prop · G703120 · 1983-12-31 00:00:00 — Mot en sådan utveckling kanemellertid invändas att ytterligare myndigheter då engageras i handläggningenmed ökad byråkrati och nya kostnader som följd. Jag vill därför generellt settinte förorda en utveckling i den riktningen. Föreskrifter om överlämnande avsärskilt viktiga ärenden är enligt min mening för det mesta en bättre lösning. Påvissa områden har man redan ersatt rätten att gå till regeringen besvärsvägenmed föreskrifter om överlämnande av ärenden. Se t.ex. 31 § andra stycketlotterilagen (1982:1011, senaste lydelse av paragrafen 1983:1083) och 5§ förordningen(1982:1263, omtryckt 1983:171) om doktorandtjänster vid högskoleenheter.Vanligare har dock varit att besvärsmöjligheten lämnas obeskuren trotsföreskrifter om överlämnande. Som exempel kan nämnas 18 § jordförvärvslagen(1979:230) och 8 § andra stycket jordförvärvsförordningen (1979:231), 4 kap. 1§ lagen (1982:618) om utländska förvärv av fast egendom m.m. och 8 § förstastycket 3 förordningen (1982:879) i samma ämne samt 16 § förordningen(1978:507, paragrafen ändrad senast 1983:638) om industrigarantilän m.m. Jagförordar att man, på de områden där det är önskvärt att regeringen som politisktorgan styr utvecklingen i praxis, i ökad utsträckning låter föreskrifter omöverlämnande av särskilt viktiga ärenden till regeringens prövning ersättarätten att överklaga till regeringen. På så sätt kan man befria regeringen frånåtskilliga rutinbetonade ärenden där någon politisk styrning i själva verketinte behövs och slärka garantierna för att de ärenden som verkligenbör föras upp till regeringen inte stannar i lägre instans. En förutsättningbör normalt vara att de ärenden som stannar under regeringsnivån kan prövas itvå instanser (jfr avsnitt 3.3.1 i det föregående). Detjag nu har sagt om överlämnande av särskilt viktiga ärenden som alternativ tillbesvärsprövning gäller i princip inte bara när det är önskvärt att regeringensom pohtiskt organ styr andra myndigheters praxis utan också när Prop.1983/84:120 28 del från rättvisesynpunkt är önskvärt att t.ex. olikalänsstyrelsers praxis skall bli likformig eller när regeringen måste kunnadispensera från praxis i exceptionella fall. Mitt resonemang förutsätter att det ofta går att iföreskriftsform uttrycka villkoren för överlämnande så att myndigheterna kangöra ett ändamålsenligt urval av ärenden som bör föras upp till regeringen. Demyndigheter som det här företrädesvis gäller, dvs. myndigheter som lyder direktunder regeringen, bör i allmänhet utan svårighet kunna avgöra vilka ärenden somhar principiellt intresse eller som i övrigt är av den särskilda vikt att enregeringsprövning är motiverad. Om det är regionala myndigheter som skall ta initiativettill överlämnande på ett område där det finns ett starkt intresse av en förhela landet likformig praxis, måste man självfallet fästa stor vikt vid riskenatt del uppstår olika praxis i olika delar av landet. För att reducera dennarisk fill en acceptabel nivå kan villkoren för överlämnande behöva preciserasnoga. Jag är medveten om alt detta på vissa områden kan bli en svår uppgift.Svårigheterna bör dock inte överdrivas. Vad det närmast gäller är att - medledning av t.ex. de erfarenheter som har vunnits vid besvärsprövningen hosregeringen - ange några typfall där politisk intresseawägning eller riksintressenregelmässigt bör dominera prövningen. Humvida föreskrifter om överlämnande bör utformas som enskyldighet eller bara som en möjlighet att överlämna ärenden får avgöras medledning av förhållandena på varje särskilt område. En kombination kan iblandvara ändamålsenlig, t.ex. så att man räknar upp några fall då överlämnande skaUske och tillägger att överlämnande får ske också i andra fall av särskild vikt. Det jag nu har sagt om överlämnande av ärenden somalternativ till besvärsprövning utesluter inte att besvärsprövning hosregeringen i vissa ärendegrupper trots allt kan vara det mest ändamålsenligamedlet för politisk styrning av praxis. Jag tänker då framför allt på sådanaärenden där klaganden brukar vara en statlig myndighet, en nämnd, enorganisation eller liknande med särskilda kvalifikationer att själv bedömavilka ärenden som kräver ett ställningstagande från regeringen som politisktorgan. Ett par remissinstanser har föreslagit att en minoritetinom en myndighet skall kunna driva igenom att ett ärende lämnas över tillregeringens prövning. En sådan ordning förutsätter att myndighetensbeslutanderätt utövas av en styrelse, ett kollegium e.d., något som f.n. ärmindre vanligt vid besvärsprövning. Som jag tidigare nämnde har verksledningskomitténi uppdrag att utreda frågan om verksstyrelsernas uppgifter och befogenheter.Jag tar därför inte upp förslaget . Prop.1983/84:120 29 Mittförslag: Man bör hålla fast vid den nuvarande principen att besvärsärenden därrättsfrågan är huvudsak skall gå till domstol medan ärenden därlämplighetsbedömningar dominerar skall prövas i administrativ ordning. Mindreavsteg från denna grundsats bör dock kunna göras i båda riktningarna. Arbetsgruppensförslag: Också arbetsgruppen vill behålla den nuvarande principen förgränsdragningen mellan regeringens och domstolarnas kompetens. Remissinstansernassynpunkter: Inle heller remissinstanserna ifrågasätter den nuvarande gmndsatsen.Några föreslår dock att man närmare överväger möjligheten att låtaförvaltningsdomstolarna överta uppgiften att pröva vissa besvärsärenden, som nuprövas i administrativ ordning. Skälför mitt förslag: Genom en rad reformer på förvaliningsrättskipningens områdeunder en följd av år har man nu nått så långt att det knappast längre ärmöjligt att i någon större utsträckning flytta besvärsärenden från regeringentill domstolarna. Principen att mål där rättsfrågan är huvudsak skall gå tilldomstol är i slort sett genomförd och bör enligt min mening vara vägledandeockså i fortsättningen. Mindre avsteg från principen bör dock kunna göras ibåda riktningarna. Det finns också många gränsfall. Vilkaavsteg som bör göras och hur gränsfall bör behandlas är frågor som måsteavgöras - förutom med hänsyn till ärendenas art och intresset av att befriaregeringen från besvärsärenden - med beaktande av att domstolsprövning är enförhållandevis dyrbar handläggningsform och att många domstolar redan är såhårt belastade att de har svårt att avgöra sina mål tillräckligt snabbt. Denu angivna riktlinjerna bör tillämpas såväl när man ser över befintliga besvärsreglersom när man utformar besvärsregler i nya grupper av ärenden. Tanken är att iförsta hand varje departement på sitt område skall svara för det fortsattaarbetet med att anpassa besvärsreglerna i olika lagar och förordningar tillriktlinjerna. De frågor som man enligt rikflinjerna regelmässigt bör ställa sigoch de synpunkter som i allmänhet bör vara vägledande vid del fortsatta arbetetkan sammanfattas på följande sätt. Behövsen politisk styrning? Regeringenbör i allmänhet inte vara besvärsinstans annat än när det behövs en politiskstyrning av praxis. I sådana fall då besvärsprövningens huvudsakliga funktionär att tillgodose ett rättsskyddsbehov bör prövningen normalt läggas påregeringen bara om det inte går att ordna en tillräckligt Prop.1983/84:120 30 kvalificerad besvärsprövning på lägre nivå. Regeringen bördärför i möjligaste mån befrias från besvärsärenden där en politisk styrninginte är nödvändig eller önskvärd. I första hand bör man välja någon eller någraav följande vägar för att nå detta mål. Bör beslutet över huvud taget kunna överklagas? I vissa ärendegrupper kan man överväga att helt slopabesvärsmöjligheten. De nuvarande principerna för vilka beslut som över huvudtaget får överklagas bör emellertid behållas i väntan på resultatet avförvaltningsrättsutredningens arbete. Kan saken prövas i två instanser under regeringen? Ärenden som kan prövas i två eller flera instanser underregeringsnivån bör normalt inte få överklagas till regeringen. Undantag fråndenna princip bör göras bara när särskilda skäl lalar för det. Ett sådant särskilt skäl kan vara att det behövs enpolitisk styrning av praxis. Ett annat särskilt skäl kan vara att det i vissaärenden finns ett starkt intresse av en för hela landet likformig praxis sominte kan tillgodoses på ett smidigare sätt än att regeringen fullgör uppgiftensom högsta besvärsinstans. Högsta instans behöver inte allfid vara rikstäckande. Att regeringen prövar liknande ärenden som första ellerandra instans bör inte godtas som ett tillräckligt skäl för att behållaregeringen som besvärsinstans i ärenden som kan prövas i flera instanser underregeringen. Att det finns ett organisatoriskt samband mellaninstanserna under regeringen eller atl det råder ett fillsynsförhållande dememellan bör inte hindra att man skär av besvärsmöjligheten enligt ivåinstansprincipen. Kan beslutanderätten flyttas ner? I ärenden som regeringen f.n. prövar som andra instans ochsom av hänsyn till rättssäkerheten behöver kunna överklagas också ifortsättningen bör beslutanderätten i första instans om möjligt flyttas ner såalt man skapar utrymme för en besvärsprövning under regeringsnivån. Samtidigtbör man enhgt Ivåinstansprincipen skära av rätten att fullfölja talan fillregeringen, om inte särskilda skäl talar mot det. Kan någon central förvaltningsmyndighet ta över uppgiften? I den mån rätten att fullfölja talan till regeringen intekan skäras av utan vidare eller genom att beslutanderätten flyttas ner, bör manutnyttja de 1983/84:120 31 möjligheter som finns att låta centrala myndigheter underregeringen överta regeringens uppgift som högsta instans. Decentrala myndigheterna bör i ökad utsträckning få fill uppgift att pröva besväröver länsstyrelsebeslut. När så sker, bör man i regel skära av rättenatt överklaga de beslut som den centrala myndigheten fattar som besvärsinstans. De centrala myndigheterna bör dock inte pröva besvär överlänsstyrelsebeslut i ärenden där det typiskt sett krävs en avvägning mellanolika intressen som företräds av skilda centrala myndigheler. Att en central myndighet på sitt område f.n. har rätt attöverklaga länsstyrelsebeslut till regeringen bör inte hindra att man överväger möjUg-hetenatt i stället göra den centrala myndigheten till besvärsinstans. Också på försvarets område bör man utnyttja de möjlighetersom finns att låta centrala myndigheter överta uppgiften att som högsla instanspröva besvär över beslut som fattas på regional eller lokal nivå. Finns det förutsättningar att inrätta en särskildbesvärsnämnd? Någon allmän eller en stor del avförvaltningen bör inte inrättas. Besvärsnämnder med mer begränsadeverksamhetsområden bör införas bara under speciella förutsättningar och bara omman ingående har övervägt andra tänkbara lösningar. År överlämnande av ärenden till regeringen en lämpligarelösning? På områden där det är önskvärt att regeringen sompolitiskt organ styr andra myndigheters praxis bör man i ökad utsträckning låtaföreskrifter om överlämnande av särskilt vikfiga ärenden till regeringensprövning ersätta rätten att överklaga till regeringen. Sådant överlämnande ärdock i allmänhet inget lämpligt alternativ till besvärsprövning i ärenden därklaganden brukar vara en statlig myndighet, en nämnd, en organisationeller liknande med särskilda kvalifikationer att själv bedöma vilka ärenden somkräver ett ställningstagande från regeringen som polifiskt organ. Överlämnande av särskilt viktiga ärenden bör också undervissa förutsättningar användas i stället för besvärsprövning när det frånrättvisesynpunkt är önskvärt alt t.ex. olika länsstyrelsers praxis skall blilikformig eller när regeringen i exceptionella fall måste kunna dispensera frånpraxis. En förutsättning bör normalt vara alt man i de ärenden som stannarunder regeringsnivån har möjlighet att få sin sak prövad i två instanser. Ett syslem med prövningstillstånd hos regeringen bör inteinföras. Prop.1983/84:120 32 Lämparsig saken för domstolsprövning? Manbör hålla fast vid den nuvarande principen att ärenden där rättsfrågan ärhuvudsak skall gå till domstol medan ärenden där lämplighetsbedömningardominerar skall prövas i administrativ ordning. Mindre avsteg från denna grundsatsbör dock kunna göras i båda riktningarna. Jaghemställer att regeringen föreslår att godkänna de riktlinjer som jaghar angett för en översyn av reglerna om rätt att överklaga ärenden tillregeringen och för utformningen av besvärsregler i nya ärendegrupper. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta det förslag som föredraganden har lagtfram. 1983/84:120 33 Bilaga 1 Saitimanfattningav arbetsgruppens förslag På grundvalav en kartläggning av besvärsärendena hos regeringen föreslås 1promemorian riktlinjer för en begränsning av antalet sådana regeringsärenden.Riktlinjerna går 1 korthet ut på följande. Attregeringen är besvärs Instans kan vara ändamålsenligt när det är önskvärt attett politiskt ansvarigt organ dirigerar utvecklingen 1 praxis, ger praxis enviss profil eller länkar utvecklingen i viss riktning. Man bör sträva efteratt befria regeringen från ärenden där en sådan styrning inte är nödvändigeller önskvärd. som nan 1 första hand bör välja för att nå detta mål är att helt enkelt, slopa en länk 1instanskedjan -regeringen - när det kan ske utan att rimliga krav på rättssäkerheteller effektivitet sätts åt sidan. Beslutsom inte innebär någon egentlig myndighetsutövning ochvissa andra typer av beslut behöver över huvud taget inte vara överklagbara.Besvärsrätt bör ocksä vara helt utesluten, om det inte finns någon annanInstans som med minst lika säkert resultat som beslutsmyndigheten eller tillräckligtsnabbt kan göra om beslutsmyndighetens prövning. Iövrigtbör rätten att fullfölja talan till regeringen normalt skäras av när sakenkan prövas 1 två eller flera instanser under regeringsnivån.Undantag från denna tvåinstansprincip bör göras baraom särskilda skäl talar för det. Ett sådant särskilt skäl kan som sagt vara att det 1 vissa ärenden är önskvärt attett politiskt ansvarigt organ styr utvecklingen 1 prajtis. Ett annat sårskilt skäl kanvara att det 1 vissa ärenden 3 1983/84. Prop.1983/84:120 34 finnsett starkt Intresse av en för hela landet likformig praxis som inte kantillgodoses på något annat, smidigare sätt än attregeringen är besvärsinstans. Omdet på ett visst område inte går att skära av besvärsrätten utan vidare, bör man i stället överväga om någon annanmyndighet kan ta över regeringens uppgift som högstainstans på området. Därvid bör man bl.a. utnyttja de möjlighetersom finns att låta centrala förvaltningsmyndigheter pröva besvär över länsstyrelsersbeslut. Vidarebör underställning av viktigare ärenden i ökad utsträckninganvändas i stället för besvärsprövning. Promemorianmynnar ut 1 ett förslag om att regeringen bör föreslåriksdagen att anta de riktlinjer som behövs för en systematisk översyn av de nuvarandereglerna om överklagbarhet och Instansordning i ärenden där regeringenf.n. är högsta Instans. Som ett första led1 en sådan översyn föreslås i promemorian en ändring 1 allmänna verksstadgan. Prop.1983/84:120 35 Exempelpå bestämmelser som skär av rätten att överklaga beslut till regerlnger BIDRAG,STÖD M.M. Enöverlantmätarmyndighetsbeslut enligt kungörelsen (1971:1105) om statsbidrag till kostnader för fastighets-bildnlngsförrättnirigarm.m. får överklagas hos statens lantmäteriverk.Verkets beslut får enligt 7 § däremot inte överklagas. Senaste lydelse av paragrafen, se 1974:338. Frågor an stöd enligtlagen (1972:625) om statligt stöd till politiska partier prövas av partibidragsnämnden. Nämndens belutfår enligt 13 § 2 st. inte överklagas. Biligt23 § 1 st. kungörelsen (1973:639, omtr. 1978:444) om statligt stöd tilllokal landsbygdstrafik får en länsstyrelses beslut enligt kungörelseninte överklagas. beslut cm godkännande av trafikförsörjningsplansan underlag för bidragsansökan får inte heller överklagas, se 23 § 2 st. Senaste lydelse avparagrafen, se 1979:911. Detsamma ler enligt 18 § förordningen(1975:192, omtr. 1978:445) om statligt stöd till regional