prop · G703197 · 1983-12-31 00:00:00 — Av skäl som har redovisats i detföregående bör ett sådant undantag gälla ocksä för överförande av verkstäUighetenligt överförandekonvenfionen. Något hinder häremot föreligger inte enligtkonventionen, eftersom ett överförande förutsätter samtycke av såväl domslandetsom verkställighetslandet. Av del sagda framgår alt 1 § andra stycket ioförändrad form kan utgöra grund för ett regeringens förordnande om verkställighetav frihetsberövande påföljder i andra stater enligt överförandekonventionen. IVLhar utformats med den utgångspunkten att regeringen skall kunna meddela debestämmelser som behövs med anledning av nya verkställighetsavtal vid sidan avden generella regleringen i lagen. Lämpligen bör emellertid vissa grundläggandebestämmelser med anledning av ett tillträde till överförandekonventionen tasin i själva lagen. Konventionen föranleder också en del formeUa justeringar ilagens bestämmelser. I2 § IVL finns föreskrifter om tillämpligheten av lagens efterföljandebeslämmelser i fall då verkställighet skall överflyttas till eller frånSverige. Första stycket behandlar fall då ett förordnande enligl I § avserfrämmande stat som har tillträtt den europeiska brottmålsdomskonventionen. Idessa fall blir lagens 4-41 §§ tillämpliga i det fall annat inte anges iförordnandet, något som har avsetts bli fallet dä en stat har begagnat sig aven eller flera av möjligheterna till förbehåll mot konventionsbestämmelserna. SverigestUUräde tUl överförandekonventionen påkaUar inte någon saklig ändring i 2 §första stycket IVL. Bestämmelsen bör också i fortsättningen ta sikte endast påsamarbete enligt brottmålsdomskonventionen. Med hänsyn till att en del statersom fillträtt eller avser tUlträda brottmålsdomskonvenfionen kan tänkastillträda även den nya konventionen bör bestämmelsen dock justerasredaktionellt, sä att det blir klart att den avser endast samarbete gmndat påbrottmålsdomskonventionen. Dethar i 2 § andra stycket IVL överlämnats ät regeringen att meddela debestämmelser om prövning av verkställighetsärenden som blir behövliga medanledning av nya överenskommelser om verkställighetssamarbete. Vissagrundläggande bestämmelser om genomförande av verkställigheten och omförfarandet när svensk brottmålsdom skall verkstäUas 1983/84:197 52 utomlandshar emellertid ansetts vara av sådan art att de under alla förhållanden börrespekteras också i förhållande till stater som inte tillträtt den europeiskabrottmälsdomskonventionen. En särskild regel härom har tagits upp i lagrummet. Bestämmelseni 2 § andra stycket IVL kan efter en språklig justering göras tillämplig ocksåbeträffande förordnanden som gjorts på grundval av överförandekonventionen. DesärskUda regler om samarbete enligt den konventionen som bör stå i själva lagenkan tas upp i en ny paragraf och i fillägg tUl andra bestämmelser. Medhänsyn bl.a. till att det som nämnts inför FN:s sjunde kongress ibrottslighetsfrågor har utarbetats ett modellavlal som tiU huvudsaklig delöverensstämmer med överförandekonventionen, kan det tänkas bli aktuellt förSverige att ingå bilaterala avtal som till sitt materiella innehåll svarar motkonventionens regler. En fråga som också har aktualiserats är attöverförandekonventionen skulle göras tillämpUg mellan och en ellerflera andra stater redan innan den har trätt i kraft (diskussioner om detta harförts bl.a. med ). Om godkänneröverförandekonvenfionen och antar de lagändringar som föreslås i dennapromemoria bör regeringen med stöd av 1 och 2 §§ vid behov utan nyttriksdagsbeslut kunna meddela förordnande i nu angivna hänseenden liksom sådanaföreskrifter som behövs med anledning av ett sådant förordnande. I 4 § IVL ges endefinition av begreppet europeisk brottmälsdom. Därmed förstås enligtparagrafen dom eller annat avgörande varigenom domstol eller myndighet i stalsom har tillträtt brottmålsdomskonventionen har ådömt eller ålagt någon påföljdför brott eller förklarat egendom förverkad. Eftersom i enlighet med vad somhar konstaterats förut vissa slaler som anslutit sig tUlbrottmålsdomskonventionen kan tänkas tillträda ocksä den nya konventionen, börparagrafen justeras redaktionellt. Det kan diskuteras om begreppet europeiskbrottmålsdom bör behållas i lagen och i sä fall om begreppet bör utvidgas tillatt avse även domar i europarädsstater som tillträtt den nya konventionen.Emellertid används begreppet europeisk brottmålsdom genomgående i hela lagensom beteckning på domar som är avsedda att kunna omfattas avverkställighetssamarbete enligt brottmålsdomskonventionen; att man inomEuroparådet skulle utarbeta en ny konvention i väsentligen samma ämne kunde avnaturliga skäl inte förutses vid lagens tillkomst. En ändring av terminologinpå den aktuella punkten skulle sålunda dra med sig en genomgripande omarbetningav IVL, något som i enlighet med vad som har sagts fömt lämpligen bör anståtills erfarenhet har vunnits av verkställighetssamarbetet. Med hänvisning härtiUförordas att begreppet europeisk brottmålsdom reserveras för domar på vUkabrottmålsdomskonventionen har tiUämpning. 15-24 §§ IVL finns beslämmelserom verkställighet i av europeiskbrottmälsdom i den mening som har angetts . 1983/84:197 53 förverkställighet i av sådan dom skiljer sig på flera punkter från vad somföreskrivs om verkställighet av utländska brottmålsdomar i överförandekonventionen.De gmndläggande reglerna om verkställighet i av sistnämnda domar bördärför tas upp särskilt i IVL. I 25 § IVL finns särskildabestämmelser om verkställighet i av påföljd som ådömts i främmande statsom inte har tillträtt brottmålsdomskonvenfionen. Paragrafen avser f. n.verkställighet av brottmålsdom som omfattas antingen av en genereUöverenskommelse om samarbete på förevarande område med en sådan stat eller ettförordnande av regeringen för visst faU. Bestämmelsen innebär attverkställighet i dessa faU skall ske som om påföljden hade ådömts genom svensklagakraftägande dom. Den innehåller också särskilda regler om attverkställighet får äga mm även om påföljden är strängare än vad som kunnatutdömas enligl svensk lag saml om bl. a. avräkning av häktningstid m. m.Paragrafen kan efter vissa redaktionella justeringar tillämpas även dä enbrottmålsdom skaU verkställas i enligt överförandekonventionen.Hämtöver bör särskilda regler införas för sädan verkställighet. ny paragraf, 25 a §, bör sålunda anges gmndfömtsättningarna förverkställighet i enligt överförandekonventionen. Dessa förutsättningarär att den dömde är svensk medborgare eller har hemvist i och att hanhar samtyckt till åtgärden. Vidare bör anges kravet på dubbel straffbarhet ochett krav på att särskilda skäl skall föreligga för överförande avverkställighet, om den återstående strafffiden understiger . Vidbedömningen av om särskilda skäl skall anses föreligga i sistnämnda hänseendekommer naturligen de humanitära aspekterna i förgrunden. Iöverensstämmelse med vad som har föreslagits i det föregående bör i 25 a §också föreskrivas att en framställning från främmande stat om verkställighet iSverige enligt överförandekonventionen skall göras av behörig myndighet i denfrämmande staten hos . Med hänsyn tiU att prövningen avsådana framställningar frän främmande stater i betydande utsträckning kommeratt innefatta diskretionära bedömningar, bör åtminstone f. n. den ordningentillämpas att en framstäUning av aktuellt slag prövas av regeringen. Antaletframställningar kommer säkerligen under ett förhåUandevis långtinledningsskede att bli blygsamt. Vid den mera fuUständiga omarbetning av IVL,som har fömtsälts i det föregående får mot bakgrund av erfarenheterna fråntillämpningen av konventionen ställning tas tiU om prövningen böranförtros åt domstol eller annan myndighet. Överförandekonventioneninnehåller inte såsom brottmålsdomskonventionen några mera utförliga regler ompä vilka gmnder en ansökan kan avslås av verkställighetslandel. Ett överförandekräver samtycke av såväl domslandet som verkstäUighetslandet, men någonskyldighet att bifalla en framställning uppstäUs inte i konventionen. Det ärdärför inte erforderligt Prop.1983/84:197 54 att- utöver de gmndfömlsättningar som angetts - ställa upp några absolutaeUer fakultativa hinder mot överförande enhgt den nya konvenfionen på det sättsom skett i 5 och 6 §§ IVL när det gäller överförande av verkställighet aveuropeisk brottmålsdom. Naturligt är dock att de gmnder för vägran att medgeöverförande som anges i sistnämnda båda paragrafer i prakfiken kan vara tillledning också för regeringens prövning enligt överförandekonventionen av enansökan om överförande. I25 a § bör också i enlighet med konventionens regler anges att man även frånsvensk sida kan begära hos främmande stat att verkställigheten av där ådömdpåföljd skaU överföras till . I praktiken är det inte sällan redan f.n.så att det är som tar initiativet till ärenden av aktuellt slag. EnframstäUning bör i dessa faU göras av regeringen via . Iytterligare en ny paragraf, 25 b §, bör anges de möjligheter regeringen har attenligt konventionsbestämmelserna anfingen sörja för att påföljden omvandlastill en svensk påföljd eller ocksä föranstalta om fortsatt verkställighet. Förden händelse regeringen beslutar omvandla påföljden fill en svensk påföljd börförfarandet regleras i huvudsak i enlighet med vad som föreskrivs beträffandeeuropeisk brottmälsdom. Det bör alltså överlämnas till riksåklagaren att begärahos rätten att ny påföljd skall bestämmas för gärningen. Genom en hänvisningtiU 9 §, 10 § andra stycket, 11-13 §§ och 15 § i tillämpliga delar kan iprincip samma rättegångsregler som gäller för ändring av europeisk brottmålsdomgöras tillämpliga. Genom en sädan hänvisning tUlgodoses också kraven enligtöverförandekonventionen om att ny prövning ej får ske av frågan huruvida dendömde är skyldig fill brottet (art. 1 l.l a, jfr 10 § andra stycket IVL) om atthäktes- och anhållningstid skall avräknas (art. 11.1 c, jfr13 § IVL) och om att påföljden ej får göras strängare än i den utländska domen(art. ll.l d, jfr 12 § första stycket IVL). Det bör emellertid i paragrafen iöverensstämmelse med art. 11.1b uttryckligen föreskrivas att påföljden inte fåromvandlas till böter (jfr 18 § första stycket tredje meningen lagen ominternationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet). Detbör anmärkas atl den svenska domstolen i nu aktuella fall endast har attbestämma ny påföljd för brottet. Det förutsätts alltså - till skillnad frän vadsom gäller i fråga om europeisk brottmålsdom - ingen prövning av självaframställningen från domstolens sida utöver den som regeringen har gjort. I26 och 28-34 §§ IVL finns bestämmelser om verkställighet utomlands av svenskbrottsmålsdom. De är i princip generellt tillämpliga och gäUer således oavsettom den stat hos vilken framställning om sådan verkställighet görs harfillträtt brottmälsdomskonventionen eller inte. De pä den konventionen gmndadesärskilda bestämmelserna om s. k. opposition mot utevarodom i 30-32 §§ har dockinte aktualitet i förevarande samman- 1983/84:197 55 häng.I övrigt bör paragraferna efter en del formella justeringar kunna reglera ävendet förfarande som fömtsälts i överförandekonventionen. Genomlagstiftning har 27 § upphävts. Det lediga paragrafnumret bör nuanvändas för att ge utrymme för en ny bestämmelse om förfarandet då enfrämmande stat enligt överföringskonventionen begär att verkstäl-hgheien av ensvensk dom skall överföras lill den staten. En sådan framställning bör prövasav . Överförandekonventioneninnehåller i art. 16 bestämmelser om skyldig-hel för konventionsstal all ivissa fall Ullåta transitering över sitt område av en person som skallöverföras från en stat till en annan för verkställighet. Skyldighetenföreligger dock endast om en framställning härom görs av en annankonventionsstat som å ena sidan måste ha träffat överenskommelse omöverförandet med en tredje konvenfionsstat eller med annan stat som inte hartillträtt konventionen. Framställning kan också göras av en stat som inte hartiUträtt konventionen om den staten har träffat överenskommelse omöverförandet med en konventionsstat (16.4). Någon skyldighet att tillåtatransitering föreligger dock inte i det fallet. En konventionsstat får vägratransitering om den dömde är en av dess egna medborgare (art. 16.2 a) och omgärningen för vilken den dömde har dömts inte utgör brott enligtkonventionsstatens lagstiftning (art. 16.2 b). Hämtöver finns vissa speciellaföreskrifter om transitering. I40 § IVL finns regler om transitering genom av den som har berövatsfriheten i främmande stat och skall föras till annan främmande stat på grund avöverenskommelse enligt 1 § IVL. På samma sätt som enliglutlämningslagstiftningen har befogenheten att medge transitering tillagtschefen för . Denne kan sålunda medge transitering även ide fall då det påkallas av den nya konventionen. Slutligenbör nämnas att det i 35, 37 39 och 41 §§ finns vissa allmänna bestämmelsersom bör gälla överförande även sedan verkställighet enligtöverförandekonventionen förts in i lagen. Enligt35 § IVL är sålunda laga domstol i mål eller ärende enligtIVL. Riksåklagaren fär enligt 37 § i den omfattning regeringen bestämmerförordna annan åklagare atl fullgöra vad som enligl IVL ankommer påriksåklagaren. Åtal fär inte väckas i för en brottslig gärning, om påföljdför gärningen har ålagts i främmande stat och skall verkställas i Sverigeenligt IVL (38 §). Enligl 39 § skall av allmänna medel utgiven ersättning tilloffenfiig försvarare och kostnad enligt rättshjälpslagen i princip stanna påstatsverket. Talan mot beslut enligt IVL förs enligt 41§ hos regeringen genom besvär. Bestämmelsernai överförandekonventionen om förhällandet till andra konventioner ochöverenskommelser (art. 22) ger utrymme för att i enlighet med 42 § IVL undantaverkställighet enligt nordiska verkställighetslagen även från den nyakonventionens tillämpningsområde. Iförhållande till de stater som tillträder överförandekonventionen och 1983/84:197 56 somi likhet med ocksä har tillträtt brottmålsdomskonventionen kan bådakonventionerna i och för sig bli tillämpliga. Den stat som begär överförande äri sådant fall enligt art. 22.4 överförandekonventionen skyldig att i sambandmed framställningen ange vilken konvention framställningen stöder sig på.Någon särskild bestämmelse härom i IVL eller i tillämpningsförordning synesinte erforderlig. I2 kap. 5 a § BrB finns beslämmelser om ufiändsk brottmålsdoms internationellarättsverkningar i . Paragrafen tiUkom vid de lagändringar somföranleddes av tillträde tUl brottmålsdomskonventionen. Medparagrafen avsågs urspmngligen närmast att tillgodosebrottmålsdomskonventionens regler om "ne bis in idem", dvs. om när enkonventionsstat skall vara förhindrad att lagfora en person för en gärning förvilken han har dömts i en annan konventionsstat. Överförandekonvenfionenmedför inte någon generell förpliktelse för ansluten stat att tillerkännarättskraft ät brottmålsdom som har meddelats i konvenfionsstat. Något filläggtUl 2 kap. 5 a § BrB påkallas därför inte av ett tillträde till konventionenfrån svensk sida. Inle heller i övrigt ger ett sådant fillträde anledning tilländringar i . Dedomar som skall verkställas utomlands enligt konventionen kommer utanlagändring att omfattas av bestämmelsen i 34 kap. 18 § andra stycket BrB omändring av påföljd för atl underlätta verkställighetssamarbete med annan stat. Iförordningen (1977:178) med vissa bestämmelser om internafionellt samarbeterörande verkställighet av brottmålsdom har meddelats deUll-lämpningsbeslämmelser fill IVL som regeringen enligt 1 och 2 §§ harbemyndigats att meddela. Förordningenavser endast verkställighetssamarbete enligt brottmålsdomskonvenfionen ochreglerar med vilka länder sådant samarbete får äga mm samt förfarande vidframställning om samarbete. De nya bestämmelser av regeringen som behövs medanledning av tillträde tUl överförandekonventionen och däravföranledda ändringar i IVL bör inarbetas förordning. Den kanlämpligen delas upp i olika avsnitt för verkställighet dels enligtbrottmålsdomskonventionen och dels enligt överförandekonventionen. Såvitt gäller sistnämndakonvention bör i förordningen anges de stater som har tillträtt konvenfionenoch de eventuella särskilda bestämmelser som kan komma att gälla till följd avenskilda staters förklaringar eller förbehåU. Vidare bör regleras bl.a. vilkahandlingar som skall fogas till framstäUningar om verkställighet i samtom information till och 1983/84:197 57 inhämtandeav samtycke från den som kan överföras från för verkstäUighet av en härådömd påföljd i en annan konvenfionsstat. Någotmera slutgiltigt förslag till ändringar och tillägg förordning kaninte utarbetas f. n., eftersom man inte vet vilka stater som kommer atttillträda konventionen och vilka förbehåll som kommer atl göras i dettasammanhang. Ett utkast som visar den ungefäriiga utformningen av de ändringaroch tillägg som behöver göras har emeUertid upprättats (bilaga 3). 4.4Specialmotivering till förslaget till ändring i lagen (1972:260) om internationelltsamarbete rörande verkställighet av brottmålsdom 2, 4och 6 §§ I 2och 4 §§ har gjorts de redaktionella justeringar som krävs för att IVL skallkunna göras tillämpUg när det gäller överförande av straffverkställighetenligt överförandekonventionen. Beträffande mofiveringen lUI de föreslagnaändringarna hänvisas fill avsnitt 4.3.2.1 6 § har gjorts en redak-tioneUändring som föranleds av att 35 kap. 10 § BrB numera har upphävts (prop.1980/81:76, JuU 25, rskr2ll, SFS 1981:211). Somnämnts i den allmänna mofiveringen (avsnitt 4.3.2) kan nuvarande 25 § eftervissa redaktionella justeringar i princip tillämpas ocksä då en brottmålsdomskall verkställas i enligt överförandekonventionen. Vissa justeringarhar emellertid gjorts i första och andra styckena. Iparagrafen finns bestämmelser som blir tillämpliga på såväl fortsatt verkställighetsom på verkställighet efter påföljdsomvandhng i . Genomförsta stycket fastslås beträffande verkstäUighet i av utländskabrottmålsdomar samma princip som har kommit tiU uttryck iöverförandekonventionens art. 9.3 atl verkställigheten skall ske enligtverkställighetslandets lag. Hänvisningen fill svensk lag innefattar ocksåreglerna om vUlkorlig frigivning. Det bör i anslutning härtUl anmärkas attdomslandets regler om villkorlig frigivning bör studeras innan man från svensksida vid tillämpning av konvenfionen väljer procedur. Avbestämmelserna i andra stycket, som endast avser verkställighet i utanatt ny påföljd bestäms här, blir endast två punkter av betydelse vidverkställighet enligt överförandekonventionen. Verkställighet får sålunda ägamm utan hinder av att påföljden är strängare än som kunnat följa enligt svensklag på brotten. Regeln i sista meningen om att om den ådömda påföljden innebärfrihetsberövande så skaU bestämmelserna i svensk lag om påföljd av närmastmotsvarande art gäUa får betydelse endast när det gäller verkställigheten avett ufiändskl frihetsberövande som inte betecknas som fängelse. För vår del ärju numera fängelse den enda frihetsberövande påföljden. 1983/84:197 58 Regelni tredje stycket att verkställighet inte får ske på sådant sätt att påföljdenblir att anse som strängare än den påföljd som har ådömts i den främmandestaten svarar mot art. 10.2 överförandekonventionen och kommer, när det gällerverkställighet enligt denna konvention att ta sikte endast på fortsattverkställighet. Beträffande verkställighet efter omvandling ges i 25b § förstastycket en hänvisning till bl.a. 12 § enligt vilken paragraf rätten inte fårbestämma en strängare påföljd än vad som har ådömts i den främmande staten. Tredjestycket sista meningen innehåller regler om avräkning av verkställd lid och avanhållnings- och häktestid. I överförandekonventionen finns inte någrasärskilda bestämmelser om avräkning av sådan tid vid fortsatt verkställighet.Bestämmelserna härom i art. 11.1c avser verkställighet efter omvandling. Vidfortsatt verkställighet skall naturligtvis vad som har utståtts av den ådömdapåföljden avräknas; det följer redan av att vid verkställigheten ärbundet bl. a. av påföljdens längd. I fråga om anhållnings- och häktestid i denfrämmande staten måste konventionen vara så alt förstå att sådan lid fåravräknas endast i den män del följer av domen eller av den främmande statenslag. Däremot bör givetvis häktestid här i landet avräknas vid verkställigheten.Det torde fä förutsättas att regeringens beslut i förekommande fall angervilken avräkning som skall göras i angivna hänseenden. Iett sista stycke har tagits upp en hänvisning till de ytterligare regler omverkställighet enligt överförandekonventionen som har tagits in i 25 a och 25b§§. Idenna paragraf, som uteslutande behandlar verkställighet i enligtöverförandekonventionen, tas i första stycket upp de grundläggandefömtsättningarna för sådan verkställighet i enlighet med vad som sagts i denallmänna motiveringen. I andra stycket ges också en allmän bestämmelse attframställning skall göras till och att den skall prövas avregeringen. Den möjlighet som konventionen ger en kon-ventio isstat att självhos en annan stat begära att verkställighet överflyttas till den anmodadestaten skall för svensk del utnyttjas så att framställning härom skall göras avregeringen. Motiven för denna ordning har redovisats i den allmännamotiveringen, där bestämmelserna också har kommenterats närmare (avsnitt4.3.2). I.dennaparagraf anges i första stycket med utgångspunkt i artikel 9.1 i konvenfionende olika beslut som regeringen kan fatta efter en framställning om överförandeenligt konventionen från en främmande stat till . I punkt I angessålunda att regeringen kan överlämna till riksåklagaren att göra ansökan hosrätten om att ny påföljd skall bestämmas. 1983/84:197 59 anmärkts i den allmänna motiveringen har domstolen intealt pröva framställningen om överförande. Den prövningen skall göras avregeringen. I övrigt föreskrivs beträffande förfarandet att 9 §, 10 § andrastycket och 11-13 §§ samt 15 § skall gälla i liUämpliga delar. En hänvisninghar också gjorts lill 17 § andra stycket första meningen. Därigenom blirreglerna i om häktning, reseförbud och anmälningsskylldighettilllämpliga i här avsedda situationer. Enligt art. 11.2 överförandekonventionenhar nämligen verkställighetslandel skyldighet att genom häktning eller på annatsätt säkerställa den dömdes närvaro under den procedur varigenom påföljdenskall omvandlas. Enligt punkt 2 av första stycket kan regeringen ocksåförordna atl verkställighet eller fortsaU verkställighet i skall ske avden påföljd som har beslämts i den främmande staten. Det torde få förutsättasatl regeringen därvid ofta måste precisera formerna för verkställigheten. Detkan t.ex. gälla en föreskrift om aU en ufiändsk dom på ungdomsfängelse skallverkställas som ett svenskt fängelsestraff Med hänsyn till att komplikationerkan tänkas uppkomma vid tolkningen av det utländska avgörandet kan detförutses att även andra preciseringar kan behöva göras i vissa fall. Punktenhar därför avfattats så att det fömtsälts att regeringen meddelar närmareföreskrifter för verkställigheten. Slutligen har i ett andra stycke angetts att 24 § förstaoch andra styckena skall tillämpas pä motsvarande sätt i här avsedda fall. Detbetyder att den påföljd som den svenska domstolen bestämmer skaU verkställasenligt vad som i aUmänhet är föreskrivet om verkställighet här i landet. Varesig fråga är om fortsatt verkställighet eller verkställighet efterpåföljdsomvandling skall verkställigheten dock upphöra, om den främmande statenmeddelar att den har beviljat den dömde nåd eller meddelat annat beslut somenligt dess lag innebär att påföljden inte längre får verkställas. Paragrafen behandlar verkställighet i främmande stal av enpåföljd som ådömts i . I första stycket har, som hinder för framställning om verkställighetutomlands enligt överförandekonventionen tagits upp omständigheter som enligten motsvarande tillämpning av 25 a § första stycket skulle ha utgjort hinderför verkställighet av en utländsk brottsmålsdom här i landet.