prot · G709166 · 1983-12-31 00:00:00 — Det är viktigt att betona att det anslag på 1,5 miljonersom vi nu diskuterar är ett anslag just för att öka kontakterna mellan demindre högskolorna å ena sidan och intressenter utanför högskolorna resp.högskolor med fasta forskningsresurser å den andra. Det är således inte ettanslag till forskning, snarare till forskningsanknytning, som är en helt annansak - detta förväxlas . För att säkra ett nära samband mellan grundläggandehögskoleutbildning och forskning behöver man inte främst diskutera nyaorganisatoriska former. Det går mycket väl att upprätthålla eller att skapa ettsådant samband med den nuvarande organisationen. Här kan de förkättraderegionstyrelserna spela en roll som förmedlare mellan högskolorna med resp.utan fasta forskningsresurser. Högskolorna själva kan naturligtvis också.tadirektkontakter och organisera det här sambandet. Men det krävs, trivialt attsäga, ömsesidig samarbetsvilja för att åstadkomma detta. Jag anser atthögskolorna med de fasta forskningsresurserna också i fråga om det härsamarbetet har ett särskilt ansvar. Ett femte problemområde rör administrationen. Här kan manurskilja frågor om anslagsframställningar, planering och resurser till institutionerna,allt givetvis avseende forskning- när man lyssnat på debatten har man iblandundrat om det är något annat än forskning vi diskuterar, eftersom talarna tagitupp även frågor som vi har avverkat i andra sammanhang och som Uppenbarligen ärintressantare. Vissa beslut har av riksdag och regering fattats på dettaområde för att göra Organisationen mera flexibel. Ändå är det naturligtvis enhel del som återstår. Det är lätt att i allmänna ordalag kräva förenklingar ochavbyråki-a-tisering, men det är inte så lätt att sätta sig ner och konkretiseradet hela. Vi som var med i uppföljningskommittén vet att de här frågorna inteär så enkla. Det senare arbetet har också visat att det är svårt att komma framtill konkreta förslag. Jag menar inte att man skall ge upp de här strävandena.Jag tycker att det är viktigt att man fortsätter att försöka förenkla - kalladet gärna avbyråkratisera. Av den här propositionen framgår det att chefen förutbildningsdepartementet i annat sammanhang återkommer till frågan ommöjligheterna att förenkla anslagsframställningar beträffande forskning ochforskarutbildning. Förenklingarna kän göras på olika sätt. Dels kan manförenkla den årliga proceduren, dels kan man tänka sig att inte göraanslagsframställningar . Exakt vilken metod som bör väljas får manytterligare överväga. Diskussioner med UHÄ om detta pågår och skall fortsätta. lades den s. k. förenklingspropositionen, ellervad man nu vill kalla den, fram. I dess efterföljd pågår en del resonemang utepå högskolorna om att förenkla arbetet. Det är naturligtvis för tidigt attyttra sig om vad det kan bli för resultat av detta. Alldeles utan resultatkanske det inte blir. Även frågan om fleråriga planeringsramar för högskolansforskningsanslag är det angeläget att pröva i positiv anda. Med hänsyn fillforskningens långsiktiga karaktär anser utskottet att det - liksom beträffandeforsknings- råden - ärönskvärt med fleråriga planeringsramar. Eftersom emellertid fakulteterna ochframför allt institutionerna - fill skillnad från forskningsråden - ingår i enstörre organisation, nämligen högskolan, som också har andra uppgifter, är detinte lika lätt att här gå snabbt fram. Därför tarvar detta, enligt utskottsmajoriteten,ytterligare utredning. Det sjätte och sista problemkomplex jag tänkte säga någraord om är frågan om studiefinansieringen i forskarutbildningen. Jag vill dåfrämst erinra om att beslut fattades om det nuvarande systemet , isamband med den förra forskningspolitiska propositionen. Beslutet var fakfisktenhälligt, utom beträffande anslagens storlek - vi föreslog då frånsocialdemokratiskt håll högre summor. Det skall gärna erkännas att vi alla varlitet osäkra om hur studiefinansieringssystemet skulle slå ut. Därförförutsatte vi i riksdagsbeslutet