prop · G703124 · 1983-12-31 00:00:00 — Syftetmed förslaget är att skapa bättre möjligheter att erbjuda service åt dem somväntar här och som sedermera får stanna i landet som flyktingar. Om man bättreän nu kan ta tillvara den kultur- och annan kompetens som finns i kommunernarörande olika etniska och språkliga grupper och mera systemafiskl bygga upp ensådan kompetens om den inte finns, bör det också ge bäUre förulsäUningar för enetnisk eller språklig grupp aU hålla ihop. Om ett stort antal etniska grupperbosätter sig i en kommun minskar möjligheterna att ge fullgod service eftersomdet måste ske på ett stort antal språk. Därmed minskar också förutsättningarnaatt nå de invandrarpolitiska målen. 14.3.2.3Behovet av beredskap vid onormalt stor tillströmning Vihar ovan framhållit att oklarhet uppstått beträffande ansvarsfördelningenmellan berörda myndigheter i situationer med onormalt stor tillströmning av spontaninrestaunder . 1983/84:124 93 århar enligt vår uppfattning visat att samhällets beredskap är bristfällig ilägen med en stark inströmning av lillståndssökande, men där situationen inleär sådan att den särskilda beredskap som planläggs inom länsstyrelsernascivilförsvarsenheter träder i funkfion. Motdenna bakgrund och som en följd av en starkare markering av statens ansvar förvantarna bör åtgärder vidtas för aU få en bättre beredskap än . Detta börkunna ske genom samarbete mellan kommuner, länsstyrelser och den myndighet -enligt vårt förslag - som utses atl vara statlig huvudman. De planer för hknandesituafioner som redan finns bör vidareutvecklas och möjligheterna till interkommunalsamverkan i dessa frågor bör tas tillvara. Formernaför en bättre beredskap bör övervägas närmare liksom frågorna omansvarsfördelningen mellan berörda organ. Enligt vår mening bör den myndighetsom får det samlade ansvaret för väntarfrågorna få i uppdrag att utreda dessafrågor i samråd med de andra myndigheter som berörs. 14.3.3Åtgärder för väntare 14.3.3.1 Inledning Somvi tidigare framhållit har det visat sig att samhällets syn på väntarnas rättsligaställning inte är enhetlig. Kommunernas praxis i fråga om bistånd fill väntareenligt socialtjänstlagen tycks variera. Från kommunalt håll har uttrycktstveksamhet i fråga om vilka väntare som från invand-ringspolitisk utgångspunktbör ges stöd. Frånprincipiell synpunkt är det enligt vår mening klart att den som enligtutlänningslagen har rätl atl här i landet vänta på beslut i silt tillståndsärendeockså har rält atl få hjälp till sin försörjning om han saknar egna medel. Medvåra förslag om en vidgad rätt för polisen att besluta och utan hinder avanförda besvär verkställa beslut i avlägsnandeärenden där inga politiska skälåberopas, bör inte den situation uppkomma att någon som kommit hit som turistfår socialbidrag enbart av den anledningen atl han efter inresananmäler sig hos polisen. Enutgångspunkt är självfallet atl vantarna skall tas väl om hand under väntetiden.Principiella invändningar finns emellertid mol atl när det gäller samhälletsservice i alla avseenden jämställa väntare med den som fått tillstånd attstanna i landet. Till grund härför ligger samma grundläggande synsätt som fåttstatsmakterna att avvisa förslag om att tillerkänna lillståndssökande en rättalt arbeta . Vihar i bakgrundsbetänkandets avsnitt 13.1 beskrivit väntarnas rätlsliga ställningnär del gäller Nivånpå och innehållet i samhällets åtgärdsprogram för väntare måste 1983/84:124 94 delsutgå från den enskildes behov av stöd och hjälp, dels stämmas av med vadsamhället sedan erbjuder dem som får stanna här. Vidvår genomgång i det följande kommenterar vi inte särskilt självklara kommunalaserviceuppgifter, t. ex. tolkservice och åtgärder för att administrera socialtbistånd till dem som väntar. Dessa frågor återkommer vi till längre fram, närvi behandlar ersättningsfrågan. Somframgått av vår redovisning i bakgrundsbetänkandel får personer som saknartillstånd i inte delta i vuxenutbildning eller i grundutbildningför vuxna och inte heller