prop · G703144 · 1983-12-31 00:00:00 — 7.1 Handläggning av avvisnings- och utvisningsärenden näringa politiska skäl anförs Nuvarande förhållanden och kommittén Kommittén går därefter in på formerna för handläggningenav avvisningsärenden i sådana fall då inga politiska skäl åberopas. Förnärvarande gäller följande. Avvisning får ske enligt 28 och 29§§UllL. Devanligaste grunderna är atl ufiänningen saknar pass, visering, UT eller AT, närdetla fordras för inresa i (28 §) eller atl det kan antas atl hankommer all sakna tillräckliga medel för sin vistelse i samt för sinhemresa (29§). I 31 §UtlL stadgas att beslul om avvisning enligt 28 § UtlLmåste fattas inom från ankomsten och beslut om avvisning enligt 29 §UtlL från ankomslen. Tidsgränsen för beslut omavvisning enligt 28 § UtlL räknas från den dag utlänningen enligt stämpel ipasset reste in i eller, när inresekontroll inte har skett, från dendag han efter ankomslen första gången kom i kontakt med en polismyndighet.Beslutet måste dock fattas från ankomsten. Har ett beslut omavvisning fattals inom från ankomslen, kan del verkställas utanhinder av anförda besvär (83 § UHL). Förfarandet bmkar kallas direktavvisning.Huvudregeln är enligt 81 § UtlL att beslul om avvisning skall verkställas tilldet land utlänningen har kommit ifrån. Om detta inte är möjligt eller om detföreligger särskilda skäl däremot, får beslutet verkställas till det land sombedöms lämpligast. I 33, 34 och 35 §§ UtlL finns föreskrifter om skyldighet förpolisen alt överlämna ärenden till när politiska skäl åberopas eller annarstveksamhet föreligger. avvisningsbeslut kan överklagas tillSIV och över SIV:s beslul kan besvär anföras hos regeringen. Alt beslutet redanhar verkställts kan dock innebära stora ölägenheter för sökanden. Fådirektavvisningsbeslut överklagas och det är enligt kommittén ovanligt attbeslutet ändras av . Underetlvart av meddelade polismyndigheterna ca 4000avvisningsbelut. var antalet ca 3000. IPOK framhåller att det iflertalet avvisningsärenden inte åberopas några politiska skäl, men att denövervägande delen utgörs av personer som själva uppger att de endast önskarbesöka . Grunden för avvisning är alt sökandensaknar pass, visum, UT eller AT när detla krävs, eller alt polismyndighetenbedömer atl de medel sökanden har inte räcker till för vistelsen här och föråterresan. Mot bakgrund av kravet att erforderligt UT normalt skallha ordnats före inresan måste del enligt kommittén också för den enskildeframstå som logiskt, att han inte kan resa in i lanJot och stanna här medanhans ansökan prövas. I sådana fall bör följden bli au h.m får återvända tillhemlandet och 1983/84:144 96 avvaktaprövningen där, såvida han inte åberopar sådan stark anknytning eller sådanaandra skäl av synnerlig vikt som kan föranleda att hans ansökan prövasmateriellt efter inresan. De tidsgränser om en veckarespektive som är avgörande för polisens möjligheter att avlägsnaen utlänning enligt 28 och 29 §§ UtlL kan enligt kommitténs mening inleförsvaras på rationell gmnd. Kommittén anser det angeläget atl man i allasituationer och oberoende av när inresan har ägt rum kan träffa ett snabbtavlägsnandebeslut rörande den som uppenbarligen inle har tillräckliga skäl föratt få tillstånd efter inresan, och alt man också kan verkställa ett sådantavlägsnandebeslut utan hinder av anförda besvär. Enligt kommittén gäller detsagda omkring 400 ärenden . Erfarenhetsmässigt överklagas avsamtliga avlägsnandebeslut som meddelas av . Även om besvärsfrekvensensannolikt är något lägre i den senast angivna typen av ärenden, anförs besvärtill regeringen i vart fall i en majoritet av sådana ärenden i vilka sökandenenligt gällande regler inle kan få tillstånd efter inresan. Om polismyndigheternafick möjlighet att meddela och verkställa avlägsnandebeslut i dessafall, skulle följden enligt kommittén sannolikt bli en väsentlig minskning avantalet avlägsnandeärenden hos och antalet besvärsärenden hos regeringen.Kommittén föreslår därför att en polismyndighet skall