prop · G70360 · 1983-12-31 00:00:00 — 1 fräga om rätt atl förvärva, inneha eller på annat sätttaga befattning med uran eller annat ämne, som utgör kärnämne enligt 2 § lagen(0000:000) om kärnteknisk verksamhet, finns bestämmelser i den lagen. Denna lag träder i kraft , Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Härigenomföreskrivs att 8 kap. 18 S sekretesslagen (1980: 100)' skall ha nedan angivnalydelse. Sekretessgäller för sådan uppgift om enskilds affärs- eller driftförhäl-landen som harlämnats pä grund av föreskrift i särskild lagstiftning oth offentlig insyn isäkerhetsarbetet vid kärnkraftverken, om det kan antas aU den enskilde liderskada om uppgiften röjs. Regeringen kan för särskilt fall förordna om undantag Sekretessgäller för sådan uppgift om enskilds affärs- eller driftförhäl-landen som harlämnats pä grund av föreskrift i lagen (0000:000) om kärnteknisk verksamhelbeträffande offentlig insyn i säkerhets- och strålskyddsarbetet vid vissa kärntekniskaanläggningar, om det kan antas att den enskilde lider skada Lagen omtryckt 1982: 1106, 1983/84:60 221 frånsekretessen, om den finner det om uppgiften röjs. Regeringen kan vara avvikt att uppgiften lämnas, för särskilt fall förordna om undantag frånsekretessen, om den finner det vara av vikl att uppgiften lämnas, I frägaom uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo är. Dennalag träder i kraft den , Prop.1983/84:60 222 Närvarande: justitierädet , regeringsrådetWahlgren, justitierädel , Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 15 september1983 har regeringen på hemställan av statsrådet beslutat inhämta lagrådetsyttrande över förslag till 1. lag om kärnteknisk verksamhet, 2. lag om ändringi slrålskyddslagen (1958; 110), 3. lag om ändringi lagen (1981:669) om finansiering av framtida utgifter för använt kärnbränsle m,m., 4. lag om ändringi lagen (1974:890) om vissa mineralfyndigheter, 5. lag om ändringi sekretesslagen (1980: 100). Förslagen har inför lagrådet föredragits av hovrättsrådetStaffan . Underärendets behandling har till lagrådel inkommit en skriftfrån jämte därvid fogad promemoria rörande dettill grund för förslagen liggande kommittébetänkandet. Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet: Förslaget till lag om kärnteknisk verksamhet Lagstiftningen pä kärnenergiområdet omfattar elt stortantal lagar och andra författningar. Den kan indelas i tre ämnesområden,nämligen dels bestämmelser om innehav av kärntekniska anläggning och kärnämnen m.m.samt om hantering och slutförvaring av använt kärnbränsle, dels bestämmelser omberedskap i händelse av olycka i kämanläggning, dels slutligen bestämmelser omskadeståndsansvar. Det nu remitterade förslaget innebär att allalagbestämmelser som gäller det förstnämnda ämnesområdet sammanförs i en ochsamma lag, benämnd lag om kämteknisk verksamhet. Den skall ersättaatomenergilagen (1956:306), den s.k. villkorslagen (1977: 140), lagen (1980:1123) om offentlig insyn i säkerhetsarbetet vid kärnkraftverken samt lagen(1981:669) om finansiering av framtida utgifter för använt kärnbränsle m. m.till den del denna innehåller bestämmelser om reaktorinnehavares ansvar förkärnbränslehanteringens slutsteg. En annan viktig lag på området,strålskyddslagen (1958:110), som reglerar skyddet mot joniserande strålning,kvarstår i sak oförändrad. 1983/84:60 223 Denföreslagna lagen är avsedd som en säkerhetslag, speciellt inriktad pä atttillgodose kraven pä säkerhet vid verksamhet på kämenergiområdet. Genom krav pålillsyn över och insyn i sådan verksamhet tillvaratas intresset av säkerhet.Detta lagens huvudsyfte följer av den inriktning en lagstiftning på områdetmåste få riksdagsbeslut om kärnkraftens vidare utnyttjande ochavveckling, vilket innebär att den sista reaktorn skall slängas senast år2010. Lagstiftningen får nu helt inriktas på säkerheten och strålskyddet iverksamheten. Därvid gäller det att uppmärksamma inte bara den återstående fidunder vilken kärnkraftsreaktorer kommer att vara i drift utan också lidendärefter, då använt kärnbränsle och annat radioaktivt avfall frånanläggningarna skall tas om hand. Som framgår av remissprotokollel ges ocksåökad tyngd åt säkerhetsfrågorna i samband med hanteringen och slutförvaringenav kärnavfallet. Det remitterades förslagetgrundar sig på utredning och förslag som lagts fram av den är 1979 tillsatta atomlagstiftningskommitténi betänkandet (SOU 1983:9) "Lagstiftningen på kärnenergiområdet". Denomfattning och inriktning det remitterade föreslaget fått överensstämmer medkommitténs förslag och har under remissbehandlingen av detta vunnit nära nogenhälligt gillande. Lagrådet vill tillstyrka alt lagförslaget i dessa sina huvuddraggenomförs. Tyngdpunkten i förslagetär säkerhetskravet. Detta har också ägnats stort utrymme i remissprotokollet. Inämnda krav ligger i korthet, för atl tala med remissprotokollet, de lekniskasäkerhetsåtgärder som behöver vidtas för skydd mol utsläpp av radioaktiva ämnentill följd av olycka eller fel eller liknande. Något objektivt mått på densäkerhet och de åtgärder som kan anses böra krävas i olika hänseenden finnsdock inte att anknyta till i själva lagtexten. Man får hålla sig lill de rönden vetenskapliga forskningen gjort och de resultat en fortsaltforskning kan ge. Lagförslaget fäster också största vikt vid fortsatt forskningpå området och ålägger varje reaklorinnehavare att svara för att sådanforsknings- och utvecklingsverksamhet bedrivs som är erforderlig för att detkärnavfall som uppkommer i verksamheten skall kunna hanteras och slutförvaraspå ett säkert sätt och att anläggningen likaså skall kunna avvecklas och rivaspå ett säkert sätt. I detta åliggande ingår skyldighet för samtliga reaktorinnehavareatt, som det heter i förslaget, i samråd upprätta eller låta upprätta ettallsidigt program för forsknings- och utvecklingsverksamheten, vilket programmed början är 1986 skall granskas och ulvärderas av regeringeneller myndighet som regeringen bestämmer. Utvecklingen på området förväntas sålundagå vidare. Under förhandenvarande förhållanden är tydligt att en lag i ämnetinte kan närmare ange mättet på den säkerhet som bör krävas. I den förslagna lagenkommer säkerhetskravet till uttryck pä flera häll. Efter två inledandeparagrafer med definitioner följer som grundläggande bestämmelse, i 3 S, altkärnteknisk verksamhet skall bedrivas på sådant 1983/84:60 224 sätt all den uppfyller samhällets krav på säkerhet. Somytterligare grund-bcslämmelse upptas, i 4 S, föreskriften att vid kärnteknisk verksamhelde säkerhetsåtgärder skall vidtas som krävs dels för att förebygga fel i ellerfelaktig funktion hos utrustning, felaktigt handlande eller annat som kan ledatill en radiologisk olycka, dels för atl förhindra olovlig befattning medkärnämne eller kärnavfall. Även i andra paragrafer kommer säkerhelstan-ken tilluttryck, såsom i 10 S där tillståndshavare åläggs att svara för de åtgärder sombehövs för att upprällhålla säkerheten, för att på ell säkert säll hantera ochslutförvara kärnavfall eller kämämne som inte används på nylt samt för att pä ellsäkert sätt avveckla och riva anläggningar i vilka verksamheten inle längreskall bedrivas. Liknande krav pä säkerhet uppställs för s. k. laddningstillständenligt 6 S. Densäkerhetsstandard som förslaget uppställer synes vara den som kommer tilluttryck i 3 S, nämligen att verksamheten skall uppfylla "samhällets kravpå säkerhet". Vad som närmare avses med detta ullryck är emellertid inteså lätt att utläsa. Enligl remissprotokollel åsyftas de återgivnasäkerhetsåtgärderna enligl 4 S. Av remissprotokollel framgår vidare attintresset av säkerhet tillvaratas genom krav pä tillstånd samt genom villkoroch föreskrifter för verksamheten och genom all verksamheten står underfortlöpande konlroll och lillsyn. Delta tyder pä att säkerhetsstandarden ärden som besiäms av tillstånds- och tillsynsmyndigheter, i främsta rummetregeringen. En antydan därom ges också i själva paragrafen, där det sägs attdäri uppställda