prop · G703111 · 1983-12-31 00:00:00 — För det första skall det finnas anledning anta att han ärefterspanad eller efterlyst och skall omhändertas vid anträffandet eller att han annarsenligt lag skall berövas friheten. För det andra är en förutsättningatt vederbörande vägrar att lämna uppgift om sin Identitet eller anledning förekommeratt hans uppgift därom är oriktig. Harnaijon medtagits för identifiering med st.äd avdessa bestämmelser skall han friges sä snartidentifieringen har verkställts, dock senast eller, omidentifieringen är av synnerlig vikt, tolv tim nar. Vad som harsagts nu gäller naturligtvis inte om han skalj gripas ellereljest omhändertas pa annan grund. 12 1983/84. 1983/84:111 178 Den omhändertagne får inte underkastas annan inskränkning i sin frihet än som påkallas av ändamålet med omhändertagandet, ordningen på förvaringsplatsen eller allmän säkerhet . Tvångsåtgärder i syfte att förebygga al 1 vari ig brottslig-FFt m. m . Tsitt principbetankandehar 1'TE ärs pol i sut-redning utförligt uppehållit sig vid de problem som polisen ställs inför i vissa typfall av här aktuellt slag. Ett exempel erbjuder den inte ovanliga situationen att ett anonymt meddelande lämnas om att en bomb har placerats på viss plats. Sådana meddelanden visar sig i allmänhet vara oriktiga men kan givetvis inte nonchaleras av polisen, s-om måste ingripa så snart någon grad av sannolikhet föreligger att meddelandet är allvarligt menat. Därvid kan det bli nödvändigt för polisen att vidta avspärrnings- och utrymningsatgärder liksom att bereda sig tillträde till slutet utrymme för att sökaefter den uppgivna bomben. blir åtgärderna mycket ingripande frän allmänhetens synpunkt. Hundratals människor måste kanske avlägsnas, affärer stängas, trafiken omregleras, offentliga tillställningar inställas osv. Beredningen anser liksom polisutredningen starka skäl tala för att man lagfäster de befogenheter som ärnödvändiga för att polisen i sådana och liknande situationer skal! kunna avvärja fara för liv eller hälsa eller omfattande förstörelse av egendom. I det praktiskapolisarbetet har det otvivelaktigt upplevts som besvärande att regler om vilka tvångsåtgärder som får företas i sådant förebyggande syfte praktiskt taget helt saknas. Sådana regler behövs otvivelaktigt i en modern polislag, dels för att klarlägga rättsläget och dels för att tillgodose det förut berörda intresset av att vad som ärtjänsteplikter för polismännen så långt möjligt skall stödjas på positiva bestämmelser. En allmän förutsättning för att frågan om tvångsåtgärder av nu aktuellt slag skall aktualiseras bör vara att det till följd av särskilda skäl kan anses föreligga risk för att ett brott, som innebär allvarlig fara för liv eller hälsa eller för omfattande förstörelse av egendom kommer att förövas på en viss plats. En polisman bör under angivna förutsättning i syfte att förebygga brottet eller bereda skydd mot detta till en början fa bereda sig tillträde till hus, rum eller annat utrymme för att söka efter sprängmedel, vapen eller annat farligt föremål, och stänga till en byggnad eller ett rum, förbjuda tillträdetill ett visst område eller utrymme, meddela förbud mot flyttande av visst föremål eller mot trafik med visst kommunikationsmedel eller vidta någon annan sådan åtgärd. I vissa fall måste uppenbarligen även visitation i sfte att söka efter bomb, vapen eller annat farligt föremal vara en tillåten åtgärd i situationer av den typ som avses . Beredningen anser emellertid att en åtgär-d av 1983/84:111 179 detta slag utgör ett så långtgående ingrepp i denenskildes integritet att risken för ett brott i så fall måste vara särskilt kvalificerad. Enligt beredningens mening måste allvarlig brottsrisk föreligga för att en polisman skall få kroppsvisitera de personer som uppehåller sig på den plats som omfattas av risken. Exempel erbjuder fall då polisen har fått kännedom om att attentat planeras mot en viss person, t.ex. en utländskregeringsledamot på besök i landet. Generellt för de