prot · G70941 · 1983-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1983/84:41 1 § Justerades protokollet för den 29november. 2 § Föredrogs och hänvisades Förslag 1983/84:7till arbetsmarknadsutskottet 3 § Föredrogs och hänvisades Motionerna 1983/84:267-269till trafikutskottet /84:270 till 4 § Föredrogs men bordlades åter betänkande 1983/84:13 betänkande 1983/84:6 betänkande 1983/84:6 betänkanden /84:8, 10 och 13 betänkande 1983/84:5 betänkande 1983/84:8 betänkande 1983/84:7 5 § Barnomsorg och social hemhjälp 1983/84:11om forsknings- och försöksverksamhet på barnomsorgsområdet . m. m. (skr.1983/84:11), 1983/84:12 om statsbidrag till barnomsorg och social hemhjälp(prop. 1983/84:9) m. m. samt 1983/84:13 om avgift för socialhemhjälp. Barnomsorg och social hemhjälp Barnomsorg och social hemhjälp betänkanden 11, 12 och 13 debatteras iett sammanhang. Yrkanden beträffande samtliga dessa betänkanden får framställasunder den gemensamma överläggningen. 2 (): Barnens situation i vårt samhälle tilldrarsig allt större uppmärksamhet. Det är glädjande, för den värld barnen möter ärofta hård och otrygg. Tusentals barn svälter i vår värld. Miljoner far illa.Ockå i vårt välfärdsland har många barn det svårt. Vi står nu inför tvånget attspara hårt i offentliga utgifter. Det måste ske utan att barnens situationytterligare förvärras. Inför dagens behandling av statens stöd till barnomsorgenhar många hört av sig. Den främsta anledningen till det är regeringens snålainställning till de enskilda daghemmen. Så här skriver t. ex.föräldrakooperativet i i ett brev; "Även i kärvaekonomiska lägen bör man vara vaken över vilka värderingar som styr besluten.Vi anser att barnen är vår främsta och ömtåligaste resurs. Detta glöms alltförofta bort eftersom barnen inte själva kan föra sin talan. Målsättningen måstevara barnens bästa - är den inte det får de insparade medlen betalas ut mångagånger om senare, för skador uppkomna i de känsligaste åren." Utskottets eniga önskan är naturligtvis denna: att utformastatens stöd till barnomsorgen med barnens bästa för ögonen. Men vi har delademeningar om hur det bäst sker. Debatten om statsbidraget till barnomsorgen kan uppfattassom en diskussion om lämpligaste teknik för överförande av pengar från statentill kommunerna. Men där bakom döljer sig något mycket viktigare. Det handlarom en viktig del av familjepolitiken. Familjepolitiken i sin tur rör en rad förmänniskor centrala frågor. Man kan inte diskutera den utan att beröra föräldrarnasmöjlighet att försörja sig på ett arbete, frågan om hur skattesystemet börutformas eller hur bostadspolitiken skall se ut, eller skolan, etc. En diskussion om familjepolitiken driver därför fram degrundläggande värderingarna om hur ett gott samhälle byggs. Även med engemensam önskan om att utgå från barnens bästa blir förslagen skiljaktiga,därför att våra visioner om hur ett gott samhälle för barn och vuxna ser utskiljer sig åt. Det hade mot denna bakgrund varit en fördel om förslagetom statsbidrag till barnomsorgen hade kunnat diskuteras med statensekonomiska stöd till barnfamiljerna. Hur mycket staten använder för attsubventionera daghem och fritidshem borde ställas i relation till hur mycketstöd föräldrarna får i övrigt. Det är inget tvivel om att det samlade stödettill barnfamiljerna snedfördelas. Ett sätt att komma till rätta med det är att låta mer avstatens stöd till den samlade familjepolitiken gå direkt till föräldrarna.Därmed skulle deras ekonomiska möjligheter förbättras att betalaföräldraavgifter i barnomsorg eller i familjedaghem; för atttillsammans med grannar starta ett kollektiveller för att klara inkomstbortfall när någon av föräldrarna stannar hemma påheltid eller deltid. Föräldrarna bör enUgt folkparfiets mening anförtros störreansvar. Deras valfrihet bör vidgas. De bör ha chansen att ordna barnfillsynenpå det sätt som stämmer bäst för den enskilda familjen. har vi emellerfid inte möjligheten att i ett sammanhangdiskutera hela familjepolitiken. Men när