få meddelaavlägsnandebeslut som direkt kan verkställas beträffande alla som reser in utanUT, och som inte åberopar politiska skäl eller andra omständigheter som kanmedföra alt ansökan om UT får prövas efler inresan. Detinnebär till en början alt avvisning enligt såväl 28 som 29 § UtlL skall kunnaske från inresan samt att avvisningsbesluten alltid skallkunna verkställas utan hinder av anförda besvär. Del nuvarande kravet på beslutinom från inresan eller påträffandet, för all avvisning skall få skepå formell grund och för att ett avvisningsbeslut skall kunna verkställas utanhinder av anförda besvär, föreslås således bli avskaffat. Ändringen får enligtkommittén framför allt betydelse för den som är viseringspliktig. En utlänningsom inte reser ut vid viseringstidens utgång har med gällande ordning i deflesta fall möjlighet atl stanna kvar här medan , låt vara formellt, prövar hansansökan om UT saml beslutar i frågan om utvisning. Han kan vidare här i landetavvakta besvärsprövningen. Detla gäller även om han har rest in med ett visumför endast någon veckas vistelse och även om han inte har några skäl som skullekunna medföra undantag från kravet att UT skall ha beviljats före inresan. Omveckofristen avskaffas, kan utlänningen avvisas med omedelbar verkställighetså snart viseringen har upphört. Avvisningsmöjlighelen kvarstår fram tillutgången av . För den som är vise-ringsfri innebärändringen, atl polisen regelmässigt kan meddela avvisningsbelut på grund avavsaknad av t.ex. erforderiigt UT upp från inresan i ställetför som under högst . 1983/84:144 97 kan dä också verkställas omgående. Kommittén vill dockunderstryka, atl en utlänning som uppsöker polisen för alt ge in en ansökan omUT för bosättning inte bör avvisas på formell grund, om han upplyses om atl UTenligt huvudregeln måsle sökas och beviljas före inresan och därvid avslår frånatl fullfölja sin ansökan och förklarar sig ha för avsikt att lämna landetsenast vid utgången av tremånadersliden. En förutsättning är självfallet attsökanden kan bedömas vara en bona fide-besökare. Kommittén erinrar också ompolisens skyldighet att överiamna ett avvisningsärende till när utlänningenåberopar någon form av politiska skäl eller polisen annars finner det tveksamtom en utlänning, mot vilken det finns grund för avvisning, skall avvisas. IPOK:sförslag innebär vidare alt en polismyndighet skall få möjlighet att eflertremänadersfrislens utgång utvisa den som myndigheten har kunnatavvisa på formell grund. Detsamma gäller belräffande varje annan utlänning somefter tremånadersfristen saknar tillstånd atl vistas här och som enligtgällande regler inte kan få UT efter inresan. Ulvisningsbelut som meddelas avpolisen föreslås kunna gä i verkställighet utan hinder av anförda besvär.Motsvarande regler, som enligt 33, 34 och 35 §§ UtlL gäller för polisensskyldighet alt överiamna avvisningsärende till , skall gälla även i fråga ompolisens skyldighet att överlämna utvisningsärende. Kommittén understryker attmöjligheten för polismyndigheterna att meddela beslut om utvisning endastskall finnas när grunden för beslutet är av formell natur, nämligen den allutlänningen saknar tillstånd att vistas här som UT inte får beviljasefter inresan. I andra fall måste frågan överlämnas till . Det bör enligtkommittén särskilt observeras att längden av vistelsen i i sig kaninverka pä bedömningen av om UT skall kunna beviljas efter inresan. Kommitténmedger att det ibland kan vara svårt att upprätthålla en strikt gräns mellan enformell och en materiell prövning. För att säkerställa att polismyndighetenmeddelar ulvisningsbeslul endasl i fall, där det är uppenbart att UT inle kanbeviljas efter inresan och för att stärka rättssäkerheten i dessa fall,föreslår IPOK att polismyndighets samtliga beslut om utvisning skall anmälastill invandrarverket på samma sätt som enligt 37 § UtlL nu sker belräffandeavvisningsbeslut, när polisen har bedömt att åberopade politiska skäl äruppenbart oriktiga respektive kan lämnas ulan avseende. Verkställighet avpolismyndighetens utvisningsbeslut skall få ske först sedan beslutat attinte överta handläggningen av ärendet. I 90a§ UtlL föreskrivs en vissanmälningsskyldighet för polismyndighet i samband med verkställighet avmyndighetens avvisningsbeslut. Samma anmälningsskyldighet föreslås nu infördvid verkställighet av ett av polismyndighet meddelat ulvisningsbeslul. Kommittén erinrar vidare om all ett verkställtavvisningsbeslut ofta kan medföra ekonomiska föriuster för sökanden. Ersättningkan utgå om avvisningsbeslutet har varit objektivt felaktigt men däremotinte om be-7 1983/84. 