prop · G703140 · 1983-12-31 00:00:00 — Densenaste ändringen av anvisningspunkten skedde i samband med inkomstskattereformen(prop. 1981/82:197, SkU 61, rskr 341, SFS 1982:421). Som en förenklingsålgärdslopades då hell den redan tidigare begränsade avdragsrätten för s.k.frivilliga periodiska understöd. Skattepliktenför mottagaren regleras genom bestämmelser i 19, 31 och 32 §§ KL. Av 19 §framgår motsatsvis atl avdragsgillt periodiskt understöd utgör skattepliktiginkomst. 19 §Till skattepliktig inkomst enligt denna lag räknas icke - periodiskt understödeller därmed jämförlig periodisk intäkt, i den mån givaren enligt 20 § ellerpunkt 5 av anvisningarna till 46 § icke är berättigad till avdrag för utgivetbelopp; - Atthänvisningen i 19 § bar preciserats till att avse punkt 5 av anvisningarna till46 § innebär alt skatteplikt föreligger även om avdragsrätl skulle varautesluten på den grunden att givaren är bosall utom riket (46 § 2 mom.). Enligt31 § likställs med tjänst rätl till periodiskt understöd eller därmed jämförligperiodisk intäkt, i den mån beloppet inte är undantaget från skatteplikt enligt19 §. I 32 § 1 mom. kompletteras denna bestämmelse med att periodiskt understödhänförs till intäkt av tjänst. Regelsystemetär alltså uppbyggt med utgångspunkt i givarens (köparens) avdragsrätl. För egendomslivränlagäller samma allmänna förutsättningar för avdragsrätl som för andra slag avperiodiska betalningar. Livräntan får således inte betalas till mottagare igivarens hushåll, till stude- Prop.1983/84:140 37 randeeller till barn . En ytteriigare förutsättning för avdragsrätt äratt livräntan skall utges som vederlag vid förvärv av egendom. Enligt ett motivultalande(prop. s. 58) innebär detta att avdrag i praktiken torde kunna påräknas endastför utbetalningar till den som överlåtit egendomen. Vidare gälleravdragsrätten endast onerösa överlåtelser. Attavdrag medges för de periodiska betalningarna medför all köparen inte får räknadet utgivna vederlaget som anskaffningskostnad för den förvärvade egendomen.Han kan alUså inte använda vederlaget som av-skrivningsunderiag i sinverksamhet eller som ingångsvärde vid en framtida avyttring. 1 så fall skullehan få dubbelt avdrag. Ett undanlag från denna princip är den schablonberäkningav ingångsvärdet som i vissa fall är tillåten vid reahsationsvinstbeskattningav aktie- och fastighelsförsäljning-ar. I det omvända fallet, att avdrag intemedges för periodiskt understöd, bör köparen däremot ha rätt att räknavederlaget som anskaffningskostnad. 2.1.2.2Ändrade förhållanden på mottagarsidan Detsynes något oklart vilken räckvidd som skall tillmätas det återgivna molivuttalandet,att avdrag i praktiken torde kunna påräknas endast för utbetalningar till densom överlåtit egendomen. från köparens synpunkt är förpliktelsen alt utgelivränta knuten till ett egendomsförvärv. Detla förhållande ändras inte av attsäljaren förfogar över sin rätt genom gåva e.d. Visserligen kan avdragsrättvara utesluten på grund av att den nye mottagaren är studerande eller barnunder . I sådana fall kan emellertid bestämmdsema i 53 § 4 mom. andrastycket KL bli tillämpliga. Om en person har rätt att uppbära l.ex. en livräntakan han inte undgå sin skattskyldighet för denna genom en överlåtelse, medmindre han själv har rätl all få avdrag för periodiskt understöd till den nyemottagaren. Brister de allmänna förutsättningarna för avdragsrätl blir alltsåsäljaren fortfarande alt anse som skattskyldig för utfallande belopp. 1 densituationen kan del knappast finnas skäl att ompröva köparens avdragsrätt. Dethar sagts att avdragsrätt skulle vara utesluten om ägaren till en fastighetredan vid försäljningen sätter in sin make som förmånslagare till livräntan,medan det vore en annan sak om maken först efter säljarens död får en sådanrätt. * Att avdragsräU skulle vara utesluten i det förra fallet kan motiverasmed att förfarandet innebär ett kringgående av avdragsförbudet för frivilhgaunderstöd. De förmåner som kan vinnas med detta hänför sig emellertid tillmottagarsidan, och remediet häremot torde främst vara den Attdet generella avdragsförbudet skulle gälla samtliga slag av periodiska betalningarangavs som en nyhet i prop. 1973:181 (s. 55). Motivet var att avdragsförbudetför understöd till annans undervisning eller uppfostran hade kunnat kringgåsgenom utnyttjande av bl.a. egendomslivräntor. Jfr SOU 1972:87 s. 195 och RÅ1963 ref. 34. *1980 s. 430. 1983/84:140 38 nyssangivna regeln i 53 § 4 mom. För köparen är det alltjämt fråga om en onerösförpliktelse i samband med ett egendomsförvärv. Somskäl för avdragsrätt i det senaste fallet kan anföras att ett villkor om utbetalningtill efterlevande bör ses som ett naturligt inslag i ett avtal som syftar tillpensionering av säljaren. Ett skifte av betalningsmottagare skulle då inte våraskäl att bryta kontinuiteten i beskattningen. Visserligen kan invändas motdetta, att en bibehållen avdragsrätt för köparen kan medföra att livräntan bådearvs- och inkomstbeskaltas hos mottagaren.' RR har dock godtagit attbetalningen sker till efterlevande, även när villkoren i livränteavtaletuppenbarligen har tillrättalagts för att undgå de generella begränsningarna iavdragsrätten. I ett mål om förhandsbesked, (RÅ 81 1:67), prövades på ansökanav säljaren ell livränteavtal där i tur och ordning säljarens hustru, barn ochbarnbarn var insatta som berättigade till livräntan efter dennes död.Utbetalningar till barnbarnen skulle dock inte få ske innan dessa fyllt 18 åroch avslutat sin skolgång. RR ändrade inte del av meddeladeförhandsbeskedet, enligt vilket utbetalningarna skulle anses somskattepliktiga periodiska intäkter för säljaren. Ettliknande mål har vidare avgjorts av RR (dom målnr 1007-1983). Livränlans karaktär av ett vid avyttringstidpunkten slutiigt beloppsmässigtbestämt vederiag var även här framträdande. Efter säljarens död skulleeventuella återstående utbetalningar ske till i säljarens testamente angivnapersoner. fann att vederlaget i sin helhet skulle anses som enavdragsgill egendomslivränta för köparen och detla oavsett om utbetalningarnaskedde till säljaren eller hans lesta-mentstagare. Hos RR yrkadetaxeringsintendenten att endast utbetalningar till säjaren skulle grundaavdragsrätt. RR ändrade inte förhandsbeskedet. Utgångeni dessa mål torde visa att avdragsrätten för en egendomslivränta inte påverkasav att utbetalningarna sker till nya mottagare när en arvssilualion föreligger.De allmänna förutsättningarna för avdrag skall då givetvis vara uppfyllda.Övriga fall där ett skifte av mottagare kan förekomma torde ha ringa praktisk belydelse,eftersom förbudet mot frivilliga periodiska understöd i allmänhet får deneffekten att säljaren alltjämt är skattskyldig enligt reglerna i 53 § 4 mom.KL. 2.1.3Livränta och därmed Jämförligt vederlag Utmärkandeför en livränta är att den utges i form av periodiska betalningar och attantalet betalningar är beroende av viss eller vissa personers liv.Kapitalvärdet av en sådan livränta kan inte beräknas annat än medsannolikhetskalkyler angående livslängden hos den eller de personer som ärmottagare. Detta innebär ett osäkerhetsmoment som man vid egendomsöverlåldsemellan oskylda personer i allmänhet försöker komma 'I RÅ 1953 not 1439 synes detta ha föranlett att inkomstbeskattning underläts. 1983/84:140 39 ifrångenom att begränsa utbetalningstiden till l.ex. kan hvräntangöras beroende av så många personers liv att mottagarsidan med säkerhet får detavtalade antalet utbetalningar. Närvederlaget för ett egendomsförvärv på detta sätt är fixerat ligger det nära tillhands alt betrakta även utgivna betalningar somkapitalavbetalning på skuld. I än högre grad gäller detta om det periodiskavederlagets storlek inte är beroende av någons liv. I avsnitt 2.1.1 har också framhållitsatt enbart en varaktig utbetalningstid inte har haft avgörande betydelse i RR:spraxis. Detta förhållande har inte ändrats genom atl egendomslivräntorna vid1973 års lagstiftning har hänförts till sådana