prop · G703187 · 1983-12-31 00:00:00 — Genomregistrering skulle möjligen vissa praktiska fördelar vinnas i arbetet med attavhålla ungdomar som befinner sig i en riskzon för brott. Vilka risker som ärförknippade med all hamna i ell belaslningsregister har visserligen knappastbelagts men misstron och oviljan mot sådana register är i allmänhet påtaglig.De praktiska fördelarna är så osäkra atl de inte motiverar införandet avbestämmelser i detta sammanhang. I ett sådant register skulle dessutom görasanteckningar om brott utan att misstankarna prövats av domstol eller ens avåklagare. Till detta kommer den betydelse lokala förhållanden ochförutsättningar avses få för frågan om undersökning skall göras eller inle. Slumpmässigheleni fråga om registrering blir därmed större. Detsagda avser inte de arbetsregister som måste finnas hos polisen medan enutredning pågår. Arbetsgruppen har inte heller riktal någon kritik mot en metodsom används på något håll, nämligen alt i sökbar form spara "sista"utredningshandlingarna om den Unge, eftersom delta i hög grad underlättar bl.a.all den unge får behålla samma förhörsledare vid misstanke om nya brott. Prop.1983/84:187 31 Av huvudsakligen samma skäl vill arbetsgruppen inle hellerföreslå att personregister för statistiska ändamål inrättas. Arbetsgruppenanser det dock värdefullt alt de möjligheter som finns all genom statistik fåbidrag lill våra kunskaper om ungdomsbrottslighet utan all personregisterupprättas tas till vara. Arbetsgruppen framhåller härvid att de uppgifter somkommer fram vid polisens undersökningar ger möjlighet till statistik - utananknytning till personnummer - över antalet utredda brott samt bl.a. den misstänkteskön och ålder, antalet delaktiga i varje brolt och antalet brott som denmisstänkte anses bunden till vid varje utredningstiilfälle. Enligt arbetsgruppenfinns från inlegritelssynpunkl inte några invändningar mot atl sådana uppgifteranvänds för statistiska ändamål. Jag villför egen del till en början liksom arbetsgruppen framhålla att de åtgärder sommyndigheterna vidtar och som rör enskilda på något sätt måste dokumenteras. Detär en förutsättning för att den enskilde skall kunna få insyn i ärenden som rörhonom och för atl tillsynsorgan som t. ex. JO och JK skall kunna utöva sinauppgifter. En ev. besvärsprövning förutsätter också atl det överklagadebeslutet och underlaget för detta finns bevarat. Även för myndighetens egen delär viss dokumentation nödvändig, särskilt om ell ärende skall överläs av enannan handläggare. För myndighetens arbeisplanering krävs en överblick som manendast kan få om del finns tillräcklig dokumeniaiion. Liksomarbetsgruppen anser jag emellertid atl någon registrering i personregister hospolisen inle skall få ske. Jag vill i det sammanhanget betona den fakultativakaraktären av den reform som jag nu föreslår beträffande utredning av brolt avbarn . Alt förutsättningarna utformats fakultativt är som jagtidigare redogjort för beroende på bl. a. den inverkan lokala förhållanden ochförutsättningar bör ha på frågan om en utredning skall göras eller inte. Detiamedför emellertid atl en viss slumpmässighel i fråga om registreringen kan bliföljden. Det underlag som lämnas för statistiska ändamål kan då bli så brisifålligtatt värdet av statistiken kan diskuteras. Jag ärsjälvfallet medveten om att en tillförlitlig statistik, särskilt om deninnehåller uppgifter om återfall, skulle öka våra kunskaper om brottslighetensomfattning och karaktär hos barn och unga. Om statistiken dessutom upplyste omvilka åtgärder som vidtogs i fråga om unga lagöverträdare skulle den ocksåbidra lill bättre kunskap om effekten av olika åtgärder. De centralamyndigheterna kan också behöva särskild statistik för all utöva sin tillsyn ochför att utveckla metoder för alt förebygga ungdomskrimina-liiei. Sammanfattningsvisanser jag emellertid övervägande skäl tala för att man avvaktar utfallet av dennu föreslagna reformen innan ställning las till den från inlegriletssynpunktkänsliga frågan om registrering av brottsmisstankar mot barn skall få ske ipersonregister hos polisen. Jag anser därför inte att man f n. bör öppna någonmöjlighet till en sådan registrering. 