att UHÄ skulle få i uppdrag att följaövergången till det nya systemet och fortlöpande komma med förslag fillåtgärder när så ansågs påkallat. Detta uppdrag fick man . Den förstadelrapporten kom på hösten 1983.1 rapporten görs vissa påpekanden.Uppsplittringen av utbildningsbidragen nämns som ett problem. Regeringen hardärför ändrat förordningen så, att bidrag kan utgå med mindre änhälften av ett helt bidrag. Vidare skall ledigkungörandet normalt gälla heltbidrag. Tiden för förlängning av bidrag har ändrats från ett till . I vissa fall får det föreskrivas att utbildningsbidragendast får utgå om doktoranden åtar sig assistenttjänst. Detta har vid en delhögskolor tillämpats rent generellt. Erinran om avsikten med bestämmelsernagörs därför av regeringen. Avsikten var nämligen inte att högskolorna skulletillämpa detta generellt, utan då det befanns nödvändigt. Det har konstaterats att åldersgränsen för att fåutbildningsbidrag tenderar att missgynna kvinnor. Det föreslås därför att dennagräns upphävs. Vidare anmäler chefen för att honskall ta inifiafiv till en utredning med inriktningen att öka utnyttjandet avdoktorandtjänster. Genom att ge möjlighet fill en flexibel reglering av dessatjänsters innehåll med avseende på fördelningen mellan egen utbildning ochinstitutionstjänstgöring skulle en del problem som man nu har anmält kanskekunna lösas något lättare. En arbetsgrupp som är knuten till departementet, ochdär bl. a. representanter för SFS ingår, diskuterar den här frågan. En delförändringar har alltså föreslagits, och vissa översyner har aviserats ochpågår. UHÄ:s uppdrag står alltfort kvar - att följa reformen ochatt när det är påkallat komma med förslag. Någon större allmän översyn behövernu, enligt utskottsmajoriteten, mot den här bakgrunden inte göras. Det hartrots allt bara gått reformen trädde i kraft. Centerpartietmotiverar i första hand en översyn, vilket man bl. a. föreslår, med attstudiefinansieringen för många inte ger en tillräcklig försörjning. Dettatycker vi inte motiverar en särskild översyn. Det är mera en fråga om att ökaresurserna. Man kan ha olika åsikter om när något sådant skall genomföras. Detberor litet grand på hur man avväger sina satsningar. Vi kan avstatsfinansiella skäl tyvärr inte öka anslagen utöver de 17 Forsknings- och ut-vecklingsverksam -het miljonernai proposition nr 150. Det anser tydhgen inte heller att man kan göra,av deras reservation som är fogad till detta betänkande att döma. Därförföreslår de inte någon högre summa, vilket de andra partierna gör. Det här var, fru talman, några kommentarer till en delproblem som kan anses knutna till forskningspropositionen och till frågan omforskning i allmänhet. Jag känner emellerfid också behov av att göra någonytterligare kommentar när dét gäller det som Per sade i sitt inlägg. Han talar om att han är rädd för att den satsning som nugörs med resurser till sektorsorganen för långsiktig kompetensuppbyggnad är etthot mot forskningen och att detta gör att universitetsforskningen kommer i ettsämre läge. Jag har mycket svårt att följa den tankegången. Jag tror att detförhåller sig tvärtom. Det här är litet underligt. Först har hårtkritiserat det förhållandet att sektorsforskningen tenderar att bli förkortsikfig. Detta kan jag hålla med om. När det sedan fill följd av dennakritik mot kortsiktigheten visar att sektorsorganen har börjat en omorienteringmot mera långsiktigt kunskapsuppbyggande, då är detta enligt inteheller bra. Man tindrar vad egentligen vill. Uppenbarligen är det en tes att sektorsorgan inte skallsyssla med långsiktigt kunskapsuppbyggande. Jag har svårt att förstå att manskall dra upp sådana gränser. Jag trodde att en ökning av långsiktigheten inomsektorsforskningen skulle kunna befrämja samspelet med universitet ochforskningsråd. Då skulle de ju i någon mening kunna tala samma språk. Jag haralltså mycket svårt att se att detta skulle hota universitetsforskningen ochatt det skulle göra att sektorsorganen fick ett mycket