prop · G70376 · 1983-12-31 00:00:00 — 1983/84:76 Bilagal 21 konsumenternas efterfrågan stiger skall offentligastimulanser trappas ner och omvänt. Livsmedelsproduktionens ekonomiska betydelse i högindustrialiseradeländer som , underskattas ofta. Livsmedelskedjan (från insatsvaror tillstorhushåll och handel) står för av sysselsättningen eller ca 510000personer omräknat till helårsekvivalenter (källa IVA-meddelande 232). Livsmedelsvarar också för en betydande del av konsumtionen i landet. Tillsammans utgör alltså livsmedelskedjan en väsentlig delav samhällsekonomin. I Jämförelse med industrin i stort uppvisarlivsmedelssektorn två viktiga särdrag. Den har dels varit mer stabil ochdärigenom motverkat svängningarna i ekonomin, dels en regional struktur som ärmer balanserad. En kraftig neddragning av volym och lönsamhet nu skulle kunnaäventyra denna bild. Den förda politiken utgår frän lantbruket.Lantbrukets betydelse i livsmedelskedjan ekonomiskt, sysselsättningsmässigt ochfunktionellt har emellertid rriinskat kraftigt. Betydelsen av insatsvaror,transporter, förädling, förpackning och distribution har ökat. Även omstyrning av lantbrukets produktion har strategisk betydelse för de andra ledeni livsmedelskedjan, kan inte en heltäckande livsmedelspolitik utformas utanatt hela kedjan beaktas. Det hade därför varit önskvärt om tid tillett sådant helhetsgrepp funnits innan beslut om specialfrågor tas och livsmedelssubventionernatrappas ner. (SLIM) anför: Båda de frågor som livsmedelskommitténenligt sina direktiv haft att behandla med förtur är av den arten att de inteslutgiltigt kan eller bör avgöras innan kommittén haft tillfälle alt göra ensamlad bedömning av hela Jordbruks- och livsmedelspolitiken, l.ex. vad avserde olika Jordbrukspolitiska målens utformning och inbördes ställning samtprisregleringens utformning. Vi anser det därför självklart atl de ställningstagandensom regering och riksdag kommer atl falla på grundval av det nu avlämnadedelbetänkandet och remissyttrandena däröver måste betraktas endast somtemporära lösningar och alltså inte binda kommittén i dess fortsatta arbete.Slutliga ställningstaganden vad gäller kompensationssystemets utformning samtproduktionsmålets utformning och överskotts-problematiken på börsåledes tas först sedan kommittén avlämnat sitt slutbetänkande. Statens pris- och kartellnämnd (SPK) anför: 1 fråga om dennuvarande Jordbruksregleringens avgränsning skriver kommittén på sidan 57 isitt delbetänkande att anledningen till att prisregleringen har olikaomfattning för olika produkter är atl del ansetts nödvändigt att prisstödetknutils lill produkter av den förädlingsgrad som de har i internationellhandel. De angivna skälen till att primärförädlingen avJordbrukets produkter skall omfatlas av regleringen synes något tveksamma.Någon omfattande internationell handel med mjölk förekommer exempelvis inle. Ändågår regleringen som allra längst pä detta område och mejerierna svarar för denövervägande delen av primärförädlingens kostnader. Vad gäller köttvaror bordede anförda skälen snarare motivera att regleringen skulle omfatta ocksåstyckningsledet i stället för som endast slakten. Prop.1983/84:76 Bilaga 2 22 Motbakgrund av de angivna Jordbrukspolitiska målsättningarna ser SPK det som naturiigtatl jordbruksprisregleringen i största möjliga utsträckning begränsas tillproduktionen i Jordbrukarledet. Förädlingsverksamheten, därjordbruksprisregleringen inte endasl är överflödig utan också medför betydanderisker för negativa och snedvridande effekter på konkurrensen, bör läggasutanför Jordbruksprisregleringen. SPK vill poängtera vikten av att kommitténavsätter resurser för analys och behandling av denna fråga i sitt fortsattaarbete och återkommer till frågan i sin slutrapport. () anför: I delbetänkandet behandlas endast förtursfrågorna -kostnadskompensationen och produktionsstyrande åtgärder. Rätteligen bordearbetet med de viktiga målsättningsfrågorna ha slutförts först. Denna omvändaarbetsordning tyder