1983/84:187 32 Denreform som det här gäller kräver åtskilligt förberedelsearbete. Bl.a. kan detfinnas ett behov av att berörda myndigheter meddelar allmänna råd i del aktuellaämnet. Det är av största vikl alt genomförandet förbereds noggrant eftersom dethär gäller mycket känsliga och svåra uppgifter för polisen. Jag föreslär attlagändringarna får träda j kraft . Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförelag till 1. lag om ändring i lagen(1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, 2. lag om ändring irättegångsbalken saml 3. lag om ändring i lagen(1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl, Förslagenbör fogas till protokollet i delta ärende som bilaga 3. 5.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser omunga lagöverträdare I 13-19SS tas upp särskilda bestämmelser i fråga om misstanke om brolt av barn under15 år- Före 13 S har förts in en ny rubrik som läcker innehållet i det nya avsnjttet.Genom att tillämpningsområdet angetts i rubriken har de följande bestämmelsernakunnjit utforrnas på elt enklare sätt. 1 första stycket angesunder skilda punkter fyra olika förutsättningar för all en utredning skall fåinledas. Punkt 1 är ny medan punkterna 2-4 har sin motsvarighet i 15 § förundersökningskungörelsen.Av hänvisningen i 14 § till 23 kap. 3 S RB följer att utredningen inleds aypolismyndigheten eller åklagaren. Genomanknytningen i punkt I till insatser med avseende på barnetmarkeras att åtgärder från del allmärvnas sida på grund av brott av barn under15 år i princip ankommer på sociala myndigheter, dvs. i första handsocialnämnden. Bestämmelsenger möjlighet för poli eller åklagare att inleda utredning på begäran avsocialnämnden såväl i enskilda fall som efter mera generella Prop.1983/84:187 33 Någon uttrycklig begäran från nämndenssida behövs inte. Del räcker alt del kan antas att en utredning har betydelseför att avgöra behovet av insatser med avseende på barnel, iförsta hand enligt socialtjänstlagen och LVU. Mot socialnämndens önskan fåremellertid en utredning med stöd av punkt I inte genomföras. hartagit ställning får dock förhör hållas med barnet (se 15 S andra stycket). Delankommer självfallet på socialnämnden själv att bestämma vilka tjänstemän somskall vara behöriga alt lämna besked av nu avsett slag. Del bör framhållas atl bestämmelserna inle berörsocialnämndens möjligheter all själva göra utredning ulan endasi frågan i vadmån polismyndighet eller åklagare får agera. Ofta kan en utredning inledas med stöd av såväl punkt Isom någon av övriga punkterna i första stycket. Vilken punkt som åberopas fårbetydelse om socialnämnden och polismyndigheten har olika uppfattningar ifrågan om en utredning skall äga rum eller inte. Är ett brott redan vid anmälan erkänt och klart, t.ex. ettbulikssnalteri där barnel erlappals på bar gärning och lämnat tillbaka dettagna, behöver i regel inle någon polisutredning ske annat än om barnetsidentitet måste klarläggas. Ärendet kan i stället efter ett kort förhöröverlämnas direkt lill socialnämnden, om del bedöms vara av betydelse förinsatser från nämndens sida. Skulle del vid nämndens handläggning av ärendetvisa sig alt gärningen behöver utredas närmare, bör polisen biträda med det, iden mån del kan ske utan att andra uppgifter eftersatts. Finns det misstanke omatl andra har varit delaktiga i ell brolt som barnel för sin del har erkänt,får behovet av polisutredning bedömas i förMa hand med utgångspunkt i behovetav utredning om de andras brottslighet. Är de andra som misslänks fördelaktighet kan behovet av utredning vara atl bedöma enligt punkt 2. Gemensamt för alla lyra punkierna är att en utredning /ri/-inledas, dvs. den är inle obligatorisk. Häri ligger en skillnad i förhållande lillvad som i princip gäller om brottsmisstankar mot någon som uppnått