prop · G703138 · 1983-12-31 00:00:00 — om ändring i räntelagen(1975:635); Regeringenföreslår att anta det förslag som har lagils upp i bifogade uldrag avregeringsprotokoll ovannämnda dag. Ipropositionen föreslås vissa ändringar i räntelagen (1975:635). Sålunda skalldröjsmålsränta i fortsättningen utgå med åtta i stället för som f. n. fyra procentenheteröver diskontot. Vidare föreslås att dröjsmålsränla inle skall utgå påskadestånd för personskada innan del har slutligt avgjorts vilka förmåner somutgår från den allmänna försäkringen eller arbeisskadeförsäkringen e. d. Istället skall räntan i dessa fall utgå i form av avkastningsränta, dvs. Lagändringarnaavses träda i kraft . Prop.1983/84:138 Propositionenslagförslag Lagom ändring i räntelagen (1975:635) Härigenom föreskrivsatt 6 § räntelagen (1975:635) skall ha nedan angivna lydelse. Ifall som avses i 3 eller 4 § beräknas ränta för år enligt en räntefot sommotsvarar det av fastställda, vid vaije tid gällande diskontot medtillägg av . Ifall som avses i 3 eller 4 § beräknas ränta för år enligt en räntefot sommotsvarar det av fastställda, vid varje tid gällande diskontot medtillägg av . Om det vid bestämmande av skadestånd med anledningav personskada skaU avräknas förmåner som utgår enUgt 5 kap. 3 § 1skadeståndslagen (1972:207), utgör dock tillägget tiU diskontot för tiden tiUdess att det har slutligt avgjorts vilka sådana förmåner som utgår endast tvåprocentenheter. Dennalag träder i kraft . Lagen gäller dock ej i fall då ränta harbörjat löpa före nämnda dag. Prop.1983/84:138 3 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden I. , , ,, , , , , , ,, , , R. Carisson, , , , Lagrådsremissom ändring i räntelagen (1975:635) Reglerom skyldighet all betala ränta på penningfordringar inom förmögenhetsrättensområde finns i räntelagen (1975:635). Reglerna är disposiliva, dvs. de gälleri den mån inte annat är avtalat eller utfäst eller särskilt föreskrivet. Lageninnehåller regler om dröjsmålsränta och avkastningsränta. I lagen preciserasockså den tidpunkt från vilken ränta i olika fall skall börja utgå. Räntelagenhar varit i kraft . Efter hand har önskemål förts framom en översyn av lagen i skilda hänseenden. Sålunda har datainspektionen i enskrivelse till framhåUit atl dennuvarande dröjsmålsräntan är för låg och därför bör höjas. Också Stockholmskommun har i en skrivelse till tagitupp frågan om dröjsmålsräntans höjd. Vidare har Försäkringsbranschensserviceaktiebolag i en skrivelse till den 2 mars 1981framhållit alt räntelagens bestämmelser om dröjsmålsränta medför vissa problemi försäkringsbolagens verksamhet när det gäller skadestånd vid personskada. Idepartementspromemorian (Ds Ju 1983:16) Ändringar i räntelagen har behandlatsde frågor som sålunda har aktualiserats. Promemorian har remissbehandlats. Tillprotokollet i detta ärende bör fogas dels det lagförslag som promemorianinnehåller som bilaga I, dels en förteckning över remissinstanserna som bilaga2. En sammanställning av remissyttrandena har gjorts i justitiedepartementetoch finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (Dnr 3202-83). Beträffandenuvarande svenska och andra nordiska förhållanden kan hänvisas tillpromemorian. Prop.1983/84:138 4 Ilagstiftningsärendet har samråd skett med justitiedepartementen i de andranordiska länderna. Iförarbetena till räntelagen (se SOU 1974:28, prop. 1975:102, LU 1975: 30) angestre kriterier som i huvudsak bör vara avgörande vid bestämmandel avdröjsmålsräntans höjd. För det första bör räntan inte vara så låg att detframstår som lönsamt för gäldenären att betala senare än på förfallodagen. Avdelta följer enligt förarbetena att räntan bör vara högre än placeringsräntaeller upplåningsränta på samma risknivå. För det andra bör den legaladröjsmålsräntan inte vara så låg atl en gäldenär i betalningssvårighelerprioriterar betalningen av de fordringar som har en avtalad dröjsmålsränlaframför dem vilkas räntefot bestäms av lagen. I förarbetena sägs atl deltaleder till alt