prop · G703192 · 1983-12-31 00:00:00 — Varusmugglingslageni dess nuvarande lydelse innebär en fullt tillräcklig straffsanktion. Den bör iförening med en rimlig kontroll från sida kunna medföra atterforderlig omsorg iakttas vid framtagningen av de uppgifter som behövs för tulllaxeringen.Några ytterligare påföljder behövs inte för att upprätthålla respekten förgällande tullförfatlningar. Ett genomförande av förslaget skulle medföraadministrativ omgång och leda till att det allmännas resurser togs i anspråkför mindre angelägna ändamål. redan nu knappa resurser bör istället inriktas på vad som under alla förhållanden krävs för upprätthållande avrespekten för tullförfattningarna, nämligen en effektiv kontroll. 2.2Utformningen av sanktionsavgifter vid överträdelser av importregleringar Blandde remissinstanser som instämt i reformbehovet har inte rests några egentligaprincipiella invändningar mot att införa sanktionsavgifter. Således harlänsåklagarmyndigheten i tån anfört, att sanktionsavgifter tycksmycket väl motiverade, då de drabbar den som gör vinsten i allmänhet enjuridisk person på ett betydligt hårdare sätt än den påföljd som normaltdrabbar den fysiska person, som åsidosatt reglerna. Angåendetillämpningsområdet för sanktionsavgifter anmärker jordbruksnämnden att dettabör vara vidare än vad som föreslagits av GTS. Således anför jordbruksnämnden: Nämndenförutsätter att avgiften skall drabba såväl den som utan tillstånd för in envara till landet för vilket tillstånd krävs som den som i och för sig hartillstånd lill införsel av varan men som bryter mot något villkor somlicensmyndigheten har ställt i licensen. Avgift bör vidare drabba den somvilseleder licensmyndigheten att utfärda licens. Nämnden får vidare isammanhanget peka på atl det inom nämndens område föreligger ävennäringspolitiska exportbegränsningar. Nämnden ifrågasätter om inte också dessa böromfattas av den föreslagna straffavgiften. Prop.1983/84:192 23 gångspunkter är de näringspolitiska export begränsningarnalika angelägna som motsvarande imporlhegränsningar. - Nämnden får isammanhanget peka på ytterligare ett område där den föreslagna avgiften skullekunna komma i fråga. De avgifter som las ut vid import inom ramen för prisregleringengäller i allmänhet generellt för varor tillhörande visst statistisktvarunummer. För vissa sammansatta jordbruksprodukter fordras emellertid attimportören vid varje imporllillfälle för tullmyndigheten vi.sar upp ett avnämnden utfärdat s.k. avgiftsbesked. Importören har då i sin ansökan om avgifisbeskedangett var ms råvaruinnehåll. och nämnden har med ledning härav bestämtavgiften. En uppsåtligl eller av grov oaktsamhet lämnad oriktig uppgift i ensådan ansökan föranleder, om brotlet inte är ringa, påföljd enligt 34 a §första stycket lagen om prisreglering på jordbrukets område. Enligt nämndensmening är del motiverat atl avgift skall kunna tas ul även när felaktigauppgifter lämnas i ansökan om avgifts-besked. - Enligt GTS förstag skall avgiftinte komma i fråga när den tullskyldige förfogat över varor som visserligen är belagdamed licens, men dar någon reell importbegränsning inte föreligger (s.k.övervakningslicens). Sådant förfogande skall i stället beivras enligt 72 §tullstadgan. För nämndens vidkommande kan ändringar mellan tillämpning avlicenser i övervaknings- resp. begränsningssyfie på gmnd av marknadsläget skemed kort varsel. Licenslvång för visst varuslag kan alltså tillämpas omväxlandei olika syften under olika perioder, varvid dock givelvis landels handelspolitiskaåtaganden måste respekteras. På nämndens område kan man därför i regel inleulan vidare hänföra licenslvång för ett visst varuslag lill den ena eller andrakategorin. Eftersom avgift enligl förslaget inte skall tas ut vid förfogandeöver vara som omfattas endasi av övervakningslicens fordras därför utredning ivarje särskilt ärende huruvida licenstvånget vid den aktuella tidpunktentillämpas i det ena eller andra syftet. anför beträffande övervakningslicensieringföljande: I nuvarande imporllicenssystem görs ingen formellåtskillnad mellan de licenser som utfärdas som elt led när det gäller atladministrera begränsningsramar och de licenser som meddelas i rentövervakningssyfte. 