prop · G703174 · 1983-12-31 00:00:00 — Huvudmannen får rätten attbesluta på vilka institutioner regeln skall tillämpas. ILVU införs en regel som jämställer frivilligt intagna på hem för särskildtillsyn enligt LVU (12 § LVU) med dem som vårdas frivilligt på LVM-institufionervad gäller förbud alt inneha berusningsmedel m.m. samt rätten atl företa kroppsvisitationoch ytlig kroppsbesiktning. Promemorieförslaget:Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Samtliga tillstyrker förslagen fill ändring i SoL. Bl.a. villalt den nya regeln skall kunna fillämpas också på sliftelsedrivna institutioner.Socialstyrelsen vill att möjligheten till kropps-visilafion och ytligkroppsbesiktning utsträcks att gälla alla intagna vid alla institutioner somger vård enhgt LVU. Skälför mitt förslag: Enligt14 § första stycket LVU får unga som bereds vård i ett hem för särskiltnoggrann tillsyn ("12 §-hem") inte inneha alkoholhaltiga drycker ellerandra berusningsmedel, injekfionssprutor eller kanyler, som kan användas för insprutningi människokroppen, eller något annat som kan vara till men för vården ellerordningen vid hemmet. Påträffas sådan egendom hos 1983/84:174 22 den intagne, får den omhändertas. De unga får enligt 14 §andra stycket kroppsvisiteras eller ytligt kroppsbesiktigas för kontroll alt deinte bär på sig något som de inte får inneha. Enligt 25 § LVU får den egendomsom omhändertas förklaras förverkad. Bestämmelserna i 14 och 25 §§ LVU gäller de unga som omhändertagitseller berells vård med stöd av LVU på grund av sitt eget beteende (1 § andrastycket 2 och tredje stycket LVU). Om den unge är placerad i ett annat hem förvård eller boende än ett 12 §-hem är inte 14 och 25 §§ tillämpliga. Inte hellerär reglerna tillämpliga beträffande ungdomar som blivit omhändertagna på grundav brister i föräldrahemmet eller beträffande frivilligt intagna ungdomar, varesig de placerats i ett hem för särskild fillsyn eller något annat hem för vårdeller boende. 117 § första-tredje styckena LVM ges regler av sammainnehåll som i 14 § LVU beträffande dem som har berells vård med stöd av LVM.För fillämpningen av bestämmelsen skall två förutsättningar vara uppfyllda. Denintagne skall vårdas med stöd av LVM, dvs. det skall vara fråga om tvångsvård.Han skall vidare vara intagen i ett hem som avses i 11 § LVM dvs. ett hem somdrivs av landstingskommun eller kommun och som enligt fastställd plan är avsettatt kunna lämna vård enligt LVM. Även LVM innehåller en bestämmelse om hem försärskilt noggrann fillsyn (18 §). Dessa hem måste uppfylla kravenenligt 11 § LVM. Utanför bestämmelsernas tillämpningsområde faller andrakommunala hem för vård eller boende som kan komma i fråga vid tillämpningen avlagen, dvs. främst sådana som används vid försöksulskrivning. Enligt LVM skall det vara möjligt att integrera vårdenligt den lagen med olika former av frivillig vård i samma insfitulion. I 17 §fjärde stycket LVM har därför lagils in en bestämmelse som gör del möjligt förregeringen eller, efter regeringens bemyndigande, att efterframställning från institulionshuvudmannen besluta att reglerna i 17 § första -tredje styckena får tillämpas generellt för alla intagna vid ett sådant hem somavses ill §. 17 § fjärde stycket LVM saknar motsvarighet i LVU. föreslog i en skrivelse den 5 oktober 1981att reglerna om omhändertagande av berusningsmedel m.m. i LVU ges sammaprincipiella utformning som 17 § LVM. Omhändertagande och förverkande av berusningsmedelm.m. skall sålunda vara möjliga vid alla hem för vård eller boende där unga harplacerats i samband med atl de omhändertagits eller beretts vård med stöd av LVU.Möjlighet bör även, enligt styrelsens mening, finnas att genom särskilt beslututsträcka befogenheterna till att avse även frivilligt intagna vid sådana hem. ombudsmän () meddelade den 17november 1981 beslut med anledning av ett på JO:s eget initiativ upptagetärende 1983/84:174 23 angående förhållandena vid kommuns vård- ochrehabiliteringshem Skarpnäcksgården. Bakgrunden var ett par