prot · G70957 · 1983-12-31 00:00:00 — Vi vill ge en möjlighet att bedriva ensådan forskning och en möjlighet för regeringen och andra ansvariga att drivapå det arbetet. Det är skälet till att vi inte nu vill vare sig förbjudautvecklingen på ett bestämt område eller låsa oss vid en bestämd teknik. Jag troratt det är mycket klokt och ansvarsfullt. Vad KBS 3-remissen beträffar är det rätt mycket som harhänt i vårt land och i andra länder sedan den tidpunkt då KBS 2-remissenskickades ut. Det förfarande som vi har valt är att bara vända oss till sådanaorgan som har mycket hög integritet och vetenskaplig kapacitet och står friafrån olika intressen. Vi har i flera fall gett utländska organ i uppgift attsjälva välja ut en rad forskare och andra, till vilka de i sin tur vill ställade frågor som måste ställas. Man kan ju diskutera, , vad det är som gerstörst bredd; att energiministern och regeringen i pekar ut vilka somskall svara eller att man ger myndigheter och forskningsorgan med högintegritet i andra länder en möjlighet att själva tillfråga en krets avpersoner och forskare och myndigheter. Det är mera det som är skillnaden imetod än något annat. Det skulle vara mig och regeringen fullständigt främmandeatt försöka utesluta någon speciell grupp av personer som representerar någonspeciell uppfattning i den här frågan. Det är så när det gäller socialdemokratins inställning attfram till 1976 och t. o. m. arbete fanns det en betydandesamstämmighet i uppfattningen att upparbetningen var att föredra. Det var närvi tog ställning till som vi också tog ställning motupparbetningen på grundval av en diskussion om bl. a.kärnvapenspridningsrisken, vilken vi sedan fullföljde i kritiken motvillkorslagen. Jag vill på intet sätt dölja att vi ändrade uppfattning då; detgjorde vi före andra. I den första borgeriiga regeringens regeringsdeklarationutpekades upparbetning som det enda alternativet. Detta säger jag nu inte ipolemisk anda utan bara för att tala om hur det var. 1 villkorslagen nämndessedan två olika alternativ. Vi har alltså varit konsekventa ända ,och vi intog denna ståndpunkt före andra. När det sedan gäller plutoniumhantering, MOX-bränsle ochsådana frågor förhåller det sig så, att i samband med att vi gick igenom alltmaterial som måste gås igenom med anledning av den ansökan om utförsel avanvänt kärnbränsle för upparbetning som i sin tur har sitt ursprung i detbeslut som har fattats av andra regeringar enligt villkorslagen, upptäckte jagatt en rad av dessa frågor inte var reglerade, vare sig i fråga omlAEA-kontroll, plutoniumhantering eller MOX-bränsle. Jag tog då uppdiskussioner med såväl den franska regeringen som lAEA kring dessa frågor. Ochsom vi redovisade i samband med utförselbeslutet har vi enöverenskommelse med fransmännen om att innan upparbetning över huvud taget fårske måste dessa frågor studeras. Sådana studier pågår , och vi kommer att taställning till frågorna på grundval av dessa studier. Ny lagstiftning på kärnenergiområdet Ny lagstiftning på kärnenergiområdet Jag har velat svara på dessa frågori en sådan anda att vi skall kunna fortsätta att diskutera i en känsla avgemensamt ansvar för att lösa dem på ett sätt som människor kan kännaförtroende för, fru talman. 59 (): Ansvarskännandet var kanske något mindre efteroktober 1978 bland dem som skulle fullfölja tillämpningen, avtalsskrivandet ochkontakten åt olika håll närdet gäller villkorslagen. Visst är jag medveten omatt det fanns åtskilligt att förhandla om på den internationella scenen - detvar därför jag också hade kontakter med . När det sedan gäller upparbetningsfrägan skall vi kanskeinte gräva ned oss i historien, men jag lade märke till att energiministern harnoterat att det skedde en omsvängning i varje fall för vår del mellanregeringsförklaringen och villkorslagen, som var klar . Det ärväl ingen hemlighet att jag, med utgångspunkt i just det material som nitydligen också använde som underlag, dvs. och remissvaren, komfram till den slutsatsen att vi absolut inte borde binda oss förupparbetningsalternativet, hur enhällig än var med dess rättstarka representation för tidigare riksdagsmajoritet. 