prop · G70330 · 1983-12-31 00:00:00 — Expertgruppen haransett alt det därutöver behövs én startpremie för att förstärka incitamentenhos allmänheten alt gå med i sparandet och för att snabbt få en betydande volympå sparandet. En särskild möjlighel för sparare i åldrama att fåstartpremie har gruppen föreslagit, därför att den velat stimulera sparandebland ungdomen. Också från rättvisesynpunkt menar expertgmppen att del ärmotiverat att tillkommande grupper i de yngre åldersklasserna skall kunnaåtnjuta premien. Sannoliktär startpremien inte behövlig för att ett mycket stort antal av dem som deltari det nuvarande skaltesparandet skaU fortsätta alt spara i allemanssparandet.För att få med nya grupper av sparare, inle minst i yngre årgångar, torde deldock krävas en viss ytterligare stimulans. Startpremien skulle vara en sådanstimulans utöver skattefriheten. De statsfinansiella kostnaderna för denföreslagna premien är emellertid relativt höga. Expertgmppen har under vissaanlaganden beräknat de statsfinansiella kostnaderna till inemot 500 milj. kr.Som många remissinstanser påpekat medför premiens konstruktion också relativtslora kontrollkosl-nader. Med en annan konstruktion av stimulansen kanemellertid de statsfinansiella kostnaderna begränsas avsevärt och kontrollenförenklas, som en tillräckligt god stimulanseffekt kan uppnås. Iställel för en slartpremie bör därför utgå en bonusränta . Dennabonusränta som bekostas av staten bör uppgå till på insalta medel såväl pårikssparkontona som i kapitalsparfonderna. Ungdomarsom går in i sparsystemet efter 1984 bör på molsvarande sätt få en bonusräntapå under sill första sparar. Skulle det i den fortsatta översynen avhushållssparandets villkor visa sig att ungdomssparandet bättre kan stimuleraspå annat sätt är del självfallet möjligt alt ta upp frågan om bonusränta fillungdomar som påbörjar silt sparande efter 1984 fill förnyad prövning. Omden totala sparvolymen i allemanssparandet antas uppgå till fyra miljarder kr.per år den närmaste femårsperioden, skulle den statsfinansiella kostnaden förbonusräntan begränsas till ca 75 milj. kr. 1983/84:30 26 föreslagna konstruktionen gör det möjligl aU låtastimulansen tillfalla alla som sparat . även dem som sparatett relativt litet belopp. Reglernaom skattefrihet och bonusränta har utformats sä att stimulanserna får ansesneutrala till sparande pä rikssparkonlo resp. kapilalsparfond. Som fleraremissinstanser har påpekat är skattefriheten i fråga om kapitalsparfondernainle fullständig, om realisationsvinst på försäljning av akfier, som en fondinnehaft än , skall beskattas. En kapilalsparfond harenligt expertgruppens förslag likställts i skattehänseende med enakfiesparfond. En sådan är enligt 54 § första stycket j) kommunalskatlelagenfrikallad friin skattskyldighet för realisationsvinst avseende aktier sominnehafts . Det kan visseriigen hävdas att en fullständigneutralitet i beskattningshänseende mellan sparande på rikssparkonto och ikapilalsparfond förutsätter att kapitalsparfondens skattefrihet förrealisationsvinster utsträcks till atl omfatta också kortare innehav än tvåår. En sådan utvidgning av skattefriheten framstår emellertid intesom nödvändig och är dessutom förknippad med vissa negativa effekter genom attden uppmuntrar en kortfristig placeringspolitik. Liksom expertgruppens förslaginnehåller departementsförslaget därför inte en så långtgående skattefrihetför realisationsvinster. Risken för att kapitalsparfonden skall drabbas avrealisationsvinstbeskattning, därför att det förvaltande fondbolaget tvingatsrealisera aktier, som fonden innehaft än , torde inle vara såstor. Härom se vidare avsnitt 3.2.5. Skulle del visa sig aU den bibehållnaskaUskyldigheten för realisafionsvins-ler på kortfristiga aktieinnehav är till allvariignackdel för kapitalsparfondernas utvecklingsmöjligheter kan den frågan tas uppfill.förnyad prövning. I och med att en neutralitet i stort sett kommer att rådagentemot sparandet på rikssparkonton blir det placerarnas/fondbolagens uppgiftatt söka skapa en god marknad för kaf)italsparfonderna. Avgörande för hur delyckas blir den allmänna utvecklingen inom näringslivet och fondbolagensförmåga alt genom kloka och vinstgivande affärer intressera spararna för attförvärva andelar i fonderna. 3.2.3 Sparbeloppens storlek och fördelning Departementsförslaget: En sparare får sälta in högst 600kr. krav ställs på visst lägsta belopp permånad eller på visst minsta antal insättningar . En sparares totalanelloinsättningar får inle överstiga . Sparandet får fördelas på ettrikssparkonto och högst två kapitalsparfonder. Expertgruppens förslag: Överensstämmer meddepartementsförslaget med det tUlägget, att en minimigräns på . perinsättning skall gälla och att sparande inte får ske på mer än ettrikssparkonlo och en kapilalsparfond (se betänkandet, s. 52). Prop.1983/84:30 27 Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser godtar expertgruppens förslag. Från bankhåll vill mandock slopa minimigränsen för insättningar. Några remissinstanser förordar högremaximibelopp eller vill helt slopa maximeringen. Andra anser att man bör fåspara i fler,a kapitalsparfonder (se bil. 3, avsnitt 2). Skälför departementsförslaget: I det nuvarande skaltesparsystemet är det högstabeloppet för skattefondsparandel . per månad.Skattesparandet i bank är maximerat till . Den minsta årliga insättningen är . eller sex månadsinsättningarom vardera . Huvudprincipen i allemanssparandet bör också vararegelbundna månadsinsältningar. är det angeläget att få ett systemsom inle binder spararna för hårt ulan är flexibelt. Måste en sparare göra ettvisst minsta antal månadsinsältningar, kan han, t.ex. på grund av sjukdom ellertillfälliga påfrestningar i privatekonomin, tvingas att avstå från atl delta isparsystemet. Något krav på visst minsta antal månadsinsättningar bör därförinte gälla. Expertgruppenföreslår att varje insättning på rikssparkonto och i kapilalsparfond skalluppgå till . Begränsningen är betingad av hänsyn till bankernashanteringskostnader för små belopp. Eftersom det från bankhåll har uppgelts attkostnaderna för kontroll av minimibeloppet bedöms bli större än den beräknademinskningen av hanteringskostnaderna, har något krav på minimigräns inteuppställts. Sparformersom ges särskilda sparslimulanser bör innehålla någon övre gräns för sparandet.Liksom i skaltesparandet bör i allemanssparandet en maximigräns förmånadsinsältningarna gälla. Denna bör lämpligen sättas vid , dvs. sammabelopp som gäller för sparande i de nuvarande skattesparfonderna. Även om dennagräns funnits , framstår den som väl filltagen. Främst avfördelningspolitiska skäl bör också ett översta tak för insättningarna sättas.Taket bör lämpligen bestämmas till . Genom atl avkastningen får läggastill sparkapitalel, kan det innestående beloppet för en sparare överstiga 30000kr. Taket skulle avse neltoinsätl-ningarna. Skulle spararen göra ett uttag, fårhan ett motsvarande ulrymme för nya insättningar. kan uppnåsförst sparande. Om det visar sig behövligt, får frågan omen höjning av taket tas upp när sparsystemet funnits någon tid. Föratt inte administrationen och kontrollen av allemanssparandet skall komplicerasalltför mycket, måste antalet konton för varje sparare begränsas. Det finnsknappast skäl atl låta en sparare ha mer än elt rikssparkonto. Om spararen pågmnd av flyttning eller av annal skäl vill byta bank kan han överföra helabehållningen på sitt rikssparkonto till en annan bank. Däremoi kan goda skälåberopas för att låta en sparare spara i flera kapitalsparfonder.Särskilt gäller detta för sparare som är med i en företagsanknutenkapilalsparfond. För dem kan det vara elt starkt intresse att låta en del avsparandel gå in i en fond med större riskspridning. 1983/84:30 28 sparare i vanliga kapitalsparfonder kan ha intresse av attfördela sill sparande mellan fonder med olika riskprofiler. Därför bör det varamöjligt atl spara i flera kapitalsparfonder. Införandelav en sådan möjlighet blir lättare genom att det s.k. huvud-bankssystemet integenomförs (se avsnitt 3.5.1). Innan närmare erfarenheter vunnits avkontrollsystemet bedöms det dock inte möjligt att tillåta en sparare altsamtidigt spara i fler än två fonder. 