pä att LMKs arbete är mer att betrakta som ett beställningsarbeteän som en förutsättningslös utredning. EnligtLRFs mening har del inte lyckats LMK att utarbeta ett betänkande iförtursfrågorna som motsvarar de krav som måste ställas på ett dylikt arbete. LMKoch dess sekretariat kan emellertid inte klandras för detta förhållande, vilketsärskilt bör understrykas. Äveni andra avseenden bedrivs f.n. omprövningen av Jordbrukspolitiken utifrånegenartade premisser. Här kan nämnas bl.a. "avindexering-en",borttagande av livsmedelssubventioner, införande av skatt på handelsgödselsamt ytteriigare en rad nya pålagor och kostnadsövervältringar på Jordbruket,som behandlas vid sidan av sittande utredning. Detta försvårar LMKs fortsattaarbete och försämrar i hög grad förutsättningarna för att Jordbrukspolitikenskall kunna mötas med förtroende från både konsumenter och producenter. EnligtLRFs uppfattning bör nuvarande avtal i princip föriängas i avvaktan på LMKsslutbetänkande. LRF kan inte finna några skäl som talar emot att förfara pädetta sätt, alldenstund LMK funnit att nuvarande kompensationssystem är logisktuppbyggt och i allt väsentligt har fungerat väl. Vidareär det angeläget atl LMK grundligt belyser och utvärderar ledet efterjordbruksprisregleringen. LRF vill i sammanhanget erinra om de intentioner ochutfästelser som anfördes i samband med att utredningsuppdraget presenterades. anför: Inledningsvis måste förbundet konstatera, alt del tidsschemasom tilldelats LMK inle på något sätt står i rimlig proportion till detomfattande utredningsarbete som enligt direktiven förelagts kommittén. Dettagäller i högsta grad förtursfrågorna, kompensationssystemet ochproduktionsbalansen, vilket, när det gäller kompensationssystemet, lett tillatt LMK inte framlägger något egentligt förslag utan redovisar tre alternativasystem utan att förorda något av dem. Även i den andra förtursfrägan,produktionsbalansen, har LMK avstått från att nu komma med förslag tillåtgärder. LMK har skjutit pä sina ställningstaganden i denna fråga till sittslutbetänkande. Förbundet finner della naturiigt, då förslag i dessa viktigaoch komplexa frågor måste vara väl underbyggda med analyser och överväganden,som inle är möjliga att klara av på den alltför knappt tillmätta tiden. 1983/84:76 Bilaga 2 23 anför: De viktiga frågorsom inte, eller endast flyktigt, tas upp i direktiv och delrapport ärlivsmedelsproduktionens sårbarhet, den s.k. rationaliseringspolitiken - dvs.vilket slags Jordbruk som vi vill ha i - framtidaproduktionsinriktningar, böndernas arbetstider och arbetsbörda i ettnäringsliv som inriktas på allt kortare arbetstider för anställda. Det är, enligtvår mening, dessa frågor som borde behandlats försl i utredningen. Förstdärefter är del meningsfullt att börja diskutera mer eller mindre tekniskafrågor om förhandlingar, kompensation vid infiation, åtgärder för alt minskatillfälliga produktionsöverskott osv. Jordbrukspolitikens mål och medel Statens jordbruksnämnds konsumentdelegation (KD) anför: I1977 års riksdagsbeslut sattes inkomstmålet som etl huvudsyfte förJordbrukspolitiken. KD har med tillfredställelse noterat att i direktiven till LMK-83förutsätts atl ""som likställda delmål för Jordbrukspolitiken börunder huvudsyftet att trygga vår livsmedelsförsörjning gälla att konsumenternafår tillgång till livsmedel av god kvalitet till rimliga priser och attJordbrukarna fåren med andra grupper likvärdig standard." Enligt riksdagsbeslut, liksom enligt tidigarebeslut om jordbrukspolitiken, skall kostnaderna för export avjordbruksprodukter drabba producenterna (med vissa undantag, l.ex.utbytesexport). På kort sikt belastar exporten regleringsekonomin ochkostnaderna täcks genom avgifter pä produktionen. De senaste årens stora exporlöverskotthar därför verkat sänkande på Jordbrukarnas inkomster. Med inkomstmålsättningär det sannolikt att Jordbrukarna kommer att resa krav mot konsumenterna omkompensation härför. Det är bl. a. mot denna bakgrund enligt KD viktigt