1 fråga om urvalet av remissinstanser tycker jag att detär en riktig princip att man som statsråd inte sätter sig till doms överremissinstanserna och säger att en är bra och en annan är dålig. Vi använde enannan metod . Vi tillsatte en särskild grupp - som visserligenarbetade i departementet men vars arbete jag inte lade mig i - medvetenskapliga representanter med olika utgångspunkter som plockade ut deremissinstanser vi sedan utnyttjade internationellt. Jag tror att det ärviktigt att man inte minst i diskussionen utåt klargör att det inte finns någonsnedfördelning i urvalet, för sådana missförstånd har uppstått i debatten. Jagkan för min del inte bedöma den saken - det har jag sagt till dem som harfrågat mig - men att det är färre remissinstanser involverade är helt klart. Vänta-och-se-strategin är helt enkelt inte tillämplig överhela fältet. Det var det jag ville säga med MOX-exemplet. Jag vill läsa upp enenda mening ur vår motion, som också betonar ett annat problem: "Viförutsätter att regeringen med beaktande av redan ingångna upparbetningsavtalutarbetar övergångsbestämmelser och upprättar en plan för återtagande av redanutskeppat, ej upparbetat avfall." Vi har inte ställt något yrkande på den här punkten, mendetta är en av de frågor som hänger samman med vänta-och-se-strategin. Man kaninte vänta helt enkelt. Man låser sig efter hand, långt innan den slutligaavfallshanteringen blir aktuell. Det är detta jag har velat betona i den härdebatten. Jag tror alltså att det är viktigt att man väljer strategi, och detär därför jag har yrkat bifall till vår reservation på den punkten. Motiven har vi gemensamma, så dem behöver vi intediskutera. Risken för kärnvapenspridning är klar för oss båda . Detargumentet bär över alla andra. Jaguppskattar att vi har kunnat föra en mycket mer konstruktiv debattän det var möjligt att föra . Om vi har bidragit från olikahåll till att åstadkomma den situationen har vi gjort något positivt. Det ärdärefter en mer formell sak att vi yrkar avslag på propositionen. Det reella äratt de ändringar, kompletteringar och förbättringar som vi vill ha med inte ärmöjliga att hantera från sida - i utskott och i fråga om lagtext ochsådant. Därav följer vårt formella avslagsyrkande. Anf.60 (vpk): Jag vill gärna deklarera att jag inte alls är ute efter att ta uppnågon ny debatt eller riva upp gamla sår, som uttryckte det. Menvi är ju oense på vissa vikfiga punkter, och då måste vi naturligtvis få förafram våra synpunkter och ställa frågor. Det tycker jag inte kan anses varanågot större fel. Tvärtom är det min skyldighet att göra det och tala för deintressen som jag representerar. får naturligtvis tala för sigoch sina intressen. Det får inte - det har sagts här tidigare - bli något slagsallmän gemensamhetsdeklaration, när vi inte är riktigt överens pä viktiga ochavgörande punkter. Jagvill något ytterligare kommentera frågan om den första slutförvaring som vikommer att få, SFR 1, förvaring under havsbotten. Det är mycket bra att detsägs att det är ett engångsbeslut, som inte kommer att påverka några andrabeslut. Men man kan naturligtvis säga som så, att har man en gång fattat ettsådant beslut, är det mycket lätt att nästa gång bestämma sig för sammalösning, fastän det egentligen inte har deklarerats några riktigt hållbaraargument för att man skall välja detta förvaringssätt. BirgittaDahl säger till mig, att vet att förvaringsutrym-met intekommer att förslutas utan hållas öppet och vara under kontroll tills man vetsom händer. Ja, nu säger man det, men från början när SKBF gick ut och ladefram sina första ritningar och talade om det har lagret, skulle förslutning skedirekt. Det var liksom vitsen med det hela. Det talades om att så fort lagretär fyllt skall tunnlarna slutas. En ändring kom till stånd efter kritik ochundersökningar och på grund av att det fanns en mycket stor oenighet. Jag menaratt