prop · G703187 · 1983-12-31 00:00:00 — omutredning av brott av barn ; Regeringenföreslår att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag avregeringsprotokoll ovannämnda dag. Barnunder är inte straffmyndiga och kan därför i princip inte bli föremål förrättsväsendets åtgärder på grund av brott. Brottslighet kan emellertid iblandvara ett tecken på att barnets utveckling är i fara. När åtgärder frånsamhällets sida måste vidtas i sådana fall, är detta i första hand en uppgiftför . Föratt hjälpinsatser skall bli adekvata och kunna sättas in i tidkan det vara nödvändigt att få klarlagt hur en misstänkt lagstridig handlingfrån ett barns sida har gått till. Inom finns inte alltid möjlighetatt utreda sådana förhållanden och polisen - som ofta först får del avmisstanken - saknar i princip befogenhet att göra utredningar i dessa fall. Vadpolisen får göra är att hålla förhör i särskilt angivna fall, nämligen för attutröna om någon som har fyllt är delaktig i ett brott eller för att efterforskastöldgods eller om det annars är av särskild vikt att få uppgifter från barnetom gärningen. Ipropositionen förelås att polisen skall kunna verkställa utredning i vissa fallnär ett barn misstänks för brott. Därvid införs en helt ny grund för en sådanutredning som inte har motsvarighet i gällande rätt, nämligen att en utredningskulle vara av betydelse för att avgöra behovet av insatserbeträffande barnet. Det innebär att det är socialnämnden som avgör om enutredning skall göras eller inte. tagit ställning får dock ett polisförhörhållas med barnet. Utredningbeträffande barn som inte fyllt får enligt förslaget inledas endast omdet föreligger synnerliga skäl. Detta gäller även de fall där förhör med barnfår hållas redan f.n. 1 1983/84. 1983/84:187 2 Vid förhör med barn skall om hinder inte möter enföreträdare för närvara. Även föräldrar eller andra vårdnadshavareskall i princip närvara. Förhören bör skötas av poliser som har erfarenhet avoch särskild fallenhet för uppgiften att hålla förhör med barn. Polis ochåklagare får befogenhet att beträffande lagövertriidare som inte fyllt 15 åranvända instituten hämtning och medlagande till förhör samt kvarstannande förförhör enligt 23 kap. . Beträffande sistnämnda institutföreslås en tidsbegränsning till tre limmar - mot nuvarande sex limmar - närden som hörs är vare sig den hörde är misstänkt för brott ellerinte. Om det är av synnerlig vikt för utredningen, föreslås dock en möjlighetalt hålla kvar den hörde ytterligare iic limmar för förhör. Vidare föreslås en möjlighet för medborgare i allmänhetall tillfälligt gripa ett barn som tas på bar gärning i samband med brott enligti princip samma regler som gäller då fråga är om en person över 15 är. Polisenskall då kontaktas och förhöra barnet om hroiiet när det bedöms somnödvändigt. Barnet får emellertid aldrig sättas in i polisarrest. Dessutom föreslås att bestämmelserna i rättegångsbalkensom rör beslag, husrannsakan och kroppsvisitation under vissa förutsättningarskall kunna tillämpas även på barn som misstänks för brott. Enligtförslaget får uppgifter som rör brottsmisstankar moi barn interegistreras. Förslagen har bedömts kunna genomföras inom ramen lörbefintliga resurser. De nya reglerna föreslås träda i kraft den . Lagförslagen i denna proposition har granskats avlagrådet. Propositionen innehåller därför tre huvuddelar: lagrådsremissen (s.7). lagrådets yttrande (s. 40) och föredragande statsrådets ställningstagandentill lagrådets synpunkter (s. 43). För att få skälen till lagförslagen helt klara för sigmåste läsaren ta del av alla tre texterna. Lag om ändring i lagen (1964:167) med särskildabestämmelser om Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1964:167) medsärskilda bestämmelser om unga lagöverträdare dels att nuvarande 13 och 14 §S skall betecknas 19 §, dels att den nya 19 § skall ha nedan angivna lydelse, dels att i lagen skall införas sex nya paragrafer, 13-18 S&,av nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Kan ett barn misstänkas för att jöre ålder habegått ett brott får utredning rörande brottet inledas 1. om en utredning kan antas ha betydelse jör att avgöra behovet av insatser med avse ende på barnet, 2. om detbehövs jör att klarlägga om någon som har fyllt har tagit del ibrottet, 3. om detbehövs för att efterforska gods som har åtkommits genom brottet, eller 4. om detannars är av särskild vikt att en utredning äger rum. Har barnet inte fyllt får utredning inledas endastom det jinns synnerUga skäl. Barnets vårdnadshavare och socialnämnden skall omedelbartunderrättas om att en utredning har inletts. Underrättelse till vårdnadshavarenfår dock underlåtas, om det finns särskilda skäl mot en underrättelse. Bestämmelserna om jörunder-sökning 123 kap. 3 §, 4 §, 6 -12 §§, 13 § första stycket och andra stycket andra och tredje meningarna, 14 §,17§, I8§ andra stycket, 19 §, 21 § och 24 § skall itillämpliga delar gälla beträffande sådan utredning som avses i 13 §. Under utredning som avses i 13 H skull, om hinder inle möter,företrädare soclidtjänsten närvara vidjörhör med barnet. har yttrat sig (ingående betydelsen aven utredning enligt 13 första stycket I, får utredningen inte (nnjätta annanåtgärd än förhör med barnet. Om hroiismissliinkcn kviirslur efter förhöret,skall protokoll tiver delta omgående sändas till socialnämnden. Har ett barn begått ett brott påvilket fängelse skulle ha kunnat följa och antiäj-jas barnet på bur gärningeller på Jlykl från brottsplatsen, får barnet gripas av envar. Om en enskildperson har gripit barnet, skall haniet skyndsamt överlämnas till närmaste polisnian. eller åklagaren skall beslutaom barnet skall friges eller hållas kvar för förhör. År ett barn misstänkt för (ill ha hegållell hroll får. om del Jinns särskilda skäl. beslag, hiisninnsakan och kroppsvisitationenligt hestänunelserna i 27 och 28 kap. företas mot baniei.Vad som i 27 kap. 7 och 8 §§ sägs om åtal och om verkan av att åtal inte väcksskall i stället avse hcvisUilan och talan om förverkande samt verkan av att s(i-dantalan inle väcks. Tvångsmedel som avses i 24 - 26 kap. fårinte användas. Har en utredning inletts med stöd av 13 § jorsKi stycket I. skoli sedan utredningen haravslutats protokoll över denna så snart S(mi möjligt sändas till socialnämnden. /Misstankesnågon hava begått brottslig gärning innan han fyllt må. efterframställning av socialnämnd ('//('/ länsstyrelse, åklagare, om det finnespåkallat ur allmän synpunkt, hos domstol begära prövning huruvida denmisstänkte begått gärningen ( b e v i s t a I a n ). Ombevistalan skall vad som gäller betriiffande allmänt åtal för brott, förvilket är stadgat fängelse . äga motsvarande tillämpning. Vad i24 och 25 kap. år stadgat skall dock icke gälla beträffandedylik talan. Sådan riittegångskostnad som avses i 31 kap. I S riiltegångs-balkenskall stanna å statsverket. Misstänksett barn för att ha begått ett brott får åklagare, om detkrävs ur allmän synpunkt, efter framställning av socialniimnd. länsstyrelseeller vårdnadshavare för barnet, begära prövning hos domstol huruvida barnetbegått brottet (be vistalan). Vid bevistaUin tillämpas hestäin-melseriui helräffande allmiintåtal för brott, för vilket är stadgat fängelse . / fråga omtvångsmedel gäller 17 S. Sådan rättegångskostnad som avses i 31 kap. I S rättegångsbalkenskall statsverket slå för. Denna lag triider i kraft den . Lag om ändring i Härigenomföreskrivs att 23 kap. 9 S riittegångsbalken skall ha nedan angivna lydelse. Senaste lydelse 1981: 128(S. Ej vare någon, som icke är anhållen eller häktad, skyldig att kvar-stunna för förhör längre än . Finnes det vara av synnerlig vikt. all den som kan misstänkas för brottet är tillgänglig för fortsatt förhör, vare han dock skyldig att kvarstanna ytterligare se.x timmar. Den som inte är anhållen eller häktad (ir inte skyldig attstanna kvar för förhör längre än . År det av synnerlig vikt. att densom kan misstänkas för brottet är tillgänglig för fortsatt förhör, är hanskyldig all stanna kvar . Den som är under femlon år är inte