prop · G70392 · 1983-12-31 00:00:00 — omavtalsvillkor mellan näringsidkare; Regeringen föreslår atl anta de förslag som hartagits upp i bifogade utdrag av regeringsprotokoli ovannämnda dag. I propositionen läggs fram förslag till en lag omavtalsvillkor mellan näringsidkare. Den nya lagen innebär atl en näringsidkaresom har ställt upp ett oskäligt villkor när han ingår eller avser att ingåavtal med en annan näringsidkare kan förbjudas av att ifortsättningen använda villkoret i liknande fall. Vid bedömningen av om ellavtalsvillkor är atl anse som oskäligt skall särskild hänsyn tas till behovetav skydd för den som intar en underlägsen slällning i avtalsförhållandet. Genomdetta markeras alt lagen i första hand syftar fill att stärka de mindreföretagarnas ställning. Ansökan om förbud hos får göras av ensammanslutning av näringsidkare eller av en enskild näringsidkare mot vilkendet aktuella avtalsvillkoret har ställts upp. Elt förbud av marknadsdomstolenkan förenas med vite. Lagen föreslås träda i kraft . 1 1983/84. 1983/84:92 2 Lagom avtalsvillkor mellan näringsidkare 1 §Om ett villkor, som en näringsidkare ställer upp när han ingår eller avser att ingå avtal med en annan näringsidkare, är att anse som oskäligt mot denne, kan förbjuda näringsidkaren att i fortsättningen ställa upp samma eller väsenfiigen samma villkor i liknande fall. Ett sådant förbud kan också riktas mot någon som är anställd hos näringsidkaren eller mot någon annan som handlar på dennes vägnar. Förstastycket gäller inte villkor i verksamhet som står under tillsyn avbankinspektionen eller försäkringsinspektionen. 2 §"Vid bedömningen av om ett avtalsvillkor är att anse som oskäligt skall särskild hänsyn tas fill behovet av skydd för den sorn intar en underlägsen slällning i avtalsförhållandet. Förbudskall meddelas endast om det är påkallat från allmän synpunkt. 3 § Frågor om förbud tas upp efter ansökan. Sådan ansökan får görasendast av en sammanslutning av näringsidkare eller av en enskild näringsidkare molvilken det aktuella avtalsvillkoret har ställts upp. 4 § Beslut i fråga om förbud hindrar inte att samma fråga prövas pånytt, om ändrade förhållanden eller något annat särskilt skäl föranleder det. 5 § Förbud skall förenas med vite, om det inte av särskilda skäl ärobehövligt. Talanom utdömande av vite förs vid allmän domstol av åklagare. Dennalag träder i kraft . Lagom ändring i lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor Härigenomföreskrivs i fråga om lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor' delsatt i 6 § ordet "Konungen" skall bytas ut mot "regeringen". delsall lagens rubrik skall ändras till Lag om avtalsvillkor i konsumentförhållanden. Dennalag träder i kraft . 'Senaste lydelse av 6 § 1973:878 Prop.1983/84:92 3 Lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m. m. Härigenomföreskrivs att 1, 3, 4, 9, 11, 13, 15 och 20 §§ lagen (1970:417) ommarknadsdomstol m. skall ha nedan angivna lydelse. handlägger ärenden enliglkonkurrenslagen (1982:729), marknadsföringslagen (1975:1418) och lagen(1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor. handlägger ärenden enligtkonkurrenslagen (1982:729), marknadsföringslagen (1975:1418), lagen (1971:112)om avtalsvidkor i konsumentförhållanden och lagen (1984:000) om avtals-villkormellan näringsidkare. består av ordförande och vice ordförandesamt tio andra ledamöter, av vilka fyra är särskilda ledamöter, tre för ärendenom konkurrensbegränsning och en för ärenden om marknadsföring och ärenden omoskäliga avtalsvillkor. består av en ordförande, en viceordförande samt tio andra ledamöter, av vilka fyra är särskilda ledamöler, treför ärenden om konkurrensbegränsning och ärenden om avtalsvidkor mellannäringsidkare samt en för ärenden om marknadsföring och ärenden omavtalsvillkor / konsumentförhållanden. Ordföranden, vice ordföranden och en av de särskilda ledamöterna för ärenden om konkurrensbegränsning skall vara lagkunniga och erfarna i domarvärv. De tvä övriga ledamöterna för sådana ärenden skall ha