att enändrad rangordning för de jordbrukspolitiska målen befästs avstatsmakterna. Det måste enligt KD:s mening vara en självklar utgångspunktatt det är konsumenternas behov, som utgör grunden för livsmedelspolitiken. Detraditionella Jordbrukspoliliska målen låter sig väl inordnas under dennaövergripande målsättning. Konsumenternas tillgång på livsmedel under såväl fredsom kris/krig bör tryggas (produktionsmålet) och tillhandahållas till rimligapriser (effektivitetsmålet). De i Jordbruket sysselsatta, som tillgodoser dessabehov, bör i gengäld tillförsäkras en rimlig standard (inkomstmålet). Dettatorde också vara en förutsättning för att den önskade produktionenskall kunna upprätthållas. Det kan uppstå konflikter mellan delmålen. De nuvarandestora överskotten torde till en del få ses mol bakgrund av att inkomstmåletsatts i första rummet (som produktionsmålet legat nära eller t.o.m. ivissa fall över den inhemska konsumtionen). Något universalmedel att lösadylika konflikter torde inte finnas. Liksom får man balansera medhjälp av alla de olika medel Jordbruksregleringen förfogar över. i (LO) anför: har LOredan tidigare uttalat sig för en omprövning av de centralajordbrukspolitiska målen. LO har därvid framhållit, att konsumentmålel intelängre får vara ett Jordbrukspolitisklandrahandsmål. LO välkomnar därför utgångspunkteni direktiven att konsument- och inkomstmål likställs. LO vill också betonanödvändigheten av att fattar detta nyajordbrukspolifiska beslut isådan lid, att det kan ligga till grund för de överiäggningar som skall ledafram till etl nytt Jordbruksavtal . 1983/84:76 Bilaga 2 24 () anför: TCO villförst understryka vikten av att som framförs i direktiven, konsumentmålel ochproducentmålet Jämställs. Det betyder att målet att ge konsumenterna tillgångtill livsmedel av god kvalitet till rimliga priser och målet att gejordbrukarna en med andra jämförbara grupper likvärdig standard Jämställs. LRF anför: I utredningsdirektiven fastslås bl.a. somutgångspunkt för kommitténs arbete att huvudmålet för en samlad livsmedelspolitik och därmed också för Jordbrukspolitiken måste vara att trygga vårt lands livsmedelsförsörjning såväl i fredstid som under avspärtning och krig. Mot denna övergripande målsättning för jordbrukspolitiken, som nära ansluter till vad som fastslagits Jordbrukspolitiska riktlinjer, har LRF inget att erinra. Med all rätt tillmäts beredskapsmotivet en central ställning vid fastställande av de Jordbrukspolitiska målen. 1 direktiven anförs vidare, alt som delmål förJordbrukspolitiken, under huvudsyftet att trygga vår livsmedelsförsörjning, börgälla att konsumenterna får tillgång till livsmedel av god kvalitet tillrimliga priser och att Jordbrukarna får en med andra jämförbara grupperlikvärdig standard. LRF förutsätter att LMK 1 sitt fortsatta arbete skallprecisera inkomstmålet. I och med att detta skett har man också i praktikenklargjort konsumentmålet i vad gäller den i Jordbrukspolitiken centrala fråganom prispolitikens inriktning och avvägningen mellan producent- ochkonsumentintressena. En dylik avvägning utgör, trots ibland gjorda påståendenom motsatsen, en viktig del även i nu gällande Jordbrukspoliliska riktlinjer.Den markering som inkomstmålet fick beslut är självfallet viktig fören näring och dess utövare som aldrig fått inkomstmålet infriat. Att det i 1977års riktlinjer angetts att inkomstmålet skulle vara ett huvudsyfte förJordbrukspolitiken har emellertid inte gett Jordbruketprishöjningar utöver dem som följt av det tillämpade kompensationssystemet.En utgångspunkt för inkomstmålet och konsumentmålet måste vara att Jordbruketkan bedrivas med sådan lönsamhet, atl långsiktiga effektivitetshöjandeåtgärder befrämjas. I direktiven anförs att familjejordbruket också framöverkommer att vara den dominerande företagsformen inom ramen för en geografisktväl differentierad Jordbruksproduktion. understryks den roll jordbruketspelar för sysselsättningen i bygder, där det råder brist på andraarbetstillfällen. LRF