prop · G70350 · 1983-12-31 00:00:00 — Avgörande för effekten på ATP-systemet är självfalletvilka följder lönlagarfonderna får på ekonomins tillväxt. Som organisalionen påtalade redan i remissyttrandet över"En modell för vinsldelning" är det uppenbart att det föreslagna löntagarfondssystemelinle är den ordination svenskt näringsliv behöver för alt gå stärkt ur denekonomiska krisen. Den föreslagna löntagarfondsskalten medför att avkastningenpå det egna kapitalel sjunker och atl sysselsättningen och investeringarna somen följd därav minskar. Det "tillskott" som avkastningen av fondmedel -med etl statiskt betraktelsesätt skulle innebära för ATP-systemel ärmarginellt i förhållande till pensionsutbetalningarna. Det skulle i självaverket understiga en procent av utbetalningarna. Elt av huvudmoliven för fonderna är att införandet avdessa skall leda till återhållsamhet i fråga om löneökningar. Om delta - molall förmodan - skulle bli följden, skulle systemet leda till lägre löner ochdärmed till lägre ATP, eftersom ATP är ett fördelningssystem och pensionerna lillviss del bestäms av tidigare inkomster. SHIO-Familjeföretagen vill vidare kraftigt påtala atlanalyser helt saknas om hur förslagen kan komma alt påverka företagsklimatet,företagens investeringar, nyföretagandel, expansionsmöjligheterna ochsysselsättningen inom näringslivet, inle minst i de mindre och medelstoraföretagen. Det saknas vidare någon som helst analys av vad som skulle hända omsystemet skulle byggas ul och fonderna skulle bli dominerande ägare ibörsföretagen och delägare i mänga andra företag. Följaktligen har inte helleranalyserats riskerna för att småförelagen och deras anslällda skall komma ikläm när makten och ägandet över storföretagen koncentreras till en och sammaägare, de kollektiva fonderna. Inte heller har någonstans analyseratseffekterna av övergängen från ell konsumenlstyrt lill ell alll merproducentstyrt näringsliv. Redan med nu föreslagen uppläggning skulle makt- och ägarkoncentra-lionenbli betydande fram lill 1990. Med en i utredningen uppskattadårlig kapilaltillförsel av och en andel av börsvärdet 1990av slorleken 13 ä skulle fonderna utgöra den särklas-sigl störstaaktieägaren och dominerande ägaren i flertalet mer betydande större företag.Som jämförelse kan nämnas alt den tjärde AP-fonden med sina årliga aktieköp omi genomsnitt och en sammanlagd fondförmögenhetpå redan är den näst störste aktieägaren med nära 3%av del samlade börsvärdet. har i sittbetänkande undvikit flera av de mera kontroversiella frågorna. Det gäller blandannat risken för bristande marknadsmässighet vid placeringar och frågan om hurfonderna skall agera som ägare i företagen. Beträffande placeringsverksamhetenkan konstateras att det inte i första hand är en fråga om utformning avdirektiv och instruktioner som garanterar att fonderna blir effektiva kapilalförval-tare.Del är i stället en fråga om vilka intressen som styr fondernas 1983/84:50 220 Fackligt styrda fonder tillgodoser självfalleti första hand fackliga intressen. Som argument för fonderna brukar som bekantanföras, alt "de skall uppträda annorlunda än andra kapitalägare". Deskall ge förelagen "elt nylt uppdrag" atl bevaka bl.a. arbetsmiljöoch lokala lönlagarintressen. Vilka garantier finns l.ex. mol att olikagruppintressen utövar påtryckningar på fonderna atl beakta särintressen, sominte ingår i fondernas egentliga uppdrag? Kommer fonderna i praktiken attkunna avstå ifrån alt gynna den "egna" regionens företag? I LO-80-rapporlenframhålls bl. a. just att löntagarfonderna ger "lönlagarna i varje län ettdirekt ansvar för alt "deras del" av näringslivel får sinkapitalförsörjning tryggad". Hur detta går ihop med föreslagen ibetänkande diskuteras inte. Frågan om hur den för ATP-systemel och löntagarfondssystemelgemensamma placeringsbegränsningen rent praktiskt skall gå till och hur denöver huvud tagel skall kunna förenas med kravet att fondstyrelserna var för sigskall vara självständiga och oberoende behandlas inte alls i belänkandel. Förslaget all de första tre fondstyrelserna skall avgeutlåtande om de övriga fondstyrelsernas förvaltning av sina medel ärprincipiellt tveksamt. Deras kompelens för uppgiften kan dessutom starktifrågasättas, eftersom de över huvud tagel inte sysslar med aktieplaceringar. SHIO-Familjeföretagen avvisar sammanfattningsviskategoriskt utredningens förslag, som syftar till att genom skatter ochavgifter överföra företagen till fackligt eller politiskt styrda kollektivafonder. har genom remiss av den 5 juli1983 ombetts uttala sig om betänkandena "Lönlagarfonder i ATP-systemet"respektive "Kapitalplaceringar på aktiemarknaden". Förbundet vill medanledning härav framföra följande: Den svenska ekonomin har kännetecknats av lågtillväxt och en påfallande stor balansbrist. I varje program för att åter fåbalans i ekonomin måste industrin stå i centrum. Industrins såväl produktionsom produktionskapacitet är för liten för att vara förenlig med ettbibehållande av vår levnadsstandard och för att åstadkomma jämvikt ibytesbalansen. Det krävs en varaktig förbättring både i företagenslönsamhetsförväntningar och i det allmänna företagsklimatet för att en ökningav industrisektorn i vårt land ska komma fill stånd. I delta perspektiv ler sig förslagen om löntagarfonderenligt de framlagda betänkandena som obegripliga produkter. Dessa sägs varagrundläggande inslag i ett krisprogram som de innebär - höjdkostnadsnivå för företagen. - en ytterstpåtaglig risk för en kapitalmarknad med systematisk felfördelning avresurserna. - etl successivtövertagande av ägande och makt i företagen. Det är uppenbariigen fråga om förslag som syftar till engrundlig syslem-förändring i vår ekonomi i riktning mot ett socialistisktsystem. Det finns inom den privatägda industrin ett kompakt och entydigtmotstånd mot löntagarfonder, vilket manifesterats på ett flertal sätt. Förbundethar redan i sill remissvar på betänkandet "En modell förvinstdelning" framfört sin negativa syn på alla förslag om kollektivalöntagarfonder och vill i fråga om de nu framlagda betänkandena hänvisa tilldetta remissvar vad gäller de övergripande synpunkterna. Det är anmärkningsvärt att förslagen till kollekfivalöntagarfonder inte är 1983/84:50 221 baseradepä någon grundlig ekonomisk analys av fondernas effekler på varu- ochkapitalmarknaderna saml på induslrins effektivitet och utveckling. I stället framföresett antal teser, vilka i många fall antingen direkt strider mot erfarenhetereller indirekt bygger på antaganden av mycket tvivelaktig natur. Sålunda sägsatt fonderna ska hålla nere lönekostnaderna. Erfarenheten från bl. a. höjningarav arbetsgivaravgifterna ger inget belägg för att så blir fallet. I LOs rapporthävdas att löntagarfondernasinträde på aktiemarknaden sänker avkastningskraven på investeringarna varvidfler investeringsprojekt blir genomförda. Man glömmer då helt all nämna alt deökade skatterna på förelagen höjer avkastningskraven på investeringarna föreskatt och därför i stället begränsar investeringsviljan. Härtill kommer denallmänna försämring av investeringsklimatet som uppkommer. Medhänsyn till de övergripande synpunkterna blir utredningar om delproblem vidfondernas organisation och medlens förvaltning ganska meningslösa. Det ärvisserligen intressant konstalera att förordar ett realtavkastningskrav - utformat som elt flödeskrav - på för fonderna. Meninnebörden av en sådan rekommendation blir ganska meningslös om den svenskaekonomin efter lönlagarfondernas införande inte ger motsvarande tillväxt. finnerdet alltså inte meningsfullt att närmare gå in på en diskussion av fondförslagelsdelutredningar ulan vädjar till regeringen att inte anta fondförslaget mot etlenat näringsliv. Vad vi nu behöver för alt komma till rätta med våra problem ärsamarbete, inte splittring, som ett genomförande av fondförslagel obönhörligenleder lill. liksom finansanalytikers förening harbegränsat sig till all yttra sig över placeringsutredningens betänkande.Därvid framför följande allmännasynpunkter på betänkandet; Enligtdirektiven skall utredningen försöka ge svar på frågan hur en "evig och skattebefriad"placerare skall värdera aktier. En annan uppgift är alt analysera metoder förriskbedömningar. Vidare skall olika modeller för avkastningskrav behandlas. Detär ingen lätt uppgift direktiven ålägger utredarna. Inom det aktuella områdetpågår en omfattande vetenskaplig verksamhet som kontinuerligt utvecklas. Redanatt sammanfatta denna är en stor uppgift. Alt sedan härifrån härleda praktiskasvar pä de olika frågorna för att ge en meningsfull vägledning i fondernasförvaltning är kanske en alltför svår uppgift. Utredningenhar vinnlagt sig om en vetenskaplig framtoning som ganska bjärt bryter mot deslutliga resultaten. Inte alltid är det lätt att förstå resonemangen som frånteoretiska utgångspunkter leder fram till konkreta resultat. Diskussionen kringden "gyllene regeln" är ett gott exempel på en halsbrytande färd frånabstrakt modell till praktisk verklighet. Utredningenhar reducerat direktivens allmänna uppgifter till tvähuvuduppgifter. 1 Analysera utformningen av ett avkastningskrav. 2 Riktlinjer för placeringspolitiken. Punkten 1 leder fram till atlfonder bör avkasta reall. Punkten 2 leder fram till ett verbaltutformat placeringsreglemente med konventionell utformning. 1983/84:50 222 finansanalytikers förening anför; Del är frestande att karaktärisera belänkandet som en pseudoutredning.Den innehåller elt tämligen omfattande teoretiskt utredningsmaterial somemellertid är av liten relevans för konkreta ställningstaganden. Utredningensslutsatser förefaller snarare bygga på de praktiska erfarenheterna hos de ledamölersom arbetar med kapilalplaceringsfrågor och delvis spegla vad dessa ledamöteranser skulle vara lämpligt i den egna verksamheten. Pseudokaraktären gäller också del förhållandet alt detingenstans i de tre utredningar, som skall utgöra grunden för regeringensproposition i lönta-gartrågan, finns någon sammanhängande diskussion avlöntagarfondssystemets långsiktiga effekter på svensk ekonomi ochsamhällsstruktur. Föreliggande ulredning värjer sig för sådana svårigheter meddet neutrala uttrycket "placeraren". Och man går så långt i sinberedvillighet atl acceptera direktivens avgränsningar att man inte ens berörhur fondfinansieringen påverkar den samhällsekonomiska målsättning som utgörbasen för det avkastningskrav utredningen framlägger. Att ensidigt koncentrera sig pä tekniska detaljer när ett nytlgenomgripande förslag presenteras, ger mycket litet. brukade närhan var statsminister och mötte nya politiska idéer ställa sig själv två nyckelfrågor;"För vem? ", resp. "I vems intresse?" Endasl på så sällansåg han sig ha en chans all förstå förslagets innebörd och syften. Om vi på så sätt söker klarlägga löntagarfondernasbakomliggande intressen är redan förslagets historiska framväxt talande: Lönlagarfondernasmest karakteristiska drag är i själva verket deras ensidigt fackliga bakgrund. Tanken på kollekliva löntagarfonder väcktes 1970-71 inomLO. Den utreddes därefter internt i LO. Första fondförslagel antogs 1976 av enkongress i LO. därefter har frågan hållils politiskt aktuell genomkampanjer och påtryckningar från LO. Det nu framlagda regeringsbetänkandet ärsignerat av , frän LO. Om man alltså så långt kan se all huvudintressenten är LO,kan man i elt andra steg finna alt idén inte väckts "underifrån" inomLO och sedan vandrat uppåt. Även framträdande LO-represenianter bekräftaroffentligen atl del är toppen inom LO som har drivit frågan "uppifrån ochner", dock ulan all vinna de vanliga medlemmarnas förståelse eller slöd inågon siörre utsträckning. Om man alltså kan konstalera att löntagarfondernashuvudintressent är den centrala LO-toppen, får man därigenom en god förklaringtill det faktum atl förslagel endast uppfyller ell enda av sina angivna syften,nämligen alt skapa ett dominerande "löntagar-" (dvs. fackligt) inflylandeöver svenskt näringsliv. Del överskuggande fondmotivet är alltså att skapa encentral facklig fondmakt över vårt lands privata företag. Detta döljs språkligtgenom att man, med LOs egen terminologi, talar om "löntagare" istället för "fackföreningsrörelsen". Men del måste vara ur denna huvildsakligasynvinkel som föreliggande förslag skall bedömas. Aktiespararna vill vidare konstalera all del angivnafondmotivet också fick formell sanktion av LO vid kongressen i september 1981.Då godkändes nämligen LOs egen framtidsplan ("LO 80-rapporlen",) Prop.1983/84:50 223 som under rubriken "lönlagarfonder" presenterarden önskade framliden i följande tre steg: "Om löntagarfonderna snabbt blir endominerande ägare i elt begränsat anlal förelag ..." "På längresikt, när löntagarna nått en stark ställning i flerlalel stora förelag..." "I ettännu längre perspektiv, då löntagarna genom fonderna är den dominerande ägarkategorin..." Att enorganisation sätter som mål atl bli "den dominerande ägarkategorin"i ett helt lands näringsliv är anmärkningsvärt. Därtill kommer att LO redanidag har ett synnerligen stort inflytande på en mängd områden i det svenskasamhället. LO har lagsladgad representation i många offentliga organ. LO harstort inflylande över landels största politiska parti. Genom lönerörelserna harLO en avgörande inverkan på huruvida en regerings ekonomiska politik skall blien framgång eller ett misslyckande. Aktiespararna anser att om den fackliga rörelsen utöver etlredan nu så stort inflytande också tillåts förvärva den dominerande ägarmaklenöver näringslivet, kommer vårt svenska samhälle att föriora sitt balanssystem.En sådan väldig ansamling av central makt hos en enda part är synnerligenskadlig för vårt land. Vidbedömning av del framlagda betänkandet är denna aspekt knappast oviktig. Attfondernas dominans dessulom sannolikt uppnås , framgår av del senareavsnittet "Fondernas övertagandetakt". I den ekonomiska politiken har det funnits ellslags naturlig funktionsuppdelning mellan facket och regeringen. Facket har ansvarat för att inte driva sina lönekrav sålångt, alt det uppslår kostnadskris och arbetslöshet. Under denna förutsättning har regeringen i sin turansvarat för att söka skapa full sysselsättning. Om facket inte fullgjort sin"del", har regeringens enda alternativ varit atl genom arbetslöshethålla tillbaka lönehöjningar. Vad som däremot nu framförs av LO i fondfrågan innebär attfacket inle längre vill åla sig atl hålla lönekraven rimliga för alt undvikaekonomisk kris, om inte dessutom ger vika för fackets önskan omkollektiva löntagarfonder. Det betyder i princip all LO nu "höjerpriset" för sin medverkan till ekonomisk stabilitet. Man begär att avskattemedel få disponera 2 miljarder , för atl därigenom via fondernakunna köpa sig till en dominerande ägarposition över hela näringslivet. Med andra ord använder organisalionen LO sin redan nustora makt till att skaffa sig ytterligare avgörande makt av permanentkaraktär. Aktiespararna måste bestämt motsätta sig att man pä dettasätt ger en part monopolställning som ägare av näringslivel. Vi är principielltemot all maktkoncentration, från vilket håll den än kommer - privat, stafiigteller fackligt. Att monopolmakt generellt är fariig och skadlig visarerfarenheter från en mängd områden. Landet och medborgarna kommer inte attgynnas av alt man skapar en sådan maktkoncentration. Vi kan inte finna någotexempel på företag där elt kollektivt ägande visat sig mer framgångsrikt änenskilt ägande i fri konkurrens. Att genom riksdagsbeslut skapa en monopolartadmaktstruktur i är en ödesfråga för landet. 1983/84:50 224 Hela den inriktning mol ägarkoncentration som präglatfondfrågan inom LO och också tillåtils prägla regeringens betänkande, måstevändas. I stället för all ytterligare koncentrera förelagsägandet i kollektivalöntagarfonder, bör man gå i motsatt riktning och radikalt sprida ut ägandetbland alla medborgare. Det kan göras genom att dels upphäva dagensdiskriminerande akliebe-skallning så atl det produktiva akliesparandet blirattraktivt för breda grupper, och dels utreda hur man aktivt kan stimulera delfolkliga aktie-ägandet och dess inflytande. Detta är alternativet till de kollektiva lönlagarfonderna.Det stöds av en förkrossande stark folkopinion enligl de många opinionsundersökningarsom gjorts, medan tanken på kollektiva löntagarfonder möts av en spontanfolklig motvilja. Aktiespararna finner det upprörande att regeringen uppenbariigenönskar "straffskatla" bort de förelagsvisa vinstdelningssystem sominförts frivilligt och vunnit stor popularitet. harman framgångsrikt under bedrivit vinstdelning och ägarspridning, ulan atlbehöva belala arbetsgivaravgifter för vinstdelningsbeloppet till de anslällda.Men drabbas plötsligen , , och andra progressivaföretag av en fördyring av de vinstdelningssyslem som de anställdavill ha. Aktiespararna vill vidare peka på atl fackels agerande föratl få makt genom löntagartbnder sannolikt bidragit till allmänhetens starktändrade inslällning till fackets allmänna inflylande i samhället. 1 18 SIFO-och IMU-undersökningar har ställts följande raka fråga: "Tycker Du att fackföreningsrörelsen nu har förmyckel, för litet eller lagom makt i ?" Vid denförsta mätningen 1975 låg andelen som ansåg fackels makt för stor i jämnhöjdmed andelen som ansåg fackets makt för liten - 22 resp. . Men underåren av häftig debatt om fackliga fonder 1976-83 har andelarna successivt skiljlsig från varandra allt mera. Vid den senaste undersökningen var delinte av svenska folket som ansåg att facket nu har förmycket makt i , medan ansåg all fackels makt nu är förliten i landet. Detta ger ytterligare en viktig aspekt på fondförslaget,som ju föreslår att sammanlagt 25 fackliga representanter skall behärskamajoriteten i samtliga 5 löntagarfonders styrelser! innebär all man gårrakt emot en slor och starkt växande opinion som anser attfackföreningsrörelsen redan nu härför slor makt i samhället. I stället borde regeringen ha utrett och framlagt förslagtill alt sprida ägande och inflytande till så många som möjligt. Aktiespararna konstaterar att betänkandets lönlagarfondsförslagskapar en samhällsskadlig rnaktkoncentration. Vinstdelningen till fonderna minskarnäringslivets investeringar och ökar därmed arbetslösheten. Påståendet att lönlagarfondernastillskott till ATP tryggar pensionerna är osanning, då det i bästa tänkbarafall inte ens täcker en hundradedel av pensionsutbetalningarna. Dessutom avsesde nya löntagarfonderna minska de egentliga pensionsfondernas volym iframtiden. Ett fackligt centralstyre av näringslivet har inget stöd ifolkopinionen och de fackliga organisationerna har inte visat någonstörre förmåga alt sköta egna företag med Prop.1983/84:50 225 framgång.Avsikterna alt fonderna skall bli "den dominerande ägarkategorin"framgår klart av LOs egna texter i "LO 80-rapporten", antagen av LO-kongressen1981. Denna dominerande centralstyrning av den svenska företagsamheten kommersannolikt att uppnås än betänkandets kalkyl anger. Därmed ärden skadliga maktkoncentrationen näraliggande i tiden. Aktiespararnauppmanar regeringen alt slopa heta fondförslaget. I stället bör regeringensatsa på sådana åtgärder som har stöd av folkmajoriteten, nämligen att breddadet enskilda förelagsägandet starkt, bekämpa den ekonomiska krisen ochstimulera industrin att öka sina investeringar för att suga upp den nuvarandeallvarliga arbetslösheten. Detta är lösningar som kan skapa samförstånd ochgynna . Löntagarfonderna skapar splittring i och skadarekonomin. StiftelsenAkiiefrämjandet, som begränsar sina synpunkter främst till förslagensprincipiella betydelse för just riskkapitalbildningen och aktiesparandetsomfattning, anför; Närlöntagarfondstanken ursprungligen lanserades fanns i näringslivet ett stortbehov av riskkapital, som inte kunde tillgodoses av aktiemarknaden.Anledningen var att aktieplaceringar inte var konkurrenskraftiga gentemot andramindre produktiva placeringsformer. Aktiesparandet var hårt pressat av endiskriminerande dubbelbeskattning, näringslivets lönsamhet var låg och desvenska börsföretagen värderades bara till av sitt substansvärde. Under70-talet tillfördes börsförelagen bara /år genom nyemissioner.Företagen tvingades till extern upplåning, som fördyrade och minskadeinvesteringarna samt sänkte soliditeten till en fariigt låg nivå. miljön kan man förstå att tanken på löntagarfonder väcktes som ettalternativ till tvångssparande och statsbidrag till näringslivet. Meni dag är situationen helt annorlunda. Genom förbättrad lönsamhet i företagen,sämre utveckling för alternativa, mindre samhällsnytliga placeringar och enlindring av dubbelbeskattningen för småsparare har aktiemarknaden skjutit fartoch kan nu gott och väl tillgodose riskkapitalbehovet. Aktieindex har ökatfrån 1976 lill nära 500. Förelagen värderas till av sittsubstansvärde. Nyemissionerna m.m. var 1981 . 1982 3,2miljarder och nära . Slutsatsenhärav är att löntagartbnder inte är nödvändiga för riskkapitalbildningen. Löntagarfonderskall till stor del finansieras genom beskattning av det näringsliv varsverksamhet fonderna skall slödja. Det är svårt att förstå alt kapitaltillgångendärigenom ökar. Därtillkommer atl löntagarfonderna är skattebefriade, vilket innebär en ökad kostnadför samhället på /år jämfört med enskilt skatlefond-sparande. Vinstdelningsskaltenär så konstruerad att den belastar arbelskraftsin-tensiva företag mindre än t.ex. finans- och fastigheisföretag, men också forskningsintensiva,högteknologiska, handels- och marknadsföringsinrik-tade företag och företag medlångsiktiga och omfattande investeringspro- 15 1983/84. 1983/84:50 226 cesser.Detta motsvarar inte den verklighet varunder svenska företag nu och framövermåste utvecklas. Ettmotiv för lönlagarfonder sägs vara att de verkar återhållande pålönekostnadsutvecklingen och kan därmed förbättra företagens lönsamhet. Erfarenheternafrån AP-systemet visar att det är mycket osäkert, knappast ens sannolikt, attfonderna verkligen får denna effekt. Vinstdelningsskatten ökar samtidigtföretagens kostnader. Ca60% av lönekostnaderna går till direkta skatter hos den enskilde och tillarbetsgivaravgifter. Vid sjunkande reallöner har staten höjt skatte-och avgiftssatserna för att minst kunna bibehålla sina inkomster. Detär osäkert hur de svenska dotterföretagens kostnader i utlandet påverkas avanställdas och fackliga organisationers reaktioner på det svenska fackets ianspråklagandeav den samlade vinsten. Detär oklart vilken effekt löntagarfonderna får på börsutvecklingen. Fastän deinte tillför marknaden nytt riskkapital kommer de tydligen att uppträda påmarknaden på ett sätt som liknar andra aktiefonder och därmed åtminstone påkort sikt verka kursdrivande. Genomatt fonderna finansieras med skaller från företagen kan företagensutdelningskapacitet minska, vilket är kurspressande. Den totala utdelningsskattenblir i trippelbeskattning . Detär svårt att bedöma de utländska placerarnas reaktioner. De svarar nu för enbetydande del av aktiemarknaden (av ägandet, av börsens friska kapitaloch ca hälften av årets nyemissioner i och utlandet). Detär risk för att vi får färre börsintroduktioner och därmed fortsatt brist påaktier, fortsatt ägarkoncentration i icke börsnoterade företag och sämresoliditet i dessa. kan rent av välja att flytta verksamhet och kapitalförsörjningutomlands. Etl exempel härpå är Datatronic, som är ett högtekno-logiskt ochexpansivt företag av den typ vi behöver i , men som drabbas särskilthårt av vinstskatlen. Delär svårt att förstå både de rationella och politiska motiven förlöntagarfonder. Inget av de angivna skälen fillgodoses av förslaget. Om detfinns andra, som vi och allmänheten inte känner till, måste dessa klargöras. Fortsattastimulanser av hushållens sparande i aktier och utveckling av företagens egnavinstdelningssystem och spridning av aktier till anställda vore betydligtbättre. Då tillförs näringslivet verkligen nytt riskvilligt kapital (skatlefondsparandetger lika mycket som löntagarfonderna, /år).