olika statsbidragssystem förbarnomsorgen ställs mot varandra bör man hålla i minnet att föräldrarnasmöjlighet att klara sin del av kostnaderna kan förstärkas via statens direktaekonomiska stöd fill barnfamiljerna. tycker det bör förbättras. Barnomsorgen har byggts ut kraffigt . har 248 000 barn mellan noll och och 97 000 barn mellan sju och tioår plats i den kommunala barnomsorgen. Verksamheten har fått förtur i bådestatens och kommunernas verksamhet. Ändå är det bristerna som är mest påfallande. Det ärotillfredsställande att inte målet om 100 000 nya platser kunde nås under dentid satte upp. Och det är ett stort socialt problem att 88 000 som efterfrågar plats i daghem och familjedaghem inte kan få den omsorg deönskar. Många barn far illa därför att tillsyn och omsorg inte är vad den bordevara. Och många föräldrar oroas av att inte kunna ge sina barn dentrygghet de vill ge dem. I ett sådant läge är det viktigt att de allmänna medel visätter av för barnomsorgen används på bästa sätt. Det nuvarandestatsbidragssystemet har många brister i det avseendet. Därom är enighetenstor. Det hörde ju fill de fyra numera beryktadesocialdemokratiska vallöftena att riva upp det beslut om nyttstatsbidragssystem som tog . Det är väl oklart vad dettas. k. löfte egentligen innebar. Men vilken tolkning man än ger det, har de somfäste sig vid det anledning att känna sig svikna. Den som trodde att det skullebli generösare statsbidrag har anledning att känna sig besviken. Den som troddeatt statsbidragssystemet skulle bli enkelt har anledning att känna sigmissnöjd. Den som hoppades på ett bidragssystem som skapade mer rättvisa haranledning att vara missbelåten. Och hoppades man på ett statsbidragssystem sombelönade enskilda initiafiv och tog vara på alla goda uppslag, då har mananledning att vara direkt upprörd över regeringens förslag. Regeringen föreslär att statsbidraget nu skall utgå medvisst belopp per barn, som är inskrivet i den kommunala barnomsorgen, ochdärutöver ett visst belopp per kommunalanställd årsarbetare i barnomsorgen. Mot regeringens förslag står i första hand folkpartietsoch förslag. Det är identiskt med det beslut tog hösten 1981men som revs upp efter valet och betyder att staten tar på sig avkommunernas bruttokostnader. begär ett nytt förslag baserat på vissaprinciper och föredrar att ha kvar nuvarande system. Det ärnaturligtvis något överraskande, eftersom det nuvarande med alla sinaolägenheter också är det dyraste. ställningstagande i denna frågarimmar alltså illa med behovet av sådan sträng hushållning med skattemedel mani andra samman- Barnomsorg och social hemhjälp 4 protokoll 1983/84:40-41 Barnomsorg och social hemhjälp häng ärstark tillskyndare till. kommunisterna slutligen fortsätter attbygga vidare pä det nuvarande systemet med rader av nya normer ochbestämmelser. Tanken att kommunala förtroendemän eller rent av föräldrarnaborde få mer att säga till om föresvävar inte vpk. Det är bara vi i riksdagensom förstår oss på barn, tycks vpk mena. Det nya förslaget till statsbidragssystem är såkonstruerat att det är mycket svårt att skaffa sig en uppfattning om hur det påverkaren enskild kommuns ekonomi. Det är till och med svårt att få grepp om hur detpåverkar statens finanser. Det är naturligtvis otillfredsställande att beriksdagen godkänna ett statsbidragssystem man inte känner de statsfinansiellakonsekvenserna av. Utskottsmajoriteten säger att den totala kostnadsramen för1983 skall räknas upp . Får jag fråga majoritetens företrädare om detbetyder att det är anslaget som är styrande? Om det föreslagna bidragssystemet skulle summera sig tillett högre totalbelopp än denna ram, betyder det då att beloppsbegränserna perbarn justeras ner? Eller hur skall det tolkas? I propositionen finns ingenberäkning, och utskottsmajoriteten ger inget svar. Både ochhuvudmännen för verksamheten behöver få frågan besvarad. finns ocksåsocialministern hos oss. Jag hälsar honom välkommen till en debatt i riksdagen.Han kanske kan besvara