vill under åberopande härav även i detta sammanhangpåyrka att prisstödet till Jordbruket i norra uppräknas den 1 Januari1984. (Separat framställning i ärendet har avlåtits . )Prisstödet till jordbruket i norra är i grunden ett regionalpolitisktåtagande från samhällets sida. Detta ansvar får inte samhället lättvindigtövervältra på näringsutövarna inom nortländskt Jordbruk. ----- Det är först på senare är, med stark och snabbförsämring av hushållens köpkraft och en samtidig avveckling avlivsmedelssubventionerna, som en påfallande och svårmanövreradöverskottssituation uppkommit. Det är beklagligt att statsmakterna intetidigare varit beredda att komplettera produktionsstyrningsarsenalen medåtgärder syftande till att anpassa inflödet av produktionsresurser till det pålängre sikt sannolika konsumtionsutrymmet. Hade dylika åtgärder införts skulle balansproblemen säkerligen ha varit mindre än de nu blivit.Nu är uppenbarligen avsikten att med en allmän prispress straffa jordbruket 1983/84:76 Bilaga 2 - 25 för uppkomsten av en marknadssituation som statsmakternagenom sitt agerande eller icke-agerande till stor del bär skulden lill. LRF kaninte acceptera denna från statsmakternas sida okänsliga behandling av ennäring, vars karaklär kräver konsekvens och stahdiiel ifråga om ekonomiskaförutsättningar och politiska handlingslinjer. Handelns samarbetsorgan i jordbruksfrågor anför: Vad avserde båda delmålen hälsar vi med tillfredsställelse värderingen, attkonsumentmålet nu erhåller samma dignitet som inkomslmålet för Jordbrukarna.Denna likställighet i mälhänseende blir alltmer angelägen och berättigad i taklmed den nuvarande konjunkturutvecklingen, vilken klart markerarfortsatt avtagande köpkraft hos konsumenterna. Behovet av tillgång till livsmedelav god kvalitet till rimliga priser - svenska såväl som importerade ler sigdärför alltmera väsentligt. Det skall tilläggas, att enligt vår mening konsumenthånsyneni svensk jordbrukspolitik varit undervärderade. Även med uttalademålsättningar pä producentsidan, såväl vad gäller inkomst- som produktionsmålsättningkvarstår dock faktum, att ingen produktion som inte leder lill konsumtion ärmeningsfylld. Mot denna bakgrund är den nu markerade mälförflyttningen enligtvår mening både motiverad och välkommen. () anför: KF anser att detovannämnda "konsumentmålet" måste bli ett med övriga delmålsjälvständigt och likställt mål i livsmedelspoliliken. Konsumentmålet skalluppnås genom en effektivjord-bruksproduklion av lämplig omfaltning ochkvalitet, vilket även förutsätter insatser av forskning, försök och rådgivningoch en ändamålsenlig livsmedelsindustri samt tillgång till kompletterandeimport. Beträffande de tre delmålen effeklivitetsmål, inkomstmåloch produktionsmål får KF understryka alt dessa är inbördes beroende avvarandra och atl de bör ha likvärdig vikt. Under senare är har bl.a. den svagaekonomiska utvecklingen lett till att målkonfiikter uppstått i Jordbrukspolitiken,främst mellan inkomst- och produktionsmålen. Utöver ovannämnda delmål måste mani jordbrukspolitiken beakta även ekologiska, miljömässiga ochregionalpolitiska aspekter. Centralorganisationen /SR anför: /SR anser detnaturligt att Jordbrukare skall ha en inkomst- och standardutveckling som ärlikvärdig med andra Jämförbara grupper. /SR anser för den skull inte attinkomstmålet skall vara ett huvudmål i Jordbrukspolitiken. Kan inte en rimligproduktionsbalans uppnås inom jordbruket blir det i praktiken svårt attupprätthälla den önskade inkomstutvecklingen för de som är verksamma inäringen. Styrelsen för internationell utveckling (SIDA) anför:Liksom i föregående Jordbruksutredning (SOU 1977:17) utgör de internationellaaspekterna pä det svenska jordbruket en ur bislåndssynpunkt mycket svårmateria. Mot i-ländernas livsmedelsöverskott står nöden i många u-länderi form av undernäring och svält. Det ligger därför nära till hands att draslutsatsen att detta överskott bör bestå och fylla de livsmedelsbehov som finnsi . Prop.1983/84:76 