3.2.4 Bindningen av de sparade medlen Departementsförslaget: Spararen kan vid valfri tidpunktgöra uttag från rikssparkonto eller lösa in sina andelar i kapitalsparfonden.Då debiteras en avgift på I % på uttaget belopp, dock . Avgiftentillfaller banken där rikssparkontot finns resp. förvaringsbanken förkapitalsparfonden. Expertgruppens förslag: Överensstämmer meddepartementsförslaget (se betänkandet, s. 52). Remissinstanserna:Flera remissinstanser är positivt inställda till den låga bindningsgraden försparandet. Några anser dock atl avgiften är alltför låg (se bil. 3, avsnitt 2). Skäl fördepartementsförslaget: För att allemanssparandet skall få en så bred anslutningsom möjligt, är det viktigt att de sparade medlen inle binds alltför hårt.Uttag bör vara tillåtna vid valfri lidpunkt och bör inte medföra en alltförhård påföljd. Särskilt för människor med små finansiella tillgångar är detangelägel att sparmedlen någorlunda ograverade skall kunna disponeras utanstörre besvär. bör sparandet ha en långsiktig karaktär. Det kanhävdas att ett sparsystem med låg bindning inle minskar likviditeten iekonomin tillräckligt myckel. I praktiken kan dock allemanssparandet förväntasbli av långsiktig karaktär. Nästan alla hushåll som deltar kommer alt också hatraditionella banktillgodohavanden. Eftersom bara medel som står inne isparsystemet får del av sparstimulanserna, kommer hushållen att välja att mötalikviditelspåfrestningar i första hand genom uttag från övrigabanktillgodohavanden. Begränsningen vad gäller högsta tillåtnamånadsinsättningar kommer atl göra det omöjligt alt kompensera uttag genomstora engångsinsältningar och på så sätt snabbt återställa sparandel till dennivå som uppnåtts före uttaget. Även bonusräntan bidrar till att bindasparandet i inledningsfasen. För att sparandets långsiktiga karaktär skall markeras bördet finnas en uttagsavgift som dock bör vara förhållandevis låg. Olika meningarkan givetvis råda om hur lågt den skall sältas. Den avgiftssats expertgruppenföreslagit, på det uttagna beloppet, synes dock vara lämpligt avvägd. Iöverensstämmelse med bankernas praxis borde avgiften komma att avräknas motupplupen ränta, när spararen gör uttag frän sitt rikssparkonto. 1983/84:30 29 Ifrågan om sparmedlens bindning kan tilläggas följande. Med den föreslagnakonstruktionen av det nya sparsystemet undviker man det utträdes-problem somuppslår när bindningen av sparmedlen upphör, dvs. ett av de problem somkännetecknar skattesparsystemet. Trots att medlen i allemanssparandet ärtiUgängliga för uttag när som helst, finns det starka drivfjädrar för spararnaatt låta medlen stå kvar och göra nya insättningar. 3.2.5Överföring av sparmedel inom allemanssparandet Departementsförslaget:Samtliga sparmedel på ett rikssparkonto i en bank kan vid valfri tidpunktflyttas till elt sådant konto i en annan bank. På motsvarande sätt kan ensparare byta kapilalsparfond. Till skillnad från överföring mellanrikssparkonton behöver inte bytet omfatta hela sparandet i fonden.Överflyttning får inte förekomma mellan ett rikssparkonto och enkapilalsparfond. Expertgruppensförslag: Överensstämmer med departementsförslagel med det undantaget altexpertgruppens förslag över huvud taget inte medger överföring av en del avsparandel (se betänkandet, s. 54). Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser gillar atl det blir lättare än i skattesparandet attflytta över sparmedlen. Flera vill också att överföring skall kunna ske av endel av sparandet samt mellan rikssparkonlo och kapilalsparfond. Ett fåtalmotsätter sig alt byte av kapilalsparfond medges, (se bil. 3, avsniu 2 och 5). Skälför departementsförslagel: Sparare i del nuvarande skattesparandet kan medbibehållna skatteförmåner byta bank endast vid helårsskiften och fond vid halv-och helårsskiften. insatta medel måste dock stå kvar. Endastnyinsältningar kan ske i den nya banken resp. fonden. Detär önskvärt att ge spararna en starkare ställning och större valfrihet än inomskaltesparandet. Detta är särskilt viktigt vad gäller sparandet ikapitalsparfonder. Dessa önskemål kan uppnås genom att spararna ges möjligheteratt flytta över sina sparade medel. Härigenom sätts en ökad press päfondbolagen att sörja för en god kapitalavkastning. Spararna bör få bytakapilalsparfond . Även de som sparar på ett rikssparkonlobör kunna byta bankförbindelse. Enligtexpertgruppens förslag skall överflyttning kunna förkomma endasl inom varderasparformer, dvs. från elt rikssparkonto till ett annat och från enkapilalsparfond till en annan. Vidare innebär gruppens förslag att allainnestående medel och för kontrollen behövliga uppgifter skall flyttas över. remissinstanser har inte velat ha ens dessa begränsningar. Del kanemellertid - som expertgruppen anfört finnas risk för oönskade störningar,främst på aktiemarknaden, om övertlyttning tilläts mellan de båda sparformerna.Vissa remissinstanser motsätter sig å andra sidan att spararen skall ha rättatt föra över det sparade beloppet från en kapilalsparfond 1983/84:30 30 De anser alt kapitalsparfonden kan tvingas alt sälja ul delar av sittaktieinnehav om alltför många sparare byter fond . Detta kan medföraatt kvarvarande andelsägares fondandelar sjunker i värde på grund av alt fondentvingats sälja ut till underkurs. Vidare kan fondens försäljning av aktierinnebära att kapitalsparfonden tvingas ta upp hela realisationsvinsten tillbeskattning om avyttring skett . Skattereglerna förkapitalsparfondens realisafionsvinster har redovisats i avsnitt 3.2.2. Det antal sparare som kanförväntas byta kapilalsparfond måste emellertid antas bli förhållandevisbegränsat. Dessutom kan fonderna hålla en större andel värdepapper av likvidkaraktär än aktiesparfonderna (se avsnitt 3.4.4.) vilket innebär attavyttringar av aktier av denna orsak torde bli mycket ovanliga. I den mån sornfondbolaget tvingas att avyttra aktier lorde försäljning komma att avsevärdepapper som innehafts än . Vad beträffar denföreslagna regeln om att alla sparmedel måste flyttas, är den närmast enkonsekvens av expertgruppens förslag alt spararen bör ha endast ettrikssparkonto och vara med endast i en kapilalsparfond. Departementsförslaget iett tidigare avsnitt (3.2.3) avviker emellertid delvis från expertgruppensförslag genom alt del medger sparande i två kapitalsparfonder på en gång. Delär därför rimligt att en sparare skall kunna flytta över inte alllid hela utanibland endast en del av silt sparande från en fond till en annan. Så kan varafallet om han sparar t.ex. i en företagsanknuten kapilalsparfond (se avsnitt3.4.5) och vill börja spara också i en vanlig kapilalsparfond. Självfallet kanspararen också låta alla sparmedlen stå kvar i den första fonden och fortsättagöra insättningar i en ny fond. Som flera remissinstanserhar förordat bör dock en administrativ avgift kunna tas ul vid överflyttning.Enligt aktiefondslagen som i princip blir tillämplig på förvaltningen avkapitalsparfonderna kan de fondbestämmelser som skall finnas för varje fondmedge att fondbolaget debiterar en andelsägare för kostnader avseende inlösenav hans andelar m.m, (30 § tredje stycket aktiefondslagen). Flankerna bör ocksåvara oförhindrade att ta Ul ersättning av spararen som högst gerkostnadstäckning för arbetet med överföringen av sparande mellan rikssparkontoneller kapitalsparfonder. Det är också rimligt atl kostnaderna föröverflyttning bärs av dem som utnyttjar dessa möjligheter. 