prop · G703165 · 1983-12-31 00:00:00 — vattenföroreningsavgiftenligt lagen (1980:424) om åtgärder mot vattefi-förorening från fartyg; ränta på lånat kapital till den del räntan täcks av sådantstatligt bidrag som avses i punkt 7 av anvisningarna till 24 §; kapitalförlust m. m. i vidare mån än som får ske enligt 36§. (Se vidareanvisningarna.) Prop.1983/84:165 29 Såsomframgår av den allmänna motiveringen har undantagskatalogen i 20 § andrastycket kommunalskattelagen tillförts en bestämmelse enligt vilken avdrag intefår göras för allmänna skadestånd som har utgått med stöd av denarbetsrättsliga lagstiftningen. För att ange vilken lagsfiftning som avses, hari lagtexten hänvisats till MBL och annan lag som reglerar förhållandet mellanarbetsgivare och arbetstagare. Därigenom klarläggs att avdragsförbudet avsersåväl skadestånd i förhållandet mellan arbetsmarknadens parter som allmäntskadestånd i enskilda anställningsförhållanden, t.ex. enligtanställningsskyddslagen och semesterlagen. Detallmänna skadeståndet har i lagtexten beskrivits som skadestånd som avser annatän ekonomisk skada, jfr t.ex. 55 § MBL och 38 § andra stycketanställningsskyddslagen. Även skadestånd enligt 39 § sistnämnda lag omfattas avavdragsförbudet, eftersom det bestäms utan hänsyn till om arbetstagaren drabbasav ekonomisk skada i form av inkomstförlust. Bland övriga lagar som innehållerbestämmelser om allmänt skadestånd som omfattas av avdragsförbudet kan nämnaslagen (1974:358) om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen (10 §),lagen (1974:981) om arbetstagares ledighet för utbildning (13 §),semesterlagen (1977:480; 32 §), arbetsmiljölagen (1977:1160; 6 kap. 11 §),lagen (1978:410) om rätt tUl ledighet för vård av barn, m.m. (13 §) och lagen(1979: 1118) om jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet (8 §). Dennalag träder i kraft den . Den nya bestämmelsen tillämpas närskadeståndsskyIdigheten har uppkommit efter ikraftträdandet. Ienlighet med vad som framgår av den allmänna motiveringen föreslås lagändringenträda i kraft . Såsom kammarrätten i har påpekat isitt remissvar bör emellertid den nya bestämmelsen tillämpas endast på fall närde omständigheter som har föranlett skadeståndsskyldigheten har inträffatefter ikraftträdandet. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till 1. lagom ändring i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, 2. lag om ändring i lagen(1974:371) om rättegången i arbetstvister och 3. lag om ändring ikommunalskattelagen (1928: 370). Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Prop.1983/84:165 30 Närvarande: justilierådet , f.d. justilierådet ,regeringsrådet . Enligt utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 23februari 1984 har regeringen på hemställan av statsrådet beslutatinhämta lagrådets yttrande över förslag till 1. lag om ändringi lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, 2. lag om ändringi lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister och 3. lag om ändringi kommunalskattelagen (1928:370). Förslagen har inför lagrådet föredragits avhovrättsassessorn . Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet: Av de tre frågor det remitterade förslaget innehållergäller två skadeståndsskyldigheten enligt medbestämmandelagen (MBL). Förslagetsom grundar sig på förslag av en majoritet 1976 tillsatta nyaarbetsrättskommittén i betänkandet (SOU 1982:60) "MBL i utveckling"-innebär i denna del att på arbetstagarsidan den s. k. tvåhundrakronorsregeln återinförsoch att på arbetsgivarsidan rätten att vid inkomsttaxering göra avdrag för erlagts. k. allmänt skadestånd slopas. I motiveringen till förslaget betonas den påarbetsmarknaden gällande grundsatsen att träffade kollektivavtal skallrespekteras och den åtföljande fredsplikten iakttas. Det arbetsrättsligasanktionssystemet bygger, erinras det, nästan uteslutande på användningen avskadestånd som sanktion. Och vidare framhålls det allmänna skadeståndets syfteatt inskärpa vikten av