sirafl"barhelsål-dern.Särskilt i fråga om punkt 1 innebår delta atl hänsyn kan las till omständigheiernai del enskilda fallet och till lokala förutsättningar och överenskommelsermellan polismyndighet och socialnämnd saml nämndens möjligheter atl själv görautredning. Enligt andra stycket krävs synnerliga skäl för att enutredning skall få inledas mot ett barn som inte har fyllt . Någonförändring i praktiken torde detta inle innebära när del gäller punkierna 2-4.eftersom motsvarande bestämmelser i förundersökningskungörelsen har lillämpalsmed största restriktivitet i sådana fall. 12-årsgränsen innefattar en avvägning mellan utredningsiniresseloch hänsynen till barnet. Del är dessutom uppenbart att barnet måste ha uppnåtten viss mognad för atl en utredning över huvud taget skall framstå 3 1983/84. Prop.1983/84:187 34 Ju yngre barnet är, desto starkare skältalar för all socialnämnden ombesörjer den utredning som kan behövas rörandebarnet. Detta gäller framför allt om utredningen inte motiveras av något annatskäl än all den kan ha betydelse för socialnämnden. Enligl tredje stycket skall barnets vårdnadshavare ochsocialnämnden underrättas om all en utredning har inletts. Har barnelråkat i svårigheter är del givetvis föräldrarna som i första hand skall laansvar för barnel. Såväl föräldrarna som barnel kan emellertid behöva stöd fråndet allmännas sida. Del är därför naturligt atl också socialnämnden underrättasoavsett på vilken grund utredningen har inletts. I fall som avses i förstastycket punkt I har socialnämnden ibland redan kännedom om brottsmisstanken.Nämnden bör givelvis ändå få reda på när en utredning inletts. Underrättelse till vårdnadshavare är inle obligatoriskulan kan underlåtas om det finns särskilda skäl, t.ex. om barnet bestämtmotsätter sig del och undersökningsledaren bedömer atl en underrättelse merskulle kunna skada än hjälpa barnet. Som anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2)skall flertalet av bestämmelserna i 23 kap. RB rörande förundersökning iallmänhet gälla även beträffande brottsutredning som avser barn under 15 år.Lämpligen hör i lagen direkt anges vilka bestämmelser i 23 kap. som skall varatillämpliga. I de fall avvikelser behövs har bestämmelser meddelats iförevarande lag. En utredning med anledning av brottsmisstanke mot den som inlefyllt syftar inte till åtal eller till lagföring i annan form. Däravföljer att 23 kap. 1 S första stycket inte skall tillämpas. Syftet medutredningen framgår i stället av 13 S. Enligl 23 kap. I § andra stycket får vid angivelsebrollförundersökning inledas trots atl angivelse inte föreligger om del skulleinnebära fara atl avvakta en angivelse. Riktar sig vid sådana brottmisstankarna mot någon som är finns inte anledning all öppnamöjlighet för polis eller åklagare all inleda en utredning innan angivelseföreligger. Någon hänvisning har därför inle gjorts till 23 kap. I § andrastycket. Som framgått av den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2) ärdet vid en utredning som inletts med slöd av 13 § första stycket I tillräckligtall del händelseförlopp i vilket barnet har tagit del blir klarlagt. Däremot ärdet inte meningen att ställning skall las till frågor om gärningen formelltvarit att betrakta som ett brolt om den begåtts av en straffmyndig person ellerhur den i så fall skulle ha rubricerats. Har utredningen inletts med stöd av 13S första stycket 2 eller 3 framgår direkt av* dessa bestämmelser vadutredningen syftar lill. 1 fråga om punkt 4 kan lägel ofta förutsättas varadetsamma som beträffande punkt I, nämligen atl något utöver händelseförloppet inlebehöver klarläggas. Med hänsyn till det sagda har någon hänvisning inte gjortstill 23 kap. 2 8 RB. Prop.1983/84:187 35 Av hänvisningen till 23 kap. 3 § framgår bl. a. att såvälpolismyndigheten som åklagaren är behöriga att inleda utredningen. Normall börundersökningsledningen i här avsedda fall ankomma på polisen, men exempelvis idel fall åklagarinträde sker mot slraffmyndiga vid gängbrollslighet