här avsedda åtgärderna gäller att de i princip inte bör få beslutas av den enskilde polismannen utan föregående prövning av polismyndigheten, dvs. polischefen eller den till vilken hans.befogenheter har delegerats. Endast om fara är i dröjsmål bör den enskilde polismannen pä fältet kunna vidta åtgärder av detta slag utan föregående beslut av polismyndigheten. Beredningen vill slutligen liksom polisutredningen framhålla att den här föreslagna bestämmelsen inte kommer att Innebära att behovet i polisverksamheten av att för vissa oundgängliga Ingrepp kunna hämta stöd i allmänna nödrättsbestämmelse helt faller bort. Inte heller kommer bestämmelsen att kunna reglera beslutsfunktionerna i extraordinära situationer såsom då det vid risk för omfattande terroraktioner uppkommer fråga om att exempelvis avbryta industrianläggningars drift e.d. Här är normalt situationen den att ledningen övertas av som då - ytterst genom landshövdingen - förfogar över de befogenheter som behövs enligt polislagen, brandlagen (12 §) och andra aktuella författningar. 'illiQ9!.l'iilf!l!lii- anslutning till den debatt som har förts rörande polisens s.k. okonventionella spaningsmetoder konstaterar beredningen att man vid bekämpandet av framför allt den ekonomiska kriminaliteten och den grova narkotikabrottsligheten till en del måste lita till andra spaningsmetoder än de traditionella. Exempel på dessa är provokation och infiltration. Nägon särskild reglering av spaningsmetoderna utöver vad sorn följer av allmänna regler och principer föreslås inte. Beredningen lägger emellertid fast vissa hållpunkter för bedömningen av om en viss spaningsmetod skall anses tillåten eller ej. För det första: pol [£en br_al_dr1g få_begå en _k_ri!!! '''a_i_-illi_-?.14li19 _'*'°1f luWnä"~efterTö"rs"k"ä eTTer~ä'vsFdjä~" ett brott. Denna'prTncTp~ar~Tn te~sa~TJaTvflar "Töm mäTiT" Färfsice skulle kunna tro. I vissa främmande länder finns regler av den innebörden att mindre allvarliga lagstri-diga handlingar från polisens sida kan vara tillåtna, om de står i rimlig proportion till intresset av att komma åt ett mycket grovt brott. Någon sådan regel bör dock enligt beredningens mening inte gälla för den svenska polisen: här bör en gräns dras. Det bör emellertid framhållas att ett utrymme för vissa eljest otillåtna handlingar föreligger enligt den allmänna bestämmelsen om nödhandlingar i 24 kap. 4 § BrB. I vissa allvarliga fall kan denna bestämmelse otvivelaktigt ge polisen befogenhet att åsidosätta ordningsförseelser av olika slag, underförutsättning att fråga är om avvärjande av en fara för allmänna intressen. Vill man i övrigt ge polisen befogenhet att i särskilt fall överträda gränserna för det område som annars är straffbelagt, bör emellertid detta förutsätta en uttrycklig regel med sikte på ett speciellt typfall. sen a_tt vi" rott ffba 11 f att i s n i 1 i k ott vi sn ömma nan i g få prov n_Fro_ft|rT nan sida ä an liksom g. Att man n som reda el 1 er på eroende pä man vidtar 11 bördas u etta kan s i sen provo nte skulle ocera £_aKTr v samm annan unk t ses t ]ise_n sITrT tper lian t - a Och , ska k r i v i m sy f å tgä r äller sådan k . in ad so "kont pande ottsl i b 1 a n råga samma ott. t kan le in n . hä r a åt ter i m vi roll t fö ig o d ä v om v av vil i gt ber 1ngsskä t brott fsman T följ er 1 sin f ning an ing inl r bör a a ät my en teras n sak ä nd måst si vi tet brottsb anser" , mannen skall niedni n i syfte ning av 1 måste till fä osä ttan ka s edni 1 få eff ar k det st_f a ä r nämn u i i s rott ocer ara ett alla aldr andra örmå , ~öm'ts ny sig e pecie s a k t i ar fr för sv plane nden ig fa bröt u tg om k ra a vidt _mi_s ott tef t för har a s ä het, ser rhör skä rbju t ka med Det pand ning grov ngri ning spri redj e der s ng va brott "tt br a ppor t det t har t ej tsl ig ämmel e , föådana pel ebruka k tar emmar öjas. i n g r i a spa nnat att i nord 1 itet man~sa SS - b n strå fa v i tet am bev arli g t rat br att be f örek t som a _for" stänkskäTT e r g i f övats