att lag och kollektivavtal följs eller med andra ordskadeståndets preventiva funktion. Av remissprotokollet att döma synes den gällande ordningeninte ha medfört några praktiska olägenheter. När det gäller skadeståndsansvaretför de enskilda deltagarna i en olovlig strejk åberopas, att detta ansvar intebehöver och inte bör gå längre än till att stryka under den rättsliga grundsatsen,att kollektivavtal skall respekteras och fredsplikten iakttas. Och i fråga omavdragsrätten beträffande allmänt skadestånd anses det med hänsyn tillskadeståndets preventiva funktion stötande för rättskänslan.att en arbetsgivareskall få göra avdrag för allmänt skadestånd; det ter sig inte naturligt attbetrakta de allmänna skadestånden som något slags normala kostnader i rörelsen. 1983/84:165 31 Frånskadeståndsrättslig synpunkt kan någon invändning inte riktas mot den skärpningav skadeståndssanktionen som ligger i förslaget rörande avdragsrätten. Ejheller eljest föranleder förslaget i denna del någon erinran i sak frånlagrådets sida. Den begränsning avskadeståndsansvaret som ett återinförande av tvåhundrakronorsregeln innebär ärdäremot svårare att förlika med den principiella syn på skadeståndet somföredragande statsrådet givit uttryck åt i remissprotokollet. Den möjlighetförslaget ger att gå utöver tvåhundra-kronorsgränsen är så snävt tilltagen attden är närmast betydelselös för den principiella frågan. En skadeståndspåföljdbegränsad till tvåhundra kronor - som ju är något helt annat än när deninfördes - framstår inte bara såsom mycket blygsam med hänsyn till detproduktionsbortfall och de skadeverkningar av annat slag, t.ex. inom denoffentliga sektorn, som en olovlig strejk kan föranleda utan också såsom i detnärmaste verkningslös fill sin preventiva funktion. En risk är att regelnsfunktion som en skadeståndsregel inte blir tagen på allvar, vilket i sin turkan få till följd att respekten för lagstiftningen på området undergrävs. En viss nedtoning avskadeståndssanktionens betydelse vid olovlig strejk får ses i förslaget att enuppgörelse bör sökas genom ytterligare överläggningar enligt 43 § MBL. I sammariktning går den i 60 § tredje stycket föreslagna regeln, att arbetstagare somsenast i samband med en första överläggning enligt 43 § varaktigt har återgåtttill arbetet får åläggas skadestånd bara om det finns särskilda skäl till det.Tanken bakom förslaget i denna del, nämligen att man framför allt bör riktauppmärksamheten mot de problem och motsättningar på arbetsplatsen som kanorsaka en olovlig arbetsnedläggelse och finna lösningar på dem, äger emellertidinte giltighet i alla fall. Den gäller exempelvis inte när arbetsnedläggelsenanvänds som påtryckningsmedel under redan inledda förhandlingar eller den utgören ren sympatiåtgärd med anledning av en konflikt på annat håll. Betraktelsesättetstämmer inte heller så väl med den grundläggande tanken i den arbetsrättsligalagstiftningen - fredspliktens upprätthållande. Att hänvisa tillöverläggningar i stället för skadeståndssanktionen även när en avtalsstridig arbetsnedläggelseredan har brutit ut innebär egentligen ett erkännande av den olovliga strejkensom påtryckningsmedel. Överläggningen har sin självklara betydelse som medelatt lösa konflikten, men den kan aldrig ersätta skadeståndet som sanktion motbruten fredsplikt. Med hänsyn till denuppgift på skadeståndssanktionen förmenas ha som medel att på arbetsmarknadenupprätthålla respekten för lag och avtal är en sådan begränsning avskadeståndsansvaret som följer av tvåhundrakronorsregeln och av regeln i 60 §tredje stycket MBL inte godtagbar. Förslaget kan därför i dessa delar intevinna tillstyrkan från lagrådets sida. Iövrigt föranleder det remitterade förslaget inte någon lagrådets erinran i sak. 1983/84:165 32 När det gäller den redaktionella utformningen villlagrådet beträffande förslaget till lag otn ändring i lagen (1976:580) ommedbestämmande i arbetslivet anföra följande. Som ett nytt andra stycke i 60föreslås en bestämmelse om att domstolen i mål om skadestånd för arbetstagaresdeltagande i en olovlig stridsåtgärd skall, , 1. om arbetskonfliklenännu pågår och om domstolen finner den olovlig, ålägga arbetstagarna att återgåtill arbetet, och 2. om det bedöms lämpligt för att undanröja orsakerna till arbetskonfliklen,besluta att en ny överläggning enligt 43 § genast efter återgång till arbetetskall tas upp under ledning av förlikningsman. Förevarande paragraf utgör i sin gällande lydelse en renjämkningsregel i fråga om skadestånd enligt lagen. Det nya andra stycket är avannat innehåll och bryter därigenom paragrafens uppbyggnad. Det synes hellreböra ingå som ett andra stycke i 43 §, vilken behandlar olovlig stridsåtgärd avarbetstagare. Vad angår den föreslagna lydelsen vill det synas som omden indelning som vunnits genom de införda sifferbeteckningarna inte heltmotsvarar den avsedda innebörden. Lydelsen torde - med hänsyn tagen även tilllagrådets förslag till lagrummets placering - böra vara att domstolen i mål omskadestånd för arbetstagares deltagande i en olovlig stridsåtgärd skall, om arbetskonfliktenännu pågår och om domstolen finner den olovlig, 1. åläggaarbetstagarna att återgå till arbetet och 2. om det bedöms lämpligt för attundanröja orsakerna till arbetskonflikten, besluta att en ny överläggningenligt första stycket genast efter återgång till arbetet skall tas upp underledning av en förlikningsman. 1983/84:165 33 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , , , ,, , Propositionom ändring i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, m.m. 1 Anmälan av lagrådsyttrande Föredragandenanmäler lagrådets yttrande' över förslag till 1. lag om ändring i lagen(1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, 2. lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister, 3. lag om ändring ikommunalskattelagen (1928:370). Föredraganden redogör för lagrådets yttrandeoch anför. Lagrådet har lämnatförslagen om förbud mot att hålla inne intjänad lön som stridsåtgärd och omavskaffande av avdragsrätten för allmänt skadestånd utan erinran i sak.Däremot har lagrådet riktat kritik mot det återinförande av tvåhundrakronorsregelnsom har tagits upp i förslaget till ändringar i 60 § MBL. Kritiken går ut påatt skadeståndet inte kommer att fylla sin uppgift att vara en sanktion mot fredspliktsbrottrfied den föreslagna begränsningen. Lagrådet har också uttalat viss kritik motförslaget att ge arbetsdomstolen en möjlighet att besluta om förnyadeöverläggningar enligt 43 § MBL. Jagdelar inte den uppfattning som lagrådet har fört fram. Enligt min mening harlagrådet inte tillräckligt beaktat de särskilda synpunkter som måste anläggaspå skadeståndets roll vid arbetstagares deltagande i olovliga stridsåtgärder.De synpunkterna har senast utvecklats både i nya arbetsrättskommitténsbetänkande och i motiven till lagrådsremissen. Inte heller kan jag ansluta migtill lagrådets synpunkter på förslaget om för- 'Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde . 3 1983/84. Prop.1983/84:165 34 Rätt tillämpad har den regeln sitt värde som ett medel attkomma till rätta med sådana motsättningar på arbetsplatserna som det härgäller. Enligt mitt förslag tillkommer det arbetsdomstolen att närmare bestämmai vilka fall denna möjlighet bör utnyttjas. Lagrådetsyttrande ger alltså enligt min mening inte anledning till någon ändring i sak iförslagen. Yttrandet innehåller också ett förslag till jämkning av denredaktionella utformningen av förslaget till ändringar i 60 § MBL. Till detansluter jag mig. Däremot finner jag inte skäl att som lagrådet också harföreslagit flytta det föreslagna andra stycket i 60 § till 43 §. Med den syn påöverläggningarnas och skadeståndets roll som lagförslaget bygger på har enligtmin mening de här avsedda reglerna sin mest naturliga plats i 60§. Ettantal ytterligare jämkningar av rent redaktionell natur bör göras i lagtexten. Fråganom arbetstagarnas rättsliga ansvar för fredspliktsbrott har, utöver vad somframgår av remissen, berörts i ett antal skrivelser till regeringen. Dessa böranses besvarade genom de förslag somjag nu har lagt fram. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att anta de av lagrådet granskade förslagen. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden nu harlagt fram. 1983/84:165 35 Sammanfattningen i kommittébetänkandet' fick sitt uppdrag , efter det att riksdagenhade beslutat om 1976 års arbetsrättsreform genom att anta lagarna (1976:580)om medbestämmande i arbetslivet (MBL) och (1976:600) om offenfiig anställning(). Enligt direktiven skulle kommittén med förtur göra en allmän översyn avlagen (1974:358) om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen (förtroendemannalagen,FML) i syfte att anpassa denna lag till de nya förhållanden somarbetsrättsreformen innebar. Därutöver skulle kommittén behandla ytterligareett par förtursfrågor, nämligen villkoren för arbetslivsforskningen, särskiltforskares tillträde fill arbetsplatser, och rätten för anställda att delta ifacklig information på betald arbetstid. Dessa förtursfrågor behandlades idelbetänkandet DsA 1977:4 Fackliga förtroendemän, möten på betald arbetstidoch arbetslivsforskning. Kommittén lade där fram ett förslag till en ny lag omfackliga förtroendemän m.m. som skulle ersätta förtroende-mannalag. sitt arbete på den i direktiven angivna uppgiften att merallmänt följa introduktionen och tillämpningen av den nya medbestämmandelagstiftningen.I samband härmed har också vissa i direktiven särskilt omnämnda frågorbehandlats. slutredovisar nu sitt arbete genom att lägga frambetänkandet MBL i utveckling. Ettframträdande drag hos MBL är att många av lagens centrala regler har karaktärenav ganska allmänt hållna grundregler och att lagstiftaren har förutsatt attlagens regler skall anpassas och utvecklas genom medbestämmandeavtal. MBLskall i egenskap av en s. k. ramlag ge de huvudsakliga utgångspunkterna för enfortsatt självständig utveckling genom förhandlingar och avtal mellanarbetsmarknadens parter. Redantidigt under utredningsarbetet ställdes kommittén inför frågan vilka slutsatsersom borde dras av att medbestämmandeavtal inte träffades i den takt och denomfattning som hade förutsatts när lagen tillkom. En huvudfråga för kommitténblev om erfarenheterna borde tas till intäkt för förslagom ändringar i lagens grundläggande uppbyggnad eller åtminstone på vissabestämda punkter. Kommitténs slutliga ställningstagande (se avsnitt 3.3.3) äratt frågan om förändringar i MBL genom införande t.ex. av facklig vetorätteller självbestämmanderätt på nya områden eller av medbestämmanderätt i nyaformer tills vidare bör få vila. Det viktigaste skälet för dettaställningstagande har varit att det efter tillkomsten av det s. k.utvecklingsavtalet mellan SAF och LO/PTK nume- 'SOU 1982: 60 s. 7-10 Prop.1983/84:165 36 ra finns medbestämmandeavtal för nästan helaarbetsmarknaden. Den utveckling som har inletts pä grundval av de träffademedbestämmandeavtalen bör få fortgå och visa vad den kan leda till innan manöverväger ytterligare lagstiftning. Ett ingripande av lagstiftaren bör komma ifrågaförst om ytterligare erfarenheter skulle visa att resultat inte uppnås avtalsvägen. Ett sådant ställningstagande utesluter emellertid i ochför sig inte lagändringar på enskilda punkter i syfte att förbättra de gällandereglerna, utan att den grundläggande uppbyggnaden rubbas. Kommittén har ocksåvarit inne på ett antal sådana frågor, framför allt inom området för lagensregler om förhandlingsrätt och rätt till information (10-22 §§ MBL). Dehuvudsakliga skälen för och emot lagändringar inom detta område återges ocksåi avsnitt 3.3.3. När kommittén dock slutligen har avstått från att lägga framförslag till ändringar i och tillägg till dessa regler i MBL, har det avgörandeskälet även här varit att man bör ge avtalslinjen företräde framför lagstiftningslinjen.De lösningar eller ansatser till lösningar som finns i medbe-stämrriandeavtalenpå problem, som har