i högskoleutbildning eller arbetsmarknadsutbildning.I praktiken gäller det också i fråga om tillträde till folkhögskoleutbildning,även om klara regler saknas, ocb till gymnasieskolan. Vi har med målet omkortare väntefider inte funnit skäl som talar för en ändring av dessa regler. Vadsom är av särskilt intresse att diskutera är tillträdet för barnen tillgrundskolan och möjligheterna för vuxna att delta i svenskundervisning. Fråganom det lämpliga i att tillståndssökandes barn skrivs in i harprövats tidigare. De överväganden som då gjordes gav till resultat att inskrivningi skolan borde tillåtas av hänsyn fill barnels bästa. Enligt () anvisningar åligger det emellertid skolförvaltningen i kommunen bl. a.att informera eleven och dennes vårdnadshavare om att deltagande iundervisning är att se som en temporär social åtgärd , som inteinnebär något ställningstagande från samhällets sida till vederbörandes rällatt stanna här. Vianser att möjligheten till inskrivning i (i synnerhet underpågående termin) kan ifrågasättas om handläggningstiderna i allmänhet blir såkorta att del ler sig onaturligt atl påbörja inskolning och vidta andraförberedande åtgärder för elever, som riskerar att utvisas ur landet mycket snartefter skolgångens böljan. Om de handläggningstider vi siktar till uppnås, börfrågan om en regeländring kunna övervägas på nytt. Kommitténhar berört möjhgheten att direkt efter ankomsten hit anordna särskildasammanhållna studieaktiviteter för väntarfamiljerna. De sysselsättningar som kan komma i fråga är olika för olika familjemedlemmar, bl. a. beroende påålder. Förskolebarn kan kanske tas emot i förskolan, äldre barn i grundskolanoch föräldrarna i studieförbunden. En sammanhållen för familjesituationenanpassad studieform, där samtliga familjemedlemmar kan delta tillsammans, medt. ex. orientering i den nya miljön eller andra studieaktivileter, kan kanskemotverka den ofta splittrade situation som råder. Särskilt viktigt är detnaturligtvis att överväga sådana sammanhållna aktiviteter för familjer somupplevt omskakande händelser i samband med att de lämnat sitt hemland. Dessafrågor bör enligt vår mening övervägas yUeriigare. Fördeltagande i allmänna studiecirklar enligt folkbildningsförordningen 1983/84:124 95 finnsinga krav på uppehållstillstånd för tillträde. Däremot gäller för dellagande istudiecirklar i svenska för invandrare (sfi) atl deltagare skall ha uppehållstillstånd,såvida särskilda skäl inte föranleder annal. Enligt den praxis somtillämpas av SÖ får utländska medborgare som sökt uppehållstillstånd förbosättning delta i sfi i avvaktan på besked om tillstånd beviljas eller ej.Enligt studieförbunden har sfi kommit atl få en viktig social funktion,särskilt när väntetiderna är långa. Frågan om den framtidautformningen av sfi bereds inom på grundval avSFI-kommitténs belänkande (SOU 1981:86). Vi utgår från att frågan om väntarnasställning bedöms i samband därmed och vill här föra fram följande synpunkter. Vi anser att det bör görasen klar skillnad mellan den speciella svenskutbildning för invandrare somkallas sfi och studier och annan verksamhet som väntare ges möjlighet att deltai. Enligt vår mening bör sfi - med de nuvarande undervisningsformerna och medde former som kan komma alt gälla - i princip vara förbehållen demsom har rätt alt bo i och som förbereder sig bl. a. för arbetslivethär. För den som väntar på tillstånd bör det emellertid ordnas aktiviteter somger meningsfull sysselsättning . Sådana aktiviteter kan l.ex.vara orientering om svenska samhällsförhållanden och undervisning i svenska språket.Lämpligen handhas denna verksamhet av studieförbunden. Somframgått av bakgrundsbetänkandel får den som väntar på tillstånd i allmänhet inledel av den allmänna försäkringen. Kyrkobokföring är visserligen inget krav förinskrivning i , som har att göra en självständig bedömning avom det är fråga om bosättning här i landet. I allmänhet följer dockförsäkringskassan vid sin bedömning kyrkobokföringen. Vi anser atl gällandepraxis bör fillämpas även fortsättningsvis så att inskrivning iförsäkringskassan får ske först när tillstånd har beviljats. Enligt gällandelagstiftning har utländska medborgare rätt till allmänt barnbidrag ocbbidragsförskott under förutsättning att de varit bosalla i landet i minst sexmånader. Praxis innebär atl barnbidrag eller bidragsförskott inte kan beviljasnågon som saknar tillstånd och väntar på beslut. Den som fått tillstånd och somväntat på beslut kan dock enligt praxis erhålla barnbidragoch i förekommande fall bidragsförskott så snart tillstånd beviljats. Vi anserinte att det finns några skäl atl ändra gällande praxis. Enligt socialtjänstlagenhar varje kommun det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får detstöd och den hjälp som de behöver. I 6§ socialtjänstlagen sägs att den enskildehar räll till bistånd för sin försörjning och livsföring i övrigt, om dessabehov inte kan tillgodoses på annat sätl. Den enskilde skall genom biståndettillförsäkras en skälig levnadsnivå. I förarbetena (prop 1979/80: 1) framhållsatt 6§ också omfattar väntare. 1983/84:124 96 Somframgått ovan bör staten ha ett övergripande ansvar för inkvartering och annanhjälp till väntare som saknar egna medel. Detta ansvar kan ta sig olikauttryck, exempelvis genom atl bostad erbjuds i en kommun som svarar föromhändertagandet mot statlig ersättning eller undantagsvis genom inkvartering ien statlig föriäggning. Oavsett var vantarna tas emot bör de få en så likartadbehandling som möjligt. Förväntare som las om hand av den kommunala bör de grundläggandebehoven tillgodoses genom socialbidrag, om de inte kan tillgodoses på annatsätt. I den mån väntare kommer alt tas emot i stafiig föriäggning kan degrundläggande behoven av uppehälle, kläder och viss annan utrustningtillgodoses vid föriäggningen. Rättentill bistånd enligt socialtjänsfiagen är inte begränsad till socialbidrag. Varoch en som för sin försöijning och livsföring i övrigt inte kan få sina behovtillfredsställda på annat sätt skall beredas hjälp som är avpassad efter dessabehov. Förhållandena i varje särskilt fall skall därvid bestämma insatsernasart och utformning. Det innebär att en väntare kan ha rätt alt få olika formerav social omsorg, vård och behandling. Omfattningen av och formen för biståndettill den som saknar tillstånd måste enligt vår mening anpassas till detförhållandet att det är osäkert om den tillståndssökande kommer att få stanna ilandet. Som framhålls i allmänna råd 1981: 1 om rätten tillbistånd kan detta innebära bistånd på en något "lägre" nivå än vadsom skulle gälla för en person som är bosatt här. Vadgäller barnomsorg innehåller socialtjänstlagen bestämmelser om att kommunernaär skyldiga att anvisa alla barn som stadigvarande vistas i kommunen plats iförskola fr. o. m. det år då de fyller sex är. Med uttrycket stadigvarandevistelse avses enligt förarbetena till lagstiftningen en vistelse som är avseddatl vara . Det innebär att det i många fall äraktuellt med placering av sexåringar i förskola. Med en utveckling mot kortare väntefiderkan dock enligt vår uppfattning ifrågasättas om barn till dem som ännu saknartillstånd normall skall anvisas plats i förksola. Det kan vara lämpligare mednågon form av sammanhållen aktivitet för hela familjen så som vi nämnt iavsnitt 14.3.3.2. Debarn som av fysiska, psykiska eller andra skäl behöver särskilt slöd i sinutveckling skall enligt socialtjänstlagen anvisas plats i förskola tidigare änvid ålder. Såväl för sexåringar som för yngre barn bör en prövninggöras i varje enskilt fall av om barnet har behov av särskilt stöd och därförskall anvisas plats i förskola. Del förhållandet att barn till väntare kommer frånen annan kultur och har ell annat språk bör således inte i sig innebära att detfår anses ha behov av särskilt stöd och därför skall få en barnomsorgsplats. Enligtden nya hälso- och sjukvårdslag som trädde i kraft den skallvarje landstingskommun erbjuda en god hälso- och sjukvård åt Prop.1983/84:124 97 dem som är