särskild insikt i näringslivets förhållanden. Ledamoten för ärenden om marknadsföring och oskäliga avtalsvillkor skall ha särskild insikt i konsumentfrågor. Ordföranden, vice ordföranden och de särskilda ledamölerna får ej utses bland personer som kan anses företräda företagarintressen eller konsument- och lönlagarintressen. Ordföranden, vice ordföranden och en av de särskildaledamöterna för ärenden om konkurrensbegränsning och avtalsvillkor mellan näringsidkareskall vara lagkunniga och erfarna i domarvärv. De två övriga ledamöterna försådana årenden skall ha särskild insikt i näringslivels förhållanden.Ledamoten för ärenden om marknadsföring och avtalsvillkor / konsumentförhållandenskall ha särskild insikt i konsumentfrågor. Ordföranden, vice ordföranden ochde särskilda ledamöterna fär ej utses bland personer som kan anses företrädaföretagarintressen eller konsument- och lönlagarintressen. För viceordföranden och var och en av de särskilda ledamöterna finns en Bestämmelserna om vice ordförande och särskild ledamotgäller även ersättare. 1 Lagen omtryckt 1982:1225. Prop.1983/84:92 4 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse är beslutsför, när ordföranden och fyraandra ledamöter är närvarande. I beslut skall lika antal ledamöter somföreträder företagarintressen samt konsument- och lönlagarintressen deltaga. Av de särskilda ledamölerna del- Av de särskilda ledamöterna del- tager vid handläggning av ärende om tager vid handläggningav ärenden konkurrensbegränsning endast de om konkurrensbegränsning eller av- som utsetts för sådana ärenden och talsvillkor mellan näringsidkare en- vid handläggning av ärende om dast de som har utsetts för sådana marknadsföring eller oskäliga av- ärenden och vid handläggning av talsvillkor endast den som utsetts för ärenden om marknadsföring eller sådna ärenden. den endast den som har utsetts för sådana ärenden. Om förhandling som avses i 4 eller 5 § konkurrenslagen(1982:729) finns särskilda föreskrifter i 14 §. Ordföranden kan ensam pä domstolens vägnar företagaförberedande åtgärd och pröva fråga om avskrivning av ärende. 11 § För konkurrensbegränsningsfrå- För konkurrensbegränsningsfrå- gor finns en näringsfrihetsombuds- gor finns ennäringsfrihetsombudsman och för frågor om marknadsfö- man och för frågor ommarknadsföring och frågor om oskäliga avtals- ring och frågor om avtalsvillkor/ villkor en konsumenlombudsman. Ombudsman utses av regeringen för viss tidoch skall vara lagkunnig. 13 § Ansökan som avses i 17 § konkur- Ansökan somavses i 17 § konkur renslagen (1982:729) görs skriftli- renslagen(1982:729) görs skriftli gen. Detsamma gäller ansökan om gen.Detsamma gäller ansökan om förbud eller åläggande enligt förbud elleråläggande enligt 2 §§ 2-§§ marknadsföringslagen marknadsföringslagen (1975:1418), (1975:1418) eller 1§ lagen Inlagen (1971:112) om avtalsvillkor (1971:112) om förbud mot oskäliga ikonsumentförhållanden eller 1§ avtalsvillkor. Av ansökningen skall lagen(1984:000) om avtalsvidkor framgå de skäl på vilka ansökningen mellannäringsidkare. Av ansök- grundas och den utredning sökanden ningenskall framgå de skäl på vilka åberopar. ansökningen grundas och den utred ning sökanden åberopar. Ärende får avgöras och beslut med anledning av särskildprövning enligt 15 a § meddelas utan sammanträde enligt 14 § första stycket, omtillfredsställande utredning föreligger och part inte begär sammanträde.Ansökan som uppenbart ej förtjänar avseende får avslås utan sådant sammanträde. Fråga om förbud, åläggande eller Fråga om förbud, åläggande eller tillstånd enligt 18 § konkurrenslagen fillstånd enligt 18§ konkurrenslagen (1982:729), förbud enhgt 21 § sam- (1982:729), förbud enligl21 § samma lag eller förbud eller åläggande ma lag eller förbud elleråläggande enligl 13 § marknadsföringslagen (1975:1418) dier 5§ lagen(1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor kan prövas utan sammanträdeenligt 14 § första stycket. enligt 13 § marknadsföringslagen (1975:1418) dier 5§ lagen(1971:112) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden kan prövas utansammanträde enligt 14 § första stycket. Förbud eller åläggande, som avses i andra stycket, eller återkallelse av tillstånd, som avses där, får inte beslutas utan att den som förbudet, åläggandet eller återkallelsen avser fått tillfälle atl yttra sig i frågan, såvida det inte finns anledning anta, att han avvikit eller eljest håller sig undan. Skall inlaga, kallelse, föreläggande, beslut eller annan handling tillställas part eller annan, sker det genom delgivning. Delgivningav beslut av , vilket innefattar vitesföreläggande enligtkonkurrenslagen (1982:729), marknadsföringslagen (1975:1418) eller lagen(1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvidkor, får inte ske enligt 12 §delgivningslagen (1970:428), med mindre anledning förekommer atl den sökteavvikit eller eljest håller sig undan. Delgivningav beslut av , vilket innefattar vitesföreläggande enligtkonkurrenslagen (1982:729), marknadsföringslagen (1975:1418), lagen (1971:112)om avtalsvidkor i konsumentförhållanden eller lagen (1984:000) om avtalsvidkormellan näringsidkare, får inte ske enligt 12 § delgivningslagen (1970:428), omdet inte finns anledning att anta att den sökte har avvikit eller på annatsätt håller sig undan. Denna lag träder i kraft . 1* 1983/84. Prop.1983/84:92 6 Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden , , , , , ,, , , , , , , , , , , Thunborg Lagrådsremiss om avtalsvillkor mellan näringsidkare (1977:13),' som tillsattes år1977 för atl se över lagstiftningen om konsumentköp, fick i uppdrag attocksä undersöka hur en utvidgning av konsumenternas rättigheter påverkarförhållandet mellan olika led på näringsidkarsidan och att göra en översyn avde mindre företagens rättsliga ställning. Utredningen redovisade denna del avsitt uppdrag genom att avlämna betänkandet (SOU 1981:31)Avtalsvillkor mellan näringsidkare. Betänkandet har remissbehandlats. Till protokollet i detta ärende bör fogas dels ensammanfattning av betänkandet som bilaga 1, dels de lagförslag som läggs fram ibetänkandet som-bilaga 2, dels en förteckning över remissinstanserna som bilaga3. En sammanställning av remissyttrandena har gjorts i jusfitiedepartementetoch finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (Dnr 1586-81). Beträffande nuvarande förhållanden samt utredningensnärmare överväganden hänvisas till betänkandet. Under lagstiftningsärendets beredning harjustitiedepartementet hållit en hearing med förelrädare förnäringslivets branschorganisationer för att fä synpunkter på frågan om behovetav lagstiftning om avtalsvillkor mellan näringsidkare. Samråd har även skett med justitiedepartementen i de andranordiska länderna. ' , ordförande, samtriksdagsledamöterna . Prop.1983/84:92 7 2 Allmän motivering 2.1 Behovet av lagstiftning igångsattes ett omfattandelagstiftningsarbete i syfte atl förbättra konsumenternas rättsskydd.Utgångspunkten för den lagstiftning som detta arbete resulterat i harvarit att konsumenten typiskt sett är den svagare parten i förhållande till dennäringsidkare som är hans eller hennes motpart och att konsumentens ställningdärför måsle stärkas för att man skall få en bättre jämvikt i förhållandetmellan parterna. Lagsfiftningen har med denna utgångspunkt i allmänhetbegränsats lill att gälla avtalsförhållanden mellan konsumenter ochnäringsidkare. Elt av deförsta exemplen på denna lagstiftning är lagen (1971:112) om förbud motoskäliga avtalsvillkor. Enligt den lagen kan förbjudanäringsidkare att i avtal med konsumenter använda villkor som med hänsyn tillomständigheterna är att anse som oskäliga mot konsumenterna. "Vidtillkomsten av denna lag diskuterades om inte lagen borde gälla även fall då ennäringsidkare utsätts för oskäliga avtalsvillkor av en annan näringsidkare somhar utnyttjat ett ekonomiskt övertag för att få igenom dessa villkor. Tanken påalt göra lagen tilllämplig även på sådana fall avvisades vid detta tillfälle.Samtidigt uttalades dock att det kunde bli aktuellt att ta upp frågan om