Bilaga 2 26 I avsnittet konstateras dock atl den enda långsiktiga ochvaraktiga lösningen pä livsmedelsproblemet i u-lånderna är att söka bygga uppderas egen förmåga att så långt möjligt piroducera sina egna livsmedel. Dettabör vara elt viktigt mål för bl.a. de länder som samarbetar med. Ur bislåndssynpunktbör helt klart sådana insalser prioriteras. Vi vetsamtidigt att många kommer all ställas inför hårda prov vad gällermöjligheterna alt kraftigt öka sin produktion redan under de närmasle åren. Denstora befolkningstillväxten i dessa utgör kanske den viktigastesvårigheten. Många länder slår, delvis som en konsekvens av detta, inför storaekologiska problem där tillgänglig jordbruksareal snarare minskar än ökar. Elehovetav livsmedelshjälp kan därför snarare förväntas öka än minska under de närmasteåren. I betänkandet pekar man på ett beräknat behov av ca 20 milj. ton spannmålredan 1985 för en sådan livsmedelshjälp. Även omSveriges roll vad gäller livsmedelsbistånd är och alltid varit marginellJämfört med stora överskoltsproducenter som och , finns dock ensärskild koppling till de svenska programländerna att ta hänsyn till och somgör insalser frän speciellt önskvärda för dessa länder. Ett livsmedelsbistånd av det här slaget skulle kunnaställa krav på något ökad volym än nuvarande ca 100000 lon spannmål . Vivill dock starkt understryka att fortfarande skulle det bli fråga om altutnyttja en ganska liten del av det under normala förhållanden beräknadesvenska spannmålsöverskottet på ca 1 milj. ton. Inköp av sådant spannmål för bislåndsändamål bör somtidigare ske lill världsmarknadspriser. () anför: Bl.a. berörs frågan ommöjligheterna att utvecklasvensk export av förädlade livsmedelsprodukter . får idenna fråga hänvisa lill sitt yttrande till 'Ökad export av högförädlade livsmedel, där kollegiet sammanfattningsvisgjorde bedömningen att de generella möjligheterna till en betydande ökning av livsmedelsexporlenfrån - åtminstone i en nära framlid - måste betecknas som begränsade. Konsumentdelegationen (KD) anför: KD anser del dockönskvärt alt varje möjlighellill lönsam export prövas och understöds. Någon lösning på de nuvarandeöverskottsproblemen kan emellertid inte förväntas enbart härigenom. Nar detgäller importen av Jordbruksvaror vill KD framhålla konsumenternas intresse avelt varierat utbud. En känning av världsmarknadens priser verkar vidarebefrämjande pä konkurrensen. Det är därför angeläget att produktionsmålet intesätts sä högt i förhållande till den inhemska konsumtionen att importenonödigtvis försvåras och/eller fördyras. LRF anför:----- Enligt LRFs mening är det angelägel attnäringen och staten gemensamt söker finna vägar för export av svenskalivsmedel, bl. a. krävs en genomtänkt och långsiktig exporlpolitik för svenskajordbruksprodukter. En prövning härav synes särskilt angelägen just nu.eftersom del f.n. finns en uppbyggd produktionskapacitet i såväl primärproduktionensom i förädlingsledet. 1983/84:76 Bilaga 2 27 anför: Med denöverskottspro duktion som i fredstid av olika orsaker måste upprätthålla finns det goda skäl att öka våra insatser på dessa områden och låta värt Jordbruk producera vad det kan. Koslnaden för detta bör, som det också antydes i direktiven, fördelas jämnt över alla samhällsgrupper genom att ge bön derna fullt betalt för produktionskostnaderna. Delta till skillnad mot hit tillsvarande princip, dä bönderna endast fått världsmarknadens dumping- priser för de livsmedelskvantiteter som slalen köpt och använt för bi slåndsändamål. Med all sannolikhet står en folkmajoritet bakom utökat svenskt livsmedelsbistånd till priser som ger producenterna full kostnads täckning. anför: Det svenska gränsskyddetär så högt, att det för vissa produkter kan betraktas som prohibitivt.Ett flertal länder har ocksä uppmärksammat och påtalat detta förhällande,vilket för vissa traditionella importvaror inte bara kraftigt begränsat ulan ivissa fall omöjliggjort import. Att i detta läge åstadkomma en svensk export