bosatta inom landstingskommunen. Om någon somvistas inom landstingskommunen ulan att vara bosatt där behöver omedelbar hälso-och sjukvård, skall landstingskommunen också erbjuda sådan vård. Med bosattainom landstingskommunen avses enligt förarbetena till hälso-och sjukvårdslagensamma personkrets som i 12 § folkbokföringsförordningen (1967:198) dvs de somskall vara kyrkobokförda inom området. För utlänningar som saknar tillstånd innebär beslämmelsernai hälso-och sjukvårdslagen atl de har rätl till adekvat vård vid ett akut behovav sjukvård. Huruvida del föreligger ett akut vårdbehov avgörs från fall tillfall av den behandlande läkaren. Någon förändring eller precisering av gällanderegler är inte påkallad, eftersom del enligt vår mening inte är rimligt altnågra mer omfattande eller långsiktiga vård- eller rehabiliteringsprogrampåbörjas för den som ännu inte fått uppehållstillstånd. En fråga som inte har ägnats tillräcklig uppmärksamhet äratt många lillståndssökande som åberopar politiska skäl kommer till idålig psykisk kondition till följd av händelser i samband med flykten. Väntarsi-luationenkan ofta accentuera besvären. Det bör enligt vår mening åligga den för väntarfrågornaansvariga myndigheten - enligt vårt förslag -atl ta de initiativ som behövsför att asylsökande i praktiken skall kunna erbjudas adekvat psykisk vård. Väntare som saknar egna medel bör inle krävas påkostnaderna för den sjukvård de har rätt atl få enligt sjukvårdslagen. Enligtvår mening bör ersättning för sådana sjukvårdskostnader utgå direkt från statentill landstingen. En särskild fråga som bl a aktualiserats i ochtagits upp av den s. k. gäller hälsoundersökning av väntare.Mot bakgrund av den karaktär som spontaninvandringen har haft under senare åranser vi att personer, som sökt tillstånd och som får rätt att här i landetvänta på slutligt beslut i tillståndsfrågan normalt bör få en grundläggandehälsoundersökning efler ankomsten. Sådana hälsoundersökningarbör vara kostnadsfria för den enskilde och finansieras med statliga medel. 14.3.4 Ansvarsfördelningen mellan stat och kommun Såsom tidigare framhållits bör enligt vår mening staten taell övergripande ansvar för bistånd ål vantarna under den lid som tillståndsprövningentar och vara huvudman för verksamheten. I avsnitt 14.3.4.2 görs en samladredovisning av vad en statlig huvudman bör ha för uppgifter. I avsnitt 14.3.4.3behandlas sedan frågan om vilka kostnader för väntare som kommunen har och som börersättas av staten. 14.3.4.2 Innebörden av huvudmannaskapet Vi har tidigare föreslagit ett system med statligt ansvarför all bosläder 7 1983/84. 1983/84:124 98 erbjudsväntare och framhållit att som statlig huvudman bör hålla en överblick övervar i landet väntare kan tas emot samt träffa överenskommelser om detta medkommuner. Vi har också redovisat behovet av bättre beredskap vid onormalt stor fillslrömningoch de krav detta kan ställa på en statlig huvudman. Enuppgift som har och som vi inte nämnt är att lämna den informationsom behövs för bedömning av kommunernas rält till ersättning enligtförordningen (1979:1120) om ersättning för socialhjälp till flykfingar m.fl.Denna innefattar också ersättning för kostnader för ekonomisk hjälp fill väntare.Ersätlningsärendena prövas av länsstyrelserna, som inom respektive län skallfölja tillämpningen av socialtjänsfiagen. Sombåde huvudman för vantarna och ansvarig för prövningen av asylansökningarnabör kunna ha en samlad överblick av hur väntetiderna utvecklas också hospolismyndigheterna. Vi har i kapitel 13 förordat alt skall få ett ökatadministrativt ansvar för asylärenden som innebär skyldighet att följautvecklingen även hos polismyndigheterna och att ta initiativ till erforderligaåtgärder för att hålla nere utredningstiderna. Dehuvudsakliga uppgifter som bör ingå i : s samordningsansvar är sammanfattningsvisföljande: haöverblick över den geografiska spridningen av vantarna och ansvara för att detillståndssökande som saknar bostad erbjuds bostad, bevakaoch samordna de statliga åtgärderna såvitt avser samhällets bistånd tillvantarna, följakommunernas åtgärder för väntare och verka för en likartad behandling av väntareoavsett bostadsort, följautvecklingen av kostnaderna för bistånd till väntare och ha ett samlat ansvarför systemet för statlig ersättning till kommunerna för dessa kostnader och hadet administrativa ansvaret för eventuell(a) siatlig(a) väntarförlägg-ning(ar). 14.3.4.3Statlig ersättning till kommunerna I avsnitt 13.2.2 i bakgrundsbetänkandelbeskrivs ansvarsfördelningen mellanstat och kommun vad avser kostnader för väntare. ocksåkonstruktionen av del ersättningssystem som regleras i den ovan nämndaförordningen (1979:1120). Enligt denna förordning ersätter staten kommunernaför: ekonomisk hjälp (socialbidrag) enligt 6 § socialtjänstlagen, kostnader förvård av barn i annal hem än barnets eget med slöd av socialtjänstlageneller lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om vårdav unga samt kostnader för resa till hemlandet i vissa fall. Vi anser i principalt staten skall ta hela kostnadsansvaret för statliga 1983/84:124 99 åtgärder.Staten bör i enlighet härmed ta ansvaret för de kostnader som kommunernaåsamkas för åtgärder som de är skyldiga att vidta för vantarna, i den månkostnaderna inte ersätts genom generella statsbidragssystem. Utöver vad somtäcks av nu gällande förordning innebär principen vi har föreslagit atlersättning i någon form utgår också för kostnader för den personal inomkommunens socialförvaltningar, som svarar för atl stöd och ekonomisk hjälp ges,samt för kostnader för tolkservice, hälsokontroller och i förekommande fallandra nödvändiga vård- och behandlingsinsatser. Sålångt som möjligt bör kommunernas kostnader ersättas enligt schablon. Vidsidan av scablonersättning kan det vara nödvändigt att staten i vissa situafionerger extra ersättning för särskilda åtgärder som är särskilt kostnadskrävandeoch som inte kan inberäknas i en schablon. Fråganom den närmare utformningen och inriktningen av ersättningen till kommunerna förkostnader för väntare bör, enligt vår mening, tas upp i anslutning till denpågående beredningen inom av AGFA-uredningens förslag ommottagande av flykfingar. Ett alternativ som bör undersökas närmare är om detär möjligl att beräkna ett ersättningsbelopp per väntare enligt den modell somAGFA- utredningen föreslagit när det gäller ersättning till kommunerna förmottagande av flyktingar. 14.3.5Stats- och kommunalfinansiella effekter av förslagen Denstatliga ersättningen för socialbidrag till väntare uppgick till ca70milj. Kostnaderna har ännu inte klarlagts (april1983). Det förslag vi redovisat i fråga om det statliga kostnadsansvaretför väntare leder till ökade statliga kostnader. Ökningen uppskattas medutgångspunkt från de mål för väntefider vi ställt upp till ca 8milj. om åreloch avser personalkostnader, tolkservice, barnomsorg och hälsokontroll m. m. Åandra sidan bör kostnaderna minska genom de förslag som vi lagt fram, främst ikapitel 12. Om dessa förslag genomförs systematiskt, bör de kunna leda till ettminskat antal väntare och till att målen i fråga om väntetider kan nås. Enuppskattning av utgiftsförändringarna redovisas i kapitel 17. Minskningen förkommunerna för personalkostnader m m har vi uppskattat till ca 4milj. medanbesparingen för staten med alla redovisade utgiftsförändringar inräknadeuppskattas till ca 25 milj. kr. Totalt sett kan alltså en minskning av statenskostnader för väntare ske med (ca25 -ca8=) ca 17milj.kr. till följd av minskalantal väntare och om målen i fråga om kortare väntefider uppnås. Påen punkt innebär våra förslag i fråga om åtgärder för vantarna en viss ambitionshöjningjämfört med . Det gäller förslaget att alla väntare skall få genomgå enhälsokontroll efter ankomsten till . Delta lederdock bara till en mycket marginell ökning av staiens kostnader. För det förstafår en del av vantarna genomgå en 1983/84:124 100 hälsokontrollstrax efter ankomslen. Den bekostas då normalt genom socialbidrag från denkommun där väntaren vistas, en kostnad som staten ersätter redan i nuvarandesystem. Vidare får en stor del av dem som sökt fillstånd stanna här somflyktingar och får då, inom ramen för det särskilda flykfingomhändertagandel,genomgå en hälsokontroll som bekostas av staten. För dessa innebär vårt förslagenbart att kontrollen kommer tidigare. 1983/84:124 101 Sammanställningav remissyttranden över del av betänkandet Invandringspolitiken - Förslag (SOU1983:29, kap. 14 "Väntarnas situation"). Mottagningav asylsökande och andra som söker tillstånd för bosättning efter inresan Förslagetom ett mer markerat statligt ansvar för samhälsservice ål väntare tas emotpositivt av de remissinstanser som berört denna fråga. Statskontoret hävdardock att frågan måste ses i ljuset av det statsfinansiella läget. Av dekommuner som yttrat sig gör nästan samtliga det fillägget atl ett statligtansvar bör innebära statlig kostnadstäckning för åtgärder under väntetiden.Botkyrka kommun och föreningen för socialchefer påpekar att ett statligtansvar för de asylsökande och för flyktingarna sannolikt kan innebära enförbättring av landets samlade möjligheter aU bedriva en generösflyktingpolitik. Förslagetatt efter överenskommelser med kommunerna skall svara för alttillståndssökande som själva inte ordnat bostadsfrågan erbjuds bostad i en lämpUgkommun bemöts Ukaledes positivt av en bred remissopinion. betonar dock atten förändring av bosätlningsmönstrel kan ske först på . Flerakommuner, bland dem , , och , påpekar att staten börsvara för de beredskapskostnader som kan uppstå i samband med systemet med bostadsupplåldser.I fråga om påverkan på bosättningsmönstret hävdar altdetta sannolikt kan komma till stånd om de som söker upppe-hållstillstånd isamband med inresan passerar någon slags utredningsförläggning. kommunframhåller också ett sådant behov. Ärkebiskopen, ochSveriges fri kyrkoråd/samråd framhåller i sitt gemensamma remissvar alt fråganom bostadserbjudanden bör handläggas av annan myndighet än polismyndigheten. Enligtinvandrarpolitiska kommiuén (IPOK) bör andra kommuner än den där bostaderbjudits kunna begränsa sina insatser till alt avse akut hjälp. Den tillståndssökandesbehov av bistånd i övrigt enligt sodaltjänstlagen bör, enligt IPOK, kunnaanses tillgodosett genom det erbjudande om bostad och övrig service i en kommunsom har lämnats. Socialstyrtdsen kan inte instämma i detla resonemang ochhävdar alt delta synsätt i praktiken skulle kunna innebära attsocialtjänstlagen kom att användas som ett bostadspolitiskt instrument.Styrelsen påpekar au betydligt större hänsyn måste tas fill den enskildesönskemål och situation än vad som föreslagits i utredningen. Från övrigaremissinstanser finns inga direkta invändningar mot IPOK: s resonemang. 1983/84:124 102 Iavsnittet om tillträde till utbildning diskuterar kommittén om man inte kanifrågasätta inskrivning i grundskola (i synnerhet under pågående termin) omman uppnår kommitténs mål i fråga om handläggningstid, dvs. i genomsnitt tremånader i första instans och ytterligare tre i besvärsärenden. tvekarinför delta resonemang. Ärkebiskpen, Rädda barnen, frikyrkoråd/samrådoch anser att detla verkar mindre välbetänkt. Någrakommuner, bl. , önskar ingen reglering av dagens möjligheter tillskolgång för väntarbarn. SÖ har i sill yttrande ingen kommentar till kommitténsresonemang i denna fråga. I fråga om tillträde till annan utbildning anserSACO/SR att samma regler bör gälla i fråga om tillträde till grundvux och komvuxsom gäller studieförbundssvenska . Man anser vidare altformerna för utbildning så nära som möjligt bör ansluta tillvad som gäller i övrigt. Väntarnas situation konstituerar således inga behov avsärlösningar för denna grupp. Förslaget att svenskundervisningen även fortsättningsvisi princip skall vara förbehållen dem som givits uppehållstillstånd kommenterasi övrigt inte närmare i remissyttrandena. Ifråga om vissa sociala välfärdsanordningar föreslår kommittén inga avgörandeförändringar av regelsystemet.