föres ven o oc h 1 (s. der v Ilas i n g r i en b r mot re br pande skul n c i p e n arT tift rni n r de sig an b att 1 fu om d pol r s i b e d ö m n i tna bör rigav_ atgärde När en i nte a a detta s det a örunder Dessa r är a tt a bör d om. En gä rder m i s t i s k d narko erade 1r att h r g a n i s a en finn i sst b r son i a i dessa vid se ra ett enl spän r mo til ni ed sökn egl e komm okum anna i bl a pa s ti ka e ver uvud ti on as a ott ni ed fal nare asi d el ]er_ vTtet. a sak som medverkan pol i sens påbörjat sätt Men detnågon att gått. pani ngs-ngen s r under-£ren ännedom regi erna n så tt ett , närg få grov i gt de t g r i - p n i n g e n man övrigaa t dröja 1 nte er stal - Slutligen understryker beredningen att beslut om s.k. okonventionella spanings- eller förundersökningsmetoder av typen provokation och infiltration alltid bör fattas av åk! ägare eller polisman i pol i schef sbef a ttni n_g liksomatt stränga krav pä dokumentation måste "upprätthallas. Prop.1983/84:111 181 Men de principer som har redovisats nu ger inte tillräcklig ledning för att man skall kunna bedöma om en särskildspaningsmetod skall anses godtagbar eller inte. Här som vid andra former av polisingripanden måste alltid dessutom en allmän bedömning göras av om metoden är försvar-1ig med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständig-TJeTer. Därvid måste en avvägning göras meTTan a ena sTdan Ten skada och det intrång som metoden medför eller riskerar att medföra och å den andra brottets grovhet och de fördelar från bevissynpunkt som står att vinna. Att denna bedömning kräver noggrant övervägande och ställer stora krav på omdömet hos den som har att träffa avgörandet ärsom förut har framhållits uppenbart. När det är fråga om metoder som till sin art är så känsliga som de som förut har diskuterats, låter sig enligt beredningens mening bedömningen knappast göras med mindre än att den relateras till ett brott av en viss typ. Så kan vara fallet om det gäller att få vissa, låt vara kanske vaga misstankar bekräftade eller att "nysta upp" något som på goda grunder misstänks vara en organisation för brottslig verksamhet liksom om spaningen är inriktad på brott som erfarenhetsmässigt begås i vissa särskilda miljöer. Det kan då gå att med beaktande av omständigheterna bedöma om situationen är sådan att okonventionellaspaningsmetoder är försvarliga. Inom ramen för utvecklingsarbetet på området har emellertid också diskuterats metoder som inte på det sättsom har förutsatts nu är inriktade på att avslöja särskilda brott. Det har t.ex. diskuterats i vad mån s.k. desinformation bör kunna ske i syfte att "skapa oro bland narkotikabrottslingar i allmänhet" eller "skapa eller förstärka redan existerande motsättningar mellan olika typer av narkotikabrottslingar". Bedrivs verksamheten i sådana former är den enligt beredningens mening inte i tillräcklig grad obektanknuten för att det skall gå att bedöma om det är fråga om en försvarlig metod eller ej. Beredningen ställer sig därför negativ till denna form av polisverksamhet. Beredningen framhåller också att stor försiktighet måste iakttas när det gäller spaningsmetoder som kan medföra risk att polisens trovärdighet äventyras och att rykten kommer i omlopp som sätter polismän i samband med kriminella intressen. Som förut har berörts föreslår beredningen en allmän regel i den nya polislagen av innehåll att en polisman, med iakttagande av de grundläggande fri- och rättigheter som tillförsäkras medborgarna genom regeringsformen samt av vad som föreskrivs i lag eller annan författning, skall vidta de åtgärder för att verkställa en tjänsteuppgift som är försvarliga med hänsyn till åtgärdenssyfte och övriga omständigheter. I en sådan regel inryms även de principer som beredningen i det föregående harställt sig bakom när det gäller spaningsmetoderna. 