avlivsmedel i mera betydande omfattning torde knappast vara realistiskt medmindre gränsskyddel reduceras till en sådan nivå, att motsvarandeimport-lättnader för svenska livsmedelsprodukter kan åstadkommas. Kommittén har också i en kort passus noteratproblemställningen. Frågan om överproduktionen är dock enligt vår mening av ensådan dignitet, att en översyn av gränsskyddel måste till om framgentmed framgång skall kunna uppträda som permanent exportör av jordbruksprodukter. NO anför: NO instämmer i kommitténs bedömning att importenspelar en roll för att uppfylla bl.a. handels-, biständs- och konsumenlpoliliskamäl samt för att främja utvecklingen inom livsmedelsindustrin. När utredningeni det fortsatta arbetet mera uttömmande skall behandla utrikeshandeln medlivsmedel bör denna bedömning utgöra gundvalen. Del kan här erinras om attprofessor i sin för gjorda utredning omkonkurrensförhållanden i köttbranschen ansett att ökad handel över gränsernamed förädlade produkter skulle fä positiva konsekvenser. Jordbrukarnas inkomstförhållanden och jämförelser medandra grupper Lantbruksstyrelsen anför: har i dettaavsnitt till en början tagit upp vissa frågor rörande främst metoderna förinkomstjämförelser mellan jordbrukare och vissa andra grupper.Lantbruksstyrelsen har inga erinringar mot de förslag rörande vissa detaljer idessa frågor som kommittén lagt fram. Styrelsen vill dock framhålla att det i kommitténsfortsatta överväganden finns anledning att ingående pröva om nuvarande metodikför analyser av jordbrukarnas inkomstförhållanden år tillfyllest mot bakgrundenav utvecklingen . Slyrelsen avser därvid den förändring somskett genom att numera ofta en produktionsgren, l.ex. växtodling för avsalu,mjölkproduktion, fiäskproduktion etc, är av dominerande betydelse för detenskilda företagets ekonomi. Vidare har skillnaderna i fråga om främstkapitalkostnaderna för företag i skilda utvecklingsstadier blivit allt merframträdande, vilkel för övrigt lett till att särskilda åtgärder i form av räntestödoch etableringsslöd fått vidtagas. 1983/84:76 Bilaga 2 28 Den här i korthet skildrade utvecklingen och de inträffadeförändringarna bör enligt styrelsens mening beaktas mer än vid de analysersom sker av inkomstförhällanden inom jordbruket. Pågående utvecklingsarbete vadavser typklassificering, ägar/brukarredovisning och kapitalförändringar med syfleatl förbättra underlaget för en sådan analys bör fullföljas. Likaså bör deändrade inkomstförhållandena, som sannolikt blir bestående för relativt långtid, las i beakiande vid övervägandena om förändringar behöver ske iprisregleringssystemets utformning i syfte att nå bättre ekonomisk rättvisamellan olika grupper av jordbruksföretagare. Del är enligl lanibruksslyrelsensuppfattning ej tillfredsställande att annat än lill-fällighelsvis behövakomplettera prisregleringen med sådana administrativt betungande åtgärder somt. ex. etableringsstödet innebär. Konsumentdelegafionen (KD) anför: KD har länge hävdat attstörre vikt bör läggas vid inkomsljämförelserna med andra småföretagare än som f.n.sker vid prisöverläggningarna. Samma synsätt kommer till uttryck i direktiven fillkommittén, med hänvisning till att Jordbrukarna mer är företagare än lönlagare. KD anserdet angeläget att undersökningar som förbättrar inkomstupp-gifteriia för andrasmåföretagare tilldelas nödiga resurser. KD är emellertid väl medveten omsvårigheterna atl fä fram uppgifter på delta område, vilka LMK-83 pekat på. KDvill dock varna för att kraven ställs sä högt att de blir omöjliga att uppnå. o. även elt inte helt oklanderligt material om andra småföretagare är avvärde för de bedömningar som görs vid inkomst-jämförelserna mellan Jordbruketoch andra sektorer. KD vill här erinra om ell uttalande av kommittén föröversyn av vissa frågor rörande jordbruksprisregleringen efter den 30 juni1982 (Ds Jo 1981:10) att det aldrig går att fastställa med exakthet om inkomstmåletuppfyllts eller ej. Det kan bara bli fråga om översiktliga avstämningar.