den fråga jag nu ställde. Den viktigaste frågan är emellertid hur statsbidragssystemav det ena eller andra utseendet påverkar barnens situation. Regeringensförslag syftar till ett bättre utnyttjande av befintliga resurser. Det låterbra och är på många håll nödvändigt. Ett annat och mera värdeladdat sätt attbeskriva det är att regeringen vill stimulera överinskrivning. Det finns ingen anledning att motsätta sig förslag somleder till att de platser som redan finns används i så stor omfattning somnågonsin är möjligt. Det leder ju till att fler barn kan få tillgång tillomsorg. Men jag tror att det finns anledning att se upp här. Regeringensförslag kan nämligen leda till en oacceptabel - och, hoppas jag, oavsedd -trängsel i daghemmen som kan göra situationen för stressad både för barnen ochför personalen. Det har att göra med kraven på vistelsetider. Enligtregeringsförslaget skall barnen nämligen vistas i princip pädagis för att helt statsbidrag om . Om den genomsnittligatiden är blir statsbidraget endast hälften. De vanligaste vistelsetiderna torde ligga mellan femoch . är det heltidsomsorg. Men med det här förslaget blir dethalvtidsomsorg! För att kommunerna skall klara ekonomin måste man kompenseraockså detta med överinskrivning. Resultatet blir endera alltför stora gruppereller också alltför höga föräldraavgifter. Över huvud taget är propositionens förslag omvistelsetider mycket olyckligt. Utskottsmajoriteten säger, i ett försök attförklara, att det inte är meningen att varje barn skall behöva vara pådaghemmet minst för att fullt statsbidrag skall utgå. Detskall gälla den överenskomna Men för att fastställa den skall man utgå frånföräldrarnas arbetssituation. Om man jobbar minst anses manha behov av sju timmars barnomsorg. Men hur är det om man har oregelbundnaarbetstider, om man studerar, forskar eller har arbete utan fasta tider alls?Vem avgör då hur stort behov man har av barnomsorg? Jag trodde att viåtminstone var överens om att föräldrarna avgör detta. Det är mycket sannolikt att de här gränserna blirkrångliga att hantera, att de skapar konflikter och olust mellan föräldrar ochpersonal och i sämsta fall leder till att barnen kommer att vara pådagis och med sina föräldrar. Den största skönhetsfläcken i regeringsförslaget röremellertid synen på de enskilda daghemmen. av alla daghem drivs iannan än regi. Det är föräldrar som gått samman och bildat ettkooperativ eller kristna samfund och andra ideella sammanslutningar som startatdaghem. För att dessa skall få del av statsbidragen måste de vara upptagna ikommunens barnomsorgsplan. De är alltså inga andra klassens dagis. Tvärtom ärpersonaltätheten ofta större och föräldramedverkan intensivare. Man kunde tro att alla som är angelägna om att barnenskall få en god omsorg skulle hälsa sådana initiativ med glädje. Men så är intefallet! Från socialdemokratisk sida ser man på dem med stor misstänksamhet. Förvänsterpartiet kommunisterna är alltsammans så suspekt att man villkommunalisera dem! Den socialdemokratiska misstänksamheten har tagit siguttryck i att regeringen föreslår ett sämre statsbidrag till enskilda dagis. per årsarbetare inom barnomsorgen som utgår till kommunala dagis tyckerinte regeringen bör utgå till de enskilda. Reaktionen har blivit mycket stark mot dennadiskriminering. Socialdemokraterna i utskottet har därför gjort en halvreträtt. Det ärglädjande och en välförtjänt näsknäpp åt socialministern. Men sålångt som till lika behandling vill man inte gä. Anledningen sägs vara attandelen statsbidrag av den totala kostnaden blir för stor. Låt oss titta påvarför det blir på det viset. Genomsnittskostnaden för en plats i kommunalt daghem kanför 1984 beräknas fill ca . - jag skulle tro att det är lågt räknat -och för ett kooperativt daghem till högst . Personalen har samma löneroch samma utbildning. Möjligen är personaltätheten större i kooperativet. Av det här skälet täcker naturligtvis statsbidraget enstörre andel av den totala kostnaden för ett enskilt daghem. Men