enutvidgning av lagens tillämpningsområde till förnyad prövning sedan lagen hadevarit i kraft någon tid och en bedömning av frågan kunde göras i belysning avvunna erfarenheter (prop. 1971:15 s. 68). I samband med att avtalsvillkorslag år 1976gjordes tillämplig på avlal om fasl egendom återkom tillfrågan om inte lagen kunde gälla även avtalsvillkor som används vid erbjudandentill näringsidkare. Också vid det tillfället ansågs lagen emellerfid,åtminstone tills vidare, böra gälla enbart i förhållanden mellan näringsidkareoch konsumenter (prop. 1976/77:110 s 28 f och 33). Frågan om de mindre näringsidkarnas, särskilt detaljistersoch servicegivares, ställning i förhällande till andra näringsidkare togs uppi en riksdagsmotion (mot. 1977/78:1476). Med anledning av denna motion ullaladeriksdagen att frågan borde utredas i lämpligt sammanhang i syfte att förstärkade mindre företagens rättsliga ställning (LU 1977/78:30, rskr 372). Dennauppgift lades därefter, som inledningsvis nämnts, på konsumentköpsutredningen. För att bilda sig en uppfattning om behovet avlagstiftning i della avseende har utredningen granskat ett förhållandevis stortantal standardavtal av det slag som används när avlal ingås mellannäringsidkare. Utredningen har också haft överläggningar med olika näringsidkarorganisationerom dessa avtal. Denna genomgång har enligt ulredningen gett vid handen attstandardavtalen innehåller åtskilliga villkor som kan betraktas som oskäligaeller vars tillämpning åtminstone i vissa situationer kan leda till oskäligaresultat. Enligt utredningen är det önskvärt alt sådana villkor i första hand Prop.1983/84:92 8 utmönstras vid förhandlingar mellan berörda parter.Utredningen anser dock att man inte helt kan lita till frivilliga lösningarutan att det också behövs särskild lagstiftning om förbud mot oskäliga villkori avtal mellan näringsidkare. Utredningen har därför lagt fram förslag lill ensådan lag. Två av utredningens sakkunniga har dock i ett särskilt yttrandetagit avstånd från tanken på lagstiftning. Enligt den föreslagna lagen skall en näringsidkare, somhar använt ett oskäligt villkor vid erbjudande av avtal med en annannäringsidkare, kunna förbjudas av att använda villkoret iliknande fall . "Vid bedömningen av om elt avtalsvillkor är attanse som oskäligt skall särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den somintar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet. Genom detta markeras altlagen i första hand syftar lill atl stärka de mindre förelagarnas ställning. Utredningens förslag har fått ett blandat mottagande hosremissinstanserna. Förslaget tillstyrks av och ,liksom av andra organisationer som representerar de mindre och medelstoraföretagen. Även , LO och TCO är positiva till förslaget. Detavstyrks däremot av , ,. ochBilindustriföreningen, liksom av hovrätten för , kommerskollegiumoch förelrädare för handelskamrarna. En tveksam inställning redovisas avmarknadsdomstolen, och . Såväl under utredningens arbete som underremissbehandlingen har framkommit att de standardavtal som används inomnäringslivet innehåller en del villkor som kan leda till oskäliga resullal. Vidden hearing som anordnade med företrädareför näringslivets branschorganisationer (se avsnitt 1) rådde allmän enighet omatt oskäliga villkor bör mönstras ut. Vad frågan gäller är emellertid om sådanavillkor kan upphävas eller motverkas enbart genom förhandlingar mellan berördaorganisationer eller om det dessutom behövs särskild lagstiftning. De organisationer som motsatt sig lagstiftning harframhållit alt det inte finns några exempel på fall där fillämpningen av ettavtal har lett fill stötande resultat i praktiken. Detta skulle enligl dessa organisafionertala för att del inte finns något behov av nya lagregler som förbjuderanvändningen av oskäliga villkor, utan all del är lillräckligt att frågan omupphävande av sådana villkor tas upp vid de branschvisa förhandlingar som redanhålls . Mot detta resonemang kan dock invändas att det nuvarandeförhandlingsförfarandet knappast har varit tillräckligt effektivt, eftersom devillkor som kan leda till oskäliga resultat trots allt finns kvar. Risken föratt dessa villkor tolkas och tillämpas på ett sådant sått att de drabbar denpart som har en underlägsen ställning i avtalsförhållandet kan vidare befarasöka ju mer ansträngd den ekonomiska situationen är för företagen. Självfallet är det önskvärt att oskäliga villkor så långtmöjligt utmönstras 1983/84:92 9 Delta utgör dock inte något avgörandeskäl mol atl låta den underlägsne parten skyddas av lagstiftning i dettahänseende. En sädan lagstiftning lägger ju inle hinder i vägen förförhandlingslösningar utan fungerar endast som en yttersta utväg för det fallatt en godtagbar uppgörelse inle kan nås på frivillig väg. Jag kanalltså inte se att en lagstiftning som förbjuder användningen av oskäligaavtalsvillkor mellan näringsidkare skulle utgöra någon olägenhet för den del avnäringsUvet som är beredd att avstå från att tillämpa sådana villkor. Det bör samfidigtbeaktas atl en lagstiftning av detta innehåll är den enda möjlighel som stårtill buds för alt ingripa mot näringsidkare som inte har denna inslällning.Enligt min mening är det bara dessa näringsidkare som har någol all förlora påen sådan lagstiftning. Det är också framför allt för dessa fall somlagstiftningen kan fylla en viktig funktion. Det är vidare viktigt att de kostnader och andra bördorsom i takt med ett ökat konsumentskydd läggs på näringslivet fördelas rättvistmellan olika led på näringsidkarsidan. Om näringsidkare i detaljhandelsledetfår svara för kostnader som rätteligen borde drabba leverantörer eller fillverkare,minskar givetvis detaljisternas intresse av att klara ut sina mellanhavandenmed konsumenterna. En förutsättning för att konsumentpolitiska reformer skallfungera är därför att de inle skapar en obalans mellan olika led inom näringslivel.Del är alltså även ett konsumentintresse att detaljistföretagen har ett rimhgträttsskydd i förhållande till de bakre leden i distributionskedjan. Också frändenna synpunkt kan en lagstiftning om förbud mot oskäliga avtalsvillkor mellannäringsidkare vara betydelsefull. Eninvändning som under remissbehandlingen har framförts mot nya lagregler meddenna inriktning är att redan de möjligheter som framför allt 36 § avtalslagenger är tillräckliga för att komma till rätta med förekommandemissförhållanden. Enligt 36 § avtalslagen kan ett avtalsvillkor jämkas ellerlämnas utan avseende av allmän domstol, om villkoret är oskäligt. Bestämmelsenär emellertid inriktad på individuella fall, och man kan alltså inte på samma sällsom med en lag efler modell av avtalsvillkorslag motverka oskäligaavtalsvillkor mera generellt. Vidare är det bara villkor i redan ingångna avtalsom kan angripas med stöd av 36 § avtalslagen. Det innebär att sädana villkorsom har ställts upp av en part ulan all accepteras av motparten inle kanmotverkas den vägen. Härtill kommer alt enskilda företag i allmänhet kan antasvara obenägna att föra en process vid allmän domstol, bl.a. därför attprocessen i det flerinstansförfarande som därvid råder kan bli både tidsödandeoch kostsam. Det skydd som 36 § avtalslagen ger mot oskäliga avtalsvillkor äralltså inte tillräckligl. På konsumentområdet har man inte heller ansett sigkunna undvara den kompletterande närings-rättsliga lagsfiftning om förbud motsådana villkor som avtalsvillkorslag innebär. En annan invändning som har riktats mot utredningensförslag fill en näringsrättslig reglering av oskäliga avtalsvillkor mellannäringsidkare är att Prop.1983/84:92 10 det kan vara svårt alt avgöra när det föreligger eltavtalsvillkor av delta slag. Motsvarande problem kan emellertid redan nuuppkomma vid fillämpningen av avlalsvillkorslag. Jag kan visserligenhålla med om att oskälighetsbedömningen delvis är av annan art når det gällerförhållandet mellan näringsidkare. Svårigheten att avgöra när elt avtalsvillkorär att anse som oskäligt mot en näringsidkare bör dock inte överdrivas. Deanvisningar som utredningen har lämnat för tillämpningen ger enligt min meninggod ledning. De redovisas närmare i specialmoliveringen. Sammanfattningsvis anser jag att särskilda lagregler börinföras om förbud mot oskäliga villkor i avtal mellan näringsidkare. Dessaregler bör som ett komplement till 36 § avtalslagen tas in i en lag av näringsrättsligtslag. Lagen bör lämpligen kallas lag om avtalsvillkor mellan näringsidkare.Samtidigt bör avlalsvillkorslag, för att undvika sammanblandning,döpas om till lag om avtalsvillkor i konsumentförhållanden. Utredningen har övervägt om det finns anledning attkomplettera den nya lagen med särskilda civilrättsliga regler som gerdetaljhandlare m.fl. ett bättre skydd mol näringsidkare i bakre led.Utredningen har emellertid inte ansett att förslag fill sådana regler börläggas fram i denna etapp av utredningsarbetet. Denna uppfattning har allmäntgodtagits under remissbehandlingen. Också jag anser atl frågan om införande avsådana regler bör anstå. 1 det följande avser jag atl behandla frågorna om tillämpningsområdet för en ny lagstiftning i avsnitt 2.2, beslutande myndighet i avsnitt 2.3, talerätt i avsnitt 2.4, ikraftträdande m.m. i avsnitt 2.5, och resursfrågor i avsnitt 2.6. Mina kommentarer till de enskilda lagbestämmelsernaåterfinns i specialmotiveringen (avsnitt 4). 2.2 Tillämpningsområdet för en ny lagstiftning Enligt ulredningens förslag skall den nya lagen gälla allaförekommande avtalstyper av förmögenhelsrättsligt slag. Remissinstanserna hargenomgående lämnat delta förslag utan erinran. Enligt min mening bör den nya lagen - i likhet med 1971års avtalsvillkorslag - avse villkor som näringsidkare använder vid erbjudandeav varor, tjänster eller andra nytligheter. Tillämpningsområdet bör dock görasännu mer vidsträckt och inte bara ta sikte på den situationen att det år dennäringsidkare som är säljare e.d. som använder elt oskäligt villkor. Det kannämligen också förekomma att det är köparen etc. som är den starkare parten ochsom ställer upp villkoren för köpet. Lagen bör därför gälla vare sig det är denena eller den andra parten som använder sig av ett oskäligt villkor. 1983/84:92 Ii Inom näringslivet förekommer utöver rena avlal om köp,tjänster m.m. även olika typer av vad som kan kallas blandade avtal. Det kangälla avlal som innefattar ett ömsesidigt utbyte av varor, tjänster,rättigheter m.m. Etl exempel på detta är de återförsäljaravtal som förekommerinom bilbranschen. Vid denna typ av avtal förekommer ofta standardkontrakt.Också de blandade avtalen bör därför omfattas av den nya lagen. Sammanfattningsvis anser jag liksom utredningen att lagenbör omfatta alla typer av förmögenhetsrättsliga avlal. Utredningenhar vidare föreslagit att lagen skall gälla endast i förhållandet mellannäringsidkare inbördes. Också detta förslag har i allmänhet lämnats ulanerinran under remissbehandlingen. Några remissinstanser, bl.a. konsumentverketoch allmänna reklamafionsnämnden, framhåller dock all en sådan avgränsningmedför att vissa kategorier kommer alt ställas utan skydd både enligt den nyalagen och enligt avtalsvillkorslag. Av vad jagtidigare har sagt framgår att syftet med den nya lagen framför allt är attskydda småföretagare mot oskäliga avtalsvillkor som andra näringsidkare ställerupp. Bl.a. med hänsyn till svårigheten alt ge en klar och entydig definition avbegreppet småföretagare bör lagen visserligen, som ulredningen har funnit, rentformellt gälla villkor som är oskäliga mot näringsidkare i allmänhel, vare sigde är småföretagare eller ej. Vid bedömningen av om etl avtalsvillkor är allanse som oskäligt bör dock särskild hänsyn tas till behovet av skydd för densom intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet. Som utredningen harföreslagit bör detta markeras genom en sårskild föreskrift i lagen. Frågan äremellertid om man bör stanna vid en reglering som enbart tar sikte päförhällandet mellan näringsidkare inbördes eller om man bör låta lagen gällaäven till förmån för vissa andra kategorier som inte heller de skyddas av 1971års avtalsvillkorslag.