sådana debatter måste föras . Som jag sagt tidigareär vi skyldiga att hålla den här debatten vid liv med tanke på de starkaintressen från kärnkraftsindustrins sida som ligger bakom det hela och som vimärkt inte minst och månaderna. Jagser att min taletid börjar lida mot sitt slut, så vi får väl återkomma tillavfallsproblematiken. Det är naturligtvis rikfigt att en upparbetning minskarmängderna. Vi har inte fått några exakta siffror på hur mycket det blir. Sådanauppgifter kan man naturligtvis ta fram. Men det ena får vägas mot det andra -fördelar får vägas mot nackdelar med tanke på just kopplingen mellan kärnkraftoch kärnvapen. Trots allt vad som sägs om IAEA-kontroll m. m. - vilket ärbräckligt, detta har lAEA själv uttryckt -finns det alltsåall anledning att man nu bestämmer sig för att välja direktdeponering. Detfinns inga mycket bra argument som talar för mindre volymer. All right, vi fårkanske spränga litet större bergrum om vi skall ha Ny lagstiftning på kärnenergiområdet kvar en direktförvaring, men varför skulle vi inte ta denkostnaden, om vi kan vinna så mycket annat i gengäld. 61 (): Vi har från sida inte deltagit idebatten . Jag vill med några ord markera vår syn på dessa frågor ochgöra några kommentarer till den debatt som har varit. har samma syn som energiministern har gettuttryck för, nämligen att striden när det gäller dessa frågor ligger bakom ossoch att vi nu bör eftersträva en så bred enighet som möjligt för att genomföraden energipolitik som vi har bestämt oss för här i och för att ta ettgemensamt ansvar för de säkerhetsfrågor som är förknippade med användningen avkärnkraft. Det finns därför ingen anledning att riva upp gamla strider, mennågra spöken har varit ute och gått här i debatten, vilket mot denna bakgrundkänns lite onödigt. kunde inte klara sig undan frestelsenatt utdela en spark mot tidigare borgerliga regeringar, för att efteråt tala omden utsträckta handen. Det var väl det han menade med gammal godsocialdemokratisk tradition - att omfamna och slå ihjäl med samma varma själ. Jag reagerade också litet mot den konsekvens som LennartPettersson påstod har kännetecknat socialdemokraternas behandling avkärnenergifrågor. Det rimmar litet illa, tycker jag, med tanke på synen påvillkorslagen när den infördes, fidigare planer på större kärnkraftsprogram ochvändningen i folkomröstningsfrågan. Jag tycker, i likhet med , inte behöver skämmas för att ha tagit intryck av inträffade händelser, avden allmänna debatten och av forskningens framsteg på detta område. Jag tyckersnarare att den konsekvens som socialdemokraterna har visat innebär en vissberedskap att ändra inställning. Det tycker jag att man kan berömma sig av istället för att försöka hävda att man alltid har tyckt på samma sätt och alltid tyckt rätt. Den konsekvens som också hävdar här ,att man skall ha en öppen atfityd fill fortsatt forskning på säkerhetsområdet,vill vi i hävda och försöka leva efter. Syftet med villkorslagen var att driva påsäkerhetsarbetet, och det menar jag att den har gjort. Den påskyndade ocksåupparbetningsavtal, det tycker jag vi kan erkänna, men den har också lett tillatt vi är på väg från den linjen. Vi hade kunnat hamna där i alla fall. Menutan en lag som drev på säkerhetsarbetet skulle det sannolikt ha gåttlångsammare. Jag utgår ifrån och tror att den nu föreslagna lagen kommer attspela samma stora roll för att driva säkerhetsarbetet framåt. Det kanske mest uppmärksammade inslaget i lagförslaget äratt ordet "helt" i uttrycket "helt säker" slutlig förvaringhar försvunnit. Jag vill därför gärna understryka att vi för vår del inte serdetta som ett uttryck för minskat intresse för hög säkerhet när det gällerhanteringen av utbränt kärnbränsle eller beträffande säkerheten i övrigt närdet gäller driften av kärnreaktorer. Säkerheten skall ligga på så hög nivå som det någonsin ärmöjligt, och kraven skall ständigt skruvas upp. Eftersom vi gör denna tolkningav det föreliggande lagförslaget har vi kunnat tillstyrka utskottets förslag idess helhet. Under detta anförande övertogandre vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. Ny lagstiftning på kärnenergiområdet 62 (); Eftersom upprepade gånger apostroferade migi sitt inlägg, får jag väl drista mig att förlänga debatten något. Jag vill försäkra att jag inte i första handtar till orda i den här debatten för att mucka gräl med de borgerliga partiernautan, som jag hoppas framgick av mitt inledningsanförande, underströk det som idagens läge förenar oss. Sedan är det en annan sak att när villkorslagen nuersätts med en ny och enligt min uppfattning betydligt bättre lag, kommer maninte ifrån en viss kritisk granskning av de låsningar som villkorslagen harinneburit. Här är alla överens om att upparbetning inte är det alternativ somvi i första hand bör eftersträva. Den inställningen hade vi frånsocialdemokratiskt håll på ett tidigt stadium, kanske inte från allra förstabörjan, men som statsrådet sade, när vi fick AKA-utredningensrapport på bordet var vår uppfattning ganska klar. Vi har hållit vår linje . De som ändrat sig,positivt naturligtvis, har varit de borgerliga partierna. Vi tycker ändå attdet finns anledning att notera att den borgerliga regeringens villkorslag harinneburit de låsningar till upparbetningsavtal som man nu i reservationer tillnäringsutskottets betänkande kritiserar. Då må det väl ändå varanäringsutskottets majoritet obetaget att påpeka det samband som funnits, så inte i den här debatten försöker mäta ut socialdemokratin som ansvarig fördessa avtal. Vi har i olika lägen hävdat att det aldrig är riktigt bra,även om det kan verka rätt, att binda sig snabbt innan man riktigt vet vart dethela leder. Vi har här en viss handlingsfrihet ytterligare. Låtoss då utnyttja det för en intensiv och framåtsyftande forskning. Jag har i ochför sig samma tro som utskottsmajoriteten, att resultatet kommer att bli att vistannar för avfallshantering i form av direktförvaring. Men därav följer inteatt man inte skall vara beredd att hålla frågan öppen, även om inställningenhos samtliga partier är densamma, nämligen att direktförvaring sannolikt är detsom är det rätta för svensk del. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslutet redovisas efterbehandlingen av näringsutskottets betänkande 19.) 63ANDRE VICE TALMANNEN; Kammaren övergår nu till att debattera näringsutskottetsbetänkande 18 om import- och exportreglering. 64 (); Det vi nu skall debattera är frågan omimport- och exportregleringen och dess principer. Den nuvarande principen ärett allmänt förbud mot export och import av varor över huvud taget. Sedan hardet utkristalliserats en hel del undantag, s. k. frilistor,som har gjort att nuvarande regler har blivit ganska svårtillgängliga.Regeringen har därför lagt fram ett förslag som innebär klara förbättringargenom att man helt enkelt vänder på den här principen. Man tillåter, i godmarknadsekonomisk anda, generellt import och export av alla varor och slopardet allmänna förbudet och låter därefter undantagen bekräfta denna liberalaregel. Regeringens förslag innebär att i principöverlåter åt regeringen att besluta om de förbud mot export eller import somkan anses nödvändiga. Det här är i och för sig prakfiskt, och vi inom moderatasamlingspartiet har ingen som helst erinran mot detta. Det kan dock kanskekännas litet tvivelaktigt om beslut om förbud när det gäller böcker, tidningaroch annat som används för ett fritt åsikts- och informafionsutbyte skall liggahos regeringen för avgörande. Här har vi moderater den uppfattningen attavgörandet borde ligga hos . Socialdemokraterna i näringsutskottethar dock beklagligtvis inte velat tillmötesgå vår önskan. Jag vill därför, herrtalman, yrka bifall till reservation 1, som innebär en begäran om att riksdagenskall uttala att frågor om förbud eller begränsningar beträffande varor föråsiktsutbyte skall avgöras av . En annan del av regeringens förslag innebär en mera skärptreglering av textil- och konfektionsvaruimporten. Här har vi från moderat sidaen betydligt mer generös frihandelssyn, som vi upplever som nödvändig förSverige om vi skall undvika protektionistiska ingrepp från andra länder när detgäller vår egen export. Detsamma gäller hemtagningssystemet, där regeringenockså, trots skarp kritik från bl. a. näringslivet, vill ge kommerskollegiumrätt att begränsa dispositionsrätten när det gäller införselreglerade varor.Konsekvensen av detta blir att hanteringen av importgods fördyras. Jag yrkardärför bifall till reservationerna 2 och 3. Avslutningsvis vill jag något beröra min partikollegaAnita Bråkenhielms motion om rätt till temporär utförsel av visst metallskrot,och då speciellt mässing. En utförsel skulle enligt motionen medföra lägrebearbetningskostnader - - än vad man kan erbjuda i Sverige.Utskottets majoritet avstyrker mofionen - till synes, skulle jag vilja säga.Verkligheten är nämligen den, att sedan motionen väcktes har regeringen begärten översyn av licensreglerna på detta område. Därigenom har fått åsyftad verkan, vilket vi från moderat sida ser medtillfredsställelse. 65 (): Vi har från folkparfiets sida naturligtvisinte haft några invändningar mot grundförslaget i den här propositionen, nämligenatt det allmänna förbud man har att utan tillstånd importera ellerexportera varor nu försvinner. Det är en naturlig följd av den utveckling vihaft. Förbudet har, precis som det sägs i propositionen, i praktiken satts urspel därför att besluten om undantag är så talrika. Att vi trots detta funnit anledning att väcka en motionberor dels på att vi har ett konkret ändringsförslag som rör förstärkt skyddför tidningar och böcker, dels på att vi i det här sammanhanget ville poängterafolkpartiets uppfattning om hur viktigt det är med en öppen ekonomi i vårt landoch att vi måste göra allt för att bevara och utveckla frihandeln. Vi har sagt det tidigare, men det tål attsägas igen: är ett litet land, och våra företag är helt beroende av attha fillgång till världsmarknaden. Annars klarar man inte en effektiv produktionsom ger konsumenten billiga varor och ett brett utbud. För konsumenten är detav samma skäl viktigt att vi håller våra gränser öppna för varor som kantillverkas bättre och billigare i andra länder. begränsning av tekoimporten är ett exempel på vadjag menar. Den här typen av regleringar slår ofelbart tillbaka på ochsvensk industri - ofta med mångdubbel kraft. Konsumenten får dyrare varor. Närdet gäller just tekoprodukter drabbar våra importregleringar , som fårdet ännu svårare att bredda produktionen och därmed förbättra sinalevnadsvillkor. För oss liberaler finns det alltså flera olika skäl attkräva att såväl export som import underlättas också materiellt sett. Om dettahandlar reservation 2 i betänkandet, och jag yrkar bifall till den. Vi har också upprepat vår tidigare kritik mot förändringenav hemtagningssystemet, en förändring som innebär att man ytterligare försvårarimporten, med följdresultatet att varan blir dyrare för konsumenten. Jag yrkaralltså bifall också till reservation 3. Reservation 1 berör skyddet för sådana varor som ihuvudsak skall säkerställa ett fritt åsikts- och informationsutbyte, t. ex. böckeroch tidningar. Enligt vår uppfattning bör skyddet för sådana varor ytterligareförstärkas genom att de helt undantas från förordningens tillämpning och genomatt eventuella regleringar skall kräva medverkan i varje enskiltfall. Jag yrkar,herr talman, bifall också till reservation 1. Anf.66 (): Jag ber att få yrka bifall till hemställan i näringsutskottetsbetänkande nr 18. Opposifionen och utskottsmajoritetens förslag innebär attvi går från ett allmänt förbud till en allmän frihet som huvudprincip när detgäller import och export av varor. Därmed markerar regeringen och,förhoppningsvis att man bestämt står bakom frihandeln, som sedanlänge är utgångspunkteni vårt internationella handelsutbyte. Trots detta har vi i denna fråga fåttnågra reservationer från moderat- och folkpartihåll. Reservanterna konstaterar att det på några speciellaområden fortfarande finns kvar licenstvång, importreglering och liknande saker.Det finns enligt vår uppfattning ganska goda skäl för att det skall vara så. Licenstvånget för tekovaror är betingat av starkaregionala sysselsättningsskäl. Från socialdemokratiskt håll kan vi inte varamed om någon avveckling på denna punkt. Vi måste också se till de intressen sompå detta område finns i de utsatta regionerna. Vi vill inte binda oss för engradvis avveckling av licenstvånget när det gäller import av tekovaror, vilketfolkpartiet har föreslagit i en motion och som sedan har följts upp ireservation 2. Samma sak gäller för hemtagningssystemet. Detta harutsatts för ordentlig kritik, det har talats om missbruk och bristandekontroll. Regeringen vill, på förslag av , skärpa kontrollen för attdärigenom se till att de regler som finns också följs. Det tycker vi är enrimlig linje, och vi stödjer helt regeringens uppfattning att det här måste skeen uppstramning. Vi anser att regeringen nu inte faller till föga för deintressen som arbetar för en förändring av det förslag till skärpning ihemtagningskontrollen som har förts fram. Det har blivit litet av ett paradnummer att böcker,tidningar och liknande åsiktsprodukter inte skulle falla under denna regeringsdomvärjo när det gäller att göra avsteg och eventuellt införa någon form avimportreglering. Detta är bara en markering, som man både kan ha och vara utan.Vi tycker att det är onödigt att hålla på och krångla med denna lag. Vi harhaft ett allmänt förbud mot import av varor, inkl. böcker och tidningar, sedan1947 utan att demokratin i detta land har gått förlorad. När vi nu dessutomförändrar lagen till det bättre bör det kunna även i fortsättningen utanatt göra speciella markeringsundantag. Vi tyckte att det måhända skulle vara enonödig klåfingrighet. Demokratin hänger naturligtvis inte på dessa saker. Därförhar utskottsmajoriteten avvisat tanke. Jag förstår att dessa motioner i mångt och mycket är någotav manifestationsmotioner, där man ytterligare vill understryka sin starka tropå frihandeln. Också vi har denna starka tro, även om det naturligtvis kankomma situationer, då man måste göra vissa avsteg. De branscher och de saker som motionärerna har tagit uppförefaller mig emellertid såsom något perifera. Vill man göra en starkmarkering för att ytterligare utveckla frihandeln i detta land, finns det ettområde som man borde ha gjort markeringen på, nämligen jordbrukets område. Därhar vi ju det stora avsteget från frihandeln. Är man principiell frihandelsvänoch vill fullfölja den linjen till dess yttersta konsekvens, hade det varit naturligtatt yrka på att restriktionerna på jordbrukets område gradvis skall avvecklas. Jag vill avsluta mitt anförande med att frågareservanterna: Varför har ni inte tagit upp den verkligt stora saken, om nivill manifestera er såsom frihandelsvänner, nämligen ett krav på avskaffande avimportregleringarna på jordbrukets område? Det hade varit en insats förfrihandeln som hade inneburit en klar förpliktelse och verkligen betyttnågonting. 67 (): Det sista beror ju på att riian ipropositionen diskuterar just hemtagnings- och tekoproblematiken. På dessaområden har man kunnat fästa uppmärksamheten på protektionistiska inslag ocksåi vår handelspolitik. Ett starkt skäl ytteriigare för oss är att vi ser detsåsom ett hot mot våra möjligheter att hjälpa till en bättretillvaro. Möjligheten för de fattiga länderna att exportera de varor som detillverkar är en nödvändighet, om de skall kunna bredda sin produktion ochförbättra levnadsvillkoren för människorna. Den kopplingen tycker vi ärverkligt viktig. Jag kan inte hålla med , när han sägeratt starka sysselsättningsskäl inom vissa regioner gör att vi måste ha kvardetta skydd. Jag tror inte att det är så. Dels kommer en relativt liten del avtekoimporten från våra , dels torde industrin på de aktuella orterna iSverige må bra av den konkurrensen. Jag tror att det är nödvändigt tvingas möta en öppen konkurrens. Skyddet gynnar inte sysselsättningen merän möjligtvis på väldigt kort sikt.