1983/84:30 31 Departementsförslaget:Insättningar kan göras på konto i bank och i vissa sparkassor, s.k.rikssparkonto. Spararen erhåller ränta molsvarande diskontot 4-1,. Banken har en fordran på riksgäldskontoretoch en skuld till spararen men kan nettoredovisa dessa tillgångar och skulder isin balansräkning. Expertgruppensförslag: Överensstämmer i allt väsentligt med departementsförslaget (sebetänkandet, s. 56). Remissinstanserna:Expertgruppens förslag godtas av flertalet remissinstanser men från några hållframförs kritik mot principen för räntesättning. Frågan om effekterna påkreditmarknaden och redovisningsprinciperna diskuteras också av någraremissinstanser, (se bil. 3, avsnitt 3.) Skäl fördepartementsförslaget: Stimulans till ökat hushållssparande på bredast möjligabas bör avse allmänt accepterade och ultnyttjade sparformer. Så gott som allahushåll sparar på eller utnyttjar på annat sätt någon typ av bankkonto. Iskattesparandel är skattesparkonlon på bank den mest spridda sparformen. Del ärdärför naturligt all även fortsättningsvis stimulera hushållens banksparande. Mol bakgmnd av statensslora upplåningsbehov är det önskvärt att hushållen kan förmås ökasin andel av den löpande finansieringen av budgetunderskottet. Den statligaupplåningen från hushållen har skett i form av spar- och premieobligationslån.Hushållens andel av den toiala statsskuldens finansiering har sedan mitten av1970-talel minskal från till . I samband med introduktionen avslatsskuldväxlar har företag och kommuner framgångsrikt förmatts atl öka sittengagemang i statsupplåningen. Genom dessa värdepappers relativt korta löpliderkan det emellertid bli svårt atl bibehålla en fortsall kraftignettoupplåningsök-ning medelst statsskuldväxlar . En stor del avstatsupplåningen måste ske i banksystemet. Det innebär att bankernas soliditetförsvagas vilket påverkar bedömningen av de svenska bankema i internationellasammanhang. Del är således önskvärt att finna former för hushållens sparandesom mer direkt underlättar upplåning. Eftersom riksgäldskontoretinle har någon organisation som är uppbyggd för atl hanlera kontoinlåning börsparandel ske via bankerna som har ett väl utbyggt kontorsnät. Expertgruppensförslag är en smidig lösning som bygger på en traditionell inlåningsform.Bankerna står som gäldenär gentemot hushållen och relationen till kundernaförblir densamma. Bortsett från alt sparmedlen på rikssparkonton slussas vidaretill är denna kontoinlåning jämförbar med annan bankinlåning. Dethar från några remissinstanser riktats principiella invändningar mol detföreslagna systemet. Det gäller i första hand kredilmarknadsmässiga 1983/84:30 32 Vidare anförs tvivel om att rikssparkontona kan genågol verkligt långsiktigt sparande och på andra håll befarar man att massivaöverflyttningar från andra inlåningsräkningar kan komma att ske och att det kanleda till konkurrerande räntehöjningar. Beträffande räntan förordas del attdenna knyts till den långfristiga statsobligationsräntan resp. bestäms avriksgäldskontoret i samråd med . Slutligen har det framförts önskemålom att sparande i KF:s sparkassa till alla delar skall likställas med bankernasrikssparkonlo och atl bostadssparande i bosladskooperationen skall ges sammafördelar men få behållas inom bostadskooperationen. Somexpertgruppen framhållit kan sparande på rikssparkonto få större omfattning änaktiesparandet. kan emellertid den totala sparvolymen på grund avsparsystemets konstruktion komma att bli större än i skattesparsystemet. Effekternapå kredilmarknaden har behandlats i expertgruppens belänkande (s. 75). Avbetänkandet framgår att sparbanker och föreningsbanker får en väsentligt högreandel av sin inlåning från hushållen än affärsbankerna. Samtidigtär emellertid den totaJa sparvolymen i skaltesparandet i förhållande tillhushållsinlåningen mindre i dessa banker än i affärsbankerna, Inlåningen påskattesparkonton är således fördelad på de olika bankgrupperna i sammaproportioner som den toiala inlåningen och inte som hushållsinlåningen. Omallemanssparandet får en likartad fördelning som skattesparandet kommersåledes bankgrupperna alt beröras i ungefär lika stor utsträckning av det nyasparsystemet. Farhågornaalt vissa bankgrupper skulle drabbas extra hårt och därmed få sittutlåningsutrymme mycket hårt beskuret får bl. a. mot denna bakgrund inteöverdrivas. I sammanhanget finns del anledning all erinra om statsskuldväxlarnasom dragit in