1 samband med atl nya länder/varor begränsas kan ocksågränsen mellan de båda licensslagen temporärt vara flytande. - Enliglkollegiets mening är gränsdragningen till det formellt begränsade områdetsåledes inte alltid självklar. Visseriigen tillämpas s.k. övervakningslicensieringalllid och till vissa delar uteslutande för statistiska och därmed jämförligaändamål. Om enbart sådana ändamål är i fråga skulle del le sig stötande med enkraftig ekonomisk sanktion för en felaktigt lämnad uppgift. Det bör emellertiduppmärksammas atl övervakningslicensieringen särskilt på tekoområdet ocksåbidrar till att underlätta kontrollen av alt importbegränsningar ej kringgås.Kollegiet förutsätter därför att sanktionsbestämmelserna skall kunna tillämpasäven i de fall då ursprungsland varit land mot vilket tillämparimportbegränsning men annat ursprungsland uppgetis, t.ex. sådant land förvilket enbart övervakningslicensiering gäller. Angående sanktionsavgiftens storlek anförkommerskollegium: Vid bestämmande av avgiftens storlek bör beaktas denvinning importörerna haft eller kunnat få av överträdelsen. Uppenbart är atlvinningen är Prop.1983/84:192 24 starktvarierande, bl.a. mellan olika varuslag. Som exempel kan nämnas å ena sidaninsatsvaror såsom stål och baskemikalier och å andra sidan lågprisvaror påkonfektionsområdet. I sistnämnda fall kan marginalerna liksom vinningen avöverträdelserna vara betydande. Detta talar för att sanktionsavgiften i vissafall eller på vissa områden borde sättas avsevärt högre för att den åsyftadepreventiva effekten skall uppnås. Det torde dock inom ramen för ettadministrativt sanktionssystem finnas betydande svårigheter att undvika attden tullskyldige drabbas på ett obilligt sätt om schablonavgiften sätts förhögt. Också principiella betänkligheter kan anföras mot ett sådant förfarande.Om dessa svårigheter gör att en sådan ordning ej anses lämplig är det dock ändåklart att GTS förslag är ett steg i rätt riktning. Förslagetom eftergift av avgift har i allt väsentligt tillstyrkts eller lämnats utanerinran av remissinstanserna. Kammarrätten i har uttalat bl.a.följande: Detframgår att eftergiftsgrunderna skall tillämpas liberalt, möjligen mer frikostigtän i andra skattesammanhang. Med hänsyn till de särskilda förhållanden som kanråda i fråga om förtullning och tulldeklarationer synes en sådan liberaliseringbefogad. Enfråga som RSV särskilt kommenterar är hur sanktionsavgifter skall behandlas iinkomstskattehänseende. Av20 § kommunalskattelagen (1928:370) framgår att avdrag inte får göras för bl.a.svenska allmänna skatter. 1 detta begrepp torde efter en jämförelse med I §uppbördslagen (1953:272) ingå bl.a. skattetillägg enligt 116 a §taxeringslagen. faller inte under begreppet svenska allmänna skatter utanär enligt uttryckligt stadgande i punkt 9 av anvisningarna till 29 §kommunalskattelagen avdragsgill såsom en speciell för rörelsen utgående avgifttill det allmänna. I samband med att nya administrativa sanktioner på andraområden än skatteområdet kommit till har 20 § kommunalskattelagen försetts medett förtydligande tillägg att avdrag inte får göras för överlastavgift(1972:436), felparkeringsavgift (1976:205) och för avgift enligt lagen ompåföljder och ingripanden vid olovligt byggande (1976:669). Mot bakgrund avdet anförda anser RSV att övervägande skäl talar för att sanktionsavgift börbetraktas som en icke avdragsgill kostnad vid inkomsttaxeringen. Det bör komma tilluttryck genom en ändring av 20 § kommunalskattelagen. 1983/84:192 25 Lagom ändring i lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela föreskrifter om in-eller utförsel av varor Härigenomföreskrivs i fråga om lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela föreskrifterom in- eller utförsel av varor delsatt 2 § skall ha nedan angivna lydelse, dels att i lagen skallinföras en ny paragraf, 3 §, av nedan angivna lydelse. Bemyndigandeti denna lag med- Bemyndigandet i / § medför inte för ej befogenhet attmeddela före- befogenhet att meddela föreskrifter Ej heller medför om tull. Ej heller medför det befo- detbefogenhet att meddela före- genhet att meddela föreskrifter om skrifterom annan avgift än sådan annan avgift än sådan som/öZ/er av somavser kostnad för handlägg- 3 § eller avser kostnad för hand- ningav fråga om tillstånd, för om- läggning av fråga om tillstånd, för händertagande av gods eller för omhändertagande av gods eller för kontroll, inspektion eller annan kontroll, inspektion eller annan därmed jämförlig åtgärd. Regeringenfår föreskriva att en särskild avgift skall erläggas till staten vidöverträdelser av föreskrifter enligt I §. Avgiften skall las ut av den förvars räkning in- eller utförseln sker. Den får uppgå till högst tjugo procentav varans värde. Om en överträdelse är ursäktlig skall avgift inte tas ut. Ettbeslut om avgift skall kunna överprövas. Dennalag träder i kraft . 1983/84:192 26 Lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370) Härigenom föreskrivs att 20 § kommunalskattelagen(1928:370) skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Vidberäkningen av inkomsten från särskild förvärvskälla skall alla omkostnaderunder beskattningsåret för intäkternas förvärvande och bibehållande avräknasfrån samtliga intäkter i pengar eller pengars värde (bruttointäkt), som har inftutiti förvärvskällan under beskattningsåret. Att koncernbidrag, som inte utgörsådan omkostnad, ändå skall avräknas i vissa fall och inräknas i bruttointäkthos mottagaren framgår av 43 § 3 mom. Avdrag får inte göras för: denskattskyldiges levnadskostnader och därtill hänföriiga utgifter, såsom vadskattskyldig utgett som gåva eller som periodiskt understöd eller därmedjämförlig periodisk utbetalning till person i sitt hushåll; kostnaderi samband med plockning av vilt växande bär och svampar till den delkostnaderna inle överstiger de intäkter som är skattefria enligt I9§; värdet avarbete, som i den skatlskyldiges förvärvsverksamhet utförts av den skatlskyldigesjälv eller andre maken eller av den skattskyldiges barn som ej fyllt ; ränta på den skatlskyldiges egel kapital som har nedlagtsi hans förvärvsverksamhet; svenska allmänna skatter; kapitalavbetalning på skuld; avgift enligl 8 kap. studieslödslagen (1973:349); avgift enligt lagen (1972:435) om överlastavgift; avgift enligt lagen (1976:666) om påföljder ochingripanden vid olovligt byggande; avgift enligl 99 a § utlänningslagen (1980:376); avgift enligt 26 § arbetstidslagen (1982:673); straffavgift enligl 8 kap. 7 S tredje stycketrättegångsbalken; belopp,för vilket arbetsgivare är betalningsskyldig enligl 75 § uppbördslagen (1953:272)eller för vilket betalningsskyldighet föreligger på grund av underlåtenhet altgöra avdrag enligt lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiftsskyldighelbeträffande vissa uppdragsersätlningar: avgift enligt lagen (1976:206) om felparkeringsavgift; överförbrukningsavgifl enligt ransoneringslagen(1978:268); vattenföroreningsavgiftenligt lagen (1980:424) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg; avgift enligt 3 § lagen (1975:85) med bemyndigande attmeddela föreskrifter om in- eller utförsel av varor; Senaste lydelse 1983: 1051, Prop, 1983/84:192 27 räntapå lånat kapital till den del räntan täcks av sådant statligt bidrag som avsesi punkt 7 av anvisningarna till 24 §; kapitalföriust m.m. i vidare mån än somfår ske enligt 36 §. (Se vidare anvisningarna.) Dennalag träder i kraft den . 1983/84:192 28 vidsammanträde Närvarande: justitierådet , f.d. juslitierådet ,regeringsrådet . Enligt utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 9februari 1984 har regeringen på hemställan av statsrådet beslutat inhämtalagrådels yttrande över förslag lill 1. lag om ändringi lagen (1975:85) med bemyndigande all meddela föreskrifter om in- ellerutförsel av varor och 2. lag om ändringi kommunalskatlelagen (1928: 370). Förslagen har inför lagrådet föredragits avhovrättsassessorn . Förslagen föranleder följande yttranden inom lagrådet. anför med instämmande av : Den föreslagna ändringen lag syftar lill allmöjliggöra införandet av en sanktionsavgift vid överträdelser av föreskrifterom in- och utförsel av varor. Förslaget är utformat som elt bemyndigande förregeringen alt utfärda bestämmelserom sådan sanktionsavgifi. Bemyndigandet ärförsett med vissa begränsande ramar, till vilka jag återkommer i det följande. 1 dettasammanhang må observeras att lagen med bemyndigande att meddela föreskrifter omin- eller utförsel av varor i sin helhet är en fullmaktslag som endast angerförutsättningarna för regeringens räll atl meddela föreskrifter om in- ellerutförsel av varor. Regeringen har därvid också fått befogenhet atl överiåta åtförvaltningsmyndighet atl meddela sådana föreskrifter. Delremitterade förslaget synes ulgå från alt ell bemyndigande av här aktuellt slag- dvs. en delegation av normgivningskompetens såvitt gällersanktionsavgifter - ulan vidare följer av 8 kap. 7 § första stycketregeringsformen (RF), enligt vilket stadgande regeringen får, såvitt nu är ifråga, efter bemyndigande i lag genom förordning meddela föreskrifter angåendeannat än skatt, om föreskrifterna avser in- eller utförsel av varor. Ett sådantsynsätt torde emellertid, som strax närmare skall utvecklas, inte vararikligt. 1 vart fall ger det inle en tillräcklig belysning av den problemaliksom här föreligger. Om man bortser från sådana situationer i vilka 13 kap. 6 SRF är tillämplig, dvs. krig, krigsfara och andra i nämnda grundlagssladgandeomnämnda förhållanden - och förevarande lagrådsremiss tar sikte påöverträdelser av in- och utförselföreskrifter som gäller långt utöver dylikasituationer - regleras frågan om bemyndigande att införa sanktionsavgifter avhär aktuellt slag i 8 kap. RF. Därvid knyter sig intresset, utöver till 1983/84:192 29 nyss nämnda stadgande i 8 kap. 7 § första stycket, närmasttill bestämmelserna i 8 kap. 3 § samt 8 kap. 7 § andra stycket och 9 § andrastycket. 1 8 kap. 38 första stycket stadgas atl föreskrifter om förhållandet mellan enskilda ochdel allmänna, som gäller åligganden för enskilda eller i övrigt avser ingrepp ienskildas personliga eller ekonomiska förhållanden, meddelas genom lag. Enliglandra stycket är sådana föreskrifter bl. a. föreskrifter om brott ochrättsverkan av brott, om skatt lill staten samt rekvisition och annat sådantförfogande. Jämlikt 8 kap. 7 § första stycket kan, som redovisats i delföregående, regeringen efter bemyndigande i lag genom förordning meddelaföreskrifter om annat än skall, om föreskrifterna avser något av där uppräknadeämnen, varvid här må nämnas in- eller utförsel av varor samt näringsverksamhet.Bemyndigande enligt 8 kap. 7 § första siyckel medför, på grund avbestämmelserna i andra stycket, ej rätt att meddela föreskrifter om annanrättsverkan av brott än böter. Enligl samma stycke kan i lag, sominnehåller bemyndigande med stöd av 8 kap. 7 S första stycket, föreskriva ävenannan rättsverkan än böter för överträdelse av föreskrift som regeringenmeddelar med slöd av bemyndigandet. I 8 kap. 9 S andra stycket stadgas altregeringen eller kommun kan efter bemyndigande meddela sådanaföreskrifter om avgifter, som på grund av 8 kap. 3 S annars skall meddelas avriksdagen. Av den sålunda lämnade redogörelsen framgår att ettbemyndigande för regeringen all införa en sanklionsavgifi vid överträdelser avin- eller utför-selföreskrifler inte kan sägas entydigt stå i överensstämmelsemed regeringsformen. Som i del föregående antytts torde bestämmelserna i 8kap. 7 8 förstastycket, dvs. i förevarande fall närmare bestämt reglerna om delegation av normgivningsmaklensåvitt gäller in- eller utförsel av varor, inte kunna åberopas som stöd fördelremitterade förslaget. Skälet härtill är bestämmelserna i 8 kap. 7 S andrastycket, som särskilt behandlar möjligheten alt delegera normgivningsmaklen närfråga är om annan rättsverkan av brott än böter liksom i vad avser annanrättsverkan än böter vid överträdelse av föreskrift som regeringen meddelar medstöd av bemyndigandet. En del av tveksamheten lill grundlagsenligheten i delremitterade förslaget bottnar sålunda just i spörsmålet om man i den föreslagnasank-tionsavgiften har all göra med en sådan typ av rättsverkan som regleras av 8 kap. 7 § andrastycket. Men innan jag tar upp denna fråga lill närmare diskussion finnsanledning all dröja något vid stadgandet i 8 kap. 9 § andra stycket, som intenärmare berörts i lagrådsremissen. Enligt 8 kap. 9 S andra stycket kan regeringen, som nyssanförts, efter bemyndigande meddela sådana föreskrifter om avgifter,som på grund av 8 kap. 3 S annars skall meddelas av . Härmed kanfrågan om möjligheten för att delegera normgivningsmaklen såviiigäller sanklionsavgifier synas avgjord. Alt en ekonomisk pålaga i lagstiftningbetecknas som en avgift innebär emellertid inle all den ulan vidare faller inunder stadgandet i 8 kap. 9 S andra slyckei. Prop.1983/84:192 30 omföredragande departementschefens uttalande under förarbetena till regeringsformen(prop. 1973:90 s. 219-220) att den beteckning som i det särskilda fallet åsättsen penningpålaga inte är avgörande för dess stats-rättsliga karaktär. Ettövervägande som enligt förarbetena till regeringsformen är av stor betydelserör avgränsningen mot skatteområdet. En såsom avgift betecknad pålaga som visarsig vara en skatt kan således inte bli hänförlig till stadgandet i 8 kap. 9 §andra stycket. Förarbetena tillregeringsformen tar inte till behandling upp den typ av s. k. administrativaavgifter varom här är fråga, dvs. sanktionsavgifter med i huvudsak preventiveller repressiv karaktär. Detta kan ha en naturlig förklaring, eftersom sådanaavgifter, bl.a. avsedda att ersätta straff, har kommit i bruk i störreomfattning och tilldragit sig allmän uppmärksamhet först efter regeringsformensikraftträdande. Den här diskuterade avgiftstypen kom emellertid i vissutsträckning att behandlas i samband med ändringar 1976,då förbudet mot retroaktiv strafflagstiftning fick sin nuvarande plats i 2kap. Ändringarna hade föregåtts av ett utredningsarbete redovisat av 1973års fri- och rättighetsutredning i belänkandet (SOU 1975:75) "Medborgeriigafri- och rättigheter". Utredningen gör i fråga om nämnda förbud ett tolkningsuttalande(bet. s. 157) av innebörd att detsamma "naturiigtvis - åtminstone genom analogisktill-lämpning träffar även straffiiknande administrativa påföljder såsomskattetillägg, restavgift och förseningsavgift enligt olika skatteförfattningar,överlastavgift etc". Föredragande departementschefen anslöt sig i prop.1975/76:209 s. 125 till utredningens tolkningsuttalande och anförde vidare föregen del: "Att ge retroaktiv verkan åt regler om sådana administrativasanktioner som har trätt i stället för straffrättsliga påföljder måste ses somett klart kringgående av del nu diskuterade förbudet. Motsvarande resonemangkan föras också i fråga om administrativa sanktioner av uppenbart repressiv, straffiiknandekaraktär som införs på tidigare oreglerade områden." genomfördes vidareden ändringen i 2 kap. 10 § att nya föreskrifter infördes däri som ett andrastycke (SFS 1979:933). Dessa föreskrifter innebär ell särskilt retroaktivitetsförbudavseende skatter och statliga avgifter. Av förarbetena till dettalagstiftningsärende vill det emellertid synas som om föreskrifterna inteomfattar sanktionsavgifterna, vilket torde ha sin grund i atl dessa enligt detidigare återgivna tolkningsuttalandena ansågs i förevarande hänseende - dvs.när det gäller förbud mot retroaktiv lagstiftning - böra följa reglerna förstraff eller annan brottspåföljd (se prop. 1978/79: 105 s. 54 jämfört med SOU1978: 34 s. 155). Dethittills anförda leder mig till följande slutsats beträffande tillämplighetenav stadgandet i 8 kap. 9 § andra stycket i föreliggande lagstiftningsärende.Regeringsformen bör om inte alldeles särskilda skäl talar däremot tolkas efterordalagen. Att emellertid ordet "avgift" inte har entydig innebördhar stått fullt klart för grundlagsstiftaren. Prop.1983/84:192 31 framgåatl de särskilda bestämmelser med vilka grundlagsstiftaren kringgärdat normgivningeni vad avser påföljder och andra rättsverkningar av brott - t.ex. förbud motretroaktiv lagstiftning - också ansetts böra innefatta åtminstone vissa typerav sanktionsavgifter. Även om således någon distinktion i 8 kap. 9 § andrastycket RF eller i stadgandets förarbeten inle särskilt gjorts mellan sanktionsavgifteroch andra slag av avgifter anser jag ändock - i synnerhet med beaktande av detförut återgivna uttalandet av föredragande departementschefen angåendebetydelsen av den beteckning, som åsalls en pålaga - förhållandena här utgörasärskilda skäl för atl frångå en tolkning av 8 kap. 9 § andra stycket enligtordalagen och följaktligen undanta sanklionsavgiften från stadgandetstillämpningsområde. Min uppfattning på denna punkt synes f.ö. slå iöverensstämmelse med föredragande departementschefens i det föregåendeåtergivna uttalande om kringgående av relroaktivilelsförbudel i samband med1976 års ändringar i regeringsformen. Meddel nu sagda finns anledning alt återknyta lill diskussionen om i vad mån den ilagrådsremissen föreslagna sanklionsavgiften kan anses innebära en sådan typav rättsverkan som regleras av bestämmelserna i 8 kap. 7 S andra slyckei. Deslag av överträdelser som är avsedda att med slöd av det föreslagna bemyndigandetkunna omfattas av sanktionsavgifi torde i de allra flesta fall åtminstoneteoretiskt kunna åtkommas med straff enligt varusmugglingslagen (1960:418),, tullagen (1973:670), tullstadgan (1973:671) eller lagen (1971:176)om vissa internationella sanktioner. Atl beakta i sammanhanget är att någon s.k. avkriminalisering av del straffbelagda området inte föreslås. I den månsanktionsavgifterna sålunda är avsedda all träffa överträdelser som redan ärbelagda med straff och därför atl betrakta som brott måste de anses innebäraannan rättsverkan härav än böter. Med det här anlagda betraktelsesättet skullesanktionsavgiften enligl 8 kap. 7 S andra stycket andra punkten RF krävariksdagens medverkan genom direkta föreskrifter i lag. Motdet här förda resonemanget skulle emellertid kunna invändas att de straffbestämmelsersom kan bli tillämpliga inte alllid tar sikte på just det förfarande som dentilltänkta sanklionsavgiften är avsedd för. Sanklionsavgiften skulle därmed iåtskilliga fall täcka delvis andra rekvisit än vad strallbesiämmelserna gör. Atlså kan vara fallet synes också kunna utläsas ur den kritik som framförts motnuvarande ordning. Endylik argumentation ger upphov lill frågan om sanklionsavgiften i så fall kananses jämställd med böter, varvid det remitterade förslagel skulle slå iöverensstämmelse med 8 kap. 7 § andra stycket förslå meningen RF. Förarbetenaär inte entydiga på denna punkt. Det kan nämnas att bemyndigande enligt härnämnda bestämmelse ansetts omfatta befogenhet att meddela föreskrifter omvite. Mot bakgrund av del i det föregående på flera ställen åberopade departementschefsullalandeli fråga om lagsiiftning som Prop.1983/84:192 32 kanuppfattas som ett kringgående av regler som måste anses vara uppställda som rättssäkerhelsgarantieri regeringsformen finns emellertid anledning till restriktiv tolkning avbestämmelsen i 8 kap. 7 § andra stycket första punkten. Jag kan därför intebiträda en tolkning av regeringsformen enligt vilken sanktionsavgifter av detslag som här är i fråga skall kunna jämställas med böter. Även på grund av detnu anförda synes sanktionsavgiften kräva medverkan i särskild lag. Sammanfattningsvisanser jag med hänsyn till mina i det föregående utvecklade synpunkter så stortvekan råda i fråga om grundlagsenligheten av det begärda bemyndigandet att jagfinner mig inte kunna tillstyrka förslaget i det skick det nu föreligger. Härmedtorde den frågan uppstå huruvida förslaget i omarbetat skick -dvs. utformat somen direkt lagföreskrift om en sanktionsavgift, att utgå vid överträdelserenligt i övrigt i lagrådsremissen angivna förutsättningar - kan godtas.