeringens förslag med , varav 10 miljarder ärbestående besparingar. Förutom en bättre konjurikturanpassning och en bättreberedskap för kommande lågkonjunkturer ger vårt alternativ lägre inflation ochmöjligheter till sänkta räntor. För den enskilde innebär detta fler ochtryggare jobb. Vårt alternativ ger utrymme och frihet för småföretagensutveckling, slär vakt om lantbruket och dess roll i samhället och återgerregionalpolitiken dess betydelse för att förhindra utarmning av glesbygd ochsmåorter. En hörnsten i vårt budgetalternativ är att sparsamhetenmed statens resurser skall stärka medborgarnas grundtrygghet genom att inriktaspå att effektivisera och avbyråkratisera den offentliga sektorn och skära bortöverkonsumtionen. Denna grundtrygghet som vi vill skapa måste självfallet ocksåinnefatta pensionärerna. Vårt alternativ ger också utrymme för en offensivfamiljepolitik, präglad av principer om valfrihet för familjerna ifråga om barnomsorg. Äntligen förefaller det som om mångåriga kamp förrättvisa åt hemmavarande - dvs. hemarbetande - make i barnfamiljerna krönts medviss framgång. Till detta återkommer å våra vägnar senare i dennadebatt. Vi upplever just nu en klar och sedan många årefterlängtad uppgång i den internationella konjunkturen. Bakgrunden är delsvissa oljeprissänkningar , dels att men även ochStorbritannien lättat på en doktrinär penningpolitik när nu inflationen i dessaländer kommit ner nivå. För vårt land, som är starkt beroendeav den internationella utvecklingen, känns konjunkturförbättringen som omvårsolen bryter fram efter en lång och kall vinter. Det är den helt avgörandeomständigheten, som t.o.m. gör en beredd att överse med regeringensegocentriska nycker, när den söker leda i bevis att den, dvs. regeringen, ärsjälva vårsolen. Den reflexionen gör man, när man lyssnar till statsministernsoratoriska utsvävningar här. Det karakteristiska för denna konjunkturuppgång är att deninte åtföljts av en allmän och stark ökning av det internationellahandelsutbytet. Dels är uppgången i de västeuropeiska industriländernasammantagen relativt långsam, dels lägger den internationella skuldkrisen enkraftig hämsko på handelsutbytet mellan å ena sidan och å andrasidan de berörda utvecklings- och statshandelsländerna. vidare till att irnport har minskatkraftigt. De flesta bedömare är dock eniga om att världskonjunkturenkommer att vara gynnsam . I detta läge hävdar regeringen ifinansplanen att finanspolitiken är stramt konjunkturanpassad. Det är ettanmärkningsvärt påstående, eftersom verkligheten är precis tvärtom. Den budgetregeringen lagt fram saknar just den anpassning till konjunkturläget som vorerimlig och nödvändig. Den ingår inte som en integrerad del istabiliseringspolitiken. Regeringen skjuter problemen framför sig elleröverlåter dem till . Man surfar på den internationellakonjunkturuppgången och hoppas att kommer tid kommer också råd. Men dess värreär detta en ansvarslös politik.