den legala räntan inte bör vara nämnvärt lägre än den ränta somavtalas efler marknadsmässiga grunder. För det tredje bör räntan varatillräckligt hög för att borgenären även skall kunna få viss kompensation förde särskilda ölägenheter som han lider genom att inte få betalt i rätt tid. Föratl dröjsmålsräntan bl.a. skall verka som ell påtryckningsmedel ansågsräntenivån böra sältas så atl den något överstiger den ränta som är vanlig videxempelvis checkräkningskrediter. Dröjsmålsräntan bestämdes därför tilldiskontot med tillägg av (se 6 § räntelagen). Underde första åren sedan räntelagen hade trätt i kraft förelåg överensstämmelsemellan utvecklingen av dröjsmålsräntan och räntesatsen för checkräkningskredit.Efter hand har emellertid denna överensstämmelse blivit mindre. Fr.o.m. år 1981har dröjsmålsräntan understigit räntan för checkräkningskredit. Enligtriksbankens analys för september månad 1983 var genomsnittsränlan för krediteri räkning i affärsbankerna (checkräkningskrediter exkl. byggnadskrediler)14,(inkl. avgift). Efter den senaste diskontoändringen i april 1983uppgår dröjsmålsräntan till 12,. Datainspektionenhar i sin skrivelse till framhållit att dröjsmålsräntaenligt räntelagen numera är en billigare kredit än ett banklån mol säkerhet ochefter vederbörlig kreditprövning. Enligt inspektionen synes tendensen vara allfordringsägare därför bortser från räntelagens bestämmelser och i fakturandebiterar en högre dröjsmålsränta. Stockholmskommun har i sin skrivelse till hänvisat till enpromemoria, där det framhålls att marknadsräntan efter räntelagens tillkomsthar kommit att ligga på en så hög nivå att räntelagens dröjsmålsränta inte harvarit tillräcklig för att tillgodose de syften som urspmngligen låg bakom dennaränta. Idepartementspromemorian uttalas att dröjsmålsräntan 1983/84:138 5 tillbaka inte längre uppfyller de krav som uppställdes vidräntelagens tillkomst när det gäller räntans höjd. Enligt promemorian bördröjsmålsräntan anpassas till del nuvarande kredilläget genom en ändring avantalet procentenheter som skall läggas till diskontot. Promemorian mynnar ut iförslaget att dröjsmålsränlan i fortsättningen skall utgå med åtta procentenheteröver diskontot. Deltaförslag har tillstyrkts av flertalet remissinstanser, bl. a. riksbanksfullmäktige,bankinspektionen, bankorganisationerna, så gott som samtliganäringslivsorganisationer samt allmänna reklamalionsnämnden. Konsumentverketanser dock alt en höjning av dröjsmålsräntan över huvud taget inte börgenomföras i fordringsförhållanden mellan näringsidkare och konsumenter.Vidare framhåller alt den föreslagna höjningen avdröjsmålsräntan bör begränsas till över diskontot.Stockholms kommun och menar däremoi attdröjsmålsräntan bör höjas till över diskontot, ochteleverket uttalar sig i samma riktning. Slutligen ifrågasätter någraremissinstanser om inte dröjsmålsräntan kan konstrueras på ett sätl som gör attden bättre än f.n. anpassas till det rådande kreditläget. Enligt min mening är del uppenbart all den nuvarandedröjsmålsräntan bör höjas så att del ursprungliga syftet med den åter uppnås.Jag kan inle se någon anledning till att i detta sammanhang göra skillnadmellan fordringsförhållanden på konsumentområdel och andrafordringsförhållanden. En höjning av dröjsmålsräntan bör därför nu genomförasgenerellt för alla slag av fordringsförhållanden. En annan sak är att detsenare kan finnas skäl atl uppställa särskilda ränteregler förkonsumentförhållanden. Den frågan återkommer jag till i avsnitt 2.4. Som har anförts i departementspromemorian bör man inte nugå ifrån konstruktionen av dröjsmålsränlan som en ränta motsvarande diskontotmed tillägg av vissa procentenheter. Diskontots roll som normgivare för ränlesättningenhar visserligen försvagats. Del finns emellertid f.n. knappastnågon annan måttstock som skulle kunna överta diskontots roll. Jag anser det inleheller lämpligt att, som någon remissinstans har varit inne på, låta dröjsmålsränlanfölja enbart diskontot t. ex. på så sätt atl dröjsmålsräntan bestäms tilldubbla diskontot. Förhållandet mellan diskontot och den allmänna räntenivån ärnämligen inle , varför man inte kan lila till diskontot ensamt som enanvändbar måttstock på räntenivån. Liksom tanken var när räntelagen kom till bördröjsmålsräntan bestämmas så att den något överstiger den räntenivå som ärvanlig vid exempelvis checkräkningskrediler. Däremoi bör dröjsmålsräntan intesättas ännu högre för att komma närmare eller överensstämma med vissa högaräntor som bestäms på marknadsmässig grund. Bestämmande för dessa räntor ärnämligen i många fall en strävan att ge kompensation för särskilda admini- 1983/84:138 6 strationskostnadersom är förenade med just den ifrågavarande krediten. Sådana faktorer bör intebeaktas när det gäller att fastställa nivån för en allmän dröjsmålsränta. departementspromemorian föreslagna höjningen av dröjsmålsräntan från fyratill över diskontot tillgodoser i varje fall f.n. desynpunkter på dröjsmålsräntans nivå som jag nu har fört fram. Liksom det storaflertalet remissinstanser tillstyrker jag därför detta förslag. Naturligtviskan förhållandena på kreditmarknaden utvecklas så att en nyjustering av dröjsmålsräntan kan bli nödvändig. Som har sagts idepartementspromemorian bör man dock undvika alltför täta ändringar av sättetatt bestämma dröjsmålsräntan. Någon årlig korrigering av dröjsmålsräntan - somstatens pris- och kartellnämnd har föreslagit under remissbehandlingen bördärför inte införas. 2.2Ränta på skadestånd och försäkringsersättning Ifråga om försäkringsersättning gäller enligt 24 § lagen (1927:77) om försäkringsavtalatt, om inget annat har angetts i försäkrings villkoren, betalningsskyldighetenskall fullgöras en månad efler del alt försäkringsbolaget har fått meddelandeom försäkringsfallet samt tagit emot handlingar och andra upplysningar som ärtillgängliga för den som begär ersättning (se 22 § försäkringsavtalslagen). sak motsvarande bestämmelse finns i 38 § konsumentförsäkringslagen (1980:38). Förfallodagen för försäkringsersättningen anses i dessa fall bestämd iförväg. Det innebär atl dröjsmålsränta enligt 3 § första stycket räntelagenutgår från den sålunda bestämda förfallodagen. Närdel gäller krav på förfallna skadeståndsbelopp utgår dröjsmålsränta enligt 4 §andra stycket räntelagen efter det att borgenären har framställt kravpå ersättning och lagt fram utredning som med hänsyn till omständigheterna skäligenkan begäras av honom. Dröjsmålsränta på skadestånd börjar alltså i principutgå från samma tidpunkt som när det gäller försäkringsersättning. Försäkringsbranschensserviceaktiebolag har i sin skrivelse till hänvisat promemoria, som har utarbetats av jurister inom försäkringsbranschen, samthemställt atl de synpunkter som förs fram i promemorian läggs till gmnd föröverväganden om ändringar i räntelagen. Iförsäkringsbolagens promemoria sägs sammanfattningsvis att bestämmelserna i 4§ räntelagen har medfört så betydande ölägenheter vid personskaderegleringenalt de motiverar att lagen ses över. Vid en sådan översyn bör framför allteftersträvas regler som inte medför dröjsmålsränla när något egentligt dröjsmålpå gäldenärens sida ej kan anses föreligga. Vidare bör eftersträvas alt"dubbel" inflationskompensation inte blir möj- Prop.1983/84:138 7 ligi sådana fall då skadeståndet bestäms på en nivå där penningvärdets försämringarredan har beaktats. Slutligen är det angeläget att reglerna görs klara ochentydiga, så atl svårlösta tvister i räntefrågan kan undvikas. I departementspromemorianföreslås att dröjsmålsränta inte skall utgå på fordran på skadestånd förpersonskada innan det har slutligt avgjorts vilka förmåner från annat håll somskall avräknas enligt 5 kap. 3 § 1 skadeståndslagen (1972:207). Det rör sig härframför allt om ersättning från den allmänna försäkringen ellerarbetsskadeförsäkringen. I sådana fall bör räntan i stället utgå i form avavkastningsränta, dvs. diskontot med tillägg av ( se 5 §räntelagen ). I departementspromemorian har också behandlats de övriga frågorsom försäkringsbolagen har tagit upp. När det gäller dessa frågor mynnarpromemorian ut i slutsatsen att det saknas skäl att ändra de nuvarandebestämmelserna i räntelagen om dröjsmålsränta på skadestånd ochförsäkringsersättning. Denändring i räntelagen som föreslås i departementspromemorian har tillstyrktseller lämnats utan erinran av samtiiga remissinstanser utom bankinspektionenoch . Också jag anser att denna ändring är befogad. fall som avses med förslaget saknar gäldenären helt möjlighet att påverkasituationen. Del är därför rimligt att endast avkaslningsränta utgår för tidentill dess att del har slutligt avgjorts vilka förmåner från den allmännaförsäkringen eller arbetsskadeförsäkringen e.d. som den skadelidande har rätttill. Somhar föreslagils i departementspromemorian bör en bestämmelse om detla tas insom ett nytt andra stycke i 6 § räntelagen. Jag vill tillägga atl när del iannan lagstiftning hänvisas till den räntesats som gäller enligt dennaparagraf, hänvisningen kommer att avse del stycke i paragrafen som i varjesärskilt fall är tillämpligt på den fordran som del är fråga om. Motsvarandegäller i fråga om den hänvisning till paragrafen som finns i 7 § räntelagen. Under remissbehandlingenhar framhållit att den nu förordadeändringen inte är tillräcklig för all tillmötesgå den kritik somförsäkringsbolagen har fört fram mot räntdagen när det gäller ränta påskadestånd och försäkringsersättning. att dröjsmålsränta inle heller bör utgå vidandra oundvikliga betalningsdröjsmål, t. ex. på grund av en utdragen medicinskutredning av skadefallet. I stället bör det i dessa fall vara tillräckligt medavkastningsränta. En liknande inställning redovisas av hovrätten för VästraSverige. För egen dei vill jagunderstryka vad som har sagts i departementspromemorian om att termendröjsmålsränta - som f.ö. inle återfinns i själva lagen - inte bör tas förbokstavligt och uppfattas som att den som måste betala räntan har gjort sigskyldig till något klandervärt. Bl.a. i sådana fall där fastställandet aversättning för personskada kan behöva anstå i avvaktan på utvecklingen ochdess följder kan det finnas högst legitima skäl till 1983/84:138 8 atlutbetalningen kan dröja . Det stöter dock på stora svårigheter att- i vidare mån än som har förordats på ett rättvisande och lagteknisktenkelt sätl skilja ut dessa fall från dem som utmärks av att gäldenären hargjort sig skyldig till en renodlad betalningsförsummelse. Åtminstone f.n.finns det därför inte underlag för några mera långtgående ändringar i aktuellthänseende än som har föreslagits i departementspromemorian. Jagvill dock inte utesluta att detla ställningstagande kan behöva omprövas somföljd av de resultat som en allmän översyn av räntelagen kan medföra. Jagåterkommer till denna översyn i avsnitt 2.4. Underremissbehandlingen har särskilt uppehållit sig vid det problem som enutdragen skadereglering kan medföra i och med alt den ersättning som denskadelidande slutligen anses berättigad till bmkar fastställas i detpenningvärde som gäller när utbetalningen sker. Den skadelidande får härigenomkompensation för den penningvärdeförsämring som kan ha ägt mm sedan skadaninträffade. Om den skadelidande dessutom får dröjsmålsränta beräknad på delbelopp som betalas ut, blir den skadelidande i viss mån dubbelkompenserad förpenningvärdets fall. Somframhållits i departementspromemorian utgår dröjsmålsränta enligt räntelagen pådet belopp som fordringen uppgick till när skyldigheten att utge denna räntauppkom. Någon dubbelkompensation för penningvärdets fall uppslår då inte. Alldet av administrativa eller andra skäl i praktiken kan vara svårt att beräknadröjsmålsräntan på annat belopp än den ersättning som betalas ut är en annansak. Enligt min mening är delta inte något skäl för atl ändra räntelagen idelta hänseende. 1 detla lagstiftningsärende saknas f.ö. tillräckligt underlagför hur en såuan ändring skulle genomföras. 2.3Ränta vid återgång av betalning Enligt2 § andra stycket räntelagen utgår avkastningsränta när betalning går åter vid hävningav elt avtal till följd av betalningsmottagarens kontraktsbrott eller påliknande gmnd. Räntan utgår från den dag betalningen erlades till och med dendag återbetalning sker eller, om återbetalning inte görs i räll tid, till ochmed den dag från vilken dröjsmålsränla börjar utgå. Denangivna bestämmelsen är tillämplig oberoende av vad typ av avtal det är frågaom. Den har emellertid i första hand tillkommit med tanke på köp. I sådana fallgäller bestämmelsen vid hävning på gmnd av säljarens dröjsmål eller på gmnd avfel i godset. Bestämmelsen är inle tillämplig när betalning går åter på grundav något förhållande som är atl hänföra till den betalande. Om säljaren häverköpet på gmnd av ett kontraktsbrott på köparens sida med den följden attköpeskillingen skall återbäras, utgår alltså ingen ränta på köpeskillingen. Dethar överlämnats till rättstillämpningen att avgöra när omständighetema kanmotivera atl ränta skall utgå i 1983/84:138 9 Vid köp på avbetalning blir dock konsumentkreditiagen (1977:981) ellerlagen (1978:599) om avbetalningsköp mellan näringsidkare m.n. tillämplig.Avräkning sker då enligt reglerna i någon av dessa lagar. Idepartementspromemorian föreslås aU bestämmelsen om avkastningsränta på grundav kontraktsbrott e.d. vid återgång av betalning görs till-lämplig oavsettvilken av parterna som har gjort sig skyldig till kontrakls- Huvuddelenav remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran.Svenska kommunförbundet anser dock atl den föreslagna ändringen är obefogad,medan , och Sverigeshantverks- och industriorganisalion - Familjeföretagen förordar att fråganövervägs inom ramen för det pågående arbetet på en ny köplag. Ocksåjag anser alt frågan om ränta vid återgång av betalning på grund avkontraktsbrott e.d. har sådant samband med den översyn av köplagen som f.n.företas i nordiskt samarbete att den bör behandlas i det sammanhanget. Fråganbör alltså inte las upp vid den begränsade översyn av räntelagen som äraktuell. Vidräntelagens tillkomst diskuterades om lagens regler borde göras tvingande påkonsumentområdet (se prop. 1975:102 s. 82 f). Denna tanke avvisades då men harpå senare tid aktualiserats på nytt. Vidare har iremissyttrande över konsumenltjänstul-redningens förslag till konsumenlljänsllag(SOU 1979:36) ifrågasatt om man inte bör överväga att för konsumentförhållandenåstadkomma enklare regler om dröjsmålsränta än de som finns i räntelagen. 1departementspromemorian sägs au det - sedan lagen nu har varit i kraft i åttaår - kan finnas anledning att se över den mera allmänt. En sådan översyn hartillstyrkts av flera remissinstanser. Enligt - sompå nytt har understrukit behovet av enkla ränteregler i konsumentförhållanden -är det önskvärt atl översynen kommer igång utan dröjsmål. Jagdelar uppfattningen atl räntelagen bör ses över och avser alt föreslåregeringen all tillkalla en särskild utredare för all göra denna översyn. Dennebör därvid behandla - fömtom frågan om särskilda ränteregler ikonsumentförhållanden - bl. a. en del andra frågor rörande lagen som haraktualiserats i detta lagstiftningsärende, l.ex. om ränta på skadestånd på gmndav brott och ränta på ersättning för rättegångskostnader. Jag finner därförinte anledning atl nu ta upp dessa frågor. 1983/84:138 10 2.5Ikraftträdande m. m. Somframgått av vad jag har sagt i avsnitt 2.1 är det rådande ränteläget sådant atlen höjning av den nuvarande dröjsmålsräntan är angelägen. Med hänsyn främsttill detta bör de föreslagna lagändringarna träda i kraft så snart som möjligt.Tidpunkten för ikraftträdandet kan lämpligen bestämmas till den . Denya reglema bör kunna tillämpas i fall då ränta har börjat löpa efler ikraftträdandet,även om den fordran på vilken räntan utgår har uppkommit . Däremoibör reglerna inte tillämpas i fall då ränta har börial löpa föreikraftträdandet (jfr prop. 1975: 102 s. 112, 131, 204 och 211). 1enlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsett förslag till lag om ändring i räntelagen (1975:635). Förslaget bör fogastill protokollet i detta ärende som bilaga 3. Jaghemställer atl lagrådets yttrande inhämtas över lagförslaget. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Prop.1983/84:138 11 , f.d. justitierådet , regeringsrådet . Enligtutdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 23 febmari 1984 har regeringenpå hemslällan av statsrådet beslutat inhämta lagrådets yllrande överförslag till lag om ändring i räntelagen (1975:635). Förslagethar inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslagetföranleder följande yttrande av lagrådet: Lagrådetlämnar förslaget utan erinran. Prop.1983/84:138 12 Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden I. , , , , , ,, , , , , R. , , , . Föredragande: statsrådet . Proposition om ändring i räntelagen (1975:635) Föredraganden anmäler lagrådets yttrande' över förslagtill lag om ändring i räntelagen (1975:635). Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför. Lagrådet har lämnat lagförslaget utan erinran. Elt par redaktionella ändringar bör göras i detremitterade förslaget. Sålunda bör det föreslagna andra slyckel i 6 § i ställettas in i paragrafens första stycke som en ny andra mening. börordalydelsen jämkas något. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen föreslår att anta del av lagrådet granskade lagförslaget medvidtagna ändringar. Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden ocbbeslutar att genom proposition föreslå att anta del förslag somföredraganden har lagt fram. Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträdeden . Lag om ändring i räntelagen (1975:635) Härigenomföreskrivs alt 2 och 6 §§ räntelagen (1975:635) skall ha nedan angivna lydelse. Ränta påfordran utgår ej för lid innan fordringen är förfallen till betalning. På fordransom avser återgång av betalning då avlal hävts till följd av betalningsmottagarenskontraktsbrott eller på liknande gmnd utgår dock ränta för tiden från den dagbetalningen erlades till och med den dag återbetalning sker eller, omåterbetalning ej sker i rätt tid, den dag från vilken ränta börjar utgå enligt3 eller 4 §. På fordransom avser återgång av betalning då avtal hävts Iill följd av kontraktsbrotteller på liknande grund utgår dock ränta för liden från den dag betalningen erladestill och med den dag återbetalning sker eller, om återbetalning ej sker i rätl tid,den dag från vilken ränta börjar utgå enligt 3 eller 4 §. I fall somavses i 3 eller 4 § beräknas ränta för år enligt en räntefot som motsvarar detav fastställda, vid varje tid gällande diskontot med tillägg av fyraprocentenheter. I fall som avses i 3 eller 4 § beräknas ränta för årenligt en räntefot som motsvarar del av fastställda, vid vaije tidgällande diskontot med tillägg av . Om detvid bestämmande av skadestånd med anledning av personskada skall avräknasförmåner som avses i 5 kap. 3 § 1 skadeståndslagen (1972:207), utgör dock deti första stycket nämnda tillägget för liden tiU dess att dethar slutligt avgjorts vilka sådana förmåner som borgenären är berättigad till. Denna lag träder i kraft . Lagen gällerdock ej i fall då ränta har böljat löpa före nämnda dag. 1983/84:138 14 Bilaga2 Förteckning över remissinstanserna Efterremiss har yttranden över departementspromemorian avgetts av hovrätten förVästra , datainspektionen, kommerskollegium, ,bankinspektionen, försäkringsinspektionen, , statens pris- ochkartellnämnd, , försäkringsrätts-kommittén. , , , , , Sverigeshantverks- och industriorganisalion -Familjeföretagen, Kooperativa förbundet.Svenska handelskammarförbundet. Post-och () har instämt i Svenska bankföreningens yttrande. Kommerskollegiumhar bifogat yttranden från handelskammare och . Yttrandenhar dessutom inkommit från och . Lagom ändring i räntelagen (1975:635) Härigenom föreskrivsatt 6 § räntelagen (1975:635) skall ha nedan angivna lyddse. Ifall som avses räknas ränta för är fot som motsvarar ken fastställda, vid dediskontot med procentenheter.