kan delvara naturligt all åklagaren är undersökningsledare i fråga om samtligamisstänkta, däri inbegripet dem som inle fyllt . Elt särskilt skäl för atlåklagaren skall inträda som undersökningsledare kan vara atl frågan ombevistalan aktualiseras. Oavsett vem som har ledningen av utredningen ärprincipen densamma som f n., nämligen all utredningsarbetet huvudsakligen skergenom polisens försorg. Allmäntgäller atl utredningen skall bedrivas på elt opartiskt sätt och så att inlenågon onödigtvis utsätts för misstanke eller drabbas av kostnad ellerolägenhet, atl den skall bedrivas skyndsamt och alt förhör får hållas med allasom kan antas kunna lämna upplysningar av betydelse för utredningen. Dettaframgår av hänvisningen lill 23 kap. 4 och 6 SS RB. Eftersom utredning inle ärobligatorisk i de aktuella fallen behövs inle någon hänvisning till 4 a S. Enligt 15 Sförsta stycket skall, om hinder inle möter, en socialtjänsle-man närvara vidförhör med barnel. Vidare framgår av hänvisningen lill 23 kap. 10 S RB att vårdnadshavarenbör närvara om del kan ske utan men för utredningen. Något behov av juridisktbiträde i form av en offentlig försvarare torde däremot inle föreligga,eftersom utredningen inle syftar till lagföring. Hänvisning har därför inleskett till 23 kap. 5 S RB. Förs bevislalan mot barnel enligl 19 § ligger saken annoriundalill. Av hänvisningen i den paragrafen lill bestämmelserna om allmänt åtal förbrott för vilket är stadgat fängelse , följer alt offentligförsvarare då kan förordnas. 1 enlighetmed vad som anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5.1 och 2.5.2) börmöjligheterna lill hämtning och medlagande till förhör samt möjligheten till kvarhållandeför förhör föreligga beträffande misstänkta och vittnen m.m. även dåbrottsmisstankar riktas mot någon som inte uppnått straffbarhetsåldern. 1enlighet härmed haren hänvisning skelt till 23 kap. 7-9 SS RB. Som framgår avförslaget om ändring i RB skall den som är under 15 är som regel inte varaskyldig all kvarstanna för förhör längre än . Vad som sägsi 23 kap. 10-12 SS om förfarandet vid förhör bör i stort sett gälla även vid enutredning som rör barn. påpekar i sitt remissyttrande atl delofta kan vara så atl personal vid skolan bättre känner barnet än personal frånsocialnämnden. Styrelsen framhåller bl.a. alt skolkuratorn, skolsköterskan,skolpsykologen eller någon lärare -exempelvis lärare för invandrarbarn - mångagånger har kännedom om barnels hemförhållanden och sociala situation och altbarnet ofta känner trygghet inför dessa personer. föreslårdärför alt någon sådan person som väl känner barnel får närvara vid förhör hospolisen Prop.1983/84:187 36 eftersom de därigenom kan ges tillfälle alt hjälpa och stödjabarnet och att anlitas i efterföljningsarbetel. Jag kan för egen del ansluta mig lill skolöverstyrelsenssynpunkter. Atl undersökningsledaren, där förhållandena så medger, kan tillålanärvaro av denna personkategori framgår av hänvisningen lill 23 kap. 10 S andrastycket RB. Av hänvisningen till tredje stycket följer, som redan nämnts, attden som har vårdnaden om barnel också får närvara om det kan ske ulan men förutredningen. I 23 kap. 13-15 SS finns bestämmelser för vissa speciellasituationer under en förundersökning. Av dessa torde endast 13 S första stycketoch 14 S få aktualitet. 16 § reglerar användningen av tvångsmedel underförundersökning. Den frågan regleras i stället av 16 och 17 SS i förevarandelag. Av 23 kap. 18 § RB blir endast andra stycket aktuellt att tillämpa. 