prop · G703105 · 1983-12-31 00:00:00 — Den avkommittén föreslagna straffskalan om fängelse i högst , somöverensstämmer med nu gällande slraffskalor för otukt med barn och otukl medungdom, synes vara väl avvägd. I likhet md kommittén anserjag atl man dessulombör införa en strängare straffskala för fall då gärningsmannen har handlat påell särskill hänsynslöst sätt mol den underårige eller brottet i annal fall äratt anse som grovt. Som exempel pä grovt brott kan nämnas fall då en vuxenperson i en familjerelation under lång lid har utnyttjat en underårig sexuellt.Brottet bör betecknas grovt sexuellt utnyttjande och föranleda fängelse ilägst två och högst . Bestämmelsen om sexuellt utnyttjande av ungdom blirsålunda tillämplig bara när den underårige står i ell besläml förhållande lillden vuxne. Del skydd som bestämmelsen erbjuder är otillräckligt då del gällerbarn eller ungdomar i de lägre tonåren, som i regel saknar den mognad somförutsätts för atl ett sexuellt umgänge inte skall vara förenat med enallvarlig risk för skadeverkningar. När det gäller ännu yngre barn är riskenför fysiska och psykiska skador uppenbar. I sådana fall kan man f. ö. knappasttala om frivillighet från barnets sida eftersom dess förmåga atl förslåinnebörden av sexuella handlingar år begränsad. Enligl gällande räll är del straffbart atl inleda sexuellförbindelse med ett barn under 15 är även om förbindelsen skulle vara hellfrivillig från barnets sida och oavsett om något beroendeförhållande föreliggereller inte.' Denna åldersgräns infördes 1864 och för pojkar år1937. som sexualbrotlskommiltén har fört ut-föriigaresonemang kring denna regel. Därvid har bl.a. diskuterats möjlighelen av alli slällel för all ange en åldersgräns knyta straffbarheten till om del i detsärskilda fallet har förekommit övertalning i sådana former eller sådan riskför skador atl förfarandel framslår som slraffvärl. Både sexualbroltsutredningenoch sexualbrottskommittén har emellertid avvisat denna tanke. Själv finner jagdel också klart atl en lösning av delta slag inle bör väljas. a. gäller altden skulle vara förenad med avsevärda laglekniska svårigheter och att storabevissvårigheter skulle uppstå vid tillämpningen. Diskussionen har också gälll frågan om åldersgränsen börsänkas bl.a med hänsyn till atl den genomsnittliga åldern för pubertetensinträde markanl har nedgått sedan den nuvarande regeln ursprungligen kom fill. Prop.1983/84:105 32 Sexualbrottsulredningens förslag innebar också en sänkningav gränsen lill , men detta förslag avstyrktes av flertalet remissorgan. Sexualbroltskommitlén konslalerar att. oavsett vid vilkenålder gränsen sätts, en straffbestämmelse kommer att träffa ett inle obetydligtanlal fall som inle är straffvärda. Det gäller framför allt då en flicka straxunder åldersgränsen har samlag eller annal sexuellt umgänge med en bara någraår äldre pojke. Antalet sådana fall blir uppenbarligen slörre ju högreåldersgränsen sätts. kommer ett inle ringa antal fall att fallautanför del straffbara områdel, nämligen fall då unga flickor i åldrarna straxovanför gränsen efter övertalning inlåter sig på sexuellt umgänge med betydligtäldre män, trots att de egentligen inte vill vara med om del. Anlalel sådanafall blir högre ju liigre åldersgränsen sätts. Enligt kommittén bör dennuvarande regeln behållas. framhåller i sitt remissvar atl den nuvarandeåldersgränsen kan ulgöra ett stöd för unga flickor när det gäller alt värjasig mol sexuella närmanden från pojkar och män och atl del för övrigl också ärönskvärt alt ungdomar avhåller sig från sexuella förbindelser åtminstone lillsde fyllt . anser också atl nuvarande lagregel ger stöd förföräldrar och andra fostrare när de ställs inför frågor om gränsdragning försexualdebut. Jag kan anslula mig lill dessa synpunkter. Med hänsynhärtill och lill alt 15-årsgränsen lorde ha en myckel stark förankring i detallmänna rättsmedvetandet finner jag liksom det hell övervägande antaletremissinslanser skäl saknas atl frångå den nuvarande lagstiftningen på dennapunkl. I enlighet med kommitténs förslag bör det således varastraffbart att ha sexuellt umgänge med barn . Broltsbeteckningen börlämpligen vara sexuellt umgänge med barn. Den nuvarande slrafflaiiludenfängelse i högst bör behållas. Någon anledning atl ha en särskildbestämmelse för grova fall finns inte. I de fall handlingen är så straffvärdatl fängelse ler sig otillräcklig torde den regelmässigt vara althänföra till våldläkl eller grovi sexuelll ulnylijande av ungdom. Somjag har varit inne pä är det inleovanligt atl ungdomar i åldrarna strax under har sexuellt umgänge medobetydligt åldre motparter. Det är naturligtvis inte meningen atl manregelmässigt skall ingripa med straff i sådana fall. Man måste ta hänsyn tillatl del finns stora skillnader i utvecklingen mellan olika tonåringar och altderas fysiska och psykiska mognad är högst varierande. Den nu gällande regelnom atl ålal endast när del är påkallal från allmän synpunkl skall väckas, omdel är ringa skillnad i ålder och ulveckling mellan gärningsmannen och den molvilken gärningen har förövats, bör därför behållas. Sexualbrotlskommiltén har föreslagit alt en motsvarandeålalspröv-ningsregel införs för fall då gärningen ulgör ett led i en fastareförbindelse mellan gärningsmannen och barnet. I likhel med åtskilliga remissinslanseranserjag mig inle kunna godta förslaget. Atl en sexuell förbindelse med ett Prop.1983/84:105 33 barnunder är fast gör den inte mindre olämplig; i många fall, särskill om detär betydande åldersskillnad mellan parterna, måsle del anses, vara tvärtom. Mittförslag: Den nuvarande bestämmelsen i 6 kap. 5 § BrB - den s. k.inceslparagrafen - om straff för den som har samlag med avkomling eller syskonbehålls i princip oförändrad. Brottet betecknas sexuelll umgänge medavkomling.resp. sexuellt umgänge med syskon. Kommitténsförslag: Beslämmelserna om olukt med avkomling och olukt med syskon upphävs. Remissinstanserna:De flesta remissinstanserna anser att den nuvarande bestämmelsen bör behållas.Några instanser anser emellertid alt den bör kompletteras med enåtalsprövningsregel. Skälför mitt förslag: Kommitténs motivering för förslagel atl upphävainceslparagrafen är i korthet all övriga bestämmelser ger tillräckligt skyddför straffvärda sexuella förbindelser inom familjen, nämligen sådana fall därden ena parten är underårig eller där ett beroendeförhållande har missbrukals.Frivilliga sexuella förbindelser mellan vuxna personer bör enligt kommilléninte bestraffas även om parterna är nära släkt. Förslagethar fått ett i huvudsak myckel negativt mottagande av remissinstanserna. Någrainstanser, bland dem företrädare för universiteten, några poliliska kvinno- ochungdomsförbund liksom ell par åklagarmyndigheter och ,har emellertid i princip godtagit förslaget. De argument som harframförts mol kommitténs förslag är i huvudsak följande. En avkriminaliseringav incest anses sakna stöd i det allmänna rättsmedvetandet. Etiska liksomsannolikt också arvsbiologiska skäl sägs tala mol en sådan förändring. Om incestblir tillåtet, har ifrågasatts om inte också vissa familjerätlsliga reglerborde ändras. Slopas förbudet mol incest för vuxna, kan detta undergräva enallmänt omfattad labuföreställning och därigenom medföra alt antalet incesluösaförbindelser även med unga personer ökar. Vad gäller förhållandel mellanföräldrar och barn har slutligen pekats på att ett barn även efler del all delhar fyllt 18 är ofta slår i ett starkt beroendeförhållande till sina föräldrar. Åtskilligaav de remissinslanser som har avstyrkt förslagel - bland dem RA, hovrätten förVästra , , utredningen om barnens räll och - haremellertid förordat atl incestparagrafen kompletteras med en regel av innebördall ålal skall väckas endasl när del är påkallal från allmän synpunkt eller altålal skall kunna underiålas för 3 1983/84. 1983/84:105 34 Som exempel på fall då åtal inte borde väckas nämns förbindelser mellanvuxna helsyskon som, då de inledde förbindelsen, inte kände lill att de varsläkt. Självvill jag försl hänvisa till alt jag i det föregående har föreslagit ettkategoriskt förbud mot atl ha sexuellt umgänge med egen avkomling som inlefyllt . Om mitt förslag godtas, kommer ell sådant brott att bestraffas somsexuellt utnyttjande av ungdom, som har en strängare straffskala än dennuvarande incestparagrafen. Närdet gäller frivilliga förbindelser mellan vuxna kan man kanske ha en vissförståelse för de resonemang som ligger till grund för kommilténs förslag.Erfarenheten visar alt del kan komma upp fall i praktiken -särskilt omkontrahenterna är vuxna syskon - då det kan diskuteras om en lagföring ärnödvändig. Vid en samlad bedömning finner jag emellertid alt åtminstone en delav de skäl som har framförts lill slöd för atl behålla nuvarande ordning vägerlångt tyngre. Enligt min mening bör den nuvarande kriminaliseringen behållas. Naturiigtviskunde del övervägas atl införa en åtalsprövningsregel på området (jfr JuU1977/78:26 s. 10-11). Den av kommittén redovisade statistiken visar emellerfidatt lagföringar för det aktuella brottet harförekommil endasl i nio fall. Bl.a. med hänsyn härtill finner jag det intetillräckligt moliveral med en åtalsprövningsregel. I fall som av ett ellerannal skäl framslår som mindre slraffvärda har ju domstolen möjlighel att väljaexempelvis villkoriig dom som påföljd. kan också möjlighet finnasall underiåla ålal med stöd av den allmänna regeln i 20 kap. 7 § första stycket3 RB eller atl efterge påföljd. Iöverensstämmelse med den terminologi som i övrigt har använts i förslaget börbrottet i fortsättningen lämpligen benämnas sexuelll umgänge med avkomlingresp. sexuelll umgänge med syskon. Denuvarande straffsatserna bör behållas oförändrade. Mittförslag: Den nu gällande bestämmelsen om otuktigt beteende (6 kap. 6 § BrB)behålls i vad den avser berörande av barn under 15 är på ett sedlighetssårandesätt. Straffansvaret ulvidgas lill att avse fall då någon förmår barnet attföreta eller medverka i handling med sexuell innebörd, t.ex. i samband medposering e.d. Även i fråga om sedlighetssårande upplrädande, främst blottande,mol vuxna personer behålls kriminaliseringen. Brottet betecknas som sexuelllofredande. Kommitténsförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitl förslag såvitt avser sexuelltofredande av barn. Däremot föreslås atl bestämmelsen om sedlighetssårandeuppträdande mol vuxen upphävs. Prop.1983/84:105 35 Remissinstanserna:Av de remissinstanser som har yttrat sig i denna fråga har de flesta godtagitbestämmelsen om ofredande av barn men ansett atl blottande o. d. alltjämt börvara straffbart. Skälför mitt förslag: Enligl gällande lagstiftning skyddas barn ävenmol andra sexuella beröringar än sådana som kan anses innefatlas i begreppetsexuellt umgänge. I denna del bör uppenbarligen kriminaