prop · G70378 · 1983-12-31 00:00:00 — Enligt andra stycket i dess nuvarande lydelse ärhovrättens möjligheter att avgöra mål på handlingarna beroende av dels hurtingsrätten har dömt. Prop.1983/84:78 84 dels hur hovrätten finner anledning att döma. Som haranförts i den allmänna motiveringen bör sambandet med tingsrättens dom slopas.De nya bestämmelserna i fiärde punkten ger hovrätten möjlighet att ulanhuvudförhandling frikänna den tilltalade eller låta bli atl döma till påföljd,dvs. förklara honom vara på grund av själslig abnormitet fri frän påföljd ellerefterge påföljd för brottet. Delta motsvarar vad som gäller . Liksom nukan hovrätten således fastställa en frikännande dom oavsett brottets svårhetsgrad.Därutöver får hovrätten emellertid möjlighet att pä handlingarna frikänna en filltaladsom har fällts till ansvar i tingsrätten oavsett hur grovt brottet är. Avgörande för om hovrätten skall kunna underlåtahuvudförhandling år om utredningen blir tillfredsställande utanhuvudförhandling. Detta kan vara fallet om det är en rättsfråga som äravgörande för utgången eller om endast skriftlig bevisning är aktuell. Vad somhär har sagts om frikännande har avseende också på de båda andra nu nämndasituationerna. Enligtgällande rätt har hovrätten möjlighet alt avgöra brottmål pä handlingarna, omendast bötespåföljd är aktuell och tingsrätten inte har dömt fill annanpåföljd. I fjärde punkten utvidgas denna möjlighet till atl avse även villkoriigdom eller villkoriig dom och böter i förening. Med böterJämställs enligt paragrafens andra stycke - liksom f.n. -utdömande av vite. Motbakgrund av regleringen i 46 kap. 15 § har hovrätten enligt förslaget ävengivits möjlighet att meddela s.k. konsumtionsdomar pä handlingarna. Liksom i46 kap. 15 § görs undantag för fall dä det är fråga om förverkande avvillkorligt medgiven frihet, dock att strafftidens längd inte tillagts någonbetydelse i förevarande paragraf. Undantaget innebär t.ex. att fillämpning avbestämmelserna i andra stycket är utesluten när undertålten förklarat villkoriigtmedgiven frihet förverkad och den tilltalade överklagat domen i denna del. Attförverkande på grund av brott jämställs med böter i de nu aktuella sammanhangenföljer redan av 17 § lagen (1946:804) om införande av nya (jfrNJA 1976 s. 315). Någon särskild bestämmelse om förverkande har därför intetagits upp. Liksom närdet gäller tillämpningen av första stycket Ijärde punkten är det i de fall somavses i andra stycket endast den påföljd eller motsvarande som hovrätten finneranledning att ådöma som är avgörande för handläggningsformen. Att detformella sambandet med tingsrättens dom har slopats innebär inte att del blirutan betydelse vilket domslut tingsrätten har kommit fram till. Som har nämntstidigare förutsätter ett utnyttjande av möjligheterna att avgöra mål pähandlingarna att utredningen blir tillfredsställande ulan huvudförhandling. Medhänsyn härtill har det inte ansetts erforderligt att dessutom ställa upp ettkrav pä att utgången i målet eller påföljdsfrägan skall vara uppenbar. Ulredningensförslag till utformning av bestämmelserna har därför frångåtts i det aivseendet.Det nu framlagda förslaget ansluter närmare till gällande rått. 1983/84:78 85 Det bör observeras att de föreslagna reglerna inte gälleri de fall där talan har väckts i hovrätten. För dessa situationerfinns en specialregel i 53 kap. 2 § fjärde punkten. 1 Iredje slyckel har införts en regel av innebörd atl enparts önskemål om huvudförhandling skall respekteras, om hovrätten inte finneruppenbart att huvudförhandling inte behövs. Även om målet enligt hovrättensmening skulle kunna avgöras på handlingarna, skall således huvudförhandlinghällas, om någon part begär det och huvudförhandling inte år uppenbartobehövlig. T\ll fiärde stycket har utan ändring i sak förts över denregel som återfinns sist i andra stycket och som berör det fallet atttalan förs åven om annat än ansvar. Femte stycket motsvarar med en språklig Justeringnuvarande tredje stycket. 