22och 23 SS. som rör åtalsfrågor, skall inle gälla utredningar som avses . Bestämmelsen i första stycket om all en företrädare försocialtjänsten i princip skall vara närvarande vid förhör med barn har berörtsi den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4) och i anslutning lill 14 S. Att en social-ijänslemanär närvarande är betydelsefullt inle minst för socialnämndens egen utredning. Om en utredning har inletts innan nämnden har yttrat sigangående utredningens betydelse för nämnden, får utredningen enligt andrastycket omfatta endast förhör med barnel. Ett protokoll över förhöret skall dåomgående tillställas nämnden, förutsatt all brottsmisstanken fortfarandekvarstår. , efter all ha tagit del av förhörsprotokollet,atl utredningen inle har någon betydelse för nämnden, skall den läggas ned. Enligt 23 kap 3 S fiärde stycket RB får sådana åtgärderför utredning av brott som inle kan uppskjulas ulan olägenhet vidtas innanförundersökning har inletts. Bestämmelsen i andra stycket av förevarandeparagraf får anses ta över förstnämnda bestämmelse. Det innebär atlprovisoriska ulredningsåtgärder inle kommer i fråga när en utredning enligl 13 Sförsta stycket punkt I kan bli aktuell. Paragrafen innehåller i första stycket bestämmelser om ivilka fall en polisman eller enskild person får gripa ell barn som inle fyllt15 år. Bakgrunden lill förslaget har redovisats i den allmänna motiveringen (avsnitt2.5.3). De förutsättningar som skall gälla för att gripa ett barn överensstämmermed rekvisilen för det s. k. envarsgripandel enligt 24 kap. 7 S andra stycketförsta meningen RB. Rätten enligl andra meningen i samma stycke alt gripa densom är efterfysl för broll saknar aktualitet när del gäller barn under 15 år.Del nuvarande uttrycket "pä flyende fot" har av Prop.1983/84:187 37 språkliga skäl ersatts med "på flykt från brollsplalsen".som är avsett att ha samma innebörd. Inte heller en polisman får alltså gripa ett barn under 15 årunder andra förulsättningar än som anges i första stycket. En annan sak är atlpolisen i vissa fall kan ha befogenhet all verkställa tillfälligaomhändertaganden. Svårigheterkan föreligga att på platsen utröna barnets ålder. Jag har därför inte ansettdel lämpligt iit i lag ange en särskild åldersgräns under vilken del måste iakttasstörre resiriklivitet för ell gripande. En bedömning på platsen av detangelägna i ett gripande kan också vara svår alt göra. Givetvis bör ändå. såsomjag anfört i den allmänna motiveringen, vid tillämpningen av denna paragraf eflerslrävasstörre försiklighel ju yngre barnel är. Enligt andra stycket skall polismyndigheten elleråklagaren besluta om barnel skall friges eller kvarhållas förförhör. Skall barnel inle kvarhållas. får del avkigsna sig.Beträffande frågan om den lid ett barn får kvarhållas för förhör hänvisas tillvad som sägs i anslutning till förslaget om ändring av 23 kap. 9 S RB. Iparagrafen regleras vilka tvångsmedel i RB som får användas mot barn.Bakgrunden till förslaget har redovisats i den allmänna motiveringen (avsnitt2.5.4). Endasi beslag, husrannsakan och kroppsvisitation får användas.Tvångsmedel enligl 24-26 kap. får inle användas, frånsett att enligt 16 Sgripande får ske i vissa fall. Atl resiriklivitet skall iakttas vid användandeav tvångsmedel mot barn markeras genom atl i paragrafen anges all särskildaskäl skall föreligga för alt använda tvångsmedlen. Innebörden härav har angettsi den allmänna motiveringen. Enligt 27 kap. 7 och 8 S8 RB skall ett beslag hävas om ålalinle väcks inom viss där angiven frist. När del gäller beslag som rör barnunder får i stället väckande av bevistalan eller talan om förverkandeutgöra förutsättning för beslagets bestånd. Paragrafen reglerar vad som skall ske när en utredning somhar inletts med slöd av 13 8 första stycket I avslutas. För socialnämndensfortsatta handläggning är del givetvis betydelsefullt alt nämnden får del avprotokollet från utredningen. Någon mera ingående utredning om händelseförloppet är oftainte nödvändig för atl socialnämnden skall kunna avgöra vilka åtgärder som kanbli aktuella från nämndens sida. En noggrannare utredning kan däremot behövasför att det skall kunna bedömas om barnets uppgifter är sanna. Även om barnettar på sig skulden för vad som har inträffat, måste barnets uppgifter i principstödjas av andra omständigheter. Inle minst för den Prop.1983/84:187 38 unges egen skull kan I. ex. ansvarsfördelningen inom elt kamratgäng behöva klariäggas.Liksom vid andra utredningar måste de