periodiska utbetalningar som ärjämförbara med periodiskt understöd. För de utbetalningar som avses i punkt 5av anvisningarna till 46 § KL är visserligen periodidteten ett samlandebegrepp, men kraven på varaktighet för olika typer av betalningar varierarstarkt. Att undersöka vad som gäller för t.ex. underhållsbidrag tillförutvarande make ger därför ingen ledning för att bedöma periodicitetskravetbeträffande egendomslivränta. Förutomperiodicitetskravet, som brukar anges till 10 - , är det omständigheter hänförhgatill mottagaren som läggs till grund för prövningen av köparens avdragsrätl. RRhar dock i allmänhet undvikk all göra principiella uttalanden om vilka riktiinjersom tillämpas. "Med hänsyn till den tid under vilken betalningarna skallutges och omständigheterna i övrigt" har varit en vanlig motivering i defall avdrag har medgetts. Ett undantag från denna försiktiga linje utgör en domfrån (RÅ 81 1:41) Målet avsåg ett överklagat förhandsbesked, där frågangällde om man kunde få ett periodiskt vederiag bedömt som egendomslivräntaockså när endast en del av en förvärvskälla hade avyttrats. Imålet är fråga huruvida vederiag för fastighet för säljarens del är att ansesom intäkt av rörelse eller som intäkt av tjänst. Vederiaget skall till en delutgå med på visst sätt beräknade åriiga belopp under ett bestämt antal år ochär inte avhängigt av säljarens Hvstid. Den försålda egendomen ingår i varulagretför en av sökanden bedriven byggnadsrörelse. 1praxis har vederlag av denna art och avseende fastighet, aktier eller andratillgångar ansetts, skattemässigt sett, i vissa fall utgöra livränta. Likvidenhar då fördelats med utbetalningar periodiskt . Det har gälhsåväl fall, där reglerna om beskattning av realisationsvinst eljest skulle havarit tillämpliga, som överiåtelser, beträffande vilka likviden enligt allmännaregler skulle ha utgjort intäkt av rörelse för överlåtaren. Defall där vederiag av denna typ upptagits som livränta i stället för som intäktav rörelse torde undantagslöst ha utgjort överiåtelse av hela förvärvskällaneller överiåtelse i ett sammanhang av alla tillgångar i förvärvskällan. Att livräntereglemadå ansetts kunna tillämpas får ses mot bakgrunden av bl.a. att frågaregelmässigt bedömts vara om försäljning av hela rörelsen och att försäljningeni praktiken inneburit ett slags pensionering av säljaren. Om försäljningen inteavser hela rörelsen och det inte av omständigheterna klart framgår att den ändåutgör ett led i avveckling av denna, föreligger en annan situation. Fråga är dåom en normal transaktion under rörelsens bestånd. Särskild anledning atthänföra vederiaget till Prop.1983/84:140 40 annatän intäkt av rörelse torde då inte finnas, och vederlaget bör -oavsettbetalningstidens längd - anses utgöra ett led i den fortgående rörelsen och ibeskattningshänseende behandlas i enlighet därmed. Denfastighetsöverlåtelse som ansökningen om förhandsbesked avser innebär att endel av varulagret i sökandens byggnadsrörelse överlåtes. Fråga är inte om överiåtelseav hela rörelsen, särskild verksamhetsgren av rörelsen eller eljest sådanavyttring av hela varulagret att överiåtelsen rimligen bör jämställas med enslutlig avveckling av rörelsen. Försäljnings-likviden bör därför ibeskattningshänseende inte till någon del behandlas som livränta utan i sinhelhet anses utgöra intäkt i rörelsen. Dettamål är intressant av flera skäl. Målet var ett av de första om egendomslivräntasom prövades av RR efler lagändring. I allmänhet hade det stannat viden förhandsbeskedsprövning hos RSV. Där synes man ha utvecklat en generöspraxis, enligt vilken en tioårig utbetalningstid varit ett tillräckligtkriterium för att godkänna ett livränteavtal."" RR:s dom innebar enerinran om att man också måste ta hänsyn till hur situationen ter sig på säljarsidan. Domenvisar också alt ell periodiskt egendomsvederiag som inte är avdragsgillt somlivränta över huvud taget inle betraktas som en med periodiskt understöd jämföriigperiodisk