1983/84:144 98 svärsinstansengjort en annan skönsmässig bedömning. Enligt kommitténs mening är det motiveratatt ersättning utgår, om exempelvis som besvärsinstans ändrar elt av polismyndighetenpå formell grund meddelat avvisningsbeslut med motivering att förutsättningarredan vid tidpunkten för avvisningsbeslutet förelåg för bifall till ansökningenom UT efter inresan. Frågan bör enligt kommittén övervägas av regeringen. Slutligenframhåller IPOK att något behov av offentligt biträde i denna typ av ärendeninle föreligger. Med utgångspunkt i elt antagande atl ca 400 utvisningsärendenper år skulle föras över från till polisen, uppskattar kommittén attbesparingen i fråga om rättshjälpskoslnader skulle uppgå till drygt I milj. kr.om året. Komm.itténsförslag på denna punkt har fått ett mycket blandat mottagande. Många av demyndigheter som har yttrat sig över förslaget har tillstyrkt det. Någramyndigheter och en lång rad organisationer har däremot starkt motsatt sig altpolismyndigheternas beslutanderätt utvidgas på del sätt IPOK har föreslagit.Kritiken gäller i huvudsak förslaget att polismyndigheterna skall få rätl altbesluta om utvisning. Sveahovrätt anser att IPOK:s förslag är "relativt ingripande" men godtardem ändå mot bakgrund av deras syfte och med hänsyn till att besluten alllidskall anmälas till . JO ifrågasätter å andra sidan om ett så omfattandeanmälningsförfarande verkligen behövs. Kammarrätten i anser delföreslagna förfarandel tillräckligt rättssäkert. RPS och 5/V ansluter sig ocksåtill vad kommittén föreslår. De motsätter sig dock att utlänningen i störreutsträckning än nu ersätts med anledning av ett felaktigt beslut avpolismyndigheten. 5/V betonar att någol behov av offentligt biträde inte finnsvid avvisning eller utvisning av polismyndighet i de fall, då utlänningen harrest in ulan alt i förväg ha ordnat behövliga tillstånd. ser emellertidäven vissa nackdelar med förslaget. Anmälningsförfarandet orsakaradministrativa kostnader för verket, särskilt som anmälningarna förrycker denordinarie verksamheten genom att de måsle behandlas med förtur. bedömer atlresursbesparingen därför blir av begränsad omfattning. Man framhåller också atldessa anmälningsärenden innefattar hell andra och mer omfattandefrågeställningar än del nuvarande anmälningsförfarandet. iGöteborgs- och län godtar förslaget som man erinrar om attkritik har riktats mot polismyndigheternas hantering av utlänningsärenden ivissa fall. Även LO ställer sig bakom förslaget, eftersom man säger sig insebehovet av ett enklare och mer ändamålsenligt förfaringssätt. LO gör dock flerareservationer. Förslaget sägs förutsätta att tjänstemännen får en förstärktutbildning och en ökad kännedom om de särskilda problem som följer avarbetsuppgifterna. Vidare förutsätter LO kompletterande anvisningar som syftartill ett mycket varsamt tillvägagångssätt vid handläggningen av dessauppgifter. Prop.1983/84:144 99 Länsstyrelseni och polisstyrelsen i motsätter sigförslaget. understryker att förslaget ofrånkomligen kommer atl geupphov till svåra gränsdragningsproblem för polismyndigheterna.Bedömningsproblemen antas bli större ju utlänningen har vistats iSverige. Särskilt mindre polisdistrikt kommer enligt mening allfå stora svårigheter när det gäller atl tillämpa bestämmelserna. Polisstyrelseni anser det tveksamt om en polismyndighet över huvudtaget skall besluta om avlägsnande så sent som mer än efterinresan. 