omständigheter som talar för alt denmisstänkte inte är delaktig noggrant uppmärksammas. Om del i del enskilda fallet bedöms lämpligt, kansocialnämnden i ell uppföljande samtal ta upp frågan om vad den unge kan göraför alt ställa lill rätta vad han gjort. Paragrafen,som behandlar institutet bevislalan, motsvarar nuvarande 13 och 14 SS. I sakinnebär bestämmelsen lill en början den nyheten all även vårdnadshavaren hargetts möjlighet atl påkalla bevislalan. Till skillnad från arbetsgruppen harjag ansett att denna möjlighet bör öppnas. Visserligen bör man kunna utgå frånatt socialnämnden i sitt handlande normall förutsätter att barnet inte harbegått brott i större utsträckning än barnet medgivit eller möjligen nämndentillsammans med vårdnadshavaren finner klariagt. Vidare gäller ju alt, om frågaangående omhändertagande enligl LVU skulle komma upp, bevisningens styrka fårprövas i förvaltningsdomstolarna. Inte desto mindre kan det i vissa av de fallsom det här gäller tänkas finnas ett befogat intresse för vårdnadshavarna att,om de är övertygade om barnets oskuld, kunna utverka all frågan blir prövad avdomstol. En nyhet i paragrafen är vidare atl möjligheten lilltvångsmedelsanvändning gjorts mer restriktiv genom en hänvisning till 17 8. 1 övrigt har gjorts språkliga justeringar. 5.2 Förslaget till lag om ändring i Paragrafen behandlar institutet kvarstannande för förhör,dvs. den reglerar den maximitid under vilken den som skall höras är skyldig atlstanna kvar för förhör. Den tiden är i allmänhet sex limmar. Gällande rätttorde utgå från att bestämmelserna i princip även avser barn , varesig barnet hörs i anledning av misstanke om eget broll (15 8 förundersökningskungörelsen)eller förhöret avser misstanke mot någon straffmyndig person. Som framgår av förslaget om ändring i LUL (14 S) skallgenom en hänvisning lill 23 kap. 9 8 kvarstannande för förhörockså tillämpas vid en polisutredning beträffande den som inte är straffmyndig. 1 ett nytt andra stycke föreslås i enlighet med vad somanförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5.2) i princip en begränsning lilltre limmar av den tid under vilken ett barn skall kunna kvarhållasför förhör. Om det är av synnerfig vikt för utredningen, ges emellertidmöjlighet atl hålla kvar barnel för förhör under ytteriigare . 1983/84:187 39 Deangivna lidsgränserna hindrar inle atl barnel frivilligt kan få stanna kvar påen polisstation, t.ex. om förhöret ägt rum och barnet inle harnågon annanslans all la vägen. Del bör emellertid understrykas att barnel intefår hindras alt avlägsna sig. 5.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade ochanhållna m.fl. 1paragrafen anges i vilka fall behandlingslagens bestämmelser om häktad skallha motsvarande tillämpning på andra personkategorier. Behandlingslagen ärtillämplig bl. a. på den som "gripits på grund av misstanke om brott".I ett nytt andra stycke föreslås all elt undantag görs beträffande barn somgripits med stöd av 16 8 LUL. Bakgrunden lill förslaget har jag redovisat i denallmänna motiveringen (avsnitt 2.5.3). Jagvill i anslutning härtill understryka atl del självfallet inle får förekommaall barn i här avsedda fall förvaras i polisarrest. Jaghemställer att lagrådels yttrande inhämtas över förslagen fill 1. lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, 2. lag om ändring irättegångsbalken saml 3. lag om ändring i lagen(1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Prop.1983/84:187 40 Närvarande: fd. Enligl lagrådet tillhandakommel utdrag avprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen på hemställanav statsrådet och chefen för justiliedepariemeniei besluiai inhämtalagrådets yttrande över förslag lill 1. lag om ändringi lagen (1964: 167) med särskilda beslämmelser om unga lagöverträdare, 2. lag om ändringi saml 3. lag om ändringi lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. Förslagen har inför lagrådet föredragits avhovrättsassessorn . Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet: