prop · G70317 · 1983-12-31 00:00:00 — Huvudbestämmelsernahärom återfinns ;mellertid i konventionens kap. I-II, vilka enligt 2§ iförslaget skall gälla 5om svensk lag. nationellt linjerederi i ell visst land är enligtdefinitionen i kap. I i 1983/84:17 105 konventionen ell rederi som har sill huvudkontor och sinfaktiska ledning i del landet och som år erkänt såsom nationellt linjerederi avdet landels behöriga myndighet eller del landets lag. Linjerederier som ägs ochdrtvs av "a joint venlure" med huvudintressenler frän tvä eller fleraländer och med huvudkontor och faktisk ledning i något av länderna kan enligten specialbestämmelse i kap. I i konventionen av behörig myndighet erkännas somnalionellt linjerederi i vart och ett av dessa länder. Huruvida sådanterkännande från behörig myndighets sida, som avses i de båda beslämmelserna omnalionellt linjerederi i kap. I i konventionen, skall vara relaterat till visslinjekonferens eller ha karaktär av generell slalusförklaring ulan anknytningtill någon bestämd linjekonferens är något oklart i konventionen, men man lordefå utgå ifrån att del är sistnämnda alternativ som är del i första hand avsedda(jfr t. ex. arl. rederi, som uppfyller rekvisiten rörandehuvudkontor och faktisk ledning och som fått föreskrivet erkännande såsomnationellt linjerederi, skulle sålunda - på villkor som anges i artikel 1 punkl2 - äga rält alt bli medlem i varje konferens som betjänar landels handel medannan konvenlionsslat. EG-staterna kommer beroende på Romfördragels elablcringsregleratt vid tillträde reservera sig mol konveniionens bestämning av begreppet"nationellt linjerederi" (se art. 2 p.3 i EG-förordningen och p. I iden till förordningen hörande reservationen). I en EG-stal kommer begreppet "nalionelltlinjerederi" i stället atl betyda ett linjerederi som i Romfördragetsmening är etablerat pä den statens territorium. en EG-stal höranderederi, som i nämnda mening är etablerat i ett flertal EG-stater, kan sålundakomma ifråga som nationellt linjerederi i varje sådan stat, oberoende av varrederiet har sitt huvudkontor eller sin faktiska ledning. Denna vidsträcktainnebörd av begreppet "nationellt linjerederi" kan, vid tillämpningav bestämmelserna i konveniionens artikel I om rätt för nalio nelltlinjerederi i visst land att pä angivna villkor bli medlem i linjekonferenssom betjänar landets utrikeshandel, lätt leda till att nationella linjerederierföl' en EG-stal anhopas i de konferenser som transporterar den staiens import-och exportvaror. Som antytts i remissen torde del vara för atl motverka dettasom bestämmelserna i artikel 2 punkterna I och 2 i EG-förordningen har kommittill. Dessa bestämmelser innebär i korthet följande. Linjerederier av sammanationalitet i en existerande konferens skall genom förhandlingar med annalrederi av samma nationalitet avgöra, om detta rederi skall få delta somnationellt rederi i konferensen. Besvaras denna fi"äga jakande av deförhandlande rederierna, lorde det jämlikt artikel 1 i konventionen likvälankomma pä konferensen atl pröva, om de kommersiella förutsättningarna för alldet nya rederiet skall beviljas medlemskap i konferensen föreligger (jfr detförhållandet all EG-staterna enligt den till EG-förordningen hörande bilagan inlereserverar sig mol art. I i konventionen). Skulle de förhandlande rederierna inleuppnå enighet får 1983/84:17 106 medlemsstaten i fråga vidta åtgärder för alt avgöratvisten. Ett liknande förfarande skall iakttas, när en ny konferens skallbildas. Första stycket i 4 § i lagförslaget är avsett atl vara enmotsvarighet till de närmast av elablcringsregler föranledda beslämmelsernai artikel 2 punkterna I och 2 i EG-förordningen. Lagförslaget innehåller idenna del, alt frågan huruvida ett linjerederi i skall få delta somsvenskt nalionellt linjerederi i en konferens skall avgöras genom förhandlingarmellan de svenska medlemmarna i konferensen eller, i fråga om ny konferens, desvenska rederier som avser att ingå i konferensen saml all regeringen vidbristande enighet mellan de förhandlande kan utse del eller de rederier somskall få delta i konferensen. Eftersom inte är bundet av Romfördragels elablcringsreglerhar vårt land emellertid inte samma skäl som EG-staterna alt reservera sig molden snävare bestämning av begreppet "nationellt linjerederi" somkonventionen innehåller eller atl införa regler av den typ som förekommer iartikel 2 punkterna 1 och 2 i EG-iorordningen. Några andra skäl för allpå denna punkt följa EG-staterna har inte redovisats i remissen. Om sädana skälav tillräcklig styrka inte kan påvisas, bör stadgandet utgå. För den händelse lagen anses böra på nu aktuell punktinnehålla elt stadgande motsvarande EG-förordningens reglering vill lagrådetframhålla, att stadgandet inte bör röra frågan huruvida ett linjerederi skallfå medlemskap i en konferens eller inle (jfr sista meningen i första stycket av4 §), vilkel skulle kräva reservation från svensk sida mot artikel I i konventionen,ulan avse frågan huruvida elt linjerederi som önskar medlemskap i en konferensskall kunna få ställning som nationellt linjerederi för visst land och därmed iden egenskapen fä delta i konferensen i fall den beviljar medlemskap. I deförhandlingar som avses i 4 § första stycket bör även del rederi som önskarmedlemskap i en bestående konferens fä delia (jfr första meningen i förstastycket och art. 2 p. I första stycket i EG-förordningen). Slutligen villlagrådet påpeka att, om reserverar sig mot konventionens i kap. Iupptagna bestämning av termen "nationellt linjerederi", detta börkomma till synes i lagen, där del nu inte alls framgår, all 4 S är ell undanlagfrån kap. I i konventionen. I andra stycket av 4 § upptas en bestämmelse enligt vilkenregeringen beslutar vilka organisationer av avlastare som kan åtnjutarättigheter eller ha skyldigheter enligt konventionen. Bestämmelsen har, enligtvad som upplysts för lagrådet, till uppgift alt ange att det skall ankomma påregeringen atl besluta om sådant erkännande som avses i definitionen avbegreppet avlastarorganisation i kap. I i konventionen. Den föreslagnabestämmelsen behövs emellertid inte för detta ändamål. Av definitionsbestämmelsenframgår, att erkännande av nämnt slag i avsaknad av särskild lagbestämmelseutfärdas av behörig myndighet, och regeringen är enligt 2 § andra stycket i denföreslagna lagen för svensk del behörig myndighet. Lagrådet föreslår, att ocksåandra stycket i 4 § utgår. Prop.1983/84:17 '»7 5 och 6 §S Den lösning som enligt EG-förordningen skall gälla när en "EG-staltillträder koden innebär, förutom de berörda särreglerna om nationelltlinjerederi, väsentligen följande avvikelser från eller förklaringar till kodensä som lagrådet tolkar dem. I konferenslrafikmellan och - vid ömsesidighel - mellan och annal konvenlionsanslutetOECD-land gäller inte kodens artikel 2 om marknadsandelar, utom såtillvida atlreglerna om lasttilldelning för s.k. tredjelandsrederi skall kunna åberopas avnalionellt linjerederi i ett utvecklingsland, om rederiet tillhör konferenseneller är berättigat all vinna inträde enligt artikel I punkt 3 i koden (EG art.4 p. 2 och 3). Artikel 3 om beslutsordning inom en konferens och artikel 14 punkl9 om minimiperioder för giltighet av allmän frakthöjning skall inte hellertillämpas (EG arl. 1 trafik somsägs under 1 ovan skall part frän inle påkalla sådant förlikningsförfarandesom anges i kodens kap. Iförhållande iill part från annal OECD-land förutsätts härvid, förutomömsesidighet, all avtal har träffats om nägol annal förfarande (EG art. 4 p.5). I annan trafik- dvs. när artikel 2 i koden i och för sig är tillämplig -kan ett eller fleraav medlemsrederierna från i en konferens påkalla en omför'delningav de kvoter som enligt koden skulle ha tillfallit dem. De nya kvoterna kan, omparterna inte är överens om dem och elt förlikningsförfarande enligt i EG-förordningen inte lett tillresultat, bestämmas genom bindande skiljedom, om parterna är ense om del (EGart. 1konferenstrafik mellan ell och ell konvenlionsansluiel icke-OECD-landkan - vid ömsesidighel - också medlemsrederier från utanför EGdelta i omfördelning enligt 3 ovan (EG art. 4 p. I vissa frågorsom anges i konferensavtalel skall i en konferens som betjänar ett denationella linjerederierna från del landet inte ta ställning innan rederiernafrän övriga inom konferensen konsulterats (EG art. 5). Artikel 3 ikoden skall, när den är tillämplig, tolkas och tillämpas pä visst sätt i frågaom vetorätten för nationella linjerederier i de två länder som betjänas av enkonferens (EG-reservalionen nr 4). Enligt vad depar-lementschefen anför äravsikten all de svenska reglerna skall ansluta iill EG-lösningen och delförutskickas att man frän svensk sida också skall vid tillträde till koden görareservalroner motsvarande dem soir. fogais till EG-förordningen. Lagrådet har idet inledande avsnittet av detla yttrande förordat, all koden, om den antas,skall införlivas med svensk räll genom transformation i en översättning somnära följer konventionslexlen men med en försiktig omredigering bl. a. sä altmodifikationerna på grund av anpassningen enligt EG-modellen anges i anslutningtill den kodlexl som 1983/84:17 108 Den omarbetning som behövs kan inte ske inom ramenför lagrådets befattning med ärendet. Hur de regler som skall motsvara de nuföreslagna 5 och 6SS bör utformas i en sådan lag kan därför inte bedömas idetalj. I anslutning till texten i lagförslaget kan ändå anföras niigra synpunktersom huvudsakligen gäller också om reglerna skrivs om vid en ändrad lagleknisklösning. 1 5 *j första stycket förslå meningen föruisäils inte iiitiyckligen- som i EG-lösningen - atl vederbörande OECD-land är anslutet till koden. Lag rådet ifrågasätter om inte texien bör lyda: " gäller inle i handeln mellan konventionsanslulna OECD-stater". Orden"gör molsvaiande regler rillämpliga" i den följande meningen synesvidare inle vara ett adekvat ultryck för vad som åsyftas. Beträffande ömsesidigheisrekvisiteti den meningen har lagrådet emellerrid en mer principiell invändning av sammaslag som anlörls i anslutning till 3 S och som också gäller 6S sista stycket.Med hänvisning till vad som sagts vid 3§ förordar lagrädei atl de nämndavillkoren om ömsesidighel fär utgå och i stället lagstiftning tillgrips i falldär det kan bli aktuellt atl göra undantag på grund av att ömsesidighe-tenbrister. Enligt vad som framgår av motiven till de danska förfaiinings-bestämmelserna har man vid de nordiska överläggningar som förekommit ansett sig kunna utgåfrän ömsesidighel i alla relevanta avseenden inom samtliga . Mol denbakgrunden lorde omgången med lagstiftning knappast bli aktuell såvitt gällerbestämmelserna i 5 och 6ij§. Beslämmelserna i remissförslaget angående tillämpningen avföriikningsförfarandet enligt kap. VI i koden avviker formellt frän EG-lösningen genom atl i 5§ förstastycket förfarandet generellt ställs åt sidan inom OECD-områdel (jfr ovan under2). Sista stycket i 5S, vilkel modifierar första stycket, lorde inte ha annatsyfte än all tillgodose del särskilda villkoret rörande OECD-stater somlagrådet redovisai ovan under 2 i sista meningen. Eftersom remissförslagetavviker från EG-förslagci när der gäller huvudregeln om tillämpligheten av kap.VI i koden måste också villkoretskrivas om. Nägon begriplig lagtext kan man enligt lagrådets mening emellertidknappast få, om inle huvudregeln och villkoret förs samman på i principföljande sätt: "Inom konferenser som betjänar handeln mellankonventionsanslutna skall förfarandet enligt kap. VI i konventionen inte tillämpas pätvist som enligt avtal mellan parterna skall biläggas genom annalförfarande." I och för sig ställer sig lagrådet frågande till behovet ochfunktionen av regleringen med hänsyn till innehållet i artikel 25 punkterna Ioch 2 i konventionen. En jämförelse mellan beslämmelserna i 5 och 6<;S och EG-iexlenvisar också en del andra skillnader som inle har kommenterats i motiven. Desärskilda föreskrifterna i artikel 5 resp. reservationen nummer 4 i EG-lösningen(se under 5 och 6 ovan) har inle lagils med i remissförslaget. De tycks ocksåvara betingade av rent inierna EG-förhällanden. I sista meningen av andra siyckeii 5 § finns däremoi en avvikelse som ime förefaller Enligt EG-förordningen (se referatet under 1ovan) förutsätts det inte all ell rederi frän utvecklingslandet i fråga redanskall vara medlem i en konferens utan artikel 2 i koden skall också gällarederi som har rätl till inträde enligt beslämmelserna i kodens artikel I punkt3. Beträffande slutligen 6§ första stycket har ullrycken "ettlinjerederi" respektive "enighet" fält ersätta en merapreciserad text i EG-förordningens artikel 3. Lagrädei ifrägasälter om inlenågot utföriigare text behövs. 1 den allmänna motiveringen (avsnitt 7.4.2) diskuterasfrågan i vad mån konventionen ställer krav på atl en ansluten stat skall i sinlagstiftning införa sanktionsregler som säkerställer efterlevnaden av konveniionensbestämmelser. I del sammanhanget uttalas att artikel 22 i konventionen är atlse som en sådan bestämmelse som måsle anses förutsätta att sanktioner skallinföras i nationell lagstiftning. Lagrådet finner denna bedömning tveksam.Artikel 22 anger enligt sin lydelse endast atl vissa slags avtal som ingås avlinjekonferenser - konferensavtal, avtal om marknadsdelning och lojalitelsöverenskommdser- skall överensstämma med lillämpliga krav i uppförandekoden men fär innefattaandra föreskrifter, om de inle sirider mol koden. I denna bestämmelse behöverinte inläggas nägol krav pä alt nationella sanktionsregler skall införas av enstat som tillträder konventionen. Inle heller av annan konventionsbeslammelseframgår något sådant krav. Bestämmelsen i artikel 22 synes likväl ha ställ iblickpunkten vid de överläggningar om hur uppförandekoden bör tillämpas som medsvenskt deltagande ägt rum mellan ett antal västeuropeiska stater. Enligt vadsom anförs i motiven har därvid den gemensamma bedömningen framkommit alt eltavtal av sådant slag som anges i artikel 22 bör anses ogiltigt i den delavtalet sirider mot koden. Enighet har även rått bl. a. om atl ell sådant avlalbör kunna i sin helhet åsidosättas, om den ogiltiga delen varit väsentlig förövriga delar av avtalet. I första stycket av 7 S upptas i lagförslaget ensanktionsregel enligt vilken villkor i konferensavtal som inle uppfyller dekrav som ställs i konventionen är ogiltigt i den del del strider molkonventionen. Samma ogillig-hetspåföljd föreslås gälla beträffande avvikandevillkor i avlal om marknadsdelning och lojalitetsöverenskommelser. Enligt denföreslagna regeln lorde varje villkor som ingår i exempelvis ett poolavial ochsom innebär en avvikelse från en tvingande regel i koden vara att bedöma somogiltigt, oavsett vad som i övrigt överenskommits och utan hänsyn till andraföreliggande omständigheter. Enligt lagrådets mening kan en sådan stel ogiltighetsregelkomma att medföra oförutsebaia verkningar och i vissa fall leda till entillämpning som inle är avsedd. 1 7§ andra och tredje styckena föreslås ogiltighelsregleräven pä vissa punkter utanför del område som berörs av artikel 22. Dessaförslag galler avvikelser från konveniionens bestämmelse i artikel 13 punkl Iom fraki-9 1983/84. 1983/84:17 110 ariffer saml avvikelser från de förtäranderegler vidallmänna höjningar av raktema och införande av tilläggsavgifter som finns iartiklarna 14 och 16. rågan om lämplighelen av sanktioner mol konveniionsbroitpä området Hänför artikel 22 behandlas relativt utföriigt i moriveringen. Deparle-nentschefenstannar lör atl sådana sanklionsregler inte bör införas. Lagrå-lel delar i huvudsakde synpunkter som anförs i denna del och anser atl Örslagen i 7 § andra ochtredje styckena bör utgå. Med anledning av det anförda föreslär lagrädei atl ogillighetsregelnbegränsas att avse avtalsvillkor som avviker frän konveniionens tvingande bestämmelserom konferensavial, avtal om marknadsdelning och lojaliiels-jverenskommelser samlalt förslaget i denna del ges följande lydelse: "Villkor i konferensavtal som inle uppfyller de kravsom ställs i konventionen kan förklaras vara ogiltigt i den del del sirider molkonventionen. Detsamma gäller i fråga om villkor i avlal om marknadsdelning ochi lojaliteisöverenskommelse." Lagrådet vill påpeka all, om avsikten är att fullfölja denuppfattning som framgått som ell resultat av överväganden inom denvästeuropeiska län-derkrelsen, förslaget efter mönster av regeln i 36 S första slyckelandra meningen avtalslagen (1915:218) synes böra kompletteras med en bestämmelseom alt ell avlal i vissa fall skall kunna ogilligförklaras i sin helhet. Vilka överväganden som ligger bakom preciseringen i dennaparagraf av gränserna för svensk domstols behörighet i mål om tillämpning avden nya lagstiftningen framgår inte av remissen (jfr specialmotiveringen ochavsnitt 7.6). I de danska lagbestämmelserna finns en jurisdiklionsbeslämmelseav samma innebörd. Med hänsyn till svårigheterna all bedöma vilka regler ikoden som är av beskaffenhet atl kunna genomdrivas domslolsvägen år del intemöjligt alt bedöma, om regeln är påkallad och om den har fått den lämpligasteutformningen. Den ger emellertid genom bestämmelserna i första slyckel d och iandra stycket ulrymme för en relativt fri bedömning av domstolarna, som därvidbör kunna använda sig av principer när det gäller behörigheten som har kommittill uttryck i praxis på andra liknande rättsområden. Den särskilda preskriptionsregeln i sista slyckelförefaller alt kunna tolkas alltför vitt genom att det talas om en fordran"som härrör ur" ell sådant rättsförhållande som är reglerat i konventionen.Vidare år uttrycket "efter det atl fordringen uppkom eller sexmånader efter del all internationell förlikning avslutades" inte entydigt.Om det inte sirider mot vad som har avselts kan bestämmelsen lämpligen lyda:"En fordran som grundar sig pä ell rällsförhällande som är reglerat ikonventionen år preskriberad, om talan inle har väckts efler delatt fordringen uppkom. Har inom den liden sådant förlikningsförfarande somanges i kap. VIi konventioneninletts, preskriberas fordringen efter det 1983/84:17 III att förfarandet avslutades, om inte preskription inträlTarsenare enligt tväårsregeln." Slutligen kan anmärkas, all den föreslagnapreskriptionsregeln inle sätter någon gräns för ratt atl med stöd av nägonbestämmelse i lagen väcka lalan i annal hänseende än i fråga om fordiingsanspiäk,dvs. exempelvis inle för talan om fastställande av rätt till medlemskap i enkonferens eller' om ogiltighel av ett avtalsvillkor. Av ett löreiett utkasttill införlivande av koden med engelsk lagslifining framgår, atlpreskriptionsregeln där mer generellt angetts avse tvist i anledning avtillämpningen eller genomförandet av koden. Motiven i remissen tyder på all enrelativt kort talelrist funnits behövlig i fråga om de rattsliga relationernaöverhuvudlaget inom en linjekonferens. Om detta är en riklig tolkning, börpreskriptionsregeln byggas ut. Partsbehörighelen, dvs. förmågan alt vara part irättegång, följer rätts-subjeklivilelen, dvs. förmågan all vara bärare av rätlighelerochskyldigheter. Endast den som kan förvärva rättigheter eller ikläda sigskyldigheter, dvs. fysisk och juridisk person, kan alltså inta ställning sompart i process (se II kap. I och2S§ ). Som berörts i remissen, lorde en linjekonferens intekunna betraktas som något riitissubjeki. Linjekonleieiis är närmast ensamlingsbeteckning pä kontrahenterna i ett för inlernalionell linjesjöfartträffat samarbelsavial mellan rederidrivande rällssubjekt. Nägon ändring häravlorde inle vara avsedd i konvenrionen (jfr definitionen i kap. I ikonventionen). Av vad som sagts följer, att en linjekonferens inle förnärvarande kan vara part i rättegång. Enligt bestämmelsen i artikel 26 punkl Ii konventionen skall fördragsslutande stat tilldela linjekonferenser och avlaslarorganisationerden behörighet som är nödvändig lör tillämpning av konventionens kapitel VI, .som handlar om biläggande avtvister. Konventionsbeslämmelsen nämner särskilt behörighet lör linje-konferenseller avlastarorganisation all "i sin kollektiva egenskap" kära ochsvara såsom pari. Den nu berörda konventionsbeslämmelsen har föranlettföreskriften i 9§ första stycket i remissförslaget, enligt vilken en linjekonferenseller avlaslarorganisalion kan vara part i tvisler som avses i 8§ i förslaget.En liknande föreskrift har uppiagits i 7S i den danska lagen omlinjekonferenser. Till den del stadgandet i 9 5 första stycket avser sådana avlaslarorganisationersom är juridiska personer är det obehövligt. Atl sådana avlaslarorganisationeräger partsbehörighet följer redan av 1 I kap. 2§ räliegångsbalken. I den mån deiföreslagna stadgandet avser linjekonferenser och sädana avlaslarorganisationersom saknar juridisk personlighet innebär det den avvikelsen från gällande räll,att niigon som inte kan förvärva rättigheter eller ådra sig förpliklelserutrustas med paits-behörighet. En rättegångsordning eller annat lödarande, somsyftar iill atl nå rättsligt verksamma avgöranden av tvister, kan inte fyllasin uppgift när Prop.1983/84:17 112 pä ena eller båda sidor förekommer part som inle kanberättigas eller förpliktas till någonting i saken. Det kan möjligen förefallaligga nära till hands all som en åtgärd för anpassning till konventionen lillskaparegler som skulle göra linjekonferens till rättssubjekt. Ett sådantförfaringssätt skulle emellertid av allt atl döma fört"ela silt syfte,därför all en linjekonferens i konveniionens mening inle lorde kunna beståbara av elt enda rättssubjekt (jfr konveniionens bestämning av begreppetlinjekonferens). För någon speciell lagstiftning av den typ som finns i 3 kap.sjölagen ges inte nägol underlag vare sig i konventionen eller i remissen. Den föreslagna regeln i 9§ första stycket är, till den delden handlar om linjekonferens och avlastarorganisation utan juridiskpersonlighet, av sådan beskaffenhet atl den i varje fall inle bör gestillämplighet pä ell vidsträcktare område än konventionen gör nödvändigt, dvs.vid internationell medling som avses i kap. VI i konventionen. I anslutning till frågan om partsbehörighet förlinjekonferens må nämnas att konventionen, fastän den i vissa avseendenbehandlar konferensen som om den vore ett rättssubjekt, inte tycks innehållanågra bestämmelser om vem som äger företräda en linjekonferens (frånsett speciella fall såsom mottagande avdelgivning). I avsaknad av klara bestämmelser om annal får åtminstone försvensk rätts del i så fall antas gälla, att linjekonferens som kollekliv inlekan handla annat än genom samtliga medlemmar i förening. Medlem kanhärvid uppträda personligen eller genom legal ställföreträdare eller genomombud som befullmäktigais av medlemmen i konferensavtalel eller på annal sätt.Konventionen förutsätter såsom praktiskt närliggande alt sådana representantersom avses i artikel 21 när så behövs befullmäktigas alt i lämplig omfattningfalla beslut för konferensen. Del som sagts har - frånsett vad som rörrepresentation enligt artikel 21 -motsvarande tillämpning på sådan avlastarorganisationsom inle har karaktär av juridisk person. Emellertid bör påpekas attkonventionen ibland tycks utgå ifrån alt en linjekonferens kan vara företräddav någon som inle härleder sin behörighet från samtliga medlemmar ikonferensen. I bestämmelsen i artikel 26 punkl 2 anges sålunda, alt om"en konferens" godtagit eller förkastat en av förlikningsmän framlagdrekommendation, varje medlem av konferensen därmed skall anses ha godtagiteller förkastat rekommendationen. Om innebörden härav är, att någon utanbemyndigande från konlerensmedlem skall kunna med bindande verkan för dennegodta eller förkasta förlikningsförslag, finns anledning för altreservera sig mot bestämmelsen såsom ur rättssäkerhetssynpunktotillfredsställande. Detsamma gäller beträffande den likaledes i artikel 26 punkl2 upptagna bestämmelsen alt avlastarorganisation ulan bemyndigande från medlem-mariiussida skall äga all med bindande verkan för dem godia eller förkastaförlikningsförslag. I 9 S andra slyckel i lagförslaget anges, all ettlinjerederi, som är medlem 1983/84:17 113