stort inflytande pågrundforskningen. Av formuleringen i en passus i moderatreservationen skulleman kunna tro att hela den svenska grundforskningen hotas av att man görenlångsiktig kunskapsuppbyggnad i sektorsorganen. Jag tycker att det är ettbefängt påstående. Det måste till bättre bevisning för att jag skall accepteraett sådant generellt, svepande påstående. Jagtycker alltså att hela det resonemang som moderaternaför, där man går emot den långsiktiga kunskapsuppbyggnaden i en delsektorsorgan, inte är särskilt väl genomtänkt. Jag tror att det tvärtom är tillfördel både för sektorsorganen, för universitet och högskolor och för helalandet att detta sker. Det viktiga måste ändå vara att det kommer till stånd envettig samverkan mellan sektorsorgan, högskolor och forskningsråd. Att av någotslags ideologiska eller andra skäl här spika upp några gränser, som moderaternaförsöker göra, tycker jag att det verkar ligga ganska litet av nytänkande i.Det var någon som sade att det saknades nya grepp och att den här propositionenpräglades av en viss konservatism. Jag tycker inte att kritikerna på den härpunkten har visat upp någon större grad av nya grepp. Naturligtvis kan mankalla grepp för nytt, när man med ett raskt snitt vill plocka bortdet allra mesta av forskningsadministrationen vid sektorsorganen. Men det är entyp av grepp som jag för min del inte vill tillstyrka. Med detta,fru talman, yrkar jag bifall till utskottets hemställan på alla Jag vill baragöra det med den avrundningen att jag här inte har tagit upp en rad av defrågor och problem som har rests när det gäller andra ting än forskningen. Vihar ju diskuterat både gymnasieskola och grundläggande högskoleutbildning iandra sammanhang, och det får räcka med att nu diskutera forskningen - även omjag är medveten om att det självfallet finns ett samband. Det vore dumt attförneka det. Vi får väl kanske ändå ha varje särskild debatt vid dess rättatillfälle. Jaghar därför så gott jag har kunnat begränsat mig fill forskningen och vad somsammanhänger med den. Det har ändå blivit ett något för långt anförande. 18 PER ()replik: I fråga om sektorsforskningen och vår krifik gentemot den har LarsGustafsson två ting att anföra från regerihgsutgångspunkter. Det ena är att detbästa sättet att åtgärda de bekymmer som vi alla uppenbarligen, åtminstone inågon mån, är eniga om är att ändra balansen mellan anslagen tillsektorsorganen å ena sidan och anslagen fill universitetsforskningen å denandra. Detandra är att man dessutom skall ge sektorsorganen ansvar för den långsiktigakunskapsuppbyggnaden, dvs. något som ligger grundforskningen nära. Frånvåra utgångspunkter ser vi två bekymmer i den ansatsen. Det första bekymret äratt man härmed bibehåller de motorer för ökad sektorsforskning som självaorganen i sig utgör. Det är ett välkänt fenomen att, om man har organ ochadministrafion så är detta i sig en stimulans för att öka just den verksamhetsom organen och administrationen ansvarar för. Paralleller till dettafenomen ser vi inom alla byråkratier. Detandra problemet är att med den ansats som väljer för att lösakortsiktigheten, nämligen att föra in den långsiktiga kunskapsuppbyggnaden isektorsorganen, så undandrar man i realiteten universitetengrundforskningsresurser, som de skulle kunna ha fått om man hade avstått frånatt lägga dessa på sektorerna. Vimenar att det naturliga är att slå vakt om de centra för grundforskning somuniversiteten har varit. Vi tycker inte heller att det liggernågon poäng i att stärka grundforskningen genom att gå via de organ som perdefinition har kortsiktiga sektorsuppgifter. NärLars alltså beskyller för att föra ett bakväntresonemang, skulle jag vilja returnera beskyllningen till honom själv. Är viense om att grundforskningen i det här landet f. n. är underförsörjd så är detenklaste och mest omedelbara sättet att lösa detta bekymmer att geuniversiteten, som centra för just grundforskningen, ett ökat inflytande överdenna och ökade resurser till sitt förfogande. Ärdå, säger något omskrivet, inte allt detta i realiteten rättinkonsekvent? medger ju , säger han, att det finns ettbehov av forsknings- eller kvalificerade utredningsresurser inom departement,myndigheter och liknande organ för att ge beslutsfattare ett kvalitativt 4 protokoll 1983/84:166-167 sett fullgott underlag försina beslut. Men, , i vår mofion säger vi att den typen avvetenskaplig -utredningsverksamhet som vi alla i egenskap av beslutsfattare harbehov av inte skall sammanblandas med den sektorsforskning som denna verksamheti dag har kommit att bli en integrerad del av.