landsbygdstrafik. Senaste lydelseav paragrafen, se 1979:912. Statenskulturråds beslut 1 bidragsfrågor får inte överklagas enligt bl.a. 9 § kungörelsen(1974:452) om statsbidrag till teater-, dans- och musikverksamhet 1 Förteckningenhar upprättats Hansyn har inte tagitstill författningsändrinr san har kommit ut från trycketefter . Prop.1983/84:120 36 mindreensembler och fria grupper, 13 § förordningen (1976:530) om stöd tillsceniskt verk och 4 § förordningen (1980:289) om statsbidrag tHI museijärnvägar. Exportkreditnämndensbeslut om exportkreditgaranti får enligt 7 § förordningen (1974:60, omtr. 1978:422) om exportkreditgarantiinte överklagas. Inte heller beslut som nämnden meddelar med stöd av förordningen(1976:309) om statlig kursgaranti vid export får överklagas,se 6 §. Enligt förordningen (1974:404) om statsbidrag till vissa trossamfund prövas frågor omstatsbidrag av en samarbetsnämnd. Dess beslut i bidragsfrågor får enligt16 § 1 st. inte överklagas. Senaste lydelse av paragrafen, se 1976:255. Beslutav sinformation om statsbidrag får enligt3 § kungörelsen (1974:439) om statsbidrag till produktion avvissa läromedel inte överklagas. Talanmot ett formed!ingsorgans beslut enligt förordningen (1976:263. omtr. 1981:337) om statligabostadsbidrag till barnfamiljer förs hos länsbostadsnämnden, vars beslut får överklagashos . Däremot får enligt 22 § talan inte föras mot beslut. Vad nu sagts gäller även förordningen(1976:262, omtr. 1981:338) om statskommunala bostadsbidrag till barnfamiljerm.fi., se 10 §. beslut i ärenden enligt förordningen(1976:327) om timersättning vid grundutbildning för vuxna får enligt7 § 2 st. inte överklagas. Prop.1983/84:120 37 Fångstbegränsningsbidragenligt förordningen (1976:448, omtr. 1977:412) om statligtstöd till fiskeföretag vid fångstbegränsning betalas ut av fiskares erkända arbetslöshetskassa.Enligt 5 § får arbetslöshetskassans beslut i bidragsfrågor överklagashos , vars beslut enligt samma paragraf inte får överklagas. Talanfår inte föras mot beslut av styrelsen förSveriges författarfond eller av konstnärsnämnden enligt17 § förordningen (1976:528) om bidrag till konstnärer. Jfr prop.1975/76:135 s. 280. Enligt22 § förordningen (1976:536) om utbildningsbidrag fördoktorander får när det gäller urvalet för utbildningsbidrag talan ej föras motbeslut av fakultets- . eller sektionsnämnd; i övrigt får talan mot beslut av en sådan nämnd föras tillUHÄ resp. ; dessa senare myndigheters beslut får däremot inteöverklagas.Senaste lydelse av 22 §, se 1978:416. Beslutav forskningsråd eller av forskningsrådsnämnden attbevilja anslag eller avslå ansökan om anslag får inte Det framgår av 18 § förordningen(1977:34) medinstruktion för forskningsråden inom 20§förordningen (1977:35) med instruktion för Beslutav enligt förordningen (1977:496) om statsbidrag till sjöfolketsfria resor får enligt 7 §Inte överklagas. Nämnden förenskilda arkiv avgör ärenden om statsbidrag och annat statligt stöd tillfolkrörelsearkiven. Talan mot nämndens beslut i sådana ärenden får inte föras 4 1983/84. Prop.1983/84:120 38 enligt 27 § förordningen (1977:553) med instruktion för . Senaste lydelse av paragrafen, se1979:250. Enligt förordningen (1977:1066. omtr. 1980:477) med instruktion för statens delegation förrymdverksamhet åligger det delegationen att bl.a. fördela statligt stöd till forskning och utveckling. Mot sådana beslut fårtalan inte föras, se 16 §. Enligt 8 § förordningen (1978:223) om försöksverksamhetmed fraktstöd för film får talan inte föras mot statens biografbyrås beslut om sådantstöd. Mot en länsstyrelsesbeslut enligt förordningen (1978:446) om statligtstöd till viss skärgårdstrafik får enligt 16 §förordningen talan inte föras. Inte heller får talan föras mot transportrådets beslut enligt 11 § 2 st. eller 14 § 1 st. förordningen (jfr 1979:1040). Senaste lydelse avparagraferna, se 1981:708. Mot beslut av i ärenden om stöd till bokutgivning och mot beslut av statensindustriverk i ärenden om kreditgaranti gällande förlagsverksamhetfår enligt 30 § förordningen (1978:490) om statligt litteraturstödtalan Inte föras. Försvarets civilförvaltning prövarfrågor om återbetalningsskyldighet för bidrag enligt familjebidragslagen (1978:520, omtr. beslut om återbetalningsskyldighet får överklagastill kammarrätten. Däremot ärinte de indrivningsåtgärder, exempelvis ansökan om stämning eller begäranom utmätning, som civilförvaltningen vidtar överklagbara. Inte heller civilförvaltningensbeslut om eftergift av återbetalningsskyldighet får överklagas. Detta följer av 42 § familjebidragslagen. 1983/84:120 39 Beslut av styrelsen förteknisk utveckling enligt förordningen(1978:570 om statligt stöd till teknisk forskning,industriellt utvecklingsarbete och uppfinnarverksamhet får inte överklagas. Enligt 20 § förordningen (1978:591) om statsbidrag till svensk undervisniiigi utlandet tillsätts en tjänst som lärarevid utlandsskola av skolans styrelse. Sådanatillsättningsbeslut får överklagastill skolnver.gtyrel-sen, vars beslut däremotinte får överklagas, se 42 § i dess lydelse enligt 1983:725. länsbostadsnämnden beslutar cm lån enligt förordningen (1978:992) om lån för underhåll av vissa bostadshus. Talan mot nämndens beslut förshos , vars beslut enligt 18 §2 st. förordningen inte får överklagas. Beslut i ärenden om stöd enligt förordningen(1979:319) om statligt stöd till energiforskning kan meddelasav styrelsen för teknisk utveckling,transportforsknings-delegationen, statens rådför byggnadsforskning, nämnden förenergiproduktionsforskning och delegationen för energiforskning. Dessa beslut fårenligt 14 § förordningen inte överklagas. Frågor cm bidrag enligt förordningen (1979:627, omtr. 1982:854) om statsbidragför cykelleder samt anordningar och åtgärder som främjar viss busstrafik prövas av i det län där arbetet skall utföras. beslut kan överklass hos statens vägverk. Verkets beslut får enligt 7 § inte överklagas. Biligt 29, 60, 69, 77 och 83 §§ forordningen (1979:638, omtr. 1982:678) om statligtstöd till glesbygd får länsstyrelsensbeslut on stöd enligt den förordningen inte överklagas. Biligt forordningen (1979:788) om statsbidrag till enskildväghållning prövas frågor om sådanabidrag av 1983/84:120 40 beslut får överklagas hos statens vägverk genan besvär.Vägverkets beslut får inte överklagas,se 28 § 1 st. Beslut av arbetsförmedlingenenligt förordningen (1980:338, omtr.1983:570) om anställning med lönebidrag fåröverklagas hos länsarbetsnämndengencm besvär. Beslut av länsarbetsnämndenfår överklagas hos gencm besvär. Beslut son styrelsen har meddelat som första instans överklagashos regeringen genom besvär. I övrigt får styrelsens beslut inte överklagas, se 20 §. beslut om bidrag urviltskadefonden till förebyggande av skador på gröda och trädgårdsodlingsom orsakats av älg, kronvilt eller dovvilt samttill jaktvård, information och utbildning ijaktlig frågor, får enligt 27 §2 st. förordningen (1980:400) om ersättning vid vissa viltskador, m.m. överklass hos genom besvär. Verkets beslut i sådana frågor får inte överklagas. Senaste lydelse av paragrafen, se 1982:980. Pbr kreditgaranti enligt förordningen (1980:561) om statligt stöd till varvsföretag m.m. skall ställas den säkerhetsom bestämmer. Nämndensbeslut i sådana frågor får enligt 1kap. 15 § inte överklagas. Senaste lydelse av paragrafen, se 1983:719. Delegationen föruppbyggnad av en oljeersättningsfond prövar frågorcm stöd eller eftergift enligt förordningen (1980:1065, omtr. 1982:1230) om statligtstöd för åtr-der för att ersättaolja, m.m. Delegationens beslut i stödärenden fårenligt 24 § inte överklagas. Qn stödhar berts med mer än 25.000.000 kronor skall dockdelegationen med eget yttrande överlämna handlingarna i ärendet till regeringen. Prop.1983/84:120 41 Enligt58 § förordningen (1981:409) om statligt stöd till dagstidningarfår presstödsnämndens beslut om produktionsbidrag, etableringsstöd,utvecklingsbidrag, samverkansbidrag, samdlstrlbutionsrabatt samt om lån ur pressenslånefond Inte överklagas.