1983/84:111 182 Sammanfattningav betänkandet (SOU 1982:64) Frihetsberövande vid bråk och berusning Lagen(1973:558) om tillfälligt omhändertagande (LTO) trädde i kraft 1.10.1973. Lagenhade utarbetats av brottskommission och antagits av undervåren 1973. I lagen finns bestämmelser som ger en polisman rätt att fillfälligtomhänderta bl. a. den som stör den allmänna ordningen. Bestämmelserna motsvarardelvis regler som tidigare fanns polisinslruktion (1972:511, Pl). Lagen(1976:511) om omhändertagande av berusade personer m. m. (LOB) trädde i kraft1.1.1977 och ersatte tidigare gällande bestämmelser i förordningen (1841:58 s.1) emot fylleri och dryckenskap (fylleriförordning). Lagen hadeantagits av . avskaffades bestämmelsen i 16kap. 15 § (BrB) om ansvar för fylleri. Vidare beslöts om vissförsöksverksamhet med s. k. lillnyklringsenheter och med sjuksköterskor påpolisstationer. Till grund för lagstiftningen låg ett förslag av fylleristraffulredning. Vidsidan av LTO och LOB finns andra bestämmelser som liksom dessa ger den enskildepolismannen rätt att ingripa med ett frihetsberövande utan föregående prövningav annan, främst bestämmelserna i (RB) om gripande ochmedtagande till förhör. Enöversiktlig redogörelse för innehållet i dels LTO och LOB, dels vissa övrigaförfattningar rörande kortvariga frihetsberövanden lämnas i avsnitt 2. Frågorkring LTO och LOB har fortlöpande diskuterats i den allmänna debatten och iriksdagen. När del gäller LTO, främst 3 § LTO, har kritik förts fram som går utpå att lagstiftningen är godtycklig och fungerar som en "klasslag"eller "städlag". Tillämpningen av LOB har kritiserats främst från denutgångspunkten all de omhändertagna inte får den vård som förutsattes vid avkriminaliseringenav den offentliga berusningen. Riksdagenbegärde att fillämpningen av LTO och LOB skulle utvärderas.Utvärderingen borde avse antalet omhändertaganden, arten av dessa samlförekomsten av sociala utredningar och hjälp- och vårdinsatser. Vidutvärderingen borde också de svårigheter uppmärksammas som den enskildepolismannen ställs inför vid valet mellan att tillämpa LTO eller LOB. Prop.1983/84:111 183 LTO'fillsattes . Enligt direktivenskulle utredningen göra den utvärdering som hade begärt. Uppdragelbegränsades dock bl. a. på det sättet att det inle skulle avse försöksverksamhetenvid tillnyktringsenheter och med sjuksköterskor på polisstationer. I övrigtskulle det stå utredningen fritt att under sill arbete ta upp även andra frågorom tillämpningen av LTO och LOB än dem som hade angetts i beslut. mån utvärderingen gav vid handen all det vid den praktiska tillämpningenhade uppkommit svårigheter som kunde avhjälpas lagstiftningsvägen bordeutredningen ange de olika möjhghetei som fanns att ändra den aktuellalagstiftningen i angivet syfte. Del borde också finnas anledning förutredningen all ta upp en del fillämpningsproblem som ()pekat på, i synnerhet de svårigheter som på vissa håll visat sig föreliggabeträffande identifieringen av personer som omhändertagits enligt LOB. Under utredningsarbetet har överläggningar hålhts medolika myndigheter, organisationer och enskilda personer. Utredningen ellerföreträdare för utredningen har därvid i åtskilliga fall vid besök följtverksamheten ute på fältet och därvid inhämtat synpunkter av stort värde förutredningsarbetet. Utredningen har vidare hållit hearings med företrädare förbl. , åt läkemedelsmissbrukare(RFHL) och (). Utredningen har haft återkommande kontakter medföreträdare för kommittéer och andra ulredningsorgan i frågor av gemensamtintresse, bl. a. med sekretariatet polisberedning och med en avsocialstyrelsen tillkallad arbetsgrupp () med uppgift att följa effekternaav LOB inom socialvårdens och sjukvårdens område saml med de personer somenligt uppdrag svarat för utvärderingen av den utökadeförsöksverksamheten med tillnyktringsenheter. Genom RPS och har utredningen inhämtatstatistiska uppgifter som bearbetats genom utredningens försorg. Utredningenhar också gjort olika delundersökningar som berört sammanlagt ett femtontalolika polismyndigheter. I samband med att RPS inhämtade uppgifter för utredningensräkning från samtliga regionala och lokala