det betyderinte att föräldrarnas avgifter blir lägre. Tvärtom får föräldrarna oftastbetala mer för att ha sina barn i ett föräldrakooperativ eller motsvarande.Kommunerna är de stora vinnarna. Det kan tydligen inte regeringen tåla. Därförvill regeringen att också staten nu skall åka snålskjuts på idealitet ochfrivilliga insatser. Det är trist. I ett försök att försvara denna diskriminering av enskildadaghem säger utskottsmajoriteten, att det i alla fall skulle bli lägre bidrag ikronor räknat med folkparti-eenterpartiförslaget om bidrag tillbruttokostnaderna. Det är nog litet oförsiktigt att påstå detta utantillstymmelse fill bevis. Som jagnyss påvisat vistas en stor del av barnen på dagis än sju Barnomsorg och social hemhjälp Barnomsorg och social hemhjälp I de fallen kommer, med regeringens förslag,endast halvt bidrag att utgå, dvs. per barn, medan det enligt vårtförslag skulle utgå av den genomsnittliga kostnaden, eller drygt 20 000kr. Det är inte säkert att ett föräldrakooperativ klarar av att överinskriva isådan grad att man klarar det inkomstbortfall som regeringsförslagetförorsakar. Det är, som jag också påvisat, inte kostnaden somavskräcker socialdemokraterna. Det handlar ju om av antaletplatser. Det är i stället den allmänna njuggheten gentemot enskilda initiativsom styr - åtminstone i regeringen. Jag har en allmän känsla av attsocialdemokraterna i utskottet har en mer positiv syn på de här frågorna. till förskolebarnens sociala och pedagogiskafostran är snedfördelat. Välfärdslandet är i själva verket underutvecklatnär det gäller att stimulera de små barnens utveckling. En mycket stor del avbarnen får ingen som helst del av statens stöd till daghem ochförskolor. Trots att vi vet att barnens intellektuella och sociala mognadskulle må väl av tillgång till lek, musik och viss undervisning i organiseradform redan från mycket tidiga år, får många barn inte den chansen.Folkpartiet menar att vi bör sätta upp som mål att alla barn såsmåningom får tillgång till plats i förskola. Jag tror att insikten om att vi snedfördelar resurserna på det här området ökar. Jag hoppas att de medelsom föreslås gå till forskning och metodutveckling inom barnomsorg och förskolapåskyndar den processen. Regeringens proposition och socialutskottetsbetänkande omfattar också förslag till nytt statsbidragssystem för socialhemhjälp. Här har vi glädjande nog kunnat bli överens över partigränserna.Endast kommunisterna maler sig ur gemenskapen. Anslaget till social hemhjälp har ökat med oroväckandehastighet. Ökningstakten har varit under en längre tid.Verksamheten har däremot knappast ökat alls. Samma volym tjänster till de äldrehar alltså ständigt blivit dyrare. Det är klart att en sådan utveckling måstehejdas. Såvitt vi kan se är regeringens förslag på den här punkteni stort sett ändamålsenligt. Genom förtydligande av utskottet görs det klart,att statsbidraget utgår på samma premisser också i de fall social hemhjälpombesörjs av t, ex. ideell sammanslutning för kommunens räkning. Det vi intekunde bli överens om när det gäller barnomsorgen har vi alltså blivit överensom när det gäller social hemhjälp. Utskottet har vidare - för vilken gäng i ordningen äroklart - anmodat regeringen att förelägga överväganden beträffandestatsbidragen till de äldres boende. Jag vill uppmana socialministern att nogastudera utskottets skrivning på denna punkt. Mera uppfordrande kan det intesägas, utan att man använder kraftuttryck, och det är oss främmande i socialutskottet. Jag ber att få yrka bifall till dereservationer som bär mitt namn och i övrigt bifall till utskottets hemställani betänkandena 11, 12 och 13. 3 (): En viktig utgångspunkt för utformningen avstödet till barnomsorgen måste vara hänsyn till barnen och respekt förföräldrarnas ansvar och önskemål. Enligt moderat uppfattning brister detförslag till stöd fill barnomsorg som diskuteras på dessa viktiga punkter.Propositionen gynnar de kommunala daghemmen och missgynnar alternativen. Manser här en klar ambition från regeringens sida att i ännu högre grad politisktstyra barnomsorgen. bet är också angeläget att notera att regeringen nu svikerytterligare ett vallöfte. I valrörelsen gick man ut och kritiserade deborgerliga partierna för nedskärningar i barnomsorgen. lägger man själv framförslag som med inflationens hjälp innebär minskning av det statliga stödet.Denna sparmetod är inte särskilt heroisk. Från moderat sida har vi kritiseratdetta förhållande fidigare. Vi menar att det är hederligare att gå ut och klartange sparmålen. Propositionen innehåller också brister i vad gällerfaktaunderlag och konsekvenser. Det är anmärkningsvärt att man över huvud tagetinte mer ingående presenterat sådana effekter av förslaget. Detta gällerförslaget i fråga om såväl barnomsorgsstöd som stöd till den socialahemhjälpen. Beslut kommer dessutom att fattas så sent att kommunerna har mycketsvårt att bedöma effekterna i sitt budgetarbete. Frånmoderat sida kritiserar vi förslaget framför allt på följande punkter. daghemsverksamhet gynnas ensidigt och betydligtmer markant än inom ramen för nuvarande statsbidragssystem. Enskildaalternativ och familjedaghem missgynnas. Deltidsförskolornafår inget statsbidrag. Långdaghemsvistelse görs lönsam för kommunerna. Anslagsutrymmeför vårdnadsersättning saknas. Detta är enligt vår uppfattning allvarliga brister, ochdet är med anledning härav som vi yrkar avslag på propositionen när det gällerstatsbidrag fill barnomsorgen. Jag vill redan nu yrka bifall tillreservation 1 och 7. Jag vill också här avge en röstförklaring när det gällerreservation 8 och 9 utifrån innehållet i de reservafionerna; de behandlarvårdnadsersättningen. Vi har som bekant också krav på vårdsnadsersättning. Detförs fram i vår huvudreservation, där mom. 7 i hemställan finns angivet.Beroende på voteringsordningen kommer vårt yrkande att falla, om det är så attriksdagsmajoriteten inte bifaller det redan i första voteringsomgången. Detkommer alltså då inte att tas upp i samband med nästa voteringsomgång beträffandereservationerna 8 och 9. Med anledning härav kommer den moderatariksdagsgruppen att avstå från att rösta i voteringen beträffande reservation 8och 9. Utgångspunkten för stödet till barnomsorgen måste alltidvara barnens bästa och hänsyn fill vem som har ansvaret för barnen. Enligtmoderat uppfattning är det föräldrarna som har ansvaret. Detta innebär attföräldrarna också skall ha möjlighet att själva välja hur man vill forma sinfillvaro och på vilket sätt barnomsorgen skall ordnas. Socialdemokraternahar tydligen den uppfattningen att samhället måste Barnomsorg och social hemhjälp Barnomsorg och social hemhjälp vara med och bestämma i ökad omfattning. Jag har här i minhand Socialdemokrafiska kvinnoförbundets program, och jag vill återge ett parkorta meningar ur detta programs avslutande kommentarer: Inom det traditionellt familjepolitiska området kräver viockså stora förändringar. Vi kräver obligatorisk förskola och antydertreårsåldern som den lämpligaste åldern för att starta mer systematiskkollektiv social och intellektuell träning. Jag vill med anledning av det programmet frågasocialministern och företrädaren för socialdemokraternas utskottsmajoritet;Stämmer detta resonemang med regeringens målsättning att alla barn skall in påobligatoriskt daghem från treärsåldern? Jag tror att det är viktigt att viredan i detta skede har den framtida målsättningen klar för oss när det gällerfamiljepolitiken och ambitionen när det gäller vem som har ansvar för barnen. Enligt min uppfattning är en sådan förmyndarmentalitetgentemot familjerna förkastlig. Familjen är suverän, och familjens suveränitetmåste också värnas. Det är inte vi politiker som i första hand skall bestämmaöver , eller barn. Inriktningen av barnomsorgenoch stödet till denna återspeglar också människosynen. Enligt moderatuppfattning måste man utgå frän att människor är olika, har olika förutsättningaroch olika behov. Detta gäller inte minst barnen. Endast genom att visa hänsynmot individernas speciella önskemål och behov, även när de är små, kan vi nåviktiga samhällsmål. Familjens olika önskemål, föräldrarnas olika önskemål ochbarnens skilda behov måste så långt det är möjligt tillvaratas i dessasammanhang. Hur skall man då tillgodose valfriheten och allsidighetenoch därmed skapa en ökad social trygghet? Först och främst måste man gefamiljen ökade förutsättningar att själv ordna sin framtid och sitt praktiskaliv. I detta sammanhang vill jag anknyta till vad utskottetsordförande sade, nämligen att det är mycket svårt att diskutera enbartstatsbidrag till barnomsorg utan att beröra även andra viktiga familjepolitiskabeslut. Ett exempel på detta är skattesystemet, och det är också fråga om stödeller inte stöd. Frän moderat sida har vi under flera är påtalat att detskattesystem som vi har är helt felaktigt ur familjepolitisk synpunkt, inteminst när det gäller barnfamiljer som har en enda inkomst. har en tidningsdebatt blossat upp om detta,bl. a. i . , som är känd från tidigarePomperipossadebatt, har skrivit brev till regeringen när det gäller justdenna fråga, och hon har pekat på att det nuvarande skattesystemet är orimligtför barnfamiljerna. Det skall bli intressant att se om socialministern ellerfinansministern i detta sammanhang också tvingas till reträtt vid en eventuellny Pomperipossadebatt. Det viktiga är inte huruvida det blir reträtter på detena eller det andra sättet på grund av vad som har sagts i debatten; detviktiga är att vi får en ändring i detta felaktiga system, vilket innebär attbarnfamiljer med en inkomst så starkt diskrimineras. I detta sammahang får vi också se på hur densocialdemokratiska skattepolitiken slår när det gäller kostnadsökningar förfamiljer. ningarnas effekt på KPI har under ett enda år ökatinflationen med . för en familj där bådaarbetar och har . Varför har vi inte råd att ha barn? Det är en fråga somställs i dagens svenska familjepolitiska debatt. Jag tror att just inriktningennär det gäller stödet fill barnfamiljerna är en av orsakerna till attbarnfamiljerna känner osäkerhet och otrygghet . Därförmåste stödet inriktas så att barnfamiljerna får en förbättrad situation - detgäller framför allt en ökad valfrihet för barnfamiljerna att ordna sin framtid. I familjens suveränitet måste också rätten att vara hemmaoch ta hand om barnen när de är små ingå. I fråga om detta har vi från moderatsida föreslagit en vårdnadsersättning med . till dess att barnen är treår gamla - vi vill ha detta som ett första steg. Jag skulle gärna vilja fråga socialdemokraterna: ärni negativa till detta? Är det också här fråga om en övergripande politiskmålsättning, där regeringen och socialdemokraterna anser att det är fel attnågon av föräldrarna är hemma och tar hand om barnen när de är små? Jag vill återigen hänvisa till det socialdemokratiskakvinnoförbundets program, där man skriver att hemarbetet inte innebär någonfrihet för kvinnorna - hemmakvinnan är ingen revolutionär. Är det den formen avrevolution som den fredliga socialdemokratin vill åtstadkomma, nämligen attalla föräldrar skall ut och jobba, alla barn skall in på daghem, och så har mangjort upp med valfriheten? Jag tror att vi också när det gäller den långsiktigainriktningen av stödet till barnfamiljerna måste precisera vår uppfattning påde här punkterna. skall jag gå över till de enskilda initiativen ochalternafiven när det gäller barntillsynen. Varför vill inte regeringen haalternativ? Det är mycket anmärkningsvärt att socialministern och regeringenlägger fram förslag till stöd för barnomsorgen som innebär att de enskildaalternativen "drivs i konkurs" och i princip måste läggas ner, omriksdagen skulle fatta beslut i enlighet med propositionen. Det här måsteinnebära att socialministern har varit medveten om detta och velat ha bort deenskilda alternativen. har socialdemokraterna i utskottet ändrat uppfattningpå den punkten litet grand. Man ger ett personrelaterat bidrag till varjeavdelning, men det är inte tillräckligt.