mångdubbelt större belopp än vad rikssparkontona kan göra. Dettahar kraftigt dämpat affärsbankernas inlåningsexpansion. Samfidigt harbankernas placeringar i statspapper kunnat hållas nere. Utlåningsutrymmet harinte nämnvärt begränsats för affärsbankerna sedan dessa drabbades av denlikviditetsindragning som statsskuldväxlarna innebär. Sammanfattningsvisfinns det inte skäl att befara ätt någon bankgmpp genom myckel storainsättningar på rikssparkonton skall få ett nämnvärt, mindre utrymme förutlåning än andra bankgrupper. Det finns också möjhghet att vid utformningenav kreditpolitiken beakta i vilken utsträckning som bankerna genomallemanssparandet bidragit till finansieringen av budgetunderskottet. Hurbankerna skall redovisa medlen på rikssparkonton har diskuterats utföriigt iremissvaren (se bil, 3, avsnitt 3), Bankgrupperna har principiellt olikauppfattningar i denna fråga. Affärsbankerna viU ha en nettoredovisning,eftersom detta stärker soliditeten, vilket är till gagn för banker med 1983/84:30 33 Affärsbankerna anser i det sammanhanget att det behövs engaranti från för respekfive banks skulder till spararna pårikssparkonto. Endast härigenom kan man uppnå att utländska långivare m.fl.bortser från de här berörda skulderna vid en bedömning av svenska bankerssoliditet. hävdar att bruttoredovisning bör ske enligtvanlig praxis. Ett lägre soliditetstal vid bmlloredovisning motsvaras, menarman, inle av någon faktisk försämring, eftersom placeringar iriksgäldskonlorel måste anses helt riskfria. anseratl bmlloredovisning måste gälla om bankerna skaU stå som gäldenär gentemotspararna. Vid nettoredovisning måste fungera som gäldenär. Bankinspektionenanser atl en nettoredovisning kan godtas om banken kan disponeramedlen för utbetalning när kunden gör uttag. Någotavgörande hinder mot nettoredovisning av rikskontosparandet har inle framkommitunder remissbehandlingen. Metoden förutsätter dock alt överförda medel till riksgäldskontoretär avista och tillgängliga om t. ex. nettouttag mot förmodan skullegöras. Ennettoredovisning förordas sålunda som huvudprincip. För att bl.a. vid utländskabedömningar av bankernas soliditet skapa klarhet angående grunden förnettoredovisning krävs såsom affärsbankerna påpekat att riksgäldskontoretutfäster sig att - med avräkning mot bankernas molsvarande fordran påriksgäldskonlorel - svara för respektive banks förpliklelser gentemot spararna.Det ankommer vidare på bankinspektionen att ge anvisningar om hur bankernasskall kvitta insättningar på rikssparkonton mot sin fordran påriksgäldskontoret. Det är naturiiglvis ettstarkt önskemål alt alla bankgmpper förfar på samma sätt i sin redovisning mennågot krav härpå kan inte ställas. Inom varje bankgmpp bör dock redovisningenvara enhetlig. För atl få en fullt jämförbar bankstatistik skall anvisningarnainnefatta krav på tillräckliga noter eller kommentarer i balansräkningen omrikssparkonlonas storiek. Beträffandefarhågorna för den aUmänna räntenivån är det inte särskilt troligt atl bankernaskulle vilja skydda sin normala hushållsinlåning genom alt driva upp räntornapå andra inlåningsräkningar. Det finns klara beloppsrestriktioner i systemetsom förhindrar en aUtför snabb volymexpansion. Med hjälp av kreditpolitikenkan tillses att rikssparkontona inte tillåts påverka bankernasutlåningsmöjligheter på elt oneutralt säll. Mindre höjningar av bankernasnormala räntesatser torde heller inte vara särdeles effektiva i konkurrens medden skattefria räntan på rikssparkontona. Ifråga om ränlesättningen på rikssparkontona bör den normala räntan förbankernas mer långsiktiga hushållsinlåning vara lämplig. Den är väl känd hoshushållen och innebär ingen nyhet jämfört med l.ex. Den långsikliga slalsobligalionsräntan bör förbehållas utgivandetav värdepapper. I annat fall riskerar man en onödig konkurrens med andrastatliga upplåningsformer hos hushållen, t. ex. sparobligationer. 3 1983/84. 1983/84:30 34 Spararna bör i normalfallet kunna erhålla en positiv realavkastning på sitt sparande.