polismyndigheter anmodades dessa attinkomma med synpunkter beträffande tillämpningen av LTO och LOB. Utredningenhar också inhämtat synpunkter från de myndigheter som berörts avsocialdepartementets försöksverksamhet med tillnyktringsenheter ellermotsvarande verksamhet beträffande de svårigheter som uppkommit vid denpraktiska tillämpningen av främst LOB och som skulle kunna avhjälpaslagstiftningsvägen. Utredningen har genom trafiksäkerhetsverkel låtit göra endatorbearbetning av uppgifterna i körkortsregistret i syfte alt klarläggavissa samband mellan omhändertaganden enligt LOB och beslut i körkorlsärenden. Prop.1983/84:111 184 Utredningen har i första hand inriktat sig på enutvärdering av det område som regleras i L.TO och LOB, Med hänsyn tillresultatet av del arbetet föreslår utredningen en hel del ändringar iförhållande till vad som gäller . När det gäller de lagiekni.ska lösningarna föreslårutredningen att LTO upphävs som en särskild lag. Vissa delar föreslås i vissändrad form upptagen i en ny polislag. Andra delar föreslås helt utgå medanslutligen några delar fiyttas till annan lagstiftning. LOB bör enligtutredningen behållas som en särskild lag efter vissa av utredningen föreslagnaändringar. Antalet omhändertaganden enligt / § LTO, som avseromhändertagande genom polisman i avbidan på polisstyrelsebeslut enligt främst 7§ lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall (LSPV),50 och 52 §«! utlänningslagen (1W0:376. UtlL) samt 8 § lagen (1981:1243) omvård av missbrukare i vissa fall (LV.M). har sedan LTO tillkommit uppgått tilldrygt 2 000 per är. vara\ ungefar hälften har avsett omhändertaganden iavvaktan på vård enligt LSPV. Tillämpningen har enligt vad utredningen erfariti ston sett inte vållat några egentliga problem, och behovet av en bestämmelse adenna art har inte satts i fråga från något håll. Efter socialtjänstreformens genomförande gerparagrafen inte möjligheter til! omhändertagande av barn för barnavårdandeåtgärder. Enligt utredningen bor regler om de befogenheter i övrigt som enpolisman nu har enligt lagrummet foras över till UtlL. LSPV respektive LVM. Antalet ingripanden enligt 2 § LTO, som ger polisenbefogenhet att under vissa förutsättningar ta hand om ungdomar . harminskat kraftigt jämfört med förhållandena under liden närmast efter LTO:stillkomst. Det uppgick under det första aret till närmare 1 000, medan detunder senare år har uppgått endast till drygt 200 . Enligt utredningens mening bör en bestämmelse motsvarande2 § LTO finnas även i foitsättningen. Polisen bör således även fortsättningsvisha möjlighet att ta hand om unga i de situationersomdet härar frågaom. Möjligen kan behovet av en sådan befogenhet ha blivit större sedan polisensmöjlighet avskaffades att enligt barnavårdslagen (1960:97, BvL) ingripa som endirekt förberedelse till samhällets barnavårdande insatser. En bestämmelse som motsvarar 2 § LTO bör enligtutredningens mening föras över till lagen (1964:167) med särskilda bestämmelserom unga lagöverträdare (LUL). där polisens och åklagarmyndighetens befattningmed unga i övrigt regleras. Bestämmelserna i 3 . LTO innebar inte någon nyhet i sak.Bestämmelser av motsvarande innebörd hade funnits i vart fall sedan 1920-talet.Den omständigheten att de. främst av rättssäkerhetsskäl, logs in i en särskildlag har emellertid lett till att de har uppmärksammats på ett annat sätlän tidigare. har behovet av dem kommit att sältas i fråga. Sedan tillkomsten av bestämmelser ombefogenheter för polisen motsvarande dem som föreskrivs i 3 § LTO har man inle.såvitt utredningen har kunnat finna, närmare övervägt om senare tillkommenlagstiftning inom andra områden eller andra omständigheter har förändratbehovet a\' sådana bestämmelser eller förutsättningarna för deras tillämp- Prop.1983/84:111 185 Här bortses från den diskussion rörande 3 § LTO somfördes under förarbetena till LOB. Såväl lagstiftningen som den allmännainställningen till ordningsslörande beteenden har dock ändrats i olikaavseenden. a. har