prop · G703100 · 1983-12-31 00:00:00 — Bestämmande för antalet notarieplatser är inte heller utbildningsbehovetutan domstolarnas behov av notariernas arbetskraft. En aspekt i sammanhanget ärdock relationen mellan antalet notarietjänster och antalet nyexamineradejurister. Under en följd av år har det också funnits ett starkt intresse frånbl.a. studenthåll av att så många nyexaminerade jurister som möjligt fårnotariemeritering. Detta önskemål försökte man i viss måntillgodose genom notariereform.Det främsta syftet med den reformen, som bl.a. förde med sig ett ickeoväsentligt antal utbytestjänster inom polisväsendet, var nämligen att vidga möjligheternaför nyexaminerade jurister att vinna notariemeritering. Det var alltså inte iförsta hand ett verkligt behov av notariearbetskraft vid polismyndigheterna somföranledde att utbytestjänster inrättades där. Vad som har sagts om syftet med notariereformeninnebär självfallet inte att det ansågs att den som fullgjordeutbytestjänstgöring inte kunde utföra arbetsuppgifter som kom värdmyndighetentill godo. Det har alltid varit meningen att notarierna vidutbytesmyndigheterna skall kunna tillföras sådana arbetsuppgifter. Det råderdock en skillnad mellan olika värdmyndigheter i detta hänseende. Kostnaderna för utbytestjänstgöring inompolisväsendet har bestritts inom ramen för de ordinarie löneanslagen. /82 uppgick kostnaderna för utbytestjänsterna till ca 6,6 milj.kr. Genom de senaste årens anslagsminskningar har utrymmet förutbytestjänstgöring minskat. är budgetläget sådant att polisväsendet förframtiden kan avsätta medel från det ordinarie löneanslaget för attfinansiera utbytestjänster. Inom polisväsendet har det också utan tvivelfunnits vissa svårigheter att bereda notarierna en från arbetsgivarens - ochsannolikt även notariernas - synpunkt ändamålsenlig sysselsättning. Bakom det konstaterandet liggersjälvfallet den bedömningen att de resurser som har satsats på utbytestjänsterför notarier i stället för på tjänster för annan personal inte kan sägas varautnyttjade fullt ut från polismyndigheternas sida. Eftersom utbytestjänstgöringen normaltfullgörs som en första del av notariemeriteringen får den i hög grad karaktärenav inskolning av de unga juristerna i praktiskt arbete. Denna i allmänhetendast halvårslånga inskolning torde mestadels inte komma värdmyndigheten tillgodo. 5 1983/84. 1983/84: 100 Bilaga 4 66 ärockså tveksamt om inskolningen kommer huvudmyndigheten till godo. Underremissbehandlingen av promemoria anförde således fieratingsrätter att de notarier som hade fullgjort utbytestjänstgöring framförallt inom polisväsendet inte i nämndvärd mån hade försteg framför den som intehade fullgjort sådan tjänst. Utbytestjänstgöringen hospolismyndigheterna innebär alltså inte ett hundraprocentigt resursutnyttjandemen kan självfallet av andra skäl ha sådana positiva effekter att den skullekunna försvaras även i ett mycket ansträngt budgetläge. Ett sådant skäl skulle kunna vara att denotarier som fullgör utbytestjänstgöring får erfarenheter från olikaverksamheter inom statsförvaltningen, erfarenheter som kan vara av värde förnotarierna i deras senare yrkesverksamhet inom den offentliga eller denenskilda sektorn. Det har också höjts röster för en ökadrörlighet mellan olika tjänster inom rättsväsendet. En sådan rörlighet kanfrämja samarbetet mellan de rättsvårdande myndigheterna bl.a. genom att dessafår en bättre uppfattning om varandras arbetsuppgifter och problem. Utbytestjänstgöringenär dock så kort - i vart fall inom polisväsendet - och arbetsuppgifternarelativt sett så okvalificerade att dess värde i detta sammanhang är ytterstbegränsat. Ett annat skäl att behållautbytestjänstgöring inom polisväsendet skulle kunna vara attutbytestjänstgöringen har betydelse för rekryteringen till polischefsbanan. Rekryteringsläget är dock f.n. mycket gott ochtorde inte påverkas av om några notarier inte längre skulle tjänstgöravid polismyndigheterna. Till den polischefskurs som började fannsexempelvis 230 sökande till de 30 utbildningsplatserna. De fiesta notariernatjänstgör för övrigt endast vid domstol. Det torde dessutom vara en fördel förpolisväsendet om de som inträder i den i viss mån slutna polischefskarriärenhar stor erfarenhet av tjänstgöring i domstol. Vad som har sagts omutbytestjänstgöring hos polismyndighet gäller i viss utsträckning ocksåutbytestjänstgöring inom åklagarväsendet. Det torde dock vara en allmänuppfattning att notarierna inom åklagarväsendet, där tjänstgöringen normalt ärett år, har kunnat utnyttjas bättre än inom polisväsendet. Under /82 uppgickkostnaderna för utbytestjänsterna inom åklagarväsendet till ca 2,3 milj. kr.Antalet notarier som fullgör utbytestjänstgöring inom åklagarväsendet har genomde senaste årens åtstramningar sjunkit från 41 till 11 eller med sedan1980, och är budgetläget sådant att det inte finns utrymme förutbytestjänstgöring i åklagarväsendets ordinarie löneanslag. Det har från några håll uttrycktsfarhågor för att detta skulle återverka negativt på rekryteringen tillåklagarbanan. Dessa farhågor får anses överdrivna, eftersom rekryteringen äventill denna karriär är mycket god. Riksåklagaren har f.n. ca 150 ansökningar omaspiranttjänst inom åklagarväsendet. Även för åklagarväsendets del torde detvidare vara en fördel att de som börjar där har så stor erfarenhet som möjligtav domstolstjänstgöring. Om utbytestjänstgöringen upphör inompolisväsendet försvinner drygt hälften av de ca 110 utbytestjänster som f n.finns sedan utbytestjänsterna vid åklagarmyndigheterna har fallit bort. Detfinns mot den bakgrunden anledning att ställa frågan om man över huvud tagetskall ha kvar ett system med utbytestjänstgöring. Redan det faktum att syste- 1983/84: 100 Bilaga 4 67 metskulle omfatta endast ca 50 utbytestjänster jämförda med de ca 800 tjänsternavid huvudmyndigheterna gör att det framstår som onödigt att behålla en ordning som kräver en särskildreglering och en viss, icke helt obetydlig administrativ omgång. Tilldetta kommer att systemet med utbytestjänstgöring har vissa påtagliga nackdelarför huvudmyndigheterna. Detförhållandet att notarierna har olika långa tjänstgöringstider vidhuvudmyndigheterna medför problem för domstolarna i deras planering. Särskiltmärkbart blir detta om en notarie slutar vid en domstol därför att haneller hon har fått ett arbete som kan tillgodoräknas som notariemeritering.Viktigare än de planeringssvårigheter som härigenom kan uppstå är dock attdomstolen inte kan tillgodogöra sig en sådan notarie så effektivt som möjligt.Domstolarna går miste om notariernaskunskaper och förmåga tillsjälvständigt arbete liksom den därav följande behörigheten att utföradomargöromål under eget ansvar som utnyttjas bäst i slutet av tjänstgöringen. Vadsom har anförts i det föregående talar med styrka för att tingsrätterna ochlänsrätterna, som ändå har huvudansvaret för notariemeriteringen, ensammaskall svara för den och för att systemet med utbytestjänstgöring avvecklas. Mot en sådan ordning kan självfalletanföras att de tankar som låg till grund för notariereformen, att bereda såmånga juris kandidater som möjligt notariemeritering, förfelas. Som har sagts är det i principdomstolarnas behov av notariearbetskraft som bestämmer antalet notarieplatser.Detta behov får f n. anses i stort sett täckt. Vid sidan avnotariemyndigheternas behov skulle i någon mån även samhällets behov avnotariemeriterade jurister kunna inverka på antalet notarieplatser. Tidigarevar detta behov så stort att det var regel att den som på etttillfredsställande sätt hade fullgjort notarie-tjänstgöring kunde räkna med attfå ett arbete med adekvata arbetsuppgifter efter notarietjänstgöring. Numeraär läget ett annat. Det är svårt för många notariemeriterade jurister attfå ett adekvat arbete efter notarietjänstgöringen. Enligt / 82 är arbetslösheten hög blandnotariemeriterade jurister. Vad som har sagts tyder på attsamhället inte har behov ens av det antal jurister som fullgörnotariemeritering. Att mot den bakgrunden behålla ett system med ett relativtsett obetydligt antal utbytestjänster, när systemet av ekonomiska ochadministrativa skäl bör överges, bör inte komma ifråga. Önskemålen från bl.a.studenthåll om ett bibehållet eller ökat antal notarieplatser kan tillgodosespå andra sätt. 1 denna del hänvisas tillvad som i det följande sägs om effekterna av en sänkning av tiden förnotarietjänstgöringen. Om systemet med utbytestjänstgöringavskaffas och notarietjänstgöringensåledes förläggs enbart tilltingsrätterna och länsrätterna, inställer sig frågan hur långtjänstgöringstiden bör vara vid domstolarna. F.n. tjänstgör notarierna, genommöjligheterna till utbytestjänstgöring, i genomsnitt endast och en halvmånad vid tingsrätt och och tre och en halv månad vid länsrätt. Somjämförelse kan nämnas att den genomsnittliga tjänstgöringstiden vid tingsrättår 1977 var . Slopas utbytestjänstgöringen finns det alltså anledning attsätta i fråga en sänkning av tjänstgöringstiden från och sex månader.En annan faktor som med styrka talar för en sänkning av tjänstgöringstiden ärden 1983/84: 100 Bilaga 4 68 förändringav innehållet i notarietjänstgöringen som har ägt rum de senaste åren.Arbetsuppgifter som har utförts av notarier har helt eller delvisfiyttats över till andra befattningshavare i domstolarna, antingen genom attvissa arbetsuppgifter ansetts så kvalificerade att de inte bör ankomma pånotarier eller genom att vissa arbetsuppgifter har ansetts kunna delegeras tillpersonal som inte är lagfaren. Delegeringen till icke lagfaren personal harstor omfattning inom såväl det som det ADB-baserade inskrivningsväsendet.Domstolsverket har återkommitmed förslag om delegation i mål om betalningsföreläggande. f n. inom . Småmålsla-gen och den nyakonkurslagstiftningen samt avkriminaliseringen av fylleri och felparkering harockså begränsat notariernas arbetsfält. Det nu sagda gäller främstnotarietjänstgöringen vid-tingsrätt. Pågående utredningsarbete inom bl.a.skatteområdet torde leda till att utvecklingen blir likartad inomlänsrätterna. En sänkning av tiden förnotarietjänstgöring vid domstol från den nuvarande genomsnittliga tiden av tvåår och en halv månad vid tingsrätt samt och tre och en halv månad vidlänsrätt till kan mot denna bakgrund inte sägas sänkanotariemeriteringens kvalitet från utbildningssynpunkt. En avkortning av tiden torde inte hellerinverka negativt på effektiviteten och rättssäkerheten. Visserligen är det såatt notarierna gör sin mest värdefulla arbetsinsats mot slutet avtjänstgöringen. En avkortning av tjänstgöringstiden skulle därför från dennautgångspunkt kunna sägas leda till vissa försämringar i fråga om de notariersom fullgör hela notarietjänstgöringen vid en huvudmyndighet. 1 tidräknat skulle emellertid skillnaden, som har påpekats, i genomsnittbli endast marginell. Till detta kommer att ett system med tjänstgöringenförlagd enbart till tingsrätt eller länsrätt och utan möjlighet att förvärvanotariemeritering för den som slutar har påtagliga fördelar fördomstolarna. Det torde därför stå klart att notarierna i ett enhetligt systemmed tvåårig notariemeritering vid tingsrätt eller länsrätt kan göra domstolarna- och samhället - minst lika stor nytta som i det nuvarande systemet. Och ifråga om dem som på grund av utbytestjänstgöring bara tjänstgör två åreller vid huvudmyndighet inträffar självfallet ingen försämring. Om man, för att använda runda tal, utgårfrån att det f n. finns 800 notarietjänster vid huvudmyndigheterna och 100utbytestjänster av olika slag, tillsätts i genomsnitt 360 notarietjänsterårligen. Om alla former av utbytestjänstgöring försvinner somtjänstgöringstiden är , skulle antalet årligentillsatta notarietjänster sjunka till 320. Det finns inte någon möjlighet attkompensera denna minskning genom att kraftigt öka antalet notarietjänster vidhuvudmyndigheterna. Detta är orealistiskt redan av ekonomiska skäl. Det ärdessutom klart att huvudmyndigheterna inte har behov av en dramatisk ökning avnotariearbetskraften. Som