utbetalning. Visseriigen hade RR endast att pröva säljarensbeskattning, men uttalandet om att försäljnings-likviden inte till någon delskulle behandlas som livränta måste också innebära att köparen inte kunde räknamed något avdrag för de löpande betalningarna. När dessa ändå hänfördes till skattephktigintäkt i säljarens rörelse måste RR, med hänsyn till innehållet i 19 § KL, habortsett från vederlagets periodiska karaktär. Detta understryker ytterligareatt en varaktig utbetalningstid inte är nog för att reglerna omegendomslivränta skall bli tillämpliga. Attvederlaget skulle beskattas som inkomst av rörelse torde i det här fallet intemedföra några beräkningssvårigheter, eftersom det rörde sig om ett fixeratantal årliga betalningar. Eventuellt kan del dock ifrågasättas om intevederlaget borde tas upp till ett diskonterat värde. Om vederlaget i ställetvarit avhängigt av säljarens livstid hade beräkningssvårigheterna varit merapåtagliga. Detla ger anledning till frågan om utgången hade blivit en annan ombetalningen skett i form av en livsvarig livränta. Atl RR i sin dom framhåller atlvederiaget inte utgjorde en sådan livränta kan tyda på detta. I samma riktningpekar det förhållandel att en omedelbar beskattning av hela livräntan intehade varit möjlig utan en sannolikhetsberäkning av säljarens återståendelivslid, vilket hade inneburit en principiellt ny rättstillämpning. Visserligenkan säljare och köpare ha kommit överens om ett försäkringstekniskt värde pålivräntan. Detta innebär emellertid inle att man skulle vara beredd att baserainkomstbeskattningen på ett sådant 'Jfr Ekman-Tivéus SkaU på aktier 2:a uppl.s. 1983/84:140 41 värde, eftersom möjligheterna till korrigering är starktbegränsade om det senare visar sig alt taxeringen har blivit materielltfelaktig.'' Det är därför inte uteslutet all även en försäljning avlagertillgångar i en pågående rörelse kan beskattas som inkomsl av tjänst hossäljaren, under förutsättning att vederlaget utgörs av en av dennes livstid avhängiglivränta. Det är således tänkbart all man bör kunna skilja mellan en livräntaoch ett annal periodiskt egendomsvederlag. Frågan är då om man kan dra en sådangräns på rent formella grunder. Såsom har framhållits ovan kan en livräntagöras beroende av flera personers liv. Man kan härigenom fixera vederlagets storiekpå ett relativt betryggande säll. 1 så fall föreligger inte längre delosäkerhetsmoment som talar för en periodisk beskattning av livränta. Atl fästaavseende enbart vid att utbetalningarna har getts formen av en livränta synesdärför inte riktigt. Svaret på frågan bör i ställel bli att gränsen ärflytande. Ju större säkerheten är för alt mottagarsidan skall få ett bestämtantal utbetalningar, desto mer bör man la hänsyn till säljarens förhåUanden iövrigt. Del man då skall bedöma är, enligt vad som kan utläsas av RR:s dom, omvederlaget kan ses som en form av pension åt säljaren. 2.1.4 Utgör egendomslivränla A- eller B-inkomst? Genom s.k. skattepaket infördes principen omindividuell beskattning av makars arbetsinkomster. Redan tidigare hade detdock funnits möjligheter till frivillig särbeskattning av sådana inkomster. Vid1970 års lagstiftning infördes benämningarna A- och B-inkomst, men i sakfrångick man inte de definitioner av arbets- och sidoinkomsl som hadetillämpats vid den frivilliga särbeskaltningen. I den proposition (1965:84) som låg till grund förreglerna om frivillig särbeskattning anförde departementschefen bl.a. följande (s.18): Vid sidan om pension på grund av tjänst förekommer olikaformer av pension och livränta, där sambandet mellan tidigare arbetsprestationoch utfallande belopp inte är lika klart. Det rör sig här i regel om förmånersom utgått på grund av frivillig försäkring eller också avtalats vid överlåtelseav l.ex. 1 flertalet fall lorde del dock förhålla sig så, attpension och livränta av detta slag har anknytning till eget arbete som tidigarebedrivits i rörelse eller tjänsl. Del torde inte vara möjligt alt i förevarandehänseende skilja de pensioner och livräntor, som ytterst härrör från arbete,från andra. Jag vill därför förorda att alla slag av pensioner och livräntorenhetligt behandlas som arbetsinkomst. Mot bakgrunden av det anförda är det naturiigt altäven undanlagsförmåner hänföres till arbetsinkomst. Periodiska understöd och därmed jämförliga periodiskautbetalningar har emellertid annan karaktär och motiveras i regel inte av någonarbetsprestation av understödstagaren. De bör därför hänföras till sidoinkomsl. Jfr SOU 1972:87 s. 190. 