52 kap. I § I paragrafen finns beslämmelser om tid och sätt föröverklagande av en tingsrätts beslut. När del gäller utgångspunkten förberäkning av fristen för överklagande av beslut under rättegången föreslås iförsta stycket en ändring när det gäller beslut, som visserligen inte meddelatsvid ett sammanträde för förhandling men i fräga om vilka rätten vid ett sådantsammanträde gett lill känna när beslutet kommer att meddelas. Enligt förslagetskall klagofristen i sådana fall räknas från den dag då beslutet meddelades.Beträffande motiven kan hänvisas till den allmänna motiveringen (avsnitt 2.12). 52 kap. 6 § Paragrafen behandlar tillvägagångssättet när enbesvärsinlaga till hovrätten år ofullständig. 1 bestämmelserna föreslås en ändringi fråga om rättens möjligheter att avvisa en bristfällig inlaga. Förslagetmotsvarar vad som föreslagits för tvistemål och brottmål i hovrätt (50 kap. 7 §och 51 kap. 7 §). 1 fräga om förslagels närmare innebörd hänvisas till vadsom sagts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5) och i specialmotiveringentill 50 kap. 7 § och 51 kap. 7 §. Paragrafen behandlar tillvägagångssättet när enrevisionsinlaga är ofullständig. I bestämmelserna föreslås en ändring i frågaom högsta domstolens möjligheter alt avvisa en bristfällig revisionsinlaga.Förslaget motsvarar vad som föreslagits för tvistemål och brottmål i hovrätt. I fråga om förslagets närmare innebörd hänvisas till vadsom sagts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5) och i specialmotiveringentill 50 kap. 7 § och 51 kap. 7 §. Prop.1983/84:78 86 55 kap. 12 § I de mål, i vilka HD har meddelat prövningstillstånd,skall enligt huvudregeln huvudförhandling hållas. Eiftersom någon tillståndsprövningi fråga om rätten att få talan prövad i HD inte föreligger i mål som tas uppomedelbart av hovrätt föreligger inte någon skyldighet att hålla huvudförhandlingi sådana mål. Denna ordning - som har kommit till uttryck i första stycket -har behållits. Däiemot har den nuvarande uppräkningen i första stycket av ivilka fall i övrigt revisionsmål får avgöras utan huvudförhandling fått utgå.Denna fråga regleras i det föreslagna tredje stycket. Enligt andra stycket får plenimål alltid avgöras påhandlingarna. 1 detta stycke har endast gjorts en språklig justering. Tredje stycket innehåller i sin nuvarande lydelse enhänvisning till vissa stycken i 50 kap. 21 § och 51 kap. 21 §. Ändringeninnebår atl den begränsade hänvisningen ersatts med en fullständig hänvisningtill nämnda paragrafer. Härigenom kommer tredje slyckel att även reglera defall i vilka revisionstalan medges eller lalan av åklagare förs endast lill dentilltalades förmån eller lalan förs av den tilltalade och biträds av motpartensamt där revisionstalan är uppenbart ogrundad. Sistnämnda fall är f.n.oreglerat, vilket hänger samman med alt förfarandet med prövningstillstånd irevisionsmål i praktiken utesluter att revisionslalan sedermera befinnsuppenbart ogrundad. Det har emellertid inte ansetts nödvändigt att ihänvisningen till 50 kap. 21 § och 51 kap. 21 § göra undantag för sådana fall. 56 kap. 7 § Paragrafen reglerar tillvägagångssättet när enbesvärsinlaga i högsta domstolen är ofullständig, 1 bestämmelserna föreslås enändring i fräga om högsta domstolens möjligheter att avvisa en bristfälligbesvärsinlaga. Förslaget motsvarar vad som föreslagits för övriga mäl iöverrättsprocessen. I fråga om förslagets närmare innebörd hänvisas till vadsom sagts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5) och i specialmotiveringen lill50 kap. 7 § och 51 kap. 7S. De föreslagna ändringarna i RB skall enligt huvudregeln iförsta punkten träda i kraft , I andra och tredje punkternagörs från denna regel det undantaget att åldr-e domförhetsregler förtingsrätter och hovrätter skall gälla om huvudförhiindling eller annan slutlighandläggning påbörjats före ikraftträdandet. Med uttrycket "slutlighandläggning" i hovrätt avses i detta sammanhang handläggning som direktsyftar till målets avgörande, däremot inte l.ex. prövning av en fråga om inhibitioneller beslut att kommunicera en besvärsinlaga. I fiärde - sjätte punkterna upptiis övergångsbestämmelsersom har till svfte att motverka att en sådan underlåtenhet eller försummelsefrån en Prop.1983/84: 78 87 parts sida som inträffat före ikraftträdandet skallförsätta honom i en sämre situation processuellt sett än om de gamla reglernahade gällt. 5.2 Förslaget till lag om ändring i 15 kap. 30 a § Paragrafen innehåller f.n. vissa regler om hovrätts domförheti sådana familjemål som avses i 29 §. Bestämmelserna avser f.n. endast huvudförhandlingsituationernaoch reglerar i vilka fall hovrätten skall bestå av lagfarna domare ochnämndemän resp. enbart av lagfarna domare. Som anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.8) böröppnas möjlighet för nämndemän att delta även vid avgörande på handlingarna i familje-mäl.Detta kräver att förevarande paragraf utformas så att den i princip innefattaren fullständig reglering av hovrättens domförhet i de aktuella målen. I första stycket, som behandlar huvudförhandlingsfallen,föreslås endast en språklig justering. I ett nytt andra stycke upptas nya regler för hovrätts domförhetvid annan handläggning än huvudförhandling. Hänvisning görs därvid till förstastyckets regler om domförhet vid huvudförhandling med det tillägget attvalfrihet mellan juristkollegial sammansättning och sammansättning med lagfarnadomare och nämndemän gäller oavsett hur undertälten varil sammansatt vid detöverklagade avgörandet. Hovrätten är alltså i dessa fall domför antingen medtre lagfarna domare eller med tre lagfarna domare och två nämndemän. Att nämndemannamedverkanpå detta sätt görs fakultativ i föredragningsmål överensstämmer med vad somredan gäller för brottmålens del. 1 andra stycket görs slutligen det tillägget att reglernai RB om att hovrätten i vissa fall är domför med en lagfaren domare och altåtgärder för målens beredande får vidtas av enskilda fiänstemän i hovrättenskall gälla även i familjemål. Delta överensstämmer med vad som gäller redannu. I paragrafens tredje stycke, som motsvarar nuvarande andrastycket, föreslås endast en redaktionell ändring. 5.3 Förslaget till lag om ändring i lagsökningslagen(1946:808) 1 denna paragraf finns domförhetsregeln för handläggningav mål om lagsökning och betalningsföreläggande. 1 enlighet med vad som har utvecklats i avsnitt 2.13 böröppnas möjlighet att delegera domargöromål till biträdespersonal i mål ombetalningsföreläggande. 1 paragrafen har lagts till en särregel förhandläggning av mål om betalningsföreläggande, som ger regeringen befogenhetall dispensera från kravet på lagfarenhet. 1983/84:78 88 5.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1969:246) om domstolar i fastighetsmål Iparagrafen finns bestämmelser om hovrättens sammansättning i fastighetsmål.Reglerna kompletterar de allmänna bestämmelserna om hovrätts domförhet i 2kap. 4 § RB. Förstastycket behandlar andra fastighetsmål än sädana som angår arrende, hyra,bostadsrätt eller tvångsförvaltning av bostadsfastighet. F.n. gäller i dessa mälatt en teknisk ledamot skall ingå i hovrätten i stället för en lagfarenledamot, om inte hovrätten finner det uppenbart att någon teknisk ledamot inlebehövs. Om en teknisk ledamot skall ingå i hovrätten, beslår rätten enligtgällande regler alltså av tre lagfarna ledamöter och en teknisk ledamot. Om detföreligger särskilda skäl finns del möjlighel för hovrätten att låtaytterligare en teknisk ledamol ingå i rätten. mål som här är aktuella har dom eller beslut i första instans fattats av enfastighetsdomstol. Denna har därvid - i de fall som ligger utanför området för endomarkompetensen- bestått av två lagfarna ledamöter, en eller två tekniska ledamöter och tvånämndemän (3 § första stycket fastighetsdomstolslagen). Det finns ingetutrymme för deltagande av fier än två lagfarna domare. Under dessa förhållandenbör det - i enlighet med vad som sagts i avsnitt 2.2 i den allniännamotiveringen - inte möta något hinder mot atl generellt gå ner lill trelagfarna ledamöter i hovrätten i de mål där tekniska ledamöler inte skalldelta. Delta synes också ha varit rältegångsutredningens principiellautgångspunkt (se Ds Ju 1983; 1 s. 137), som lämnats utan erinran vid remissbehandlingen. mål där en teknisk ledamot skall delta - vilket är den normala situationennär det gäller de nu aktuella målgrupperna - bör denne givetvis inte ersättaen lagfaren ledamot, eftersom då bara tvä lagfarna ledamöter skulle komma altingå i hovrätten. 