- Det är bättre att försemyndigheter och departement med direkta resurser som de i vissutsträckning saknar för att förse oss med bättre beslutsunderlag men lägga överlejonparten av sektorsforskningsresurserna i övrigt till organ som harinomvetenskapliga kriterier som utgångspunkt för bedömningen av hur pengarnafaktiskt används. Denledstjärna som vi moderater har när vi vill forma ett system för samspeletmellan forskningen och den offentliga makten, är att forskningen först ochfrämst skall dikteras och styras från vetenskapliga utgångspunkter. Tyvärrtillgodoser inte regeringens proposition det önskemålet. 19 ()replik: ägnade ganska mycket av sin tid åt att diskutera justsektorsforskning eller inte sektorsforskning. Han tyckte sig kunna konstateraatt det inte fanns så där förfärligt stor skillnad mellan mittenreservationenoch den linje som majoriteten företräder. Den viktigaste skillnaden skullevara att vi krävde en planerad överföring av resurser till universitet ochforskningsråd. Nuär detta en ganska viktig synpunkt, tycker jag. I varje fall som vi ser det ärdet väsentligt när man genomför en sådan operation att inte viktigaforskningsfrågor och forskningsuppgifter faller mellan stolarna. Den metod somregeringen försökte sig på när det gällde energiforskningen, då man bara ströpenergiforskningen, utan att garantera att motsvarande forskning skulle kunnagenomföras någon annanstans, är inte rätt sätt. Det måste ske på ett samlat,planerat sätt, så att forskningsresurser, forskningsarbete och forskningsansvarförenas när man för över resurser från ett organ till ett annat. Sedanförde ett intressant men något egendomligt resonemang. Han hadehakat upp sig pä att jag i mitt anförande hade talat om raka linjer. Vad jaghävdade var att det behövs mera raka linjer i den statligaforskningsadministrationen. Vi har alltså en mycket krånglig och svåröverskådligstatlig forskningsadministration med väldigt många ansvariga organ på olikaområden. Detta skapar svårigheter, inte minst för forskarna, som ibland kan ha svårtatt veta vilka organ de skall samarbeta med och vart de skall vända sig. Detblir också svårt för politikerna när det gäller att bedöma hur de statligaforskningsresurserna egentligen används. Det är i detta sammanhang som jagefterlyser raka linjer. Jag är inte alldeles säker på att det var där LarsGustafsson ville ha mera krokiga linjer - i så fall får han kanske utveckla detvidare. Underen tidigare debattsväng fick fem gånger frågan hur regeringenser på forskningen på de mindre högskolorna. Vid intet av tillfällena ansåg hansig ha tillfälle att svara. kom i stället med ett svar, ochdetta tyckte jag var litet oroväckande, måste jag säga. Han tyckte ätt det varvikfigt att inte "plottra bort" forskningsresurserna och fann dennuvarande fördelningen väl avvägd. Det är klart att ingen vill plottra bortnågra resurser, men jag anser inte att förstärkta forskningsmöjligheter vidmindre högskolor behöver innebära ett bortplottrande av resurser. Vi har mångagoda erfarenheter av forskningsinsatser vid de mindre högskolorna att fallatillbaka på. Jag tror alltså att det är viktigt, dels för att garanteraen hög kvalitet i den utbildning som bedrivs vid de mindre högskolorna, delsför att stärka de mindre högskolornas möjligheter att göra insatser för sinaregioner, att förbättra möjligheterna till forskning vid mindre högskolor. Jagtrodde att vi hade stöd från socialdemokraterna i det fallet, men det verkarinte så. 20 () replik: Jag skall fatta mig mycket kort och egentligenbara ställa en enda fråga till som gäller justsektorsforskningen. Jag tycker att det ändå är en viktig skillnad mellanmajoritetstexten och den reservation som och haravlämnat. Det finns ett par nyckelmeningar i vår reservation 20. De lyder:"bör därför ge regeringen i uppdrag att upprätta en plan föröverförande av forskningsresurser och forskningsansvar från sektorsorganen tillhögskolan och forskningsråden. Det kommande beredningsarbetet bör ha somutgångspunkt de fakultetsprogram som redan finns och som är underutarbetande.'' Vi tycker alltså att skall säga det här och sättapress på regeringen, så att det konkret kommer att hända någonting. är det ju möjligt - och höll en öppningför det - att man även utan något riksdagsuttalande kommer att utforma någonform av plan för detta arbete. Jag tror det är nödvändigt. Min fråga är: Kanman tänka sig att regeringen på egen hand kommer att ta initiativ till att göraen sådan plan? Det vore mycket bra i så fall. Vad är bedömningav det? Under detta anförande övertog talmannen ledningen avkammarens förhandlingar. 21BJÖRN (vpk) replik: Statsrådet valde att inte kommenterade frågor jag ställde till honom om de mindre högskolorna och forsknings- ochutvecklingsarbetet vid dem. Från däremot fick vi ett litetkompassutslag. Han sade att det är viktigt att inte sprida forskningsresurser.-Det är väl ingen allenarådande sanning. Det är väl snarare detsammanlagda resultatet av resursinsatserna som är intressant, . fortsatte med att säga att vissforsknings- och utvecklingsverksamhet vid de mindre högskolorna kunde få varakvar. Inte med ett ord berörde han dock möjligheten till forsknings- ochutvecklingsverksamhet vid de mindre högskolorna . Ej heller nämndehan ett ord.om nödvändigheten därav. Det är oroande, framför allt för folketrunt omkring de mindre högskolorna. Jagkonstaterar, herr talman, att det även i denna fråga med stor sannolikhet kanbefaras att vi kommer att få den konstellation här i som funnits i endel andra utbildningspolifiska frågor, nämligen en majoritet bestående avsocialdemokrater och moderater. Det är inte bra för de mindre högskolorna -inte heller för regionalpolitikens utformning eller för den sociala rekryteringentill forskningen och forskarutbildningen. 22 () replik: Först ett par ord till Per om avvägningen mellansektorsforskning och grundforskning. Det är uppenbart att och vihar delade meningar om hur denna avvägning skall ske. Jag tycker fortfarandeatt har en något för schabloniserad bild av förhållandena. Detverkar som om har en modell där de ser verkligheten som likartadinom alla sakområden. Jagdäremot menar att förhållandena är olika inom olika sektorer. Det gör detbefogat att på vissa sektorer ha en långsiktig kunskapsuppbyggnad inomsektorsorganen. Jag tror inte alls att det på något sätt undandrar universitetenresurser. Metoden är att både öka resurserna till grundforskningen och baxa omsektorsorganens forskning så att det blir mer av långsiktigtkunskapsuppbyggande. Den här propositionen är ett exempel på denna metod, ochvi stryker i utskottet under att det är dessa två åtgärder fillsammans som vivill gå fram med. Vi vill alltså inte bara göra ombaxningen inomsektorsforskningen till mer långsiktighet, utan också öka resurserna tillgrundforskningen. Om man ser hela det sambandet, behöver man inte vara såorolig för att universiteten skall bli något slags andraklassinstitutionereller bli beroende av sektorsorganen. Dettalas här om inomvetenskapliga kriterier. Om man nu t. ex. kan förmåsektorsorganen att syssla mer med långsiktighet kan väl även de när de tarställning till olika projekt - visserligen inom sin sektor, men den kan varaganska bred - också göra bedömningar av detta slag. Det är ju inte vattentätaskott mellan forskningsvärlden och sektorsvärlden. Det sitter t. ex. medforskare i olika organ inom sektorerna. De kan där företräda synsättet att manvid val av projekt eller inriktning skall gå på s. k. inomvetenskapligakriterier. Inte heller här kan man göra en uppdelning i svart och vitt. Detbehöver inte vara bara inom högskolan som man talar om inomvetenskapligakriterier. Det går att i vissa avseenden föra över det resonemanget också påsektorsforskningen. 