krav tillgodoses genom prövning av frågor om tillstånd, genomvillkor och föreskrifter samt genom en fortlöpande tillsyn. Men klart är detinte. "Samhällets krav" kan betyda myckel. Inte bara myndighetersuppfattning kan räknas hil, ulan även uppfall-ningar hos folket i stort eller ien landsända eller kommun eller hos en opinionsgrupp kan omfattas. Särskiltbefolkningen på orten där en kärnteknisk anläggning är belägen kan göraanspråk på alt dess uppfattning utgör samhällets krav pä säkerhet vid anläggningensdrift. Del föreslagna uttrycket är både oklart och mångtydigt, vilkel gör detmindre användbart i lagtext. I remissprotokollel framhålls, attsäkerhetsarbetet syftar till att säkerheten på det kärntekniska området skallhållas på en så hög nivå som det är praktiskt möjligt. Och när del gäller detanvända kärnbränslets omhändertagande och slutförvaring bör, sägs det, i lagenklargöras att ytterst stränga krav på säkerhet och strålskydd måste ställas.Att med ett både enkelt och entydigt uttryck i lagtext träffa vad som åsyftasär inte lätt. Det mest talande uttrycket i sammanhangel synes vara ordetsäkerhet kort och gott, taget i den betydelse det har enligt vad som utvecklasi remissprotokollet. Innebörden får också sin närmare bestämning i denföljande 4 S. Lagrådet förordar att säkerhetskravet i den grundläggandebestämmelsen i 3 S hell enkelt uttrycks så, att kärnteknisk verksamhel skallbedrivas på sådant sätt att kraven pä säkerhet tillgodoses. En sådanbestämmelse riktar sig till både dem som bedriver verksamheten och dem somutövar 1983/84:60 225 tillsyn över verksamheten i form av tillståndsgivning ochannan kontrollverksamhet. Enligt vadsom anförs i remissprotokollet får bestämmelsen sin närmare innebörd angiven i4 S. Genom en redaktionell ändring av denna paragraf kan samhörigheten mellan 3och 4 SS framhävas bättre och 4 S klarare få framträda som en närmarebestämning av säkerhetskravet i 3 S. Lagrådet förordar sålunda alt det i 4 Sanges alt säkerheten vid kärnteknisk verksamhet skall upprätthållas genom atlde åtgärder vidtas som krävs för att förebygga fel och förhindra olovligbefattning enligt vad som vidare sägs i punkterna 1 och 2. Därmed torde vinnasen nöjaktig bestämning i de båda grundläggande paragraferna av detsäkerhetskrav lagen ställer. Utöverberörda krav pä åtgärder och forskning för att tillgodose säkerheteninnefattar den föreslagna lagen i allt väsentligt en reglering i överensstämmelsemed de lagar den är avsedd att ersätta. Vissa nyheter föreslås. Bl.a. vidgas delokala säkerhetsnämndernas insyn i kärnkraftverkens verksamhet. Förslagetinnebär också en skärpning av lagstiftningen för att hindra spridningen avkärnvapen. Det lillståndstväng som gäller för utförsel av material och utrustningpå kärnenergiområdet vidgas. Även tillverkningsrätt för utrustning ochmaterial, s. k. teknologiöverföring, blir föremål för tillständstvång. En fråga som behandlas i remissprotokollel men som inteföranlett någon bestämmelse i lagförslaget är den om ersättning lill innehavareav kärnkraftsanläggning i vissa situationer. Frågan gäller främst ersättning lillreaktorinnehavare eller annan tillståndshavare för förlust till följd av atttillståndet återkallas eller, efter annal ingripande, inte kan utnyttjas fulltut. Spörsmål om ersättning kan uppstå också ifall laddningstillständ enligt 6 Si förslaget vägras. Vidare kan ersättningsfrågor föranledas av att all reaktordriflmåste upphöra vid utgången av är 2010. Inte för något av fallen har en regel omersättning ansetts böra las upp i lagen. Den nu gällande atomenergilagen innehåller inle hellernågon regel i ämnet, men villkorslagen har en ersättningsregel för sitttillämpningsområde. Frågan berördes under förarbetena till atomenergilagen ochdet förutsägs, alt återkallelse av elt tillstånd eller uppställande av nyavillkor kunde medföra olägenheter för den enskilde. Någon generell regel omersättning för de föriusler som i sädana fall kunde uppslå ansågs likväl inteböra uppställas. Det ansågs dock att, om del i nägol fall skulle framstå somuppenbart obilligt att ersättning inte lämnades, detta fick bli föremål försärskild prövning (prop. 1956: 178 s. 28). Villkorslagens ersättningsregelinnebär att, om laddningstillständ vägras eller villkorslagen i annat fallföranleder att tillstånd enligt atomenergilagen kan utnyttjas,ersättning av staten utgår för förlust till följd av åtgärd som reaktorinnehavarenmed anledning av tillståndet har vidtagit före villkorslagens ikraftträdande(4 S). Ersättningsfrågan befinner sig i ett annat läge nu än vid alomenergila-15 1983/84. 1983/84:60 226 Å ena sidan kan sägas atl frågan kan bli särskillaktuell när del numera står klart all all verksamhel på kämenergiområdet måsteavvecklas. Å den andra har frågan endasl begränsad räckvidd med hänsyn lill allflera reaktorer än de nu befintliga inle kommer att uppföras. Vidare får frågannu ses i belysning av den är 1972 införda skadeståndslagen (1972: 207, omtryckt1975: 404). Förslagets ståndpunkt, att återkallelse av tillstånd ellerannal ingrepp i verksamheten inte ulgör skål lill en särskild ersättningsregel,vilar på tanken all återkallelse eller annat ingrepp inle kommer i fråga annatän när säkerhets- eller strålskyddsskäl ger anledning lill det och atl någon ersältningsrättinte kan föreligga när kraven pä säkerhet blivit åsidosatta. Iremissprotokollet lämnas dock öppet hur frågan skall lösas i fall dä ingreppetförestavats av andra skäl. Atomlagsliflningskommillén ansåg alt grund förersättning kunde uppkomma i sådant fall men menade atl frågan om ersättning isådana "mera exceptionella situationer" borde bli föremål försärskild prövning av domstol och avgöras med utgångspunkt i allmännarättsprinciper. Under remissbehandlingen av kommitténs förslag höjdes vissaröster, bl.a. från kraftindustrins sida, för en lagregel i ämnet. Lagrådetvill i anslutning härtill anföra följande. Det remitterade lagförslaget innehåller en särskildbestämmelse om i vilka fall ett tillstånd att bedriva kärnteknisk verksamhelkan återkallas (15 S). Innebörden av bestämmelsen är i huvudsak att återkallelsekan ske, när det föranleds av säkerhetsskäl. Beslul om återkallelse meddelas avtillståndsgivaren, dvs. i regel regeringen. Om i ett sådant fall som avses ibestämmelsen regeringen återkallar etl meddelat lillsländ, torde tillständshavareninle vara berättigad till ersättning för föriusler lill följd av återkallelsen.Detsamma gäller när förlust åsamkas honom genom all tillsynsmyndighet ingriperav säkerhetsskäl, t. ex. med krav på att driften skall avbrytas. Den som fått sitt tillstånd återkallat eller tillfogatsannat avbräck i driften kan emellertid mena att förutsättningar saknats föringripandet och att detta alltså betingats av annat än säkerhetsskäl. Han kandå vilja göra gällande rätt till ersättning av slalen under påslående, attregeringen eller annan myndighet gjort sig skyldig till fel eller försummelsevid sin myndighetsutövning. 1 sådant fall kommer tillämpning av 3 kap. 2 Sskadeståndslagen i fråga. Utrymmetför talan om ersättning enligt skadeståndslagen med anledning av beslut avregeringen är dock mycket begränsat. 1 princip får sådan talan inte föras. Enligl3 kap. 7 S får nämligen talan föras endast om regeringens beslut har upphävtseller ändrats. Att sä sker är dock föga sannolikt. Bortsett frän det fall altregeringen själv ändrar sitt beslut kan det komma i fråga endasl genomextraordinärt rättsmedel (se ang. resning 11 kap. 11 S regeringsformen). Även vid ingripande av tillsynsmyndighet är möjligheternatill ersättning Prop.1983/84:60 227 enligt skadeståndslagen begränsade. Den skadelidande måsteenligt 3 kap, 4 § skadeståndslagen i första hand söka rättelse itillsynsmyndighetens beslut genom att fullfölja talan däremot i föreskrivenordning eller genom särskilt rättsmedel, t, ex, resning. Både enligt förslaget lilllag om kärnteknisk verksamhet (27 S) och enligt slrålskyddslagen (29 S) skalltalan mol beslut av tillsynsmyndighet i hithörande frågor föras hos regeringengenom besvär. Men om beslutet inte upphävs eller ändras av regeringen eller - ifall av resning - av regeringsrätten, föreligger enligt 3 kap. 7 S skadeståndslageningen rätt till ersättning med anledning av tillsynsmyndighetens beslut. 1 vilken mån tillståndshavaren kan med framgång göragällande räll till ersättning vid sidan av skadeståndslagen är ytterst osäkert.Som framgått uttalades under förarbetena lill aiomenergilagen att. om detskulle framstå som uppenbart obilligt atl ersättning inle lämnades, saken fickbli föremål för särskild prövning. Uttalanden av liknande innebörd har gjortsav atomlagstiftningskommittén i förevarande lagstiftningsärende. Vad som närmareåsyftas framgår dock inte. För den händelse ett avtalsförhållande i något fallskulle kunna länkas föreligga gäller inte de förut berörda inskränkningarna irätten att föra ersättningsfrågan under domstols prövning, Slalen lärer ocksåha möjlighet atl eljest medverka lill lösning av uppkommande ersättningsfrågor. En reglering av ersättningsfrågan i den föreslagna lagenskulle tydligen få la sikte pä en lösning utanför skadeståndslagenstillämpningsområde. Härför skulle krävas en särskild utredning. Det praktiska behovelav en lagreglering förefaller begränsat. Enligt lagrådets mening måste detgodtas aU lagförslaget saknar särskild ersättningsregel för nu berörda fall. När detgäller den särskilda frågan orn ersättning till följd av vägrat laddningstillständbryter det remitterade förslaget med villkorslagen, som enligt vad förut nämntshar en regel i ämnet. Förhållandena är emellertid som redan antytts andra nu änvid villkorslagens tillkomst. Dessutom är frågan av endast ringa omfattning.Även frågan om ersättning med anledning av att all reaktordrift skall upphöraär 2010 har begränsad räckvidd. Behov av en ersättningsregel i nu nämndahänseenden torde, i enlighet med vad föredragande statsrådet anfört, inteföreligga. Lagrådet tillstyrker an en ny lag i ämnet av det innehållsom det remitterade förslaget fåu genomförs. När del gäller bestämmelsernasnärmare utformning har lagrådet funnit anledning lill vissa erinringar som lasupp i det följande vid de särskilda paragraferna, 1 denna paragraf anges den föreslagna lagen gällakärnteknisk verksamhet. Därefter följer under fem särskilda punkter enuppräkning av vad som avses med kärnteknisk verksamhet. Punkten 5 avser s. k. teknologiöverföring och innebär ennyhet. Prop.1983/84:60 228 utformats efter mönster av molsvarande regel i lagen(1982: 513) om förbud mol utförsel av krigsmateriel, m. m. Däri föreskrivs som inom rikel tillverkar krigsmateriel inle får utan tillstånd avregeringen upplåta eller överlåta räll alt utom riket tillverka sådan materiel(2 S). Tillståndstvånget enligt punkt 5 i den föreslagna lagen riktar sig pämotsvarande sätt mot den som inom riket tillverkar sådan utrustning eller sädanlmaterial som är i fråga. Enligt lagrådets mening innebär detta en onödigbegränsning av bestämmelsens tillämpningsområde. Bestämmelsen träffar sålunda l.ex.inle den som innehar tillverkningsrätt ulan alt själv ulnyllja den genom egen lillverkning.Även om den praktiska betydelsen av bestämmelsen enligt vad som antyds i remissprotokollelinle är så slor, bör den inte lämna onödiga luckor som lätt möjliggörkringgående. Lagrådel föreslår därför en omformulering av punkl 5 sålunda attden avsedda lillverkningsrätten kommer all omfatta sådan utrustning ellersådant material som avses i 4c och som tillverkas inom riket. Som anförts inledningsvis förordar lagrådet atl detallmänna säkerhetskrav som skall komma lill uttryck i förevarande grundregelanges genom uttrycket "kraven på säkerhet". Enligt det remitteradeförslaget ställs i paragrafen också krav på att de förpliktelser fullgörs somSverige åtagit sig genom överenskommelser om att förhindra spridning avkärnvapen. De båda kraven synes kunna förenas i en lydelse som anger, atlkärnteknisk verksamhet skall bedrivas på sådant sätt alt kraven på säkerhettillgodoses och de förpliktelser uppfylls som följer av Sverigesöverenskommelser i syfle atl förhindra spridning av kärnvapen. Enligt en andra mening i första stycket i det remitteradeförslaget tillgodoses nämnda krav genom prövning av frågor om tillstånd, genomvillkor och föreskrifter och genom en fortlöpande tillsyn. Det vill synas somom denna mening förtar en del av innebörden i den föregående meningen, i detatt den ger intryck av att ansvaret läggs uteslutande på tillständs- ochtillsynsmyndigheter. Men även den som bedriver kärnteknisk verksamhet bör kännasitt ansvar enligt paragrafen. Meningen behövs inte vid sidan av följande beslämmelserom lillståndstväng och kontroll. På grund av det anförda föreslär lagrådet attmeningen får utgå. Kvar i paragrafen utöver de båda grundläggande kraven blirden i andra stycket gjorda erinringen om strålskyddslagen. För att om möjligtge litet större tyngd ät denna viktiga sida av den kärntekniska verksamhetensynes den redaktionella jämkningen böra göras atl det i andra stycket sägs atti fråga om strålskydd vid kärnteknisk verksamhel gäller strålskyddslagen (1958:110). Prop.1983/84:60 229 Dennaparagraf anger allmänt vilka säkerhetsåtgärder som skall vidtas vid kärntekniskverksamhet. I 10 § återfinns föreskrifter om vem som skall svara för att deerforderliga säkerhetsåtgärderna vidtas. Som redan anförts i det allmännaavsnittet skulle förevarande paragrafs karaktär av grundläggande bestämmelseoch komplement till 3 § komma bättre till uttryck, om i paragrafens inledning -i stället för den i remissen föreslagna lydelsen -fastslås att säkerheten vid kämtekniskverksamhet skall upprätthållas genom alt de åtgärder vidtas som krävs för attetc. Genom en sådan teknik undviks också en delvis dubbel reglering i 4 S och10 § 1 i det remitterade förslaget. Lagrådet återkommer till frågan vid 10 §. I punkt 1 i 4 § angessäkerhetsåtgärder som avser själva verksamheten -vad man skulle kunna kallainre säkerhetsåtgärder. Punkten 2 tar sikte pä yttre störningar. Enligt motivenär det meningen att åtgärder skall vidtas bl. a. för skydd av anläggningar ochtransporter mot yttre påverkan, såsom obehörigt intrång, hot, sabotage o.d.(fysiskt skydd). Att regleringen omfattar sådana åtgärder sägs följa av det ipunkt 2 använda uttrycket befattning med kärnämne eller kärnavfall.Motivuttalandet har emellertid knappast täckning i lagtexten. För att den avseddainnebörden av regleringen skall komma till klart uttryck bör i sistnämnda punktanges atl den avser de säkerhetsåtgärder som krävs för att förhindra olovligbefattning med kärnämne eller kärnavfall eller annat obehörigt intrång iverksamheten. Iremissprotokollet anges atl paragrafen liksom dess motsvarigheter iatomenergilagen (1 -3 SS) ger regeringen möjlighet att i förordning meddelagenerella tillstånd. Ordet"tillstånd" leder emellertid tanken till det särskilda fallet. Omtillstånd anses kunna lämnas generellt, när vissa närmare angivna förutsättningarär för handen, dvs. genom normbeslut, bör detta komma lill uttryck i lagen. Attmärka är också att - i motsats till regleringen i slrålskyddslagen (2 S tredjestycket) - remissprotokollet inte förutsätter att generellt tillstånd skallkunna lämnas av tillsynsmyndigheten. Även delta bör framgå av lagtexten, sä attgränserna för delegationen av norm-givningsrälten blir klara. Remissprotokolletger inte tillräcklig ledning för hur en bestämmelse närmare bör utformas. Enförebild för utformningen kan motsvarande bestämmelse i 2 S tredje stycketstrålskyddslagen utgöra. För den händelse en regel anses kunna utformas eftermönster av nämnda bestämmelse kunde tillägget få det innehållet att regeringenkan för viss yrkesgrupp eller för vissa inrättningar, institutioner ellerföretag meddela tillstånd till kärnteknisk verksamhet, som omfaltar endast småmängder kärnämne och sker i undervisnings- eller forskningssyfte eller för medicinska,industriella eller kommersiella ändamål. 1983/84:60 230