diskuterats i kommittén, bör i första hand ges tillfälleatt utvecklas i samförstånd mellan avtalsparterna. Till förmån för avtalslinjentalar inte minst sådana allmänna skäl som avtalens större smidighet och bättreanpassningsmöjligheter och deras bättre stöd hos de förhandlande ochtillämpande parterna. Arbetsmarknadens parter är medvetna om att möjlighetentill lagstiftning alltid kvarstår, därest parterna själva inte förmår finnatillfredsställande lösningar på problem som är angelägna att komma till rättamed. Detsakområde som har tilldragit sig den största uppmärksamheten i debatten kringMBL är lagens regler om förhandlingsrätt och rått till information (1022 §§MBL). Detta ämne har också ägnats stort utrymme i kommitténs betänkande(avsnittet 5.3). Som en bakgrund till analysen i detta avsnitt beskrivsinnebörden på vissa centrala punkter av gällande rätt sådan den avtecknar sig iarbetsdomstolens praxis. Framställningen har sin tyngdpunkt i frågorna omtillämpningsområdet för den primära förhandlingsskyldigheten enligt 11 § MBLoch om hur arbetsgivarnas skyldighet att förhandla och informera skallfullgöras, med särskild betoning på frågan när arbetsgivarens skyldighet att tainitiativet till förhandling inträder. Därefter behandlas de kritiskasynpunkter och krav på förändringar som företrädare för arbetsmarknadens parterhar fört fram (5.3.4). Kommittén lämnar synpunkter på alternativ som kan ståtill buds om man skulle överväga att ändra lagreglerna i syfte att tillmötesgåkritik som har förts fram frän skilda håll. En tanke har varit att tillföralagen något som skulle kunna kallas en "primär informationsrätt" förarbetstagarna. Kommittén diskuterar också möjligheterna att utveckla ellerfördjupa den primära förhandlingsrätten enligt 11 S MBL. Några tänkbaraalternativ belyses, med tonvikten på de rättsliga aspekterna. Vidare anläggs synpunkterpå betydelsen av de träffade medbestämmandeavtalen utöver den diskussion 1983/84:165 37 som har förts i avsnitt 3.3.3. Avsnitt 5.3 ägnas slutligenåt frågan hur medbestämmandet utövas på lokal nivå. Ett ämnesom inte minst i den fackliga debatten har tilldragit sig ökat intresse i taktmed den fortgående koncentrationsprocessen i näringslivet är fråganomförhandlingsrätt och rätt till information i koncerner. Det har från skildahåll anförts att det är en brist i MBL att dess tillämpningsområde ärbegränsat fill frågor som juridiskt sett rör förhållandet mellan arbetsgivareoch arbetstagare. Krav har rests på en utvidgning av främst reglerna omförhandlingsrätt och rätt till information till att gälla även i förhållandetmellan arbetstagarorganisationerna i koncernens dotterföretag och koncernensledning. Kap. 6 i kommitténs betänkande innehåller en i huvudsak rättsligöversikt av problemen kring en sådan utvidgning. I sammanhanget berörs också enannan omdebatterad fråga, nämligen de anställdas rätt till förhandling ellersamråd i samband med företagsöverlåtelser. En lösning av koncernfrågan innebärockså att arbetstagarinflytandet vid företagsöverlåtelser stärks. När enöverlåtelse sker inom eller mellan koncerner eller i varje fall med ettkoncernföretag som säljare eller köpare, skulle regler om medbestämmanderätt ikoncerner komma att omfatta även sådana transaktioner. förord för avtalslinjen framför lagstiftningslinjen gör sig gällandemed särskild styrka i koncernfrågan, har kommittén inte ansett sig ha anledningatt mer i detalj utveckla synpunkter och överväganden kring tänkbara vägar moten vidgning av MBL: s förhandlings- och informationsrättsregler till koncerner.Kommitténs betänkande innehåller därför i koncernavsnittet en översiktligredovisning, som närmast kan karakteriseras som en probleminventering. Kommitténhar också som ett led i sin uppgift att följa upp arbetsrättsreformen tagitupp problem som möter vid tillämpning av MBL: s regler inom den offentligasektorn av arbetsmarknaden. Kap. 7 innehåller en redogörelse för de hithörandefrågeställningarna, med särskild betoning på tillämpningen av reglerna omförhandlingsrätt och rätt till information. Här återges några av dehuvudsakliga synpunkter som har förts fram i debatten kring de statligt ochkommunalt anställdas rätt till medbestämmande, dock utan att kommittén för egendel drar några slutsatser eller för fram några förslag till ändringar. Det råder i huvudsak enighet om att vetorätlsreglerna i38-40 §§ MBL har varit ett värdefullt medel för att komma till rätta medmissförhållanden som kan uppkomma i samband med utlämnande av arbete påentreprenad o. dyl. Emellertid har det i debatten från några häll gjortsgällande att vetorättsreglerna är behäftade med vissa svagheter frånrättssäkerhetssynpunkt. Den bristande rättssäkerheten skulle närmast ligga iatt reglerna inte ger den entreprenör som blir anklagad för att söka kringgågällande regler någon möjlighet aft försvära sig inför de parter som förhandlarenligt 38 § eller inför den arbetstagarpart som utövar vetorätt enligt 39 §. Prop.1983/84:165 38 5.5 behandlas vetorättsreglerna mot bakgrund bl.a. avdessa synpunkter och där berörs också vissa lagändringsförslag som har väckts.Kommittén har dock stannat för att inte heller på detta område föreslå någraändringar i MBL. Kommittén har däremot velat fästa uppmärksamheten vid en delpraktiska rättstillämpningsproblem i samband med den fackliga vetorätten.Utvecklingen på entreprenadområdet hör till de frågor som SAF, LO och PTK haråtagit sig att aktivt följa i rådet för utvecklingsfrågor. På det vidsträckta området fackliga stridsåtgärder(avsnitt 5.6) har kommittén inte sett som sin uppgift att göra någon förnyadgrundlig genomgång av rättsreglerna. En av orsakerna till detta är att detefter beslut av regeringen pågår en särskild kartläggning av de rättsligaaspekterna på arbetskonflikter. Nya arbetsrättskommittén har i stället valt attta upp några avgränsade frågor mot bakgrunden av gjorda erfarenheter och dendebatt som har förts, inte minst efter de senare årens arbetsmarknadskonflikter.Dessa frågor är innehållande av intjänad lön såsom stridsåtgärd vid arbetskonflikt,avskedande vid olovlig strejk och stridsåtgärder med internationell bakgrund.I den första av dessa frågor har en majoritet inom kommittén föreslagit etttillägg till 41 § MBL genom vilket det blir otillåtet att vid arbetskonflikthålla inne lön som arbetstagarna har tjänat in och som förfaller till betalningunder konflikten. I övrigt föreslås inte några lagstiftningsåtgärder inom dettaområde. Kommittén har vidare mer allmänt belyst frågan om arbetsgivarnaslockouträtt, närmast med anledning av att den har aktualiserats i ett parriksdagsmotioner. Avsikten med redogörelsen i detta ämne har endast varit attange några hållpunkter för fortsatt diskussion utan att tränga så djupt in iämnet som skulle krävas, om man ville överväga ändringar av gällande rätt. De föreningsrättsliga reglerna lag omförenings- och förhandlingsrätt (FEL) fördes i princip oförändrade över till7-9 §§ MBL. Under förberedandet av MBL väcktes emellertid frågorna om skydd förden s.k. negativa föreningsrätten och om föreningsrättsskydd för arbetssökande,bl.a. i form av riksdagsmotioner. Ämnet hade ingående behandlats i den förraarbetsrättskommitténs betänkande. uttalade sig för att frågorna bordeytterligare övervägas, varpå regeringen uppdrog åt nya arbetsrättskommittén attånyo ta upp dem till behandling. Resultatet av kommitténs övervägandenredovisas i kap. 8. Kommittén belyser på nytt problemen på detta område bl. a.mot bakgrunden av en förnyad enkätundersökning om bruket av s. k.organisationsklausuler i kollektivavtal. Kommittén finner i likhet med denförra arbetsrättskommittén att det inte finns anledning att föreslå lagreglersom tar sikte på den negativa föreningsrätten och föreningsrättsskyddet förarbetssökande. Vad gäller användningen av s.k. orgänisationsklausuler ikollektivavtal understryker kommittén betydelsen av att facklig anslutningskall vara friviUig och bero av den enskildes bestämmanderätt.