23 PÄRGRANSTEDT (c) replik: Sektorsforskning eller inte: Även om man kan klara en störrelångsiktighet i sektorsorganen, är just den stora mångfalden av forskningsansvarigamyndigheter och den stora uppsplittringen på olika anslag och olikamyndigheter, för den delen också olika departement, ett problem för forskningen.Jag tror att detta innebär att det blir svårare att få denforskning utförd som är angelägen ur samhällets synpunkt och urinomvetenskaplig synpunkt. Det är viktigt att man arbetar med dessa frågor och försöker få till stånden enklare och mer överskådlig struktur. Jagkonstaterar att även nu har drabbats av tunghäfta när detgäller frågorna om de mindre högskolorna. Detta är faktiskt ganska viktigt. Designaler som kommer från socialdemokratin, att man tydligen inte ärintresserad av att förbättra forskningsmöjligheterna vid de mindre högskolorna,är oroväckande och kommer förmodligen att noteras runt om i landet och innebäraett stort bekymmer. Detär helt klart att de mindre högskolorna - både när det gäller derasutbildnings- och forskningsinsatser - har inneburit en stimulans för mångaregioner i landet. Det vore mycket olyckligt om detta gick om intet. Om vi intekan vidareutveckla forskningen vid de mindre högskolorna, tror jag att derasmöjligheter som utbildningsanstalter kommer i fara - det är ocksåbekymmersamt. 24 LARSGUSTAFSSON (s) replik: Jag skall passa på att repHkera , så att han inte tror attjag har tunghäfta när det gäller de mindre högskolorna, men jag hann intereplikera alla tre talarna på en gång i den förra repliken. Jag får be omöverseende för detta. Jaghåller inte med Par om att utbildningskvaliteten vid de mindrehögskolorna kommer att raseras eller bli mycket dålig därför att man inte fårfasta forskningsresurser där. Jag betonar att de högskolor som har fastaforskningsresurser har ett ansvar för att ta med de andra högskolorna i bilden.Det har betonats tidigare, att detta ansvar måste vara mycket stort. Jag trorinte att man behöver riskera någon utarmning, eller hur det nu var PärGranstedt uttryckte sig. Närjag har talat om forskning vid de mindre högskolorna har jag sagt att det ärfråga om de fasta forskningsresurserna. Vi vet att det bedrivs viss forskningvid de mindre högskolorna. Det är ingen som tänker förbjuda den. Det ståringenting därom i propositionen, utan den kan fortsätta. Men vi är inte bereddaatt nu tillföra fasta forskningsresurser. Jag vidhåller att vi harförhållandevis knappa resurser även till forskningen och att man då inte kansprida ut dessa resurser för mycket på olika håll i landet - detta tror jag ärganska vettigt. Vikan se hur det har gått med den högre grundläggande utbildningen. Om man ärärlig skulle man kunna säga att det inte var så bra att göra denna långtgåendespridning. Om man skulle sprida fasta forskningsresurser mer är jag rädd föratt man skulle få motsvarande problem när det gäller forskningen. Det ärangeläget att man inte sprider denna för mycket utan har den ganskakoncentrerad. TillJörgen , för att inte bli anklagad också av honom för att ha tunghäfta:Han frågade om regeringen kommer att lägga fram en plan. Det är sagt att man nuhar bokat in överläggningar med sektorsorganen för att diskutera dennaöverföring. När detta är färdigt får man en överblick över reaktionerna, och dåkanske det kan vara tid att ta nästa steg. Om detta får formen av en plan ellerinte kan jag inte säga . kommer ini ett sådant skede att det kan finnas konkreta ting att göra, är vi intefrämmande för att ta upp detta. Då kanske det kommer olika förslag vid olikatidpunkter, det behöver inte varaen plan där man tar allting på en gång. 25 ():