prop · G703126 · 1983-12-31 00:00:00 — Ifråga om den som har anmält sig som arbetssökande hos den offentliga arbetsförmedlingensåsom arbetslös före ikraftträdandet prövas rätten till kontantarbetsmarknadsstöd enligt 6, 8 och 9 §§ i sin äldre lydelse, om inte de nyabestämmelserna är förmånligare för sökanden. Denya bestämmelserna i 30 a och 31 §§ tillämpas inte på beslut som har meddelatsföre ikraftträdandet. Bestämmelsernai 30 b § om ändring av beslut tillämpas även på beslut som har meddelats föreikraftträdandet. Prop.1983/84:126 14 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden I. Carisson, , ,, , , , , , , , , , , Propositionom ändringar i det kontanta arbetsmarknadsstödet m.m. Degällande lagarna om arbetslöshetsförsäkring och kontant arbetsmarknadsstödträdde i kraft . har ändringar gjorts i reglernaför arbetslöshetsförsäkringen och det kontanta arbetsmarknadsstödet (KAS) vidett flertal tillfällen. Bl.a. har ersättningsnivåerna höjts upprepade gånger.Under det senaste året har frågan om ytterligare ändringar i regelsystemenaktualiserats genom en rad framställningar från olika myndigheter ochorganisationer. Iårets budgetproposition (prop. 1983/84: 100 bil. 12 s. 119) anmälde jag atl jagavsåg alt föreslå regeringen att i särskild proposition förelägga riksdagenförslag i fråga om ändringar i reglerna för arbetslöshetsersättningarna ochvissa därmed sammanhängande frågor. Jag vill nu anmäla de förslag tilländringar som jag finner angelägna att genomföra i arbetslöshetsförsäkringenoch KAS. Ändringarna gäller i första hand KAS men vissa av dem bör medföramotsvarande ändringar även i försäkringen. Jaghar också övervägt frågan om en höjning av dagpenningen i arbetslöshetsförsäkringen.Denna fråga har berörts i flera framställningar till arbetsmarknadsdepartementet.Senast har i , Tjänstemännens centralorganistion ochArbetslöshetskassornas samor-ganislion (SO) i en skrivelse den 6 februari 1984bl.a. hemställt alt dagpenningen höjs till . Jagkommer inte att föreslå någon höjning av dagpenningen i detta sammanhang. Dennafråga, liksom frågan hur en sådan höjning bör finansieras, kan bedömas bättrenär förhandlingarna i den pågående avtalsrörelsen har slutförts. Jag avvaktardärför med att lägga fram förslag i dessa delar. 1983/84:126 15 Isåväl arbetslöshetsförsäkringen som KAS finns regler som begränsar ersättningsrältentill för den som regelbundet utför deltidsarbete under tid då han ellerhon i övrigt är arbetslös. Antalet ersättningsdagar kan höjas fill 150, menförst efter prövning i varje enskilt fall. Om det föreligger särskilda skälkan, för den som är berättigad till en ersättningsperiod som är längre än 150dagar, ytterligare förlängning medges efter prövning av (). I enframställning den har AMS föreslagit vissa ändringar i dessaregler. Enligt AMS medför den s.k. 50-dagarsregeln i sin nuvarande utformningett sådant administrativt merarbete att det inte är försvarbart atl behållaregeln. AMS föreslår därför att bestämmelserna ändras så atl ersättning fårutges i stället för som 50. En eventuellförlängning härutöver skall alltid prövas av AMS. Liknande synpunkter när detgäller 50-dagarsregelns utformning har förts fram också i andra sammanhang. Föregen del gör jag följande bedömning i denna fråga. Närdet gäller ersättningsrätten i samband med deltidsarbete har reglerna inomarbetslöshetsförsäkringen varit restriktiva. Bakgrunden till dettahar främst varit farhågorna för atl arbetstagarna vid en vikande konjunkturskall stanna kvar i företaget på deltid och uppbära arbetslöshetsersättning somen löneutfyllnad i avvaktan på att arbetstiden utökas till heltid igen. Denstörsta risken med att en sådan situation får pågå under en längre fid har medrätta ansetts vara att såväl den ersättningsberättigade som arbetsgivarenskulle sakna intresse av att förhållandet ändras. Detta kan hindra dennödvändiga rörligheten av strukturomvandling i näringslivet dådet finns efterfrågan på arbetskraft inom nya sektorer. Delfinns enligt min mening flera omständigheter som talar för atl den hittillsvaranderestriktiva inställningen inle längre behöver upprätthållas. En sådanomständighet är tillkomsten av lagen om anställningsskydd och de begränsningarsom finns i fråga om rätten att permittera. De fall av ddfidsarbete ikombination med arbetslöshetsersättning som förekommer gäller i första handinte företag som inskränker och håller kvar de anställda ideltidsarbete. Flertalet sådana fall förekommer i stället inom den offenfiigasektorn, även om det där finns en klar tendens mot en ökning av arbetstidensamtidigt som arbetsförmedlingarna akfivt arbetar för att minska antalet ddlidsarbetslösa.Ett annal tungt vägande skäl är, som också AMS framhåller, det administrativa m.erarbetesom tillämpningen av de gällande reglerna medför hos arbetslöshetskassorna ochlänsarbetsnämnderna. Den utredning som skall föregå beslut i dessa Prop.1983/84:126 16 ärendenförutsätter dessutom deltagande av arbetsförmedlingen och eventuellt också denlokala fackliga organisationen. Härtill kommer att reglerna av den enskildeofta upplevs som svårförståeliga, eftersom vederbörande kan tvingas slutadeltidsarbetet för aU bli helt arbetslös och därmed beräui-gad fill fullersättning. Elt annat fall då begränsningsregeln måste framstå somsvårförklarlig är då någon som söker ett heltidsarbete i väntan på ett sådantarbete accepterar ett av arbetsförmedlingen anvisat deltidsarbete. Att i ensådan situation av icke självförvållad ddlidsarbetslöshet drabbas av dennuvarande begränsningen i ersättningsrälten måste naturligtvis ofta av denenskilde upplevas som orättvist. Molden nu beskrivna bakgrunden anser jag att övervägande skäl talar för att dennuvarande 50-dagarsregeln med sin generella utformning slopas. I stället bördet i fortsättningen ankomma på AMS att genom föreskrifter begränsaersättningsrätten i de fall där det kan anses att arbetslöshetsförsäkringenoch KAS missbrukas. Det kan nämligen i vissa fall finnas behov av att kunnaförhindra att en undersysselsättning normaUseras med arbetslöshetsersättningsom utfyllnad av arbetsinkomsten. De fall somjag då främst tänker på är närnågon frivilligt slutar en heltidsanställning för att börja arbete på deltid. Arbetslöshetsförsäkringenoch KAS innehåller regler som hindrar att ersättning betalas ut för vissadagar. Således får ersättning inte utges för . För helgdagar som inteinfaller samt för påskafton, pingstafton, , julaftonoch nyårsafton får ersättning utges endast om ersättning utgår för minst tvåytterligare dagar under samma kalendervecka och en arbetslös dag infalleromedelbart före eller . I enskrivelse har SO föreslagit att arbetslöshetsförsäkringengörs om till en renodlad femdagarsförsäkring, där inte utan ävenlördagar blir ersättningsförbjudna dagar. Enligt SO anknyts därigenomförsäkringen bättre till rådande förhållanden på arbetsmarknaden. Föregen del kan jag ansluta mig fill SO: s förslag, som medför att reglerna om ersätlningsförbudför helgdagar och helgdagsaftnar kan slopas. Förutom att regelsystemet på såsätt bättre anpassas till löneförhållandena på arbetsmarknaden blir det enklare.En sådan ordning underlättar samordningen vid bl.a. sjukdom och förenklardärmed administrationen av försäkringen. Dessutom medför den större rättvisamellan de försäkrade och är därför mer tilltalande från principiell synptnkt ändet system som gäller. Delföreslagna systemet kan medföra vissa marginella försämringar och innebärasmärre olägenheter. AMS bör därför ges möjligheter all vid behov medge undantagfrån den föreslagna regeln. Prop.1983/84:126 17 Vadjag nu har förordat bör inte bara gälla arbetslöshetsförsäkringen. Motsvarandeändringar bör genomföras också i KAS. 2.3Företagares arbetslöshet m. m. Isåväl arbetslöshetsförsäkringen som KAS gäller att en företagare anses arbetslösförst när hans personliga verksamhet i rörelsen har upphört annat än fillfälligt.Om det finns särskilda skäl kan AMS medge undantag från denna regel. Kravetatt en företagare för atl anses som arbetslös skall ha lämnat sin rörelseinnebär i allmänhet att han skall ha avyttrat fast egendom och rörelsetillgångar.Det får således normalt inte röra sig om ett tillfälligt eller fidsbegränsatavbrott i verksamheten. Denomständigheten att avgörandet huruvida arbetslöshet verkligen föreligger närdet gäller företagare är svårt, har motiverat att del finns enmöjlighet atl i dessa fall ha en längre karenstid än vad som annars gäller. Ifråga om företagare kan således de erkända arbetslöshetskassorna föreskrivaatt en karenstid skall gälla. I KAS är huvudregeln attkarenstiden för egna företagare är . Om det finns särskilda skäl,får dock AMS föreskriva att en kortare karenstid skall gälla. Derelativt restriktiva reglerna när det gäller företagares arbetslöshet motiveradesvid införandet med att det var angelägel att så långt som möjligt eliminerariskerna för missbruk av arbetslöshetsförsäkringen och KAS. Vidare ville manskapa en garanti mot att kontant stöd vid arbetslöshet blir eninkomstutfyllnad i mindre lönsamma företag. Fråganom arbetslöshetsbegreppet för företagare uppmärksammas av SO i skrivelsen den 4januari 1983. SO förordar där en viss utvidgning av ersättningsmöjlighetema vidtillfälligt uppehåll i den egna verksamheten för dem som växelvis arbetar somföretagare och anställda. Frågan har också behandlats i medanledning av elt motionsyrkande. I sitt av godkända betänkande (AU1983/84:7) anförde arbetsmarknadsutskottet att man inte bör göra någon ändringi det gällande arbetslöshetsbegreppel i fråga om dem som heU ellerhuvudsakligen är egna företagare. När det däremot gäller personer somkombinerar en delfidsanställning med elt begränsat engagemang i ett företagansåg utskottet att det behövs regler som medger en flexiblare fillämpning änsom nu synes vara möjlig. Föregen del vill jag i stort sett ansluta mig till den bedömning som arbetsmarknadsutskottetgör i nämnda betänkande. Motiven för det restriktiva arbetslöshetsbegreppelbeträffande företagare äger i huvudsak fortfarande giltighet. I ett paravseenden är jag dock beredd att förorda en uppmjukning av gällande praxis.Således bör enligt min mening personer som rent faktiskt inte deltar i driftenav ett företag utan som av formella 1983/84:126 18 skälär registrerade som t.ex. delägare kunna få ersättning i samband med arbetslösheti arbete som ligger utanför företaget. Vidare bör den omständigheten att denarbetslöse har ett inregistrerat företag inte ovillkorligen uteslutavederbörande från rätt till arbelslöshetsersäUning. Om del kan visas att delinte bedrivs någon verksamhet i företaget och deUa inte är tillfälligt, börersättning kunna utges. Slufiigen vill jag ansluta mig fill arbetsmarknadsutskottetstidigare återgivna uttalande angående möjligheten till ersättning för dem somkombinerar en deltidsanställning med eU begränsat engagemang i ett företag.Dessa personer bör ha rätt till ersäUning för det inkomstbortfall som uppstårnär anställningen upphör. Detta förutsäUer naturiiglvis att verksamheten iföretaget inte utökas i samband med arbetslösheten. Denu redovisade uppmjukningarna av arbetslöshetsbegreppel ser jag somtillämpningsfrågor som bör kunna lösas inom ramen för det gällande regelsystemet.Några ingrepp i de aktuella lagreglerna erfordras enligt min mening inte. Somjag nämnde inledningsvis i detta avsnitt kan del gälla en längre karenstid förföretagare än vad som gäller för andra grupper. Genom det sätt på vilket dessaregler tillämpas existerar i praktiken inte någon längre karenstid förföretagare. Jag förordar därför att reglerna ändras så att karenstiden ocksåför företagare blir . 2.4Omprövning och rättelse av beslut Iarbetslöshetsförsäkringen gäller en besvärsordning som innebär att beslut av enerkänd arbetslöshetskassa överklagas hos AMS genom besvär. Över AMS' beslutförs med vissa undanlag talan hos försäkringsöverdomstolen. När det gäller KASöverklagas på motsvarande säu länsarbetsnämndernas beslut hos AMS. Åven här ärförsäkringsöverdomstolen sista instans. Somframgår av vad jag nu har sagt är AMS första besvärsinstans i arbetslöshetsförsäkringenoch KAS. Härutöver har AMS en tillsynsfiink-tion när det gällerarbetslöshetskassornas och länsarbetsnämndernas hantering avarbetslöshetsersättningarna. Såväl besvärsärendena som tillsynsfunktionensköts av AMS' försäkringsenhet. Enligtmin mening är det angeläget att minska tillströmningen av besvärsärenden tillAMS och därmed minska belastningen på försäkringsenheten som behandlar ca 3000 sådana ärenden . Detta skulle medföra atl ärendebalansen minskaroch att väntetiderna i besvärsärendena blir kortare. Det ligger självfallet ettväsentligt rättssäkerhetsintresse i att väntetiderna vid besvärsprövningen kanhållas nere. Det är ett grundläggande krav att en besvärsordning är utformadså att den kan erbjuda en såväl snabb som från andra synpunkter betryggandeärendehantering. Förutom dessa fördelar skulle en minskad tillströmning avbesvärsärenden kunna frigöra resurser för en effekfivare tillsynsverksamhet. Prop.1983/84:126 19 Föratt uppnå den önskade effekten skulle det besvärsförfarande som sedan några årgäller inom den allmänna försäkringen i tillämpliga delar kunna införas också iarbetslöshetsförsäkringen och KAS. Den1 infördes i socialförsäkringen en besvärsordning som innebar attförsäkringskassorna skulle ompröva vaije beslut mol vilket besvär anfördes.Beslutet fick dock ändras endast om klagandens yrkande därigenom i sin helhetbifölls. I annat fall skulle ärendet lämnas över för handläggning tillvederbörande försäkringsrätt. Sedan den 1 april 1982gäller en utökad omprövningsrätt för försäkringskassorna. Kassorna är i sinomprövning inte längre bundna av den försäkrades yrkande utan kan ocksåmeddela beslut varigenom det delvis bi-falles. Vidare innebär det nu gällandeomprövningssystemet att klaganden, när han har fått del av omprövningsbeslutet,måste ta ett nytt initiativ, om han önskar att ärendet skall tas upp avbesvärsinstansen. Kassans första beslut är således endast förenat med en rättför den försäkrade att begära omprövning. Besvärsrätten knyts i stället tilldet beslut som fattas med anledning av omprövningen. Erfarenheternafrån den allmänna försäkringen visar att den beskrivna ordningen har lett tillatt många ärenden som tidigare skulle ha föranlett besvär slutligt stannar iförsäkringskassorna (se prop. 1983/84:100 bil.7 s. 27). Systemet med omprövninghar således medfört atl de försäkrade har blivit väsenthgt mer benägna att nöjasig med den prövning som sker i . En förklaring till dettatorde vara alt de försäkrade -även om det nya beslutet inte leder till någonändring - får större förståelse för besluten, eftersom de får en utförligaremotivering. Jag förordar atl motsvarande regler införs iarbetslöshetsförsäkringen och KAS. Den närmare utformningen av reglernaåterkommer jag till i specialmotiveringen. Ellgrundläggande villkor för atl rätt till arbetslöshetsersättning skall föreliggaär att den arbetslöse står till arbetsmarknadens förfogande. att den arbetslöse skall vara oförhindrad att ta ett lämpligt arbete omoch när det erbjuds. Av den som har vård om barn krävs i princip attbarntillsynen är ordnad för ett normalt dagfidsarbete för att vederbörandeskall anses stå till arbetsmarknadens förfogande och vara oförhindrad att åtagasig arbete. Enligtde föreskrifter som AMS har utfärdat i fråga om barntillsyn vid arbetslöshet ärdet inte något absolut krav alt tillsynen är ordnad genom någon utomståendeunder arbetslösheten. Tillsynsfrågan skall däremot vara så förberedd att denkan lösas utan längre dröjsmål när ett arbete erbjuds. För den som har haftdellids- eller skiftarbete räcker det med att ha barntillsynen ordnad för attkunna ta ett arbete med motsvarande arbetstider. Vidare får den som ärofrivilligt arbetslös och erbjuds arbete 1983/84:126 20 medändrade arbetstider den tid på sig som behövs för att ordna barntillsynen. Hurlång tid detta får ta beror på de möjligheter som finns att ordna barntillsynpå orten. Sökanden måste dock vidta de åtgärder som är möjliga för att ordnatillsynen inom rimlig tid. början vill jag beträffande denna fråga framhålla alt den pågåendeutbyggnaden av barnomsorgen kan väntas medföra all de problem som f n. finnsnär del gäller rätten till arbetslöshetsersättning för dem som har vård om barnpå sikt minskar. Detta hindrar dock inte att man måste ha stor förståelse förde föräldrar som på grund av arbetslöshet mister barnomsorgsplats vilketkanske i sin tur medför att de inte har rätt till arbetslöshetsersättning.Frågan har också under en lång rad av år uppmärksammats i motioner i (se senast AU 1983/84:7). Sedanlänge har det hävdats att de olägenheter som den på vissa håll otillräckligtutbyggda barnomsorgen förorsakar egentligen inte är ett arbetsmarknadspolitisktproblem som man bör lösa inom ramen för arbets-löshetsersäuningarna. Jag delardenna principiella uppfattning. När det gäller bedömningen av huruvida rätttill arbetslöshetsersättning föreligger, måste utgångspunkten vara att den somgör anspråk på ersättning skall vara oförhindrad att åtaga sig förvärvsarbete.Detta får dock inte innebära atl man ställer orimliga krav på barntillsynen närdet gäller arbetslösa föräldrar. Enligtmin mening bör man i den praktiska tillämpningen av ersättningsreglerna kunnakomma fram till en ordning som innebär en rimlig avvägning mellan de olikaintressen som här gör sig gällande. Detta är således somjag ser det i förstahand en fråga om hur gällande regler skall tillämpas och några direkta ingreppi lagstiftningen anser jag inte vara nödvändiga. som AMS har utfärdat tar i viss utsträckning hänsyn till deproblem som kan uppstå för arbetslösa föräldrar som inte har barntillsynenordnad. I vissa fall medför dock föreskrifterna att rätten till arbetslöshetsersättninggår förlorad. Även om detta med hänsyn till de grundläggandeersättningsvillkoren är en konsekvens som aldrig går att heh undvika, anserjag att man skulle kunna utvidga ersättningsrätten i vissa situationer då denuvarande föreskrifterna hindrar att ersättning utges. De fall som jag dånärmast tänker på är när någon i samband med arbetslöshet som är ofrivilligoförskyllt går miste om sin barnomsorgsplats. En sådan förälder bör få behålla räUenfill arbetslöshetsersättning som det tar aU på nytt ordnabarntillsynen. En förutsättning för detta bör naturligtvis dock vara attvederbörande verkligen aktivt försöker ordna tillsynen. Jagvill också peka på den roll som kommunerna spelar i det här sammanhanget.Mycket av problemet beror nämligen på de regler som kommunerna tillämpar närdet gäller rätten att behålla barnomsorgsplats i samband med arbetslöshet och räUentill förtur till sådan plats när ett arbete erbjuds. Det är min förhoppning attkommunerna så långt som det Prop.1983/84:126 21 ärmöjligt beaktar de problem som jag har behandlat i det föregående när detgäller rätten fill tillgängliga barnomsorgsplatser. Slutligenvill jag framhålla vikten av att arbetsförmedlingen informerar de arbetssökandeom de regler som gäller beträffande barntillsyn och arbetslöshetsersättning.Härigenom kan i många fall undvikas att den arbetssökande på grund av bristandekunskaper om reglernas innebörd går miste om rätten till ersättning. Enligtlagarna om arbetslöshetsförsäkring och KAS gäller ett ovillkoriigt krav på atten ansökan om ersättning skall vara åtföljd av ett intyg från arbetsgivaren somutvisar tidigare arbetsförhållanden och de övriga uppgifter som behövs för atträtten till ersättning skall kunna bedömas. Mot detta krav svarar en lagligskyldighet för arbetsgivarna att på begäran utfärda sådant intyg. Denna skyldighetär inte sanktionerad på något sätl. SÖhar i skrivelsen begärt att den ifrågavarande skyldighetenför arbetsgivare sanktioneras med en bölespåföljd. Bakgrunden till SO: sframställning är de svårigheter som uppstår bl. a. när en arbetsgivareförsummar skyldigheten att utfärda intyg. Ävenom jag har full förståelse för de synpunkter som SO för fram är jag inteövertygad om att införandet av en bötessanktion är del bästa sättet att kommatill rätta med det här problemet. Nackdelen med förslaget är att förfarandetmed att döma ut böter ofrånkomligen tar i anspråk. Dessutom kan manaldrig vara helt säker på att arbetsgivaren, trots bötes-sanktionen, verkligenutfärdar något intyg. Enligtmin mening är det väsentligt att man får en praktiskt fungerande ordning sominnebär att ersättningsärendena kan avgöras utan onödigt dröjsmål. Man måstehålla i minnet att det här är fråga om bidrag till de försäkrades resp. stödtagamasförsörjning och att redan en relativt kortvarig fördröjning kan medföraavsevärda problem för den ersättningsberättigade. Jagförordar därför att kravet på arbetsgivarintyg inte skall vara absolut. Visardet sig alt det finns svårigheter att förete intyg, bör kravet således inte gälla.Normalt lär det inte vara några problem att på annat sätt styrka de uppgiftersom har betydelse när det gäller att bedöma rätten fill ersättning ochersättningens storlek. Detnormala skall naturligtvis också i fortsättningen vara atl arbetsgivarintygföretes. Skulle det visa sig atl den ordning somjag nu har förordat medför attarbetsgivarna i ökad omfattning underlåter att fullgöra sin skyldighet attutfärda intyg, är jag beredd att överväga lämpliga åtgärder och återkomma medförslag om sådana. 1983/84:126 22 Denstörsta nyheten vid reform av det kontanta stödet vid arbetslöshet varinförandet av den nya stödformen KAS. Avsikten med denna stödform var att denskulle vara ett komplement till arbetslösbets-försäkringen och utgöra ettekonomiskt grundskydd vid arbetslöshet för framför allt olika grupper av nytillträdandepå arbetsmarknaden som faller utanför försäkringen. Erfarenheterna från de fioår som KAS nu har funnits visar att stödformen har en vikfig funktion attfylla. Inte minst den omfattning som KAS har kommh att få tyder starkt pådetta. Antalet stödtagare har således ökat från 1974 till ca 144500år 1982. Under samma fid har summan av utbetalda ersättningar stigit från ca 65milj. till ca 521 milj. kr. Administrationenav KAS sker på så sätt att det i första hand är arbetsförmedlingen som lämnarinformation om stödet till den som söker eller uppbär stöd. Förmedlingen utfördessutom ett visst grundläggande granskningsarbete. Beslut om KAS fattas avlänsarbetsnämnderna som också utfärdar utbetalningsunderlag till de allmännaförsäkringskassorna för utbetalning av stödet. KASutgår vid arbetslöshet till den som inte är medlem i en erkändarbetslöshetskassa eller som är medlem, men inle uppfyller medlemsvillkoreteller inte har rätt till ersättning därför att ersättningsperioden har gåtttill ända sedan medlemmen har fyllt 60 eller i vissa fall . Annarsöverensstämmer reglerna i KAS i huvudsak med vad som gäller i arbetslöshetsförsäkringen. För KASgäller således samma allmänna villkor för rätl till ersättning som iarbetslöshetsförsäkringen, nämligen alt stöd kan utgå om sökanden är arbetslös,arbetsför och i övrigt oförhindrad att åtaga sig arbete perdag och i genomsnitt minst , beredd att anta erbjudetlämpligt arbete, anmäld som arbetssökande på arbetsförmedlingen samt inte kanerhålla lämpligt arbete. För KAS gäller numera att sökanden skall ha fyllt 18år för att stöd skall kunna beviljas medan motsvarande åldersgräns iförsäkringen är . Närdet gäller arbetsvillkoret och de därtill anslutande reglerna om s.k. jämställdoch överhoppningsbar tid överensstämmer regelsystemet i KAS i stort sett medvad som gäller i arbetslöshetsförsäkringen. Även i många andra avseenden finnslikheter i regelsystemen. Prop.1983/84:126 23 Pånågra punkter skiljer sig emellertid KAS från vad som gäller i försäkringen. Detlagäller till en början möjligheterna att genom olika slag av utbildningkvalificera sig för stödet. Någon motsvarighet till dessa regler finns inle iförsäkringen. Andra skillnader är ersättningsperiodens längd ochersättningsbeloppets storiek.