framgått av det tidigare sagda är detdock av sakliga skäl motiverat att sänka tiden för notariemeriteringen . Detta skulle föra med sig att antalet tillsatta notarietjänstermed utgångspunkt från 800 notarietjänster vid huvudmyndigheterna kommer attuppgå till 400. Under förutsättning att tjänstgöringstiden avkortas i sambandmed att möjligheterna till utbytestjänstgöring försvinner, kommer alltsåbortfal- 1983/84: 100 Bilaga 4 69 letav utbytestjänster inte bara att kompenseras utan antalet jurister som fårnotarietjänstgöring kommer att öka betydligt. Denna effekt är i och för sig inte eftersträvansvärd med tanke bl.a. påde svårigheter på arbetsmarknaden som möter också månganotariemeriterade jurister. Önskemålet från bl.a. studenthåll om ett bibehålleteller ökat antal notarieplatser torde dock alltjämt vara så starkt att det fåranses positivt om det kan tillgodoses i samband med de förändringar avnotarie-tjänstgöringen som är påkallade av andra skäl. Mot bakgrund av de nu redovisadeövervägandena föreslås i promemorian atttiden för notarietjänstgöring sänks till , att utbytestjänstgöringen avskaffas samt attnotarietjänstgöringen förläggs endast till tingsrätt eller länsrätt. Justitiedepartementetspromemoria har remissbehandlats. Yttranden har kommit in från samtligahovrätter och kammarrätter, så gott som samtliga tingsrätter och länsrättersamt från omkring 25 andra remissinstanser. En majoritet av remissinstanserna godtarförslaget att avskaffa utbytestjänstgöringen. Från fiera håll påpekas dock attdet i och för sig finns utbytestjänster som kan utgöra ett värdefullt inslag inotariemeriteringen. Förslaget om en avkortning av tiden förnotarietjänstgöringen har fått ett blandat mottagande. Ungefär hälften avremissinstanserna hävdar att en avkortning skulle få sådananegativa konsekvenser, framför allt när det gäller domstolarnas effektivitetoch notarieutbildningens kvalitet, att förslaget inte kan godtas. Särskilt deallmänna förvaltningsdomstolarna är kritiska mot förslaget om en avkortning. Den andra hälften av remissinstansernaanser att avkortning kan ske utan att det jämfört med dagslägetskulle inverka negativt på domstolarnas effektivitet, rättssäkerheten ellernotariemeriteringens kvalitet. De godtar därför förslaget. Flera påpekar dockatt det i och för sig skulle vara värdefullt om notarierna tjänstgjorde idomstolarna än . Detta skulle leda till ett effektivare utnyttjande av notariernaän vad som är möjligt f.n. och därmed till ett välkommet indirektresurstillskott. Föregen del vill jag inledningsvis erinra om vad justitieutskottet vidbehandlingen av budgetproposition anförde om kraven pånotarietjänstgöringens omfattning och utbildningens kvalitet och om betydelsenav de erfarenheter som en utbytestjänstgöring kan ge (JuU 1982/83:24 s. 10 och 11). Utskottet ansåg sig kunna utgå från att regeringenvid sitt ställningstagande noga överväger möjligheterna att behålla en ordningmed utbytestjänstgöring. 1983/84: 100 Bilaga 4 70 Av remissbehandlingen framgår attslopandet av utbytestjänstgöringen har godtagits av de fiesta remissinstanser.Remissvaren visar bl.a. att utbytestjänstgöringen som den nu är utformad i vissmån är en belastning för tingsrätterna och länsrätterna, som är de som harhuvudansvaret för notariemeriteringen. Men det finns - också bland de remissinstansersom godtar att utbytestjänstgöringen slopas - fiera som betonarutbytestjänstgöringens värde från olika utgångspunkter och som beklagar att detav ekonomiska skäl inte är möjligt att behålla denna tjänstgöring i sintidigare omfattning. Jag har mot denna bakgrund övervägt omdet finns något i utbytestjänstgöringens nuvarande utformning som kan ändrasför att höja dess effektivitet både för notarierna och för domstolarna. Jag hardå funnit att den nuvarande möjligheten att splittra upp notariemeriteringen påupp till tre olika verksamhetsområden knappast gagnar notarierna och innebär enklar nackdel för domstolarna genom att tjänstgöringen där blir för kort.Nackdelarna är särskilt påtagliga när notarierna slutar vid domstolenoch i stället fullgör som utbytestjänstgöring. Enligt min mening bör denutbytestjänstgöring som kan förekomma iframtiden alltid föregåtjänstgöringen vid tingsrätt eller länsrätt. Vidare börutbytestjänstgöringen omfatta högst och ett enda verksamhetsområde.Möjligheterna till utbytestjänstgöringfår liksom nu bero på utbytesmyndigheternas behov av och ekonomiska utrymme förnotarier och notarienämndens prövning av utbytestjänstgöringens kvalitet. 1sistnämnda hänseende bör bara sådan tjänstgöring godtas som är av värde förnotariernas fortsatta arbete vid huvudmyndigheterna. Vad gäller notariemeriteringens längd hari promemorian förordats en avkortning till . Promemorians resonemangbygger emellertid på att utbytestjänstgöringen helt försvinner. 1 ett systemmed utbytestjänstgöring av någon omfattning finns det enligt en närmastenhällig mening bland domstolarna inte något utrymme för en avkortning av tidenför notarietjänstgöringen. Mycket talar också för att examinationen av juristerkommer att sjunka , varför det i ett längre perspektiv inte framstårsom lika angeläget att öka genomströmningen av notarier genom en avkortning avtjänstgöringstiden. Av betydelse i detta sammanhang är självfallet även attdet är svårt för många notariemeriterade jurister att få ettadekvat arbete efter notarietjänstgöringen. Med hänsyn till det anförda vill jag inte förorda en avkortning avtiden för notariemeriteringen. Jag avser att senare återkomma till regeringen med de förslag tilländringar i förordningen (1979:572) om notarietjänstgöring m.m. som följer av de överväganden jag nu har redogjortför. Jag kommer då också att redovisa min inställning i den ytterligarefråga som behandlas i 1983/84: 100 Bilaga 4 71 promemorian,nämligen frågan om tiderna för notariernas behörighet att utföra domargöromål. Avlandets 97 tingsrätter är 16 indelade i avdelningar som förestås av lagmanneneller en chefsrådman. Avdelningsindelning förekommer, förutom vid de trestörsta tingsrätterna, vid , Södra Roslags, , ,, , , , , , ,och tingsrätter. De är samtliga indelade pä två avdelningar. Regeringenuppdrog åt att utreda olika frågor omavdelningsindelning. Uppdraget gick ut på att undersöka om det är möjligt attskapa en bättre organisation, som medger en smidigare anpassning efterskiftande förhållanden och ett mera effektivt utnyttjande av domstolenssamlade resurser. Domstolsverkethar i en delrapport (1982:6) redovisat sitt uppdrag beträffandeavdelningsindelningen av andra tingsrätter än de tre största. Remissyttranden har kommit in från riksåklagaren,statskontoret, , samtliga hovrätter, de 13 berördatingsrätterna. , samhällsvetare ochekonomer () och . Riksåklagaren har bifogatyttranden från länsäklagarmyndighe-terna i och , ,, samt . har i september 1983överlämnat en rapport (1983:4) om avdelningsindelningen i , Göteborgsoch tingsrätter. En slutrapport med en organisationsutredningbeträffande dessa tingsrätter har förutskickats till . haralltså inte avslutat sin utredning såvitt gäller de tre störstatingsrätterna. Jag ser emellertid inget hinder mot att redan nu redovisa mittställningstagande beträffande de övriga avdelningsindela-de domstolarna. Domstolsverketkonstaterar till en början att det ur organisatorisk synvinkel äreftersträvansvärt att hålla samman en tingsrätt i en enhet under en gemensamarbetsledning. Lagmannen får därigenom en bättre överblick över arbetssituationen och möjlighet att vidta åtgärder iarbets-utjämnande syfte. I en sådan organisation bör målsammansättningenpå rotlarna vara blandad. När en tingsrätt når en viss storlek minskaremellertid lagmannens möjligheter att ensam leda arbetet i domstolen.Verksamheten kan då under vissa förutsättningar effektiviseras genom atttingsrätten indelas i avdelningar och en chefsrådmanstjänst inrättas.Domstolsverket anser att tio domarrotlar skall vara den gräns vid vilkenavdelningsindelning kan övervägas. Detta förutsätter dock att avdelningarnaspecialiseras på tvistemål och brottmål, vilket bl.a. främjar en 1983/84: 100 Bilaga 4 72 Chefsrådmannen bör i en sådan organisation tilldelasadministrativa uppgifter av främst judiciell natur, d.v.s. administration medanknytning till målarbetet. För att undvika negativa konsekvenser av enspecialisering, främst bristande fiexibilitet, bör avdelningarna vara så storaatt de, inom ramen för egna personalresurser, kan möta normala behov avtillfällig omfördelning av personal. För detta krävs avdelningar med denpersonal som åtgår för att betjäna fem rotlar. För att domarna i ettspecialiserat system skall kunna vidmakthålla goda kunskaper om samtligamåltyper, bör de cirkulera mellan avdelningarna med 2 - intervall.Domstolsverket konstaterar vidare att det inte finns skäl att utgå från att entingsrätt som är vattendomstol bör vara avdelningsindelad enbart på grund avvattenmålens speciella karaktär. Omfattningen av sidofunktioner - exempelvishandläggningen av inskrivnings- och bouppteckningsärenden - utgör inte hellernågon självständig grund för avgörande av frågan om avdelningsindelning. föreslår mot dennabakgrund att avdelningsindelningen behålls i , ,och tingsrätter. Övriga tingsrätter börfortsättningsvis inte vara indelade i avdelningar. Avdelningsindelninghar utgjort enförutsättning för inrättande avchefsrådmanstjänst. Verket menar emellertid att det bl.a. ur rekryteringssynpunktär väsentligt med befordrade domartjänster och att det vid vissa av de aktuellatingsrätterna behövs en i särskild ordning utsedd domare, bl.a. för att vararådgivare och medhjälpare åt lagmannen i allmänna administrativa frågor, attvara lagmannens vikarie samt för att handlägga sådana uppmärksammade eller avannan orsak särskilt viktiga mål som avsesi 23 § förordningen (1979:572) med tingsrättsinstruktion. mening bör därför chefsrådmanstjänsterna vid Södra Roslags,, , , och tingsrätter behållas även omavdelningsindelningen slopas där. Som allmän förutsättning bör gälla att enchefsrådmanstjänst får inrättas endast vid tingsrätter med minst niodomarrotlar. förslag har fått ettblandat mottagande men stöds i sina huvuddrag av en majoritet blandremissinstanserna. Således anser de fiesta att en tingsrätts storlek räknat iantal domarrotlar bör vara avgörande för frågan om avdelningsindelning.Flertalet ansluter sig också till mening att en tingsrätt somprincip kan indelas i avdelningar när rotlarna uppgår till tio eller fler under förutsättning att avdelningarnaspecialiseras. Det görs dock också gällande att det, beroende på särskildaomständigheter, kan vara effektivitetshöjande att ha en avdelningsindelningäven om antalet rotlar är färre än tio. Några av remissinstanserna hävdar attförekomsten av vattenmål eller omfattande sidofunktioner skall utgöra ensjälvständig grund för avdelningsindelning. 1 frågan om det bör finnaschefsrådmanstjänster vid tings- 1983/84: 100 Bilaga 4 73 rättersom inte är avdelningsindelade har remissinstanserna så gott som enstämmigtanslutit sig till förslag. Det finns dock även sådana somförordar en lägre gräns än nio rotlar. Enligt min mening är tingsrättens storlekden självklara utgångspunkten vid bedömningen av frågan om avdelningsindelningbör ske. Liksom anser jag att tio rotlar är den nedre gräns vidvilken avdelningsindelning bör övervägas. Jag är vidare av den uppfattningenatt en avdelningsindelad tingsrätt i princip skall vara specialiserad och attdomarna med intervall bör cirkulera mellan avdelningarna. I ensådan organisation bör chefsrådmannen ha ett direkt arbetsle-daransvar för enav avdelningarna. Mot bakgrund av det anförda bör avdelningsindelningenenligt min mening behållas i , , och Östersundstingsrätt. 1 fråga om , som f n. har elva rotlar varav nio medblandad målsammansättning, behövs ytterligare utredning. Jag återkommer senaretill regeringen beträffande den tingsrätten. Jag ställer mig tveksam till att behållachefsrådmanstjänster med de funktioner som har föreslagit vidtingsrätter som inte är avdelningsindelade.