skyldig att stanna kvarför förhör längre än . Om det är av synnerlig vikt Jör utredningen,är den hörde skyldig att kvarstanna . Sedan förhöret avslutats eller tiden, då den hörde ärskyldig att kvarstanna, utgått, äge han avlägsna sig; ulan synnerligaskäl må ej fordras, atl han infinner sig till nytt förhör tidigare än tolvtimmar därefter. Sedan förhöret avslutats eller tiden, då den hörde ärskyldig att stanna kvar. utgått, jår han avlägsna sig. synnerii-gaskäl får det inte krävas alt han infinner sig till nytt förhör tidigare än tolvtimmar därefter. Denna lag träder i kraft den . Lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen avhäktade och Härigenomföreskrivs att 17 S lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fi. skall ha nedan angivna lydelse. Vad som sägs i denna lag om häktad har motsvarandetillämpning på 1. den som haranhållits eller gripits på grund av misstanke om brott. 2. den som harintagits i häkte eller polisarrest för förpassning till kriminalvårdsanstaltoch 3. den som har tillfälligtplacerats i häkte med slöd av 23 S tredje stycket, 43 § första stycket tredjemeningen eller 50 S tredje meningen lagen (1974: 203) om kriminalvård ianstalt. Denna lag tillämpas inte på barn som gripits enligt 16 . Denna lag träder i kraft den . Senasie lydelse 1980:931. Närvarande: statsministern . ordförande, ochstatsråden , , Feldt.Sigurdsen. Lagrådsremiss om utredning av brott av barn För brott som ell barn har begått kan straffeller annan straffrättslig påföljd inle komma i fråga. Om samhället griper intill följd av ett sådant brott, sker det normalt enligt de förutsättningar somanges i lagstiftningen om verksamhet. Brottsförebygganderådcl (BRÅ) publicerade en rapport (1979: 2) Samhället och de unga lagöverlrädarna.där bl.a. samhällets åtgärder mot lagöverträdare under behandlades. Medhänvisning till de forskningsresultat som redovisades i rapporten tillkalladeBRÅ en arbetsgrupp för all utreda vilka åtgärder som bör vidtas från samhälletssida när ungdomar har begått brolt. Arbetsgruppens överväganden harredovisats i promemorian (BRÅ PM 1982:3) De unga lagöverträdarna, som genombeslut av har överlämnats till justiliedepartementel. Ipromemorian föreslås bl. a. att polisen får befogenheter atl utreda brott avlagöverträdare under , i vart fall om den unge fyllt . Förslagetberör också miijlighelerna all mot barn använda vissa i (RB) reglerade tvångsmedel saml frågan om registrering bör ske av brottsmisstankarmot barn . Promemorian har remissbehandlats. Yttranden har avgetts avriksåklagaren (), , (),dalainspektionen, , , hovrätten förÖvre , kammarrätten i , , iBlekinge län. styrelsen för , utredningen (Ju 1977:08)om barnens rätt. socialdaiaulredningen (S 1980:04), socialberedningen (S 1983/84:187 8 1980:07),, , kommun, kommun,kommun. Centralorganisationen /SR, (), . iSverige (LO), , , FöreningenSveriges statsåklagare. Föreningen , socionomers personal- . Föreningen i samhället och ochskola. RÅ har bifogat yttrandenfrån åklagarmyndigheten i och från cheferna förlänsåklagarmyndigheterna i och län. i Blekingelän har bifogat yttranden frän allmänna enhet, polisstyrelsernai och polisdistrikt, skolstyrelsen i kommun,socialnämnderna i , Kariskrona och kommuner samt länsskolnämndeni . har bifogat yttranden från stadskanslietsjuridiska avdelning, socialnämnden och skolstyrelsen. kommun har bifogatyttranden från socialnämnden, skolstyrelsen och sjukvårdsstyrelsen.Centralorganisationen /SR har som sitt yttrande hänvisat till yttrandetfrån socionomers personal- & förvaltningstjänstemäns riksförbund. Ensammanställning av remissyttrandena har upprättats inom justitiede-parternentetoch finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr 507-82). Idetta ärende bör till protokollet fogas dels en sammanfattning av promemorieförslagetsom bilaga 1. dels arbetsgruppens lagförslag som bilaga 2. Beträffandegällande ordning och arbetsgruppens närmare överväganden lämnar jagöversiktliga uppgifter i det följande, men i huvudsak får jag hänvisa tillpromemorian. Ungdomsbrottslighetenoch dess utveckling har väckt oro och även varit ettåterkommande tema i den allmänna debatten. Även om den officiellakriminalstatistiken är så utformad att den inte genomgående omfattar ungdomarsom inte har uppnått straffbarhetsåldern , anses det inte råda någontvekan om att brottsligheten bland barn och ungdom har ökat.Ungdomskriminaliteten bedöms i stor utsträckning vara koncentrerad tillåldrarna och brottsligheten anses i övervägande grad vara av typengängbrottslighet. Prop.1983/84:187 9 För att vi skall komma tillrätta med den tilltagande barn-och ungdomskriminaliteten krävs åtgärder på lång sikt och bred front. Insatserpå många olika samhällsområden behövs. I ett längre perspektiv måste insatsernasyfta till att bl. a. genom förebyggande åtgärder förbättra situationen förbarn och ungdomar. Åtgärder med brottsförebyggande inriktning beträffande barnoch ungdomar ankommer inte i första hand på rättsväsendets myndigheter utan påandra organ, t.ex. , skolväsendet ocharbetsmarknadsmyndigheterna. På rättsväsendets område behövs emellertid ocksååtgärder. I synnerhet polisens insatser mot barn- och ungdomsbrottslighetenfyller en viktig funktion både när det gäller det brottsförebyggande arbetetoch i fråga om spaning och utredning beträffande brott begångna av ungdomar. Det är enligt min mening angeläget att man under det merlångsiktiga och omfattande arbete som behövs för att minska barn- ochungdomskriminaliteten också vidtar åtgärder som i och för sig kan framstå sombegränsade men som kan leda till en viss förbättring av situationen. Vissafrågor av sådant slag beträffande lagöverträdare under har övervägts i BRÅ-promemorian. Arbetsgruppen utgår från att det varken för ungdomarnasegen del eller från samhällets synpunkt är tillfredsställande att lagstridigahandlingar av dessa ungdomar i praktiken ofta inte föranleder någon åtgärd. Detär, framhåller arbetsgruppen, från samhällets synpunkt viktigt att man i görligastemån tar till vara möjligheterna att på ett ändamålsenligt sätt markera vargränserna går för vad som är socialt acceptabelt för att på så sätt fåungdomarna att lära sig samhällets normsystem. Jag delar denna bedömning. Arbetsgruppen föreslår att polisens ansvar för att utredabrott av unga lagöverträdare under vidgas. F.n. kan förundersökning inteske rörande brott som misstänks vara begångna av barn . Däremot fårpolisförhör ske i vissa särskilt angivna fall, nämligen för att utröna om någonsom har fyllt är delaktig i ett brott eller för att efterforska stöldgodseller om det annars är av särskild vikt att få uppgifter från barnet omgärningen. Enligt promemorieförslaget skall en regelrättförundersökning kunna äga rum i de fall da förhör f.n. får hållas. Dettainnebär att polis och åklagare ges befogenhet att beträffande lagöverträdaresom inte fyllt använda instituten hämtning och medtagande till förhörsamt kvarstannande för förhör enligt 23 kap. RB. Dessutom föreslås en ny grundför förundersökning, nämligen att en polisutredning är av betydelse försocialnämndens handläggning. Enligt förslaget bör socialnämnden se till att ettuppföljande samtal - helst i omedelbar anslutning till polisförhöret - hållsmed barnel och dess vårdnadshavare. Det föreslås vidare att förundersökningarsom rör barn och ungdomar görs vid särskilda ungdomsrotlar vid polisen och att.om möjligt, en socialjourgrupp knyts till dessa ungdomsrotlar. Prop.1983/84:187 10 registrering av brottsmisstankar mot barn under 15 årskall inte få ske. Slutligen föreslås att bestämmelsen i 24 kap. 7 S andrastycket RB om rätt för enskilda personer att gripa den som anträffas på bargärning eller "flyende fot", s.k. envarsgripande, skall kunnatillämpas även beträffande barn . Promemorieförslagen har fått ett mycket positivtmottagande av remissinstanserna. Enigheten är stor om att polisen bör ges ettökat utredningsansvar närdet gäller lagöverträdare under . Åven förslagetom envarsgripande stöds av remissinstanserna. De lagtekniska lösningarnagodtas också i stort sett. Tankarna bakom förslagen om särskilda ungdomsrotlar.sociala jourgrupper och socialtjänstemans uppföljande samtal välkomnas allmänt.Från åklagarhåll har man emellertid beklagat att arbetsgruppens övervägändeninte omfattat en genomgång av alla tvångsmedel, bl. a. eti så frekvenl tvångsmedelsom husrannsakan. Några remissinstanser har i frågan huruvida registrering avbrottsmisstankar mot barn bör ske anslutit sig till ett särskilt yttrande i dendelen, vari förordas atl viss registrering skall ske för forskningsändamål. Det förhållandet att brott begångna av ungdomar under 15år ofta inte föranleder någon reaktion från samhällets sida har lagils upp avriksdagen vid 1982/. Med anledning av en motion (1982/83: 1592)om dels prioritering av insatser mot ungdomsbrottslighet, dels åtgärder motlagöverträdare under samt en motion (1982/83:373) om översyn av lagen(1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) och avansvarsfördelningen mellan och åklagarmyndigheten, uttalade justitieutskotteti sitt av godkända betänkande, att frågan om behovet av ändradlagstiftning eller andra åtgärder som motionärerna förespråkade till stor delvar avhängig av utfallel av socialtjänstreformen samt att. eftersomtillräckliga erfarenheter på området inte vunnits, ytterligare tid fickavvaktas innan man kunde påriikna ställningstaganden från regeringens sida (JuU1982/83:35, rskr 319). Frågan har återkommit i motioner till innevaranderiksmöte (1983/84: 1152. 135 I). För egen del menar jag att det för den relativt begriinsadefråga som del nu rör sig om knappast finns anledning att avvakta någon merallmän utvärdering av socialtjänstreformen. Jag ser en reform som angelägeninte bara för att öka möjligheterna atl markera för de unga vad som är socialtacceptabelt utan också för att lösa vissa andra mer praktiska problem vidingripanden mot barn . Enligt min uppfattning ger arbetsgruppenspromemoria ett gott underlag för lagstiftning i ämnel. Väsentligt för mitt ställningstagandeär inte minst den breda anslutning som förslaget har fått frånremissinstansernas sida. 1983/84:187 11 2.2 Vilken myndighet bör genomföra brottsutredning då barnunder misstänks ha begått brott? Mitt förslag: Polisen ges vidgad befogenhet att utredabrott av barn som inte fyllt . Befogenheten innebär inte någoninskränkning i socialnämndens ansvar på området. Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med mitt förslag(promemorian s. 111-117). Remissinstanserna: Nästan alla remissinstanser tillstyrkerarbetsgruppens förslag eller lämnar det utan erinran. En remissinstans,socialberedningen, ställer sig tveksam till om förslaget är ägnat att främja enutveckling som står i överensstämmelse med socialtjänstlagens utgångspunkter. Skäl för mitt förslag: För brott som någon harbegått kan enligt svensk rätt straff eller annan brottspåföljd inom slraffrättsskipningeninte förekomma. 1 33 kap. 1 S (BrB) föreskrivs nämligen, attpåföljd inte får ådömas för brott som någon har begått innan han fyllt 15 år.En följd av detta blir att de regler som i RB är knutna till att ett brott harbegåtts inte utan vidare kan tillämpas på brott av barn . Ett sådantbrott skall sålunda i regel inte föranleda förundersökning, eftersom del från straffprocessuellsynpunkt saknas anledning till atl utreda brottet. Under vissa omständigheter kan domstol ändå få prövahuruvida ett barn begått brottslig gärning. Institutet kallasenligt 13 § LUL för bevistalan. Sådan talan förs av åklagare på framställningav socialnämnd eller länsstyrelse, om det anses påkallat ur allmän synpunkt.Beträffande proceduren gäller i huvudsak samma allmänna regler som förprocessen i brottmål för unga . Domstolens avgörande av saken skergenom dom. Domen innehåller endast ett uttalande antingen att rätlen funnit attden unge begått gärningen eller att det inte blivit styrkt att han begått den. Institutet,som är avsett närmast för sådant fall där barnet misslänks för en gärning avmycket allvarlig beskaffenhet, har mycket sällan använts i praktiken. Dessutomfinns enligt 15 S förundersökningskungörelsen (1947:948) möjligheter att ivissa fall hålla polisförhör med elt barn vid misstanke om brott av barnet. Ennärmare redogörelse härför lämnar jag i det följande (avsnitt 2.3). Om samhället anser att ett ingripande till följd avbrottslig gärning av ett barn är nödvändigt, får det i princip skeenligt de förutsättningar som anges i den lagstiftning som reglerarsocialtjänstens verksamhet, dvs. främst socialtjänstlagen (1980:620) och lagen (1980:621)med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Dessa lagar Irädde i kraftden i samband med att barnavårdslagen upphörde attgälla. Den aktuella lagstiftningen bygger på grundtanken att samhället har Prop.1983/84:187 12 ett särskilt ansvar för att verka för att barn och ungdomväxer upp under trygga och goda förhållanden. Barn och ungdom som riskerar attutvecklas ogynnsamt skall få det skydd och del stöd som de behöver (12 § socialtjänstlagen). Som socialtjänstlagen är uppbyggd är det kommunerna somgenom socialnämnden har huvudansvaret för åtgärder beträffande personer under15 år som begått brott. Med tanke på socialnämndernas roll i samrnanhang-et ärderas verksamhet i första hand inte inriktad på att utreda brott i dessa fall.De har emellertid i princip en allmän skyldighet att inleda utredning av vadsom kommit till deras kännedom i det fall ett behov av ett ingripande kan ansesföreligga. Brottslighet kan ju vara ett tecken på bristande anpassning hosbarnet som innebär att åtgärder behöver vidtas, även om detta naturiigtvislångt ifrån alltid behöver vara fallet. I socialtjänstlagen finns ingen katalog över åtgärder somsocialnämnden skall vidta då ett barn visar sig ha behov av stöd. I ställetanges vissa riktlinjer för . Det sägs att socialnämndens insatserför den enskilde skall utformas och genomföras tillsammans med honom och vidbehov i samverkan med andra samhällsorgan och med organisationer och andraföreningar (8 §). I socialtjänstlagen finns inte några bestämmelser om tvångsåtgärder.Ingripande med tvång mot unga regleras i stället i LVU. Ett sådant ingripandeskall ha sin grund i ett vårdbehov, som inte kan tillgodoses i frivilligaformer inom i övrigt. Bestämmelserna i ersätter i vissutsträckning barnavårdslagens bestämmelser om omhändertagande för samhällsvård.Vård med stöd av LVU skall, om samtycke inte kan fås, beredas den som är under18 år om antingen brister i omsorgen om honom eller något annat förhällande ihemmet medför fara för hans hälsa eller utveckling eller den unge utsätter sinhälsa eller utveckling för allvariig fara genom missbruk av beroendeframkallandemedel, brottslig verksamhet eller något annat därmed jämförbart beteende (I §). Den gällande regleringen vilar alltså på den principiellautgångspunkten att det är socialnämnden som har ansvaret för att vid behovvidta åtgärder, när det misstänks att ett barn har begått en lagstridighandling. Denna ordning fungerar naturiigtvis bra i många fall. men den har ocksåvisat sig vara förenad med vissa nackdelar. Från sida ställerman sig sålunda i praktiken ofta starkt tveksam till all ha hand om uppgiftersom har karaktären av brottsutredningar. Detta anses kunna försvåra fortsattsamarbete med familjen för stöd och behandling. Vidare har man hänvisat tillatt personal saknar utbildning för sådana uppgifter och attdessa är oförenliga med personalens yrkesroll. 1 praktiken blir det därför oftaså - särskilt naturligtvis i bestridda eller annars komplicerade fall - attnågon utredning från sida inte kommer till stånd. Eftersompolisen å sin sida normalt är förhindrad atl utreda brotlet. innebär dettaibland att någon åtgärd över huvud tagel inte vidtas från samhällets sida idessa fall. 1983/84:187 13 Arbetsgruppenföreslår som nämnts att polisen ges ett större ansvar för undersökning av brottsom misstänks ha begåtts av barn och att detta ansvar skall omfattaatt, så långt det är möjligt, klarlägga om brott har förövats och vem som harutfört den brottsliga gärningen.