1 stället bör den tekniske ledamoten ingå vid sidan av detre lagfarna ledamöterna. Möjligheten atl anlila ytteriigare en tekniskledamot, om det finns särskilda skäl, bör bestå. Paragrafensförsta stycke föresläs ändrat i enlighet med det sagda. Iandra stycket upptas regler för mål eller ärenden om artende, hyra, bostadsrätteller tvångsförvaltning av bostadsfastighet. I sådana mål består hovrättenenligt gällande rätt normalt av fyra lagfarna ledamöter, men en teknisk ledamolkan ingå i rätten i stället för en lagfaren ledamot, om målets beskaffenheteller annat särskilt skäl kräver det. Äveni de nu aktuella målen har lästighelsdomstolen vid det överklagade avgörandetbestått av högst två lagfarna ledamöter (3 S andra stycket fastighelsdomstolslagen).På samma sätt som i de mål som omfattas av reglerna i första stycket bör det däiförvara möjligt att i dessa fall generellt gå ner till tre lagfarna ledamöter. 1de fall en teknisk ledamot behövs, får han ingå i rätten vid sidan av delagfarna ledamölerna. Andra stycket föreslås ändrat i enlighet med delta. 1983/84:78 89 5.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:289) omallmänna förvaltningsdomstolar 1 paragrafen föreslås ell nytt femte stycke, enligl vilkelen kammarrätt vid beslut om avskrivning av etl mål efter återkallelse är domförmed en lagfaren domare ensam. Förslaget har behandlats i den allmänna motiveringen,avsnitt 2.15. Vidare föresläs en språklig juslering i sjätte stycket. Paragrafen innehåller bestämmelser om mellankommunalaskatterättens domförhet. Av skäl som i den allmänna motiveringen lavsnili2.16) bör domstolens rätt att anlila en exlra nämndeman utöver minimiantaletbegränsas i överensstämmelse med vad som gäller för länsrätternas del. Vidarebör domstolen vara domför med tvä nämndemän orn det sedan handläggningenpåbörjats inträffar förfall bland nämndemännen. 1 förslaget har därför tagitsupp en hänvisning lill 17 S andra och tredje styckena lagen om allmännaförvaltningsdomstolar. Enligt förslagel får fyra nämndemän ingå i mellankommunalaskatterätten endast om det är behövligt med hänsyn lill målets omfaltningeller någon annan särskild omständighet. Förstärkningsmöjligheten torde kunnabli aktuell all lillämpa inför en sessionsdag då del av någon särskild orsakfinns misstanke om alt Jävssituationer kan uppkomma. Ytterligare en situationdå regeln kan bli tillämplig är om målet kräver alt nämndemännen deltar ihandläggningen vid flera olika tillfällen, l.ex, dels vid en muntlig förhandlingoch dels vid elt eller flera föredragningstillfällen avsevärt tidigare ellersenare. Avsikten med förstärkningen skall givetvis vara alt undvika bristande domförhetom en nämndeman är hindrad all delta i den fortsatta handläggningen. Rätten bibehåller enligl förslaget sin domförhet om detsedan handläggningen påböijals inträffar förfall bland nämndemännen, underförutsättning att minst två nämndemän fortfarande ingår i rätten. Det börpåpekas atl den omsländighelen att jäv föreligger inte kan anses utgöra sådantförfall som medför att rätten bibehåller sin domförhet trots atl en nämndemanavträder (jft prop. 1982/83: 126 s. 29). I övergångshänseende föreslås beträffande mellankommunalaskatterätten alt äldre regler i fråga om antalet medverkande nämndemän skallgälla i de mål där den handläggning, i vilken nämndemän skall della. har påbörjatsföre ikraftträdandet. Har rätlen inlett handläggningen med fyra nämndemän föreikraftträdandet, får alltså handläggningen fortsätta med samma antal nämndemän,även om detta inle skulle vara tillätet enligl de nya reglerna. Reglerna ombibehållen domförhet vid förfall gäller å andra sidan inle i ett sådant fall. Prop.1983/84:78 90 5.