tidningsartiklarpå enligt vilka dödligheten på Skarpnäcksgården hade fördubblatspå . Det uppgavs att omkring 20 personer dog huvudsakligen pågrund av alkoholmissbruk inom insfilutionen. Beslutet överlämnades tillsocialdepartementet. Vad som hade förekommit i ärendet utgjorde enligt JO:smening skäl för att undersöka förutsättningarna för alt även ge insfitulionerför frivillig vård befogenhet alt övervaka bruket av berusningsmedel inom insfilutionen.Efter att ha redogjort för innehållet i 17 § LVM anförde JO all det mot bakgrundav de iakttagelser som hade gjorts i Skarpnäcksärendel kunde ifrågasättas omdel finns tillräckliga skäl att upprätthålla den gräns som finns i LVM mellansådana institutioner på vilka LVM-vård får meddelas och sådana övrigabehandlingshem som finns för vård av alkohol- och narkotikamissbruk. Även vidsädana landsfingskommunala eller kommunala hem för vård eller boende som laremot enbart frivilligt ingångna vårdlagare måste rimligen möjligheter ges attstoppa missbruk som äventyrar syftet med vården. Motsvarande borde med änstörre tyngd gälla dem som med stöd av LVM är intagna på en sådan institution,menade JO. hemställde i skrivelse den 4 december1980 att de då gällande föreskrifterna i 63 § nykterhetsvårdslagen (1954:529)som reglerade befogenheterna för föreståndare vid allmän vårdanstah föralkoholmissbrukare alt omhänderta berusningsmedel, skulle få tillämpas ävenför föreståndare vid . 63 § NvL motsvaras numera av regeln i 17 § LVM i föreningmed 32 § LVM. Med anledning av de tre framställningarna utarbetades enpromemoria i . I promemorian anförs bl.a. följande. Problemet med berusningsmedel på vårdinstitutioner harlänge varit uppmärksammat. har befogenheten för vårdpersonalen att taomband berusningsmedel och förstöra dem huvudsakligen varit knuten till att deintagna har varit föremål för vård oberoende av eget samtycke. Ett undanlagutgjorde bestämmelsen i 88a § barnavårdslagen. Enligt den kunde alkoholhaltigadrycker eller andra berusningsmedel som påträffades eller kom till ett barnhemomhändertas av föreståndaren vid hemmet. Med barnhem avsågs I.ex. spädbarnshem,mödrahem, upptagningshem och specialhem (55 § BvL). Bestämmelsen saknar sedanbarnavårdslagen upphörde att gälla 1.1. 1982 motsvarighet i den nyasociallagstiftningen. Genom denna infördes däremot ett nytt undantag genom dentidigare beskrivna regeln i 17 § fjärde stycket LVM. Enligt den regeln gällerförbudet mot innehav av berusningsmedel för alla intagna på de hem som ger vård 1983/84:174 24 enligt LVM, alltså även om de vårdas frivilligt. Därvidgäller också regeln om rätt till kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiklninglika för alla intagna. En förutsättning för atl regeln skall gälla alla intagnaär dock atl har medgivit tillämpning av den efter ansökan frånhuvudmannen för hemmet och alt befogenheterna därvid har befunnits nödvändigaför alt genomföra vården och upprätthålla ordningen vid hemmet. De förslag som har väckts av och genom JO:sbeslut är atl man skulle utvidga den reglering som återfinns i 17 § fjärdestycket LVM att gälla generellt för a) dem som är omhändertagna för vård enligtLVU, oberoende av vid vilka insfitufioner de vårdas, b) dem som är intagna i ensådan instilufion för särskild fillsyn som avses i 12 § LVU (de f.d.ungdomsvårdsskolorna), även om de vårdas där frivilligt, c) dem som på grund avmissbruksproblem bereds vård i en insfitufion inom . av förslagen går uttryckligen in på frågan omreglerna skulle omfatta även rätt till kroppsvisitafion och ydigkroppsbesiktning eller om de skulle kunna begränsas till atl avse elt förbudmot innehav och en rätt till omhändertagande och förverkande av påträffadeberusningsmedel. Utan svårighet kan något göras åt punkten b), dvs. den somskulle likställa de frivilligt intagna på ungdomsvårdsskolorna med de frivilhgtintagna på LVM-institutioner. Här föreligger en direkt parallell mellan LVM ochLVU. Alt upprätthålla den nu befintliga skillnaden är inte motiverat. Däremot föreligger vissa svårigheter alt avgränsa vilkaandra vårdinsfi-tulioner som skulle ha elt berätfigat behov av lagreglermotsvarande 17 § LVM. Institutionerna inom kallas enligt SoL medett gemensamt namn för "hem för vård eller boende". Lagen ger intenågon definition av vad som skall avses med begreppet. Detta har skett medvetetjust för att undvika en styrning av utvecklingen inom instilufionsområdet genomen kategoriindelning redan i lagen. Det finns alltså i den nya lagsfiftningeninte någonting som antyder atl det bör finnas särskilda hem för barn ochungdomar, för missbrukare eller för andra behövande grupper. Isocialtjänst-förordningen (1981:750) har emellertid begreppet hem för vårdeller boende definierats på följande säll (6 §): Med hem för vård eller boende avses ett hem inomsocialtjänsten som drivs av landsfingskommun eller kommun och som lar emotenskilda för vård, behandling, omvårdnad eller tillsyn i förening med ettboende. Som hem för vård eller boende räknas inle föräldre människor. Enligt propositionen om (prop 1979/80:1 s.327) skulle under begreppet hem för vård eller boende falla de dåvarandebarnhemmen, ungdomsvårdsskolorna och allmänna vårdanstalterna föralkoholmissbrukare. Under begreppet skulle även falla andra typer avinstitutioner som "i Prop.1983/84:174 25 administrativt avgränsade former" tar emot enskildaför dygnsvård i.ex. inackorderingshem och behandhngshem för alkohol-ellernarkotikamissbrukare. Däremot skulle inte ålderdomshemmen (föräldre) räknas till kategorin hem för vård eller boende. Genom den nämnda definifionenav hem för vård eller boende och förarbetenas uttalanden torde institufioner avtyp Skarpnäcksgården falla in under begreppet. Om manvill åstadkomma en utvidgning av förbudet att inneha berusningsmedel ochrätlen all ta hand om sådana medel till atl gälla också andra institutionerinom än de hem som regleras genom 12 § LVU samt 11 och 18 §§ LVM,krävs alltså antingen att man kan precisera vilka institutioner det skulle rörasig om eller alt man är beredd att ha en regel som gäller generellt för allasocialtjänstens institutioner oberoende av vilket ändamål de är avsedda atltjäna. Det förstaalternativet är, inte minst på grund av de allmänna strävandena alt ha enflexibel inslitutionsslruktur i framfiden, knappast en eftersträvansvärdmetod. Det senare alternativet är naturligtvis enklare att reglera och skulleinte låsa fast utvecklingen inom insfitutionsområdel. Frågan är då närmast om eltgenerellt förbud mot innehav av alkohol och andra berusningsmedel påsocialtjänstens institutioner är behövligt eller önskvärt. De insfitufioner som finns inom är fillallt övervägande delen sådana som erbjuds åt klienter som för längre ellerkortare lid behöver vård eller tillsyn på grund av personliga socialamissförhållanden. Ofta hänger de sociala missförhållandena samman med enuttalad missbruksproblematik. Vid varje institution finns åtminstone någramissbrukande klienter. Institutionsvistelsen syftar som regel till atlbearbeta de personliga problemen och alt ordna upp den sociala situafionen förall klienten skall kunna återgå fill elt normalt liv och slå på egna ben. En avförutsättningarna för att skapa rimliga möjligheter att nå detta mål är alt instilufionenär drogfri. Den som av egen vilja har sökt hjälp hos och fått enplats i en insfitulion lär därvid ha minst lika berättigat intresse som den somomhändertagits med tvång all miljön på institutionen inte äventyras genommissbruk. kan det inte anses vara för mycket begärt alt den som fårett sådant samhällsstöd också får finna sig i atl det gälleravstå från bruket av berusningsmedel. Del borde därför kunna anses vara enförsvarlig åtgärd atl införa en möjlighet för huvudmännen atl på alla insfitufioner- hem för vård eller boende - inom ta hand om och förstöraalkohol och andra berusningsmedel som en klient innehar. Det är däremot mera tveksamt om man dessutom behöver engenerell kompletterande befogenhet alt kroppsvisitera eller t.o.m. ytligt kroppsbe-sikfigaalla intagna på insfitufioner för att ytterligare minska riskenför alt berusningsmedel förs in. Det kan å ena sidan hävdas att en befogenhetalt la hand om och förstöra berusningsmedel är en alltför begränsad möjlighetom man syftar till att hålla en institution drogfri. Prop.1983/84:174 26 andra sidan är kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiklninginte obetydliga intrång i den enskildes rätt till personUg integritet. Sådanaåtgärder är dessutom ägnade att äventyra det förtroende som nödvändigtvis måstefinnas i ett konstruktivt behandlingsarbete mellan klienterna ochinstitutionens personal. Tillsammantaget talar dessa överväganden mot att manskulle generellt koppla även dessa befogenheter fill alla insfitufioner.Socialstyrelsen har också i sin framställning anfört att det är uteslutet attutrusta ett stort antal hem med särskilda befogenheter, t.ex. kroppsvisitafion. Däremot kan man naturligtvis, som också JO har föreslagit,länka sig atl införa en möjlighet liknande den som finns i 17 § fjärde stycket LVM,nämligen att huvudmannen för en instilufion efter framställning tillsocialstyrelsen och prövning av behov och förutsättningar i varje enskilt fallkunde erhålla befogenheten alt använda också kroppsvisitation och ytligkroppsbesiktning. Det måste emellertid anses principiellt felakfigt att införaens denna mer begränsade möjlighet till sä djupa ingrepp i den personligaintegriteten på institutioner där enbart eller huvudsakligen frivillig vårdförekommer i övrigt. Om den föreslagna möjligheten att beslagta och förstöraberusningsmedel skulle visa sig ofillräcklig för att uppehålla ordningen pånågon viss institution så bör sådana problem kunna lösas av huvudmannen påannat sätt, t.ex. genom en omorganisation av verksamheten vid just deninstitutionen. Som följd av övervägandena i promemorian föreslåsföljande. En ny paragraf (76 §) i socialtjänstlagen införs enligt vilken de somär intagna på en institution inle får inneha berusningsmedel i den månhuvudmannen för en landstingskommunal eller vårdinstitution beslutar det.Om sådan egendom påträffas inom institutionen i strid mot del beslut sommeddelats får den beslagtas och förverkas. I LVU görs ett tillägg till 14 §enligt vilket bestämmelserna om förbud mot innehav, kroppsvisitation m.m.gäller alla intagna vid ett 12 §-hem. Samtliga remissinstanser har tillstyrktpromemorieförslaget till reglering i den nya 76 § socialtjänstlagen.Socialberedningen har dock framhållit alt möjligheten all meddela förbud motalkohol m.m. bör tillämpas med restriktivilel och med respekt för den enskildamänniskan. Det får inte bli så atl huvudmännen slentrianmässigt meddelar förbudför alla hem. Bestämmelsen bör endast tillämpas vid de hem där man eftersamråd med personalen funnit att detta är enda möjligheten alt skapa en godmiljö för de intagna. och behandlingshemmet harframfört önskemål om att även stiftelseinstitutioner som finns upptagna ilänets instilutionsplan och som har upprättat vårdavtal med kommun eller landsfingkan ges möjlighet att tillämpa den nya regeln. Förslaget till ändring av 14 § L VU tillstyrks av allautom av Prop.1983/84:174 27 somvill alt utvidgningen av bestämmelsens tillämpningsområde skall avse inte baraalla intagna vid 12 §-hem utan även alla insfitufioner som ger vård åt ungdomarenligt LVU. Jagföreslår på de skäl som har framförts i promemorian att en ny bestämmelse försin i socialtjänstlagen som gör del möjligt för de kommunala huvudmännen att, iden mån de meddelar förbud mot alkohol m.m. på sina insfitufioner, vid eltbrott mot förbudet också beslagta och förverka egendomen. Jag delar därvidsocialberedningens syn på hur bestämmelsen bör tillämpas. Jag anser mig intekunna föreslå att insfitufioner med andra huvudmän än landstingskommuner ochkommuner får möjlighet fill beslag och förverkande. Jag vill i del sammanhangethänvisa till vad socialutskottet anförde i frågan om LVM:s tillämpning påvårdinstitutioner med enskild huvudman (SoU 1981/82:22 s. 24). En sådanhuvudman kan dock självfallet sätta upp drogfrihel som ett villkor för vård påsin insfitulion. Jagföreslår också att promemorieförslaget följs i fråga om 14 § LVU. Flertaletremissinstanser har understrukit att kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktningmåste användas med största restriktivilel. Den nya regeln bör alltså bli attalla intagna - frivilligt vårdade likaväl som de som vårdas enligt LVU - kanunderkastas kroppsvisitation eller ytUg kroppsbesiklning på 12 §-hemmen. Jagvill instämma med de remissinstanser som framhåller att möjligheten måsteanvändas med försiktighet. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1. lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620), 2. lag Om ändring i lagen (1981:1243) om vård av missbrukare i vissa fall, 3. lag om ändring i lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om vård avunga. Förslagenbör fogas till protokollet som bilaga'. 'Bilagan har uteslutits här. Förslagen är likalydande med dem som är fogade tillpropositionen. Prop.1983/84:174 28 4.1Förslaget till ändring i SoL Ändringen innebär att del införs regler om när olikabeslut enligt SoL går i verkställighet. Härvid har uttrycket "beslutetgäller " använts i en betydelse som avser atl uttrycka både enskyldighet, exempelvis för myndigheterna, atl faktiskt verkställa beslutetgenom en konkret åtgärd och en skyldighet, exempelvis för den enskilde, alliaktta I.ex. elt meddelat förbud. Förslaget har motiverats utförligt i deallmänna övervägandena. Härutöver bör följande anföras. Frågan om en domstols beslut att avslå en begäran ombistånd gäller eller inte kan komma upp i de fall domstolenundanröjer socialnämndens beslut på talan av någon som jämte sökanden anses ha besvärsräll. Detta skulle kunna bli fallet om en vårdnadshavare förtalan mot beslut om bistånd till den som har fyllt 15 men inle . bifaUit den unges framslällan kan då länsrätten eller kammarrättentänkas undanröja beslutet. Om elt sådant beslut går i omedelbar verkställighetskulle nämnden vara tvungen att upphöra med hjälpen. Detta kan innebära att denunge å ena sidan inte kan få hjälp från socialnämnden och å andra sidan inle ärberedd att acceptera den hjälp som vårdnadshavaren är skyldig alt ge. Sådanaförhållanden talar för all domstolens beslut alt bifalla vårdnadshavarensklagomål i allmänhet inte bör verkställas förrän det har vunnit laga kraft. Frågan om ett avslagsbeslut är verkställbarteller inte kommer upp även i det fallet all kammarrätten på talan av ensocialnämnd upphäver ett beslut om bistånd som har meddelats av länsrätten.Även i sådana fall kan det finnas skäl att inte låta beslutet gå i omedelbarverkställighet. Om domstolen upphäver ett beslut om bistånd som harfatlats i tidigare instans, bör domstolen därför kunna förordna atl dess beslutinte skall gå i omedelbar verkställighet. Som huvudregel gäller dock även häratt beslutet går i omedelbar verkställighet, om domstolen inte förordnarannorlunda. Härigenom uppnås alt man kan ha en gemensam regel för alla beslutav domstol vare sig beslutet är positivt eller negafivt för den enskilde. Del bör vidare påpekas att den föreslagna lagändringeninte innebär någon förändring i domstolarnas möjlighet atl tillämpa 28 § FPL iavvaktan på all slutligt beslut fattas. socialnämnden har vägratbistånd och länsrätten bedömer behovet därav som akut men inte har möjlighetatt tillräckligt snabbi meddela slutligt beslut, bör rätlen kunna meddela ett interimisfisklbeslut enligt 28 § FPL. Det bör dock betonas alt utrymmet för atl tillämpadenna bestämmelse måste bli begränsat. Rätten bör normalt kunna meddelaslutligt beslut så snabbt alt något interimistiskt beslut inte behövs. Prop.1983/84:174 29 Bestämmelsen har utformats så all den förutsätter ettbeslut från institulionshuvudmannen all meddela förbud mot innehav avberusningsmedel på institutionen. Det ger huvudmannen valmöjlighet attbegränsa förbudet fill de institutioner där behovet är störst. Bestämmelsen äravsedd att gälla för hela insfitulioner, inte för enstaka vårdlagare vid dem. Bestämmelsen har begränsats till att avse enbartberusningsmedel samt injekfionssprutor och kanyler. Del mera generella förbudetmot alt inneha "annat, som kan vara till men för vården eller ordningenvid hemmet", som återfinns i 14 § LVU och 17 § LVM, har inle bedömtsbehöva ha någon motsvarighet inom den frivilliga vården. Förbudet mot innehavav injektionssprutor och kanyler skall självfallet inte omfatta sådana falldär ett innehav är påkallat av medicinska skäl. Om huvudmannen har fallat ett beslut om förbud mot innehavgäller automatiskt också rätlen i andra stycket att beslagta och förstöra ellerförsälja den förbjudna egendomen. Därvid skall bestämmelserna för förfarandet ilagen (1958:205) om förverkande av alkoholhalfiga drycker m.m. iakttas. Del ärföreståndaren vid hemmet som fattar nödvändiga beslut i det enskilda fallet. 4.2 Förslaget till ändring i LVM Tillägget klargör att del skall vara möjhgt alt besluta omLVM-vård, även om det samfidigt finns ett beslut om vård enligt LSPV. Under avgiftnings-fasenkan missbrukaren I.ex. drabbas av en alkoholpsykos som i ett akut skede kräversluten psykiatrisk vård. Rätten skall då vara oförhindrad att besluta om LVM-vårdunder förutsättning atl behovet av vård enligt LSPV kan antas föreligga baraunder , dvs. eller undanlagsvis något längre.Finns det behov av psykiatrisk vård under en längre lid, bör däremot någotbeslut om LVM-vård inte meddelas. kan naturligtvis liden vara svår atlberäkna med säkerhet, men om ingenting tyder på att det behövs vård enligt LSPVmer än i ett kortare inledningsskede av vårdtiden bör domstolen kunna meddela beslutom vård enligt LVM. Visar det sig sedan atl LSPV är fillämplig under en längre fidbör vården enligt LVM upphöra. Vården upphör genom ett beslut om utskrivning (7§ LVM). Inledande sjukhusvård enligt 12 § skall räknas in ivårdtiden enligt LVM. Detta gäller alltså också beträffande LSPV-vård i ett inledningsskede, dock endast under förutsättning att detfinns ett verkställbart beslut om LVM-vård. Sjukhusvård under ett omedelbartomhändertagande räknas aldrig in i vårdfiden. Om någon behöver sjukhusvård under pågående vårdfid, såskall vården Prop.1983/84:174 30 enligt uttrycklig bestämmelse i 12 § LVM fortsätta påsjukhus. Det görs därvid inle undantag för del fallet alt sjukdomslillslåndetär så allvariigt atl del kräver LSPV-vård. I förarbetena fill LVM förutsattesockså att det inte torde föreligga något hinder mot att vid behov meddela eltbeslut om vård enligt LSPV under pågående LVM-vård. Särskilt bör erinras om deuttalanden i frågan som gjordes i SoU 1981/82:22 s. 22. Avsikten med ändringarna i paragrafens/ö«to stycke är allfå till stånd ett enklare och snabbare förfarande när del gäller kontakternamed den omhändertagne. Förslaget innebär att polismyndigheten, som ändå harkontakt med den omhändertagne, i stället för länsrätten skall ge honom deupplysningar som behövs. Missbrukaren skall alltså få del av handUngarna somunderställs länsrätten (beslutet och skälen för detta samt polisens begäran om fastslällelse)samt underrättas om sin rätt alt yttra sig skriftligen till länsrätten, attbegära muntlig förhandling och atl få offentligt biträde. Av det material sompolisen underställer länsrätten måste framgå atl den omhändertagne fållupplysning om alt yttrande eller begäran om munflig förhandling måste ha kommitin fill länsrätten före en viss dag och alt rätlen annars kan avgöra måletändå. Vidare bör framgå om den omhändertagne har något bestämt önskemål ifrågan om val av offentligt biträde. Elt formulär kan för ändamålet utarbetasav . Del är alltså viktigt att polisen i sin framställning tilllänsrätten om fastslällelse klart anger vilka upplysningar som har lämnats. Närärendet kommer in till länsrätten skall rätten normalt bara behöva förordna offenlHglbiträde och avvakta den tid som polismyndigheten har satt ut för yttrande.Rätten bör alltså kunna anse att vidare underrättelse är onödig och varabefriad från sin primära kommunikationsskyldighet enligt 10 § FPL.