1983/84:140 42 A-och B-inkomst definieras i 9 § 3 mom. andra stycket lagen (1947:576) om statliginkomstskall (SIL): MedA-inkomst förstås inkomst av tjänst, dock icke periodiskt understöd ellerdärmed jämföriig periodisk intäkt som avses i 31 § KL, samt inkomst avjordbruksfastighet och rörelse om den skallskyldige varit verksam iförvärvskällan i ej blott ringa omfattning. Med B-inkomst förstås övrigainkomster. 1965:84 tyder på att egendomslivränla vid en saklig bedömning börhänföras till A-inkomst. För detta finns också stöd i 31 § KL, där livränta somutgår annorledes än på grund av försäkring finns med bland de tjänsleinkomslersom utgör A-inkomst. Problemet är att egendomslivränta lagtekniskt harinordnats bland de periodiska utbetalningarna i 46 § KL. Föreligger avdragsrättför utgivaren bör mottagaren därför beskattas som för periodisk intäkt, alltså B-inkomst.Frågan om egendomslivränta utgör A-eller B-inkomst är alltså i principdensamma som har berörts i avsnitt 2.1.1, dvs. om egendomslivränta beskattashos mottagaren för att den är en livränta eller för att givaren har rätt tillavdrag för en periodisk utbetalning. Skatteutredningenom periodiskt understöd ville i linje med sin uppfattning attegendomslivräntan skulle beskattas som en periodisk inläkt hänföra den till B-inkomst.Frågan berördes inte närmare i betänkandet, men 9 § 3 mom. andra stycket SIL föreslogsändrat så, att redan avdragsrätten enligt 46 § KL för utgivaren av en periodiskbetalning skulle medföra att intäkten blev B-inkomst. Den enda sakliga ändringsom åsyftades med denna omformulering var att periodiskt understöd som utgicktill tidigare anställd och som utgjorde omkostnad i förvärvskälla skulle ansessom A-inkomst. Frågan om egendomslivräntans karaktär av A- eller B-inkomst berördesinte i prop. Iett avgjort förhandsbeskedsärende har RR prövat frågan om en under 12år utgående egendomslivränta som utgjorde ddlikvid vid en fastighetsöverlåtelseför säljaren var att anse som A- eller B-inkomst (RÅ 82 1:48). RSV:s rättsnämndanförde vid sin prövning av ärendet att beloppen fick anses utgöra sådana medperiodiskt understöd jämföriiga periodiska intäkter som avses i 31 § andrastycket KL och att beloppen utgjorde B-inkomst för mottagaren. RR komemellertid till en annan slutsats. Med motiveringen att vederlaget fick ansessom annorledes än på grund av försäkring utgående livränta hänförde RR beloppentill A-inkomst. Avrättsfallsreferatet framgår inte helt klart huruvida utbetalningarna skulleutgå under oberoende av om överlåtaren avled före utbetalningstidensutgång. Skulle så vara fallet innebär detta att egendomslivränta generellt -och alltså även i fall då utbetalningarna är helt oberoende av någon personsliv - är att anse som A-inkomst. Enannan slutsats som skulle kunna dras av rättsfallet är att egendoms- Prop.1983/84:140 43 livräntaallmänt sett bör anses som livränta vilken utgår annorledes än på grund avförsäkring och inte som en med periodiskt understöd likställd periodisk intäkt. Motbakgrund av ett annat regeringsrättsavgörande av relativt sent datum (RÅ 811:67) - som berörts i det föregående - är del emellertid tveksamt om en sådanslutsats är riktig. Även i del förhandsbeskedsärendet anförde rätlsnämnden attbeloppen var atl anse som med periodiskt understöd jämförliga periodiskaintäkter. RR fann ej skäl göra ändring i del meddelade förhandsbeskedet. Detbör nämnas att frågan om beloppens karaktär av A- eller B-inkomst