straffbestämmelser, som direkt tar sikte på brott mot denallmänna ordningen, tagits upp i ett särskilt kapitel i BrB. Avkriminaliseringena\ den offentliga berusningen har haft stor belydelse i sammanhanget.Polisens roll och uppgifter har förändrats och preciserats, bl. a. när detgäller frihetsberövanden vid svårare brott. Av stor betydelse är också detgrundlagsfästa skyddet för de grundläggande fri- och rättigheterna. Dessa omständigheter har enligt utredningens meningmotiverat en närmare analys av 3 § LTO med syfte att klargöra om bestämmelsenmotsvarar de krav som måste ställas från såväl effektivitets- somrättssäkerhetssynpunkt. Antalet omhändertaganden i riket enligt 3 S LTOuppgår till 10-15 000. Av utredningens undersökningar rörande den praktiskatillämpningen av 3 § LTO framgår all del så gott som undantagslöst är så attnär någon har omhändertagits på grund av ordningsstörning polisen också harkunnat omhänderta honom för att avbryta en pågående brottslighet.Ordningsstörningar, som är av den styrkan att de motiverar ett omhändertagande,innefattar nämligen regelmässigt också någon typ av brott. är det så atl frågan om brott har begåtts inteaktualiseras i dessa fall. De brott som det i första hand handlar om ärförargelseväckande beteende, ofredande, ringa misshandel, åverkan,hemfridsbrott och olaga intrång, men också ohörsamhet mot ordningsmaklen,vårdslöshet i trafik, brott mot vägtrafikkungörelsen och brott mot lokalordningsstadga hör till de brott som ofta förekommer. Motivet för ett omhändertagande på grund avordningsstörning hade sålunda praktiskt tagit alllid också kunnal vara behovetav alt avA'ärja straffbelagd gärning. Å andra sidan hade inle alla som haromhändertagits för atl en straffbelagd gärning skulle avvärjas också kunnatomhändertas till följd av ordningsstörning. Detla beror bl. a. på atl ordningsslörningi princip måste avse den allmänna ordningen, dvs. som regel ordningen på allmänplats, medan omhändertagande för att avvärja straffbelagd gärning också kanavse beteenden på enskild plats. t. ex. i en bostadslägenhet. Enligt utredningens mening bör en bestämmelse om frihetsberövandeså långt det är möjligt konstrueras så alt oklarhet inte kan uppkomma om denegentliga grunden för frihetsberövandet. Man bör därför eftersträva att renodlabestämmelsen så att den inte ger möjlighet till omhändertagande på flera skildagrunder. Enligt utredningens mening kan man inte avvara enbestämmelse om befogenhet för polisen atl göra frihetsberövanden för attupprätthålla allmän ordning och förhindra broll. Reglerna härom bör dock.framför allt från rättssäkerhetssynpunkt, kunna konstrueras på ett annorlundasätt än utan att detta får några negativa effekter på polisensmöjlighet att fullgöra sina uppgifter i detta hänseende. Ett sätlatt uppnå den önskade preciseringen kan enligt utredningen vara att anknytaförutsättningarna för omhändertagande till broltsbegreppet. Delta är fastlagt ilagstiftningen och är väl preciserat för ändamålet. Brottsbegreppet kananvändas som utgångspunkt när det gäller att ange 1983/84:111 186 förutsättningarna för ingripande såväl mot brott sominnebär ordningsstörning som mot andra brott som polisen annars har svårt attavvärja. 1 en bestämmelse som skall ersätta 3 § LTO bör också angesatl en polisman innan han gör ett frihetsberövande skall uppmana den som begårbrott att sluta med sitt beteende. Enligt utredningen bör en ny bestämmelse inte innehålla ensjälvständig grund för frihetsberövande vid fara för ordningsslörning eller förbrott. Genom den av utredningen föreslagna konstruktionenmöjliggörs en form av indirekt domstolsprövning av eu frihetsberövande genomatt förundersökning och åtal beträffande den gärning som har föranlettomhändertagandet kan förekomma. Den nya ordningen bör dock inle leda till attförundersökning och åtal äger rum i alla de fall då ett omhändertagande skett.Härvidlag bör inte ske nägon ändring i förhållande till den praxis som i dagtillämpas beträffande omhändertagande enligt 3 § LTO.