prop · G70350 · 1983-12-31 00:00:00 — Detta förfarande frånTCO-styrelsens sida står i strid mol fattat kongressbeslut, vilkel naturligtvisupplevs negativt av de enskilda medlemmarna, TCO:s slyrelse har däremot avstått från att yttra sig överlöntagarfonds-utredningarna. Även delta innebär ett avsteg från fattatkongressbeslut , Den egentliga anledningen till atl TCO-slyrelsen inteyttrar sig över löntagarfondsförslagen är uppenbart att man har en annanuppfattning än medlemsmajoriteten. Tre av fyra medlemmar säger nämligen etlbestämt nej till kollekliva löntagarfonder. 1983/84:50 70 Eftersom TCO-slyrelsen i löntagartbndsfrågan inleföreträder den stora majoriteten enskilda medlemmars uppfattning får vi -undertecknade för fondomröstning - genom detta remissvar redovisa vadTCO:s stora tjänstemannagrupper anser i fondfrågan. Grunden för värt remissvar är alla de diskussioner somförts i enskilda tjänstemannaklubbar, vad som kommil fram genom företagnaenkäter saml alla redovisade opinionsundersökningar. Allt delta visar alt minst70-80% av TCO:s enskilda medlemmar är emot kollektiva lönlagarfonder. Enbartungefär är positivt inställda. Resten vet inte. För att ytterligare dokumentera att vi verkligen talar åen stor majoritet av TCO:s I miljon enskilda medlemmars vägnar vill vi hänvisalill remissyttrandena från såväl (),som (). Inom SIF fattades ett kongressbeslut tillförmån för kollektiva löntagarfonder. Efter en medlemsrevolt revs detta beslutupp. Ca 600 SlF-klubbar genomförde därefter medlemsenkäter som visade att drygt80% av medlemmarna är emot kollekliva löntagarfonder. SIF-styrel-sen har isill remissvar till regeringen - på etl föredömligt sätt -avstyrktlöntagarfonderna, vilket också klart överensslämmer med medlemsmajoritetensuppfattning. Det är atl märka att SIF utgör nästan tredjedelan av TCO. Det enda förbund som genomfört en total medlemsomröstningär , . Den omröstningen visar att blandförsäkringstjänstemännen är emot kollektiva löntagarfonder och 11,ärför. Siffrorna finns i FTF:s remissvar. Synpunkter på lönlagarfonder och vinsldelning De nedan redovisade synpunkterna är grundade på detresonemang som förevarit i klubbar och bland grupper som inom tjänstemannarörelsen,TCO, diskuterat löntagarfondsfrägan. Synpunkterna omfattas av en slor majoritettjänstemän inom TCO. Ända sedan det industriella genombrottet i vårt land fördrygt har näringslivet präglats "av en strukturomvandling. Nyteknik och nya produkter saml nya företag har trängt ut gamla. De nya områdenaav näringslivet har som regel både varit mer expansiva och haft en högrelönsamhet än gamla och tillbakagäende. Därigenom har arbetskraft och kapitallockats till nya områden. Nettoresultatet har blivit en höjd levnadsstandardför alla i samhället. De företag som gått i spetsen för utvecklingen har oftabaserats på innovationer. Dessa nysatsningar har i början varit riskfyllda, menom de lyckats, givit förelagen en stark ställning på marknaden, vilket i sinlur möjliggjort goda priser med åtföljande höga vinster, som dock endasl varattemporärt. Såväl konkurrenter, som de anställda i företaget och företagetsleverantörer har sett till att de fåll del av "innovalionsvins-terna".Delta innebär att man successivt "ätit upp" de goda vinster sominnovationerna fört med sig. som successivt har kunnat fortsättamed nya innovationer på gamla eller nya områden har kunnat beslå med enlönsamhet väsentligl över genomsnittet. Förelag med hög vinstnivå, har därigenom uppnåtl en starkfinansiell ställning. De har därför spelat en mycket positiv och dynamisk rolli det svenska näringslivels utveckling. Vad skulle ha hänt med SKF,Separator, AGA m.fl, förelag om del i Prop.198.3/84:50 71 börjanpå funnits ett obligatoriskt vinstdelningssystem? Om man från dessaframgångsrika företag, som tog stora risker, hade tagit bort just den del,eller åtminstone viss del, av de vinstmedel man utnyttjade för sin framtida utveckling? Istället för att införa en obligatorisk vinstdelning, som egentligen är attkarakterisera som en vinstskatt, borde staten underlätta frivilliga ochföretagsanknutna vinstdelningssystem. Dessa system har helt andra egenskaperän ett obligatoriskt system. De frivilliga systemen blir avpassade efterrespektive företags förhållanden och ger de anställda en del i det resultat somföretaget - med de anställdas medverkan - kan skapa. Vi tycker att det ärriktigt att man i ett sådant system ställer vissa krav beträffandekonsolidering, avkastning på investerat kapital etc. innan vinstdelning sker.Vinstdelarna bör dessutom, förutom att de ägs av de anställda enskilt, varainlösbara inom.en icke alltför eller försäljningsbara. Eftersomvi än en gång nödgas framföra åsikter utanför det officiella TCO vill vi härmedå TCO-medlemmarnas vägnar på det bestämdaste yrka avslag på det konkretaförslaget till vinsidelningssystem och på förslag lill kollektivalöntagarfonder i vilka den föreslagna vinstdelningen avses ingå. Givetvis reagerar vi motden nuvarande ägar- och maktkoncentrationen i det svenska näringslivet. Vi villemellertid slå fast att införande av ett löntagarfondssystem på intet sätt ärnågot botemedel härvidlag. Ett löntagarfondssystem, så som det skisserats,innebär otvivelaktigt en väsentligt högre grad av maktkoncentration än dennuvarande. Det är emellertid nödvändigt att på andra vägar lösa härmedsammanhängande problem, t. ex. genom en utbyggnad av de befinlliga företagsvisavinstdelningssystemen. Vivill slutligen med största allvar betona hur djupt olyckligt det vore omregeringen går vidare med en proposition till med förslag ominförande av kollektiva löntagarfonder. Det skulle i så fall ske trots ettkompakt motstånd bland landets drygt I miljon tjänstemän. Ettsystem med löntagarfonder avvisas av de övriga remissinslanser som berörfrågan. Ietl uttalande från riksförbundsslämman 1982 log LRF klart avstånd till det dåföreliggande LO/SAP-förslaget till löntagarfonder och det ekonomiska systemdetta skulle medföra. Likabestämt avvisar LRF det löntagarfondssystem som ovanstående tre utredningarsammantaget mynnar ut i. Fondernaskulle bli en dominerande ägare av svenskt näringsliv. På lång siktskulle ägande och inflytande över företagsamheten i centraliseras ochkoncentreras i den grad att vårt nuvarande ekonomiska system i grunden skulleförändras. LRF vill som representant för ett stort antal enskilda företagare istället verka för ett mångfacetterat näringsliv med ett decentraliserat ochspritt ägande, där den kooperativa företagsformen utgör en vital form, blandflera, av företagande. Prop.1983/84:50 72 När löntagarfondstanken ursprungligen lanserades fanns inäringslivet ett stort behov av riskkapital, som inte kunde tillgodoses av akliemarkna den. Anledningen var, att aktieplaceringar inte var konkurrenskraftiga gentemot andra mindre produktiva placeringsformer. Aktiesparandet var hårt pressat av en diskriminerande dubbelbeskattning, näringslivets lön samhet var låg och de svenska börsföretagen värderades bara lill av sitt substansvärde. tillfördes börsföretagen bara 100-800 milj. kr./år genom nyemissioner. Företagen tvingades till extern upplåning, som fördyrade och minskade investeringarna samt sänkte soliditeten till en farligt låg nivå. . , 1 den miljön kan man förstå att tanken på löntagarfonderväcktes som etl alternativ till tvångssparande och statsbidrag tillnäringslivet. Men är situationen helt annorlunda. Genom förbättradlönsamhet i företagen, sämre utveckling för alternativa, mindre samhällsnytligaplaceringar och en lindring av dubbelbeskattningen för småsparare har aktiemarknadenskjutit fart och kan nu gott och väl tillgodose riskkapitalbehovet. Aktieindexhar ökat från 100 är 1976 till nära 500, Företagen värderas lill av sittsubstansvärde. Nyemissionerna m.m. var 1981 , 1982 3,2miljarder kr. och nära , - rekord . Slutsatsen härav är alt löntagarfonder inte är nödvändigaför riskkapitalbildningen. Ett motiv för lönlagarfonder sägs vara alt de verkaråterhållande på lönekoslnadsutvecklingen och kan därmed förbättra förelagenslönsamhet. Erfarenheterna från AP-syslemet visar att det är mycketosäkert, knappast ens sannolikt, atl fonderna verkligen får denna effekt.Vinstdelningsskatten ökar förelagens kostnader. av lönekostnaderna går till direkta skatter hos denenskilde och till arbetsgivaravgifter. Vid sjunkande reallöner har statenhittills höjt skatte- och avgiftssatserna för att minst kunna bibehålla sinainkomster! Det är osäkert hur de svenska dotterföretagens kostnader iullandel påverkas av anställdas och fackliga organisationers reaktioner på detsvenska fackets ianspråklagande av den samlade vinsten. Det är oklart vilken effekt lönlagarfonderna får påbörsutvecklingen. Fastän de inte tillför marknaden nytl riskkapital kommerde,tydligen att uppträda på marknaden på ett sätt som liknar andra aktiefonderoch därmed åtminstone på kort sikt verka kursdrivande. Genom att fonderna finansieras med skatter från förelagenkan företagens utdelningskapacitet minska, vilket är kurspressande. Den totalaut-delningskatten blir i trippelbeskattning . Det är svårt att bedöma de utländska placerarnasreaktioner. De svarar nu för en betydande del av aktiemarknaden (av ägandet,av börsens friska kapital och ca hälften av årets nyemissioner i Sverigeoch utlandet). Prop.1983/84:50 73 Detär risk för att vi får färre börsintroduktioner och därmed fortsatt brist påaktier, fortsatt ägarkoncentration i icke börsnoterade förelag och sämresoliditet i dessa. kan rent av välja atl flytta verksamhet och kapitalförsörjningutorhlands. Ett exempel härpå är Datatronic, som är ell högtekno-logiskt ochexpansivt förelag av den typ vi behöver i , men som drabbas särskilthårt av vinstskatten. Detär svårt atl förstå både. de rationella och politiska motiven förlöntagarfonder; Inget av de angivna skälen tillgodoses av förslaget. Om detfinns andra, som vi och allmänheten inte känner till, måste dessa klargöras. Fortsallastimulanser av hushållens sparande i aktier och utveckling av företagens egnavinstdelningssystem och spridning av aktier till anställda vore betydligtbättre. Då tillförs näringslivet verkligen nytt riskvilligt kapital(skatlefondsparandet ger lika mycket som lönlagarfonderna, ,/år).Maktkoncentrationen minskar. Det är ett sparande om vars värde det råder storenighet i motsats till den nationella splittring som löntagarfonderna skapar.Och det är ett sparande som gör bättre nytta i hushållens plånböcker och av reallönesänkningar. Föreningenbetvivlar atl elt vinsidelningssystem av föreslagen typ på något sätt skullemotverka risken för löneglidning, enär de anställda i högvinstföretagen inteskulle erhålla någon egen del av "övervinsten". Enligt föreningensmening utgör de vinstandelssystem som många företag själva byggt upp ettbetydligt bättre alternativ. Genom sådana system får de anslällda privat del iföretagets vinst och stimuleras därigenom till ökade insatser. Både stora ochsmå företag tillämpar redan nu med gott resultat sådana system. Ettuppmärksammat fall i delta hänseende utgör . Det är i SHBinle ovanligt atl vanliga banktjänstemän med lång anställningstid kan halillgångar på upp till lOOOOO kr. Efterföljare av format har varitÅkerman och . Det är uppenbart att för anställda i sådana företag har denprivata förmögenhetstillväxten ett marknadsvärde som gör anställning i dessaföretag attraktiv trots liten skillnad i kontantlön i jämförelse med andraföretag. Det är t. o. m. sannolikt alt det med hänsyn till marginalskatternafinns önskemål hos ålskilliga anslällda om lägre konlantlöneökningar motmotsvarande ökning av del i företagets tillgångar. Ett konsekventstabiliseringspolitiskt program borde således stimulera ökning av anställdasägande i de företag de arbetar genom skatteförmåner både för den enskilde ochför de företag som använder del av vinsten för att subventionera anställdasförvärv av' aktier/delbevis/konvertibla skuldebrev. I detta sammanhang tordedet vara ganska ointressant hur man.definierar vinsten eftersom det näppeligenkän laboreras med olika vinstbegrepp för olika kategorier ägare. Föreningenvill med ovanslående resonemang som bakgrund visa att det viktigaste argumentetför vinstdelning som regeringen anfört och som legat till grund förutredningsgruppens arbele inte är relevant. Vinstdelning enligt utredningsgruppensförslag minskar visserligen den redovisade vinsten men de lönsammaste företagenär fortfarande lönsammare än andra och de anställda i dessa har ingenpersonlig glädje av en ökad vinstskalt. 1983/84:50 74 gruppens förslag borde således öka risken för löneglidningi högvinstföretagen jämfört med vad ett system med frivilliga(skatlesubventionerade) överenskommelser med motsvarande syfte skulle få. Inom föreningen finns ett flertal framtidsbranscher inomvilka morgondagens stora förelag torde återfinnas. Bland dessa branscher börspeciellt elektronikindustrin nämnas. För att dessa företag skall kunnautvecklas i snabb takt krävs mycket god lönsamhet som möjliggör storainvesteringar och snabb uppbyggnad av eget kapital. Dessa förutsättningarförsämras avsevärt om det föreslagna vinstdelningssystemet genomföres. Dessutomstrider detta vinstdelningssystem med ty åtföljande löntagarfonder motprincipen för den entreprenöranda som är oundgängligen nödvändig om ett litetkunskapsintensivt och leknikbaserat företag skall kunna växa ut till ett störreföretag. Denna fråga är fundamental enär en förbättring av återväx-ten avindustriföretagen inom alla branscher är absolut nödvändig på . Ettinförande av löntagarfonder skulle medföra ökad maktkoncentration, minskatnyföretagande och försämrad utveckling av befintliga före-, tag, flykt tillutlandet av ny teknologi och riskvilligt kapital samt en principiell förändringinnebärande en övergång till ett socialistiskt planhushållningssystem. Tekniken inte det väsentliga har ett antal tekniska varianter pålöntagarfonder presenterats. Det centrala är emellertid inle de tekniskadetaljerna för löntagarfondsskatter, inle heller den organisatoriskautformningen av de fackliga eller politiska institutionerna som skall inrättaseller vilken teknisk metod de skall använda för att ta över ägandet iföretagen. Ur principiell synpunkt är även hastigheten i processen avunderordnad betydelse. Om det tar 5, 10 eller innan de fackliga ellerpolitiska makthavarna blivit den helt dominerande ägaren i näringslivet ändrarinte själva huvudfrågan: Skall näringsliv gradvis socialiseras? Denna principiella huvudfråga - dvs. om en sådanutveckling över huvud taget är önskvärd - är enligt SAF:s mening den heltavgörande i frågan om ett eventuellt införande av kollektiva löntagarfonder iSverige. Enskilt ägande drivkraften i framåtskridande Grundtankarna i alla hittillsvarande löntagarfondsförslagär oförenliga med ett expansivt och framgångsrikt näringsliv. Det går inte attvia skäller på företagen successivt föra över ägandet och makten från nuvarandehundratusentals privata ägare till några kollekliva fackliga eller statligaorgan och tro att det ekonomiska framåtskridandet skall kunna bestå.Det är de många privata initiativen och det enskilda risktagandet som ärgrunden för företagens verksamhet och källan till välstånd och framåtskridande.Det enskilda ägandet är drivkraften i den ekonomiska utvecklingen. I den debatt som förts kring kollektiva lönlagarfonder harförespråkarna aldrig på allvar hävdat att fonderna själva skall skapa företagoch företagsamhet, affärsidéer, sysselsättning och försäljning. I ställetskall dessa fackliga eller politiska institutioner ta över vad andra har skapatoch byggt 1983/84:50 75 upp.Att låta en sådan ägargrupp bli allt mer dominerande i det svenska näringslivetskulle vara förödande. Avsevärtallvarligare än skattens kortsiktiga finansiella effekter är emellertid denlångsiktiga effekten av löntagarfondernas införande. Om löntagarfondsförslagengenomförs, betyder det att statsmakterna inleder en process i syfte atlsocialisera näringslivet. Detta är en ödesfräga för svenskt näringsliv medförödande effekter för alla företag oavsett i vilken form verksamheten bedrivs. Införandeav kollektiva löntagarfonder skulle - med utgångspunkt från föreliggandeförslag - leda till att ägarkontrollen i mänga större svenska företagövergår till fackligt-politiskt kontrollerade fonder. Enligt SBEF:s mening ärdetta inte förenligt med en fungerande marknadsekonomi. Enligl all erfarenhetleder socialisering till försämrad industriutveckling genom att viljan tillinvesteringar och-nyföretagande minskar. Vidare försämras möjligheterna tillinternationell handel och samarbete. Ett system med kollektiva löntagarfonderskulle därför enligt SBEF:s uppfattning få genomgripande negativa effekter förden ekonomiska utvecklingen i . Förutsättningarna för ökadsysselsättning och tillväxt skulle starkt försämras. Deargument för löntagarfonder som framförts i debatten att fonderna skulle bidratill försörjning av riskvilligt kapital och till återhållsamhet i lönekravenhar vid närmare granskning visat sig ohållbara. EnligtHandelskammarförbundel bör därför förslaget bedömas i sitt rätta sammanhang,dvs. som en löntagarfondsskatt. Denna skatt skall finansiera någon form avövergripände fackliga eller politiska fonders successiva övertagande av ägandei de privata företagen. Företagen skall således genomlöntagarfondsskalten betala sin egen socialisering. I sammanhanget börunderstrykas att den centrala frågeställningen inle är de tekniska detaljernaför löntagarfondsskatter, inte heller den organisatoriska utformningen av defackliga eller politiska institutionerna som skall inrättas eller vilkenteknisk metod de skall använda för att ta över ägandet i företagen. Huvudfråganär och förblir om näringsliv skall gradvis socialiseras genominförandel av löntagarfonder. Det enskilda ägandet ochinitiativkraften har varil en förutsättning för vår industriella utveckling ochdärmed vår ekonomiska standard. Samma förutsättningar måste gälla om vi iframtiden skall kunna bibehålla och utveckla vår levnadsstandard. Genom den beslutade skatteomläggningenhar möjligheterna för enskilt ägande och inflytande redan väsentligtförsämrats. Löntagarfondsförslaget är ytterligare ell steg för att kraftigtminska det enskilda ägandet och inflytandet till förmån för politiska ochfackliga intressen. En sådan utveckling blir förödande för vårt näringslivseffektivitet och konkurrenskraft. Därför måste i hela folkets intresseförslagen om kollektiva löntagarfonder, innebärande en successiv socialiseringav näringslivet, med kraft avvisas. 1983/84:50 76 Den övergripande frågan om löntagarfonder har sin grund ipolitiska överväganden om fördelningspolitikens inriktning och omägarinflylande i näringslivet. Sparbankerna är förankrade i nära nog samtligaintressegrupper i samhället och har att företräda medborgarna i förstå hand ideras egenskap av sparare oavsett politisk åsikt. Det är däremot intesparbankernas uppgift alt ta ställning i politiska spörsmål av sågenomgripande natur som det här är fråga om. Föreningen yttrar sig därförendasl om själva utformningen av det framlagda förslagel till vinstdelning. Direktiven anger som mål att en statlig vinstdelning skallskapa "förulsällningar" för ökad sysselsättning och tillväxt inomekonomin. Det är enomöjlig målsättning. Ekonomisk tillväxt sker genom atf företag och företagareinvesterar. De investerar om de får behålla vinstöverskott i rörelsen, som enbas för nya satsningar. Minskar man överskotten genom föreslagna vinstavgifter,minskas automatiskt också investeringarna. Därmed faller utredningens grundval samman. En statligvinstdelning skulle minska ekonomiska tillväxtmöjlighet, inte öka den. Den som vill ha en sakkunnig och mer "officiell"bekräftelse på det sagda kan läsa den särskilda statliga expertrapporten iämnet av ekon. . Den visar att om man införvinstdelning höjs kapitalkostnaderna i företagens investeringskalkyler.Slutsatsen är (med rapportens kursivering): "Anpassningen mot del nya jämviktsläget sker i deltafall genom en neddragning av investeringarna". (SOU!98l:79s. Det synes sålunda ostridigt alt en statlig vinstdelningmotverkar målet att skapa en ekonomisk tillväxt i den svenska ekonomin. K. O. Feldts brasklapp Finansministern anger naturiiglvis inte ovanstående iklartext i sina direktiv. Men indirekt betonar han detsamma genom att ange SOU1981:79 som ett av utredningens viktigaste faktaunderlag. Vidare erkänner handetta när han skriver att en vinstdelning "bör vara konstruerad så atl deni så stor utsträckning som möjligt undviker att verka höjande på lönsamhetskravetför industriella investeringar''. Aktiespararna tolkar skrivningarna som en brasklapp frånfinansministern. Som ekonom vet denne att en stailig vinstdelning är skadligför tillväxten. Men av politiska skäl, främst påtryckning från LO-ledningen,synes han ha varit nödd och tvungen att tillsätta denna utredning. För att i någon mån komma runt den generellavinstdelningens ogynnsamma inverkan, anger direktiven att löneökningarnakanske kan bli så mycket lägre att företagen kompenseras. Prop.1983/84:50 77 Skall denna kompensalion ge tillväxteffekl, måste det rörasig om en överkompensation - dvs. löntagarna måste avstå mer i pengar räknat änvad företagen får avstå i vinslavgifter. Annars uppkommer ingen tillväxt. Även detta är etl omöjligt mål. För det första är delöntagarfonder som vinsldelningen skall ingå i, en impopulär "reform"hos såväl lönlagarna som hela folkel. Det ligger i sakens natur atl löntagarnadärför inte kan förväntas avstå, som en ringa erkänsla för att det införsfonder som de inle vill ha. Vidare har landets främste arbelsmarknadsexpert, professorGösta , ifrågasatt om inte högre skatter på vinsterna gör företagen mindremåna om att hålla tillbaka lönekraven. Om man försvagar vinstmotivet kan detalltså öka risken för alltför höga löner samt att företagen försöker"krympa sig ur krisen" istället för att expandera. Slutligen skriver , tidigare ordförande ilöntagarfondsutredningen och särskilt nämnd i direktiven: "Att en vinstdelning skulle leda till störrelöneåterhållsamhet än vinstdelningen ger, förefaller osannolikt, för att intesäga absurt". (Statsvetenskaplig 1/83 s. 59) Regeringen känner sig uppenbarligen pressad att genomföravinstdelning som en grund för kollektiva lönlagarfonder, emot folkopinionen ochen samlad ekonomisk expertis. Med ett så negativt utgångsläge är regeringens enda hoppatt de fackliga ledningarna - som ju är pådrivande part i fondfrågan - skallhålla tillbaka sina medlemmars lönekrav så kraftigt att det inte bara ersätterföretagens vinstdelningskostnad utan dessutom ger förelagen enlillväxtbefrämjande "kapitaltillförsel", genom sänkt löneandel avproduktionsresultatet. Något sådant löfte har LO dock inte gett. Tvärtom sadeStig om ulredningens förslag till vinstdelning, att denna"måste höjas om den skall få någon återhållande effekt iavtalsrörelsen". LO-chefen har vidare kungjort atl man kommerätt "begära och också ta ut " medan regeringens mål äratf nedbringa inflationen lill . Aktiespararnas slutsatser är följande: Både teoretiskaoch praktiska skäl lalar för alt vinstdelningen skulle hämma och inte främjatillväxten, Därför börförslaget inte genomföras. Istället börregeringen stimulera en ökning av det personliga sparandet och aktieägandel ide breda befolkningsgrupperna. Detta skulle dels ge en verkligkapitaltillförsel och dels en ökad förståelse för industrin och desstillväxlproblern. Direkt personligt ägande skapar engagemang, vilket inte kansägas om avlägsna kollektiva löntagarfonder. Enligt förbundets uppfattning innebär ett genomförande avkollekliva löntagarfonder atl fackliga och/eller politiska institutioner kommeratt successivt ta över makten i ett stort antal svenska företag. Löntagarfondernatillför inte näringslivet något nytt kapital utan innebär endast enomfördelning av medel och makt genom uttagande av vinsldelningsav-gifter. Dessaavgifter har karaktären av en ny skatt där den reella beskattningsrättenligger hos löntagarfonderna. Prop.1983/84:50 78