1 yttrandet framhålls all sammanblandning inte heller bör ske avpolisens och SlV:s uppgifter. Enligt myndigheten bör polisens uppgifter vidhandläggning av utlänningsärenden endast avse ärenden där polisiär medverkan ärnödvändig. I yttrandet pekas vidare på svårigheten atl dra en gräns mellan enformell och en materiell prövning. Enligt polismyndigheten kommer vidare detanmälningsförfarande som kommittén av rättssäkerhetsskäl föreslår infört atteliminera rationaliseringsvinsten. Starkt negativa är vidare ärkebiskopen.Rädda barnen. och frikyrkoråd/ samråd. Demotsätter sig bestämt alt polismyndigheternas beslutsbefogenheter utvidgas närdet gäller avvisning eller utvisning och hänvisar i stället till möjlighetenalt regionalisera SlV:s verksamhet. karaktäriserar förslagetsom IPOK:s "mest uppseendeväckande och långtgående". Samfundet menaratt polisens roll i möjlig mån bör begränsas till den pre-screening som hängersamman med gränsbevakningen. Alt väsentligt utvidga polismyndigheternasbehörighet att fatta avlägsnandebeslut leder enligt samfundet myckel långt.Särskilt anmärkningsvärt är detla när som i förslaget rätten till offentligtbiträde föreslås utgå. Samfundet menar slutligen alt den förutsattagränsdragningen mellan en formell och en materiell prövning är "enverklighetsfrämmande förenkling" och att förslaget lägger utomordentligtsvåra bedömningsfrågor på polismyndigheterna. Röda korset motsätter sig likasåförslaget och betonar att polismyndigheterna bör förbli i huvudsakverkställande organ. Slutligen bör tilläggas alt /SR underkänner kommitténsbedömning av kostnadsbesparingen. Organisationen anser att förslaget snararekommer att medföra behov av en resursförstärkning. Del hänger samman med attanmälningsärendena förrycker den ordinarie verksamheten hos . Sedangammalt gäller atl polismyndigheterna svarar för utlänningskontrollen vidgränsen och beslutar om avvisning av utlänningar som saknar rätl att resa in iSverige. När politiska skäl åberopas i elt avvisningsärende, skall ärendet docköverlämnas till . Detta gäller även annars när det är tveksamt om avvisningskall tillgripas mot en utlänning, som i och för sig uppfyllerförutsättningarna för avvisning. Frågor om utvisning - tidigare förpassning -av utlänningar som vistas i har däremot sedan Prop.1983/84:144 100 gammalt handlagts av en myndighet med ett samlat ansvarför utlänningsärendena. Avvisning fick ursprungligen ske endast vid utlänningensankomst till eller "därefter". ändradesemellertid beslämmelserna så, alt avvisning på materiell grund, exempelvisdärför att utlänningen saknade pengar för sin vistelse, fick ske upp till tremånader från inresan. Ett ytteriigare steg i den riktningen togs den I juli1977. Den ändring som då genomfördes innebar atl avvisning på formell grund,dvs. på grund av avsaknad av pass eller tillstånd för inresan, i fortsättningenskulle få ske även senare än vid ankomsten eller i samband meddenna. Avvisning är möjlig inom från del utlän ningenförsta gången uppsöker eller påträffas av en polismyndighet, men endast . En förutsättning är emellertid att utlänningens rätt altresa in i inle har prövats vid ankomsten. Har han passkontrolleratsgäller fortfarande, att avvisning måste ske i samband med ankomslen, vilket ilagen har preciserats atl avse tiden inom från ankomsten. Avvisning påformell eller materiell grund, som har skett inom från ankomsten ellerpåträffandet, skall enligt 83 § UtlL verkställas utan hinder av att besvär haranförts. Genom denna utveckling har således gränsen förpolismyndigheternas avvisningsräll förskjutits, så att den nu för ett mycketstort antal fall omfattar . Mol den bakgrunden innebärlPOK:s förslag om slopande av veckobegränsningen vid avvisning på formell grundsamt vid verkställighet inte någon mer avsevärd förändring av gällandekompetensfördelning mellan polismyndigheterna och den centralautlänningsmyndigheten. Den huvudsakliga skillnaden ligger i, alt möjlighetentill avvisning inom tremånadersliden inte avskärs enbart