inte var uppetill prövning i del ärendet. Den oklarhel beträffande grunden för beskattningenav egendomslivräntor som redovisats i del föregående torde alltjämt kvarståäven om frågan om egendomslivränta skall anses som A- eller B- inkomst numerakan anses besvarad i praxis. Mankan i det här sammanhanget peka på en annan fråga där egendomslivräntanskaraktär av livränta eller periodisk intäkt får betydelse. Om egendomslivräntanavlöses med ett engångsbelopp, kan detta beskattas enligt femte stycket avanvisningarna till 19 § KL. Förutsättningen är att engångsbeloppet ansesersätta en skattepliktig livränta. Motsatsvis kan då hävdas att ettengångsbelopp som ersätter en annan periodisk utbetalning bör vara skattefritt,åtminstone om man menaratt det är själva periodidteten som grundarskatteplikt. Elt egendomsvederlag som inte utgår periodiskt bör emellertidbetraktas som köpeskilling och beskattas hos säljaren som t.ex. inkomsl avrörelse eller reaUsationsvinsl. I vart fall bör detla ske om köparen ges rättatt räkna engångsbeloppet som anskaffningskostnad för egendomen. I annat fallbrister kontinuiteten i beskattningen. Avpraktiska skäl kan det dock vara svårt att få till stånd en korrektrealisationsvinstberäkning när en livränta avlöses efter en egen-domsavyttring.Även en rörelsebeskattning kan ge upphov till besväriiga problem. Då dessutomlagstödet för en beskallning av det här slaget synes osäkert, bör beskattningeneventuellt även i en sådan situation ske med tillämpning av regeln ianvisningarna till 19 §. Åtminstone i detta läge måste man då förutsätta attengångsbeloppet ersätter en periodisk betalning som är skattepliktig somlivränta. 2.2Beskattningen av periodiskt utgående vederlag i övrigt Vidrealisationsvinstbeskattningen gäller i allmänhet att skatlskyldighel inträderi och med att köpeskillingen till någon del blir tillgänglig för lyftning. Somytterligare förutsättning gäller att köpeskillingen är till sitt belopp känd(41 § andra stycket KL och punkt 4 av anvisningarna till nämnda lagrum). Efterbeslut av gäller dock särskilda bestämmelser i frågan omvinster på aktier i svenska aktiebolag samt 1983/84:140 44 andelari handelsbolag och svenska ekonomiska föreningar om överlåtelsen sker ianslutning till eller efter utflyttning från . Bestämmelserna somtagits in i en ny anvisningspunkt, 4 a, till 41 KL innebär atl skattskyldighetentidigardäggs i ulflytlningsfallen. Har överlåtelseavtal träffats föreutflyttningen skall vinsten beskattas vid taxeringen för ut-flyttningsåretoberoende av om köpeskillingen blivit tillgänglig för lyftning eller inte. Skeravyttringen efter flyttningen från skall vinsten beskattas vidtaxeringen för avyttringsåret. Omlikviden vid en egendomsöverlåldse består av dels en fast köpeskil-hng, dels enframtida ersättning som inle är slutligt bestämd i avtalet beskattas den faslaköpeskillingen när den blir tillgänglig för lyftning. Ett tillkommande belopp somutgår på grund av avtalet tas till beskattning vid taxeringen då denersättningen blir tillgänglig för lyftning med beaktande av den realisationsvinslberäkningsom tidigare skett. Denna ordning för beskattningen har sin grund i praxis (RÅ1974 ref. 6). I de nya reglerna för ulflytlningsfallen har dock en uttryckligregel av det angivna innehållet införts (punkt 4 a första stycket sista punktenav anvisningarna till 41 § KL). Sker enegendomsöverlåtelse mol ett periodiskt utgående vederlag anses det sammanlagdabeloppet av kapitalavbetalningarna som köpeskilling. Om köpeskillingsfordran ärräntebärande eller ej torde inte påverka beräkningen av intäkten. 1 fall dåvederlaget består av en icke räntebärande revers eller en revers med låg räntaoch med lång löptid lär det inte kunna komma ifråga att bestämma intäkten tillett lägre belopp än del nominella reversbeloppet. Meratveksamt är hur intäktsberäkningen skall tillgå i ett fall då vederlaget skallutgå periodiskt under ett bestämt antal år men endast under vissa i avtaletangivna förutsättningar.