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974: 8) omrättegången i tvistemål om mindre värden 1 paragrafen regleras bl,a, vilka handläggningsregler i RBsom inte skall gälla i de mål som omfattas av småmålslagen. Med anledning avalt den i avsnitt 2.4 föreslagna preklusionsregeln bör gälla även i smämålsprocessenföresläs en smärre jämkning i första stycket. Jag hemställer att lagrådets yttrande inhämtas överförslagen till 2, 3. 6. lag om ändring i lagen (1974: 8) om rättegången i tvistemål om mindre värden. 1. lag om ändring i , lag om ändring i giftermålsbtilken.lag om ändring i lagsökningslagen (1946: 808), lag om ändring i lagen 11969:246) om domstolar i fasiighetsmål, lag om ändring i lagen (1971: 289) omallmänna förvaltningsdomstolar Regeringen beslutar i enlighel med föredragandenshemställan. Prop.1983/84:78 91 Närvarande: f.d. regeringsrådet , regeringsrådet Mueller,justi-tierådet Jermsten. Enligl protokoll vid regeringssammanträde den 29 september1983 har regeringen på hemslällan av statsrådet och chefen förjustitiedepartementet beslutat inhämta lagrådels yllrande över förslag lill 1. lag om ändring i . 2. lag om ändringi , 3. lag om ändringi lagsökningslagen (1946: 808). 4. lag om ändringi lagen (1969; 246) om domstolar i fastighetsmål. 5. lag om ändringi lagen (1971; 289) om allrhänna förvaltningsdomstolar samt 6. lag om ändringi lagen 11974; 8) om rättegången i tvistemål om mindre värden. Förslagenhar inför lagrådel föredragits av hovrättsassessorn . Förslagenföranleder följande yttrande av lagrådet. 1 remissprotokollet föreslås åtskilliga ändringar irättegångsbalken och andra lagar, som styr förfarandet vid domstolarna.Ändringarna baseras i allt väsentligt på förslag av rällegångsulredningen (SOU1982:25-26 och Ds Ju 1983: 1) men innefattar till stor del en särbehandling avvissa partier av ulredningens förslag. Remissförslagen avser skilda avsnitt avdomstolsförfarandet och berör delvis ganska disparata frågor. Syftet meddelreformen anges vara att åstadkomma en angelägen effektivisering av domstolarnasverksamhet. Vid utformningen av förslagen till nya reglerom hovrätts domförhethar särskilt diskuterats i vad mån dessa föregriper mer principiellaställningstaganden till hovrätternas ställning och funktion inom rättsväsendet.Denna aspekt är givetvis av central betydelse när del gäller domförhetsreglernasnärmare utformning. 1remissprotokollet har bl.a. anförts atl värdet av hovrättsprövningen inte iförsta hand ligger i att målet prövas av ett större antal ledamöter än som dömti tingsrätten "utan i att målet blir genomlyst pä nytt". a. av att det efter tingsrättens avgörande i regel är lättare för parternaatt renodla sin inställning i målet och koncentrera processen och den rättsligaargumentationen till vissa frågor saknas det i och för sig inte fog för ettsådant allmänt uttalande. Det måste emellertid beak- Prop.1983/84:78 92 tas, att hovrätterna i de allra flesla fallen i praktikenär den sista tillgängliga instansen. Inte minst från parternas synpunktframstår det därför som väsentligt atl prövningen i denna instans görs av ensammansättning, vilken upplevs som högt kvalificerad. Med utgångspunkt i nu nämnda förhållanden vill lagrådetifrågasätta om inte frågan om en ändring av hovrätternas sammansättning i falldå nämndemän inte skall della i prövningen lämpligen bör anstå ytterligare iavvaktan på resultatet av det återstående utredningsarbetet. Anses delta intemöjligt, av hänsyn främst till hovrätternas nuvarande arbetsläge, framstår del enliglhigrådels mening i allt fall som nödvändigt att behälla det nuva-rtrnde kravetpå att minsl tvä ordinarie ledamöler alllid skall ingå i sammansättningen. Utöver vad som innefattas i delta uttalande föranlederförslagen frän