genom att utlänningenhar blivit inresebehandlad. Nuvarande bestämmelser leder för övrigt till att enutlänning som avser att bosätta sig här kan omöjliggöra avvis .ing, genom attutge sig för turist vid inresekonlrollen, även om han kort lid efter inresanklargör atl han avsåg att bosätta sig här. Flera remissinstanser har ställt sig avvisande till enutvidgning av polismyndigheternas avvisningsbefogenheter. För egen del anserjag emellertid att del finns vissa skäl som talar för atl en utlänning, oavsettom han har inresebehandlats eller inte, skall kunna avvisas avpolismyndigheterna , om han exempelvissaknar sådanl tillstånd som erfordras redan för inresan eller om han saknarmedel för sin försörjning eller han kan antas arbeta eller komma att arbetautan tillstånd. Inte heller finns del enligt min mening något bärande hindermoi att polismyndighetens avvisningsbeslut verkställs utan hinder av anförda besvär.Så sker , om avvisning sker inom från inresan eller, närinresebehandling inle har skett, frän påträffandet av utlänningen. Jag kan intese att någon avgörande vikt i avvisningshänseende bör fästas vid del förhållandetatt utlänningen har inresebehandlats, om det senare visar sig att han på oriktiga grunder tilläts att resa in. Minbedömning har sin utgångspunkt i alt ulgör enuppehällslillståndsfri lid för att möjliggöra turism och andra tillfälligabesök. En utlänning, som har rest in i syfte att stanna kvar men utan alt haordnat erforderiiga tillstånd eller som inle kan försörja sig och som avvisasunder , har enligt min mening inle någol berättigat intresse av attavvisningsbeslutet inte skall få verkställas förrän det harvunnit laga kraft. Vad jag nu har sagt tar självfallet sikte på normalaavvisningssi-tuationer. Så snart utlänningen åberopar risk för politiskförföljelse eller någon annan omständighet, som enligt 33, 34 eller 35 § UfiLskall prövas av , skall ärendet överlämnas dit. Jag har i annal sammanhangnärmare behandlat vissa av dessa frågor (3.5 och 3.7). Det kan inträffa all enutlänning, under tid då han får vistas här på grund av visering eller somturist, frågar polismyndigheten om möjligheterna atl få bosätta sig här och fåtillståndsfrågan prövad under vistelsen här. Detla får inte föranleda ettavlägsnandebeslut, annal än om det finns grund för antagande, alt han kommeratt söka kvarstanna efter utgången av den tillåtna vistelsefiden. När det däremoi gäller kommitténs förslag attpolismyndigheterna även efler den uppehållstillslåndsfria liden skall fåbesluta om avlägsnande av utlänningar, ställer sig saken enligt min meningannoriunda. Frågan har varil föremål för behandling tidigare och därvid hartanken på en sådan utvidgning av polismyndigheternas befogenheter iutlänningsärenden övergetts. (1981/82:146) Verkställighet, förvar ochansvar enligt utlänningslagen anförde det statsråd som då var ansvarigt förutlänningsärendena, atl en överflyttning på polismyndigheterna av rätten atlbesluta om avlägsnande av utlänningar som vistas här. kanske ,skulle innebära elt långtgående avsteg frän de principer som ligger till grundför utlänningslagen. Jag delar den uppfattningen. Erfarenheten av tillämpningenav bestämmelsema med krav på UT före inresan har vidare enligt min mening klartvisat, alt svåra gränsdragningar och bedömningar inte sällan förekommer i dessaärenden. Det är enligt min mening inte tillfredsställande atl dessa avgöranden,som träffas hos och i regeringen och där utlänningen har offentligtbiträde, skall ske i de former IPOK föreslår. I likhet med någon remissinstansmenar jag att kommittén inte har tillräckligt beaktat den kompliceradeverklighet det här rör sig om. Någon klar åtskillnad mellan en formell och enmateriell prövning är för övrigt i praktiken mycket ofta inte möjlig att göra. Kommittén har i syfte att stärka rättssäkerhetenföreslagit att polismyndigheternas samtliga ulvisningsbelut skall anmälas tillSIV. Mot bakgrund bl.a. av att utlänningen förutsätts sakna offentligt biträdeoch att SIV:s prövning bör ske med en viss skyndsamhei för all syftet med reformeninle skall förfelas, menar jag för egen del att risken för felbedömningar trotsanmälningskravel förblir betydande. Till detla kommer alt såväl som vissaandra remissinstanser framhåller, att det omfattande anmälningsför- Prop.1983/84:144 102 farandet helt eller delvis förtar möjligheten tillrationaliseringsvinster, genom att den ordinarie verksamheten ständigt störsoch genom att det nya anmälningsförfarandel ställer betydligt större krav påbeslutsfattarna än det nuvarande. Det är således enligt min mening klart alt rättssäkerhetenmed kommitténs förslag skulle försämras vid prövning av utvisningsärenden i defall, då utlänningen har rest in utan all i förväg ha skaffat sig UT. Det är iverkligheten fråga om en mycket stor del av lillståndsärendena. Mol bakgrundav vad jag nu har anfört och med beaktande av de enligt min mening vägandeinvändningar som har gjorts av en rad remissinstanser, är jag inte beredd attansluta mig till IPOK:s förslag att polismyndigheterna skall få rätt atl beslutaom utvisning. Jag vill slutligen tillägga följande. En sådan ordning somden IPOK föreslår skulle sannolikt stärka de effekter som åsyftades när kravetpå UT före inresan infördes. Även inom ramen för nuvarande handläggningsordninghar del emellertid, utan uppoffrande av rättssäkerheten, visat sig möjligl alli betydande utsträckning nå de fördelar för kontrollen av invandringen somreformen avsåg. Det är enligt min mening viktigt att inom denna ram fortlöpandepröva olika åtgärder i syfte att nedbringa hand-läggningstiden i dessa ärenden. Vad gäller de närmare beslämmelserna om förulsätlningarnaför avvisning återkommer jag i specialmotiveringen. Nuvarande ordning och kommittén På sidorna 202-205 i förslagsbetänkandet lämnar kommitténen redogörelse för bl.a. nu gällande bestämmelser om handläggningen avverkställighetsärenden. Jag fär hånvisa dit och vill här endast nämnaföljande. verställighelsbeslut kan inle överklagas. 1 85, 86och 89 §§ UtlL finns emellertid föreskrifter om en långtgående skyldighet förpolismyndigheten all överiamna ett ärende till , om tidigare oprövadepolitiska skäl åberopas eller det av andra skäl är tveksamt om beslutet skallverkställas. I vissa fall skall verkställighetsbeslulel anmälas till (90 a§). Möjligheten för utlänningen själv att få till stånd en omprövning av ettavlägsnandebeslut på verkställighetsstadiet avskaffades genom den nyautlänningslag som trädde i kraft den . Delta skedde bl.a. mot bakgrundav atl regeringens s.k. återbrytningsrält hade medfört en kraftigarbetsbelastning i och att den dåvarande möjligheten altbegära upphävande eller återbrytning i stor utsträckning missbrukades i syfteatt fördröja och förhindra verkställigheten av regeringens lagakraft-vunnabeslut. Kommittén har övervägt frågan hur en omprövning päverkställighelsstadiet skall kunna åstadkommas och har därvid bedömt att enåtergång till de regler som gällde före tillkomsten av utlännings- laginle är möjlig. En besvärsrätt över verkställighetsbeslulel skulle enligtkommittén i praktiken innebära en återgång till tidigare ordning med enobegränsad rält till överprövning av lagakraftvunna avlägsnandebeslut. Dennuvarande ordningen med skyldighet för polisen att överiamnaverk-ställighelsärenden till bör därför enligt kommittén bibehållas. Kommitténunderstryker vidare atl del bästa sättet alt minska antalet verkställighetsärendentorde vara atl förkorta handläggningstidema. understryker kommitténatl överlämnande enligt 89 § UtlL måste ske när del skulle framstå somstötande, om verkställighet skedde utan en förnyad prövning av ärendet. Dettakan enligt kommittén gälla inle bara vid svära depressioner med risk försjälvmord utan även när de personliga förhållandena i väsentlig mån harändrats efter avlägsnandebeslutet. Kommitténredovisar en av regeringen till kommittén överlämnad skrivelse från den 12augusti 1982, i vilken föreslår begränsningar i polisens skyldighet allöverlämna verkställighetsärenden till .