principiell synpunkt inle någon erinran frän lagrådets sida. Lagen om ändring I 9 kap. 10 § I paragrafen föreslås regler för förfarandet när någonskall hämtas till ett sammanträde inför rätten. Som huvudregel anges attomhändertagande inle får ske tidigare än som är nödvändigl för alt vederbörandeskall kunna inställas lill sammanträdet. För atl effektivisera domstolsarbe-letföreslås dock för vissa fall som undanlag härifrän alt hämtning skall få sketidigare. Beslut härom skall fattas av rätlen eller av polismyndigheten.Omhändertagande skall enligt motiven få göras högst arton timmar före denlidpunkt som följer av huvudregeln; därvid begränsas dock polismyndighetensbefogenhet att fatta beslul i detta hänseende lill alt avse före nämnda lidpunkt. De ovan redovisade tidsgränserna, som i den föreslagnalagtexten fått sin plats i tredje stycket, har dår anknutits lill en skyldighetför den omhändertagne att stanna kvar högst den angivna liden efter det att hanomhändertagils. Detta synes inte ge en riktig bild av vad som åsyftas. Ibestämmelsen bör i stället anges den tidpunki dä ett omhändertagande tidigastfår ske når undantag från huvudregeln är aktuell. En sådan regel bör lämpligenha sin plats i andra stycket i anslutning till den där föreslagna bestämmelsenatt rätten eller polismyndigheten får besluta om omhändertagande tidigare änsom följer av huvudregeln. Vid prövningen av om omhändertagande skall få ske tidigareän som följer av huvudregeln skall enligt remissprotokollet särskilt beaktasvilka ölägenheter det kan antas medföra att den som skall hämtas inte är närvarandevid sammanträdel. En föreskrift av detta slag hör samman med bestämmelserna iandra stycket och med de tidigare berörda tidsreglerna och bör därför liksom desistnämnda reglerna ha sin plats i detta stycke. Vad angår det närmare innehållet i den åsyftaderegeln om vad som Prop.1983/84:78 93 särskill skall beaktas vid prövningen synes det enligllagrådels mening knappast möjligt för en polismyndighet att bedöma vilkaölägenheter del kan antas medföra atl den som skall hämtas inte är närvarandevid sammanträdet inför rätten. Lagrådet föreslår därtor att denna regel skallgälla endast för rättens prövning. Med hänsyntill vad lagrådet sålunda anfört föreslås att andra stycket ges förslagsvisföljande utformning; "Har ett------ första stycket. Omhändertagande får isådant fall ske högst eller, om rätten beslutat, högst artonlimmar tidigare än vad som följer av första stycket. Vid rätlens prövning skallsärskilt beaktas vilka olägenheter det kan antas medföra alt den som skallhämtas inte är närvarande vid sammanträdet inför rätten." Biträdes detta förslag kan tredje stycket begränsas lillalt omfatta första meningen i det remitterade förslaget. 1 anslutning till den av lagrådet föreslagna lagtexten börframhållas att så snart det vid beslut enligt andra stycket står klart att dedär angivna längsta tiderna inte behöver utnyttjas helt, detta bör komma lilluttryck genom atl den medgivna tiden begränsas i beslutet. Givetvis gällerunder alla förhållanden att det faktiska omhändertagandet inle i något fall färske tidigare än som bedöms nödvändigt för att den som skall hämtas med säkerhetskall kunna inställas i rätt tid till sammanträdel. 33 kap. 10 § Denna paragraf, som är ny, reglerar det fall att ettföreläggande, som enligt särskilda regler i skall förenas medvite. skall delges någon som vistas pä utrikes ort där myndigheterna intemedverkar till delgivning av ett föreläggande, vari vite är utsatt. 1 sådantfall medges domstolen enligt förevarande paragraf alt föreläggande får görasutan att vite sålts ut. Det synesi och för sig vara förenat med vissa svårigheter alt placera in den föreslagnabestämmelsen på ett lämpligt sätt i . Enligt lagrådets meningsynes det dock naturligare alt regeln får sin plals i 9 kap., som rör bl. a. viten,än i 33 kap., som handlar om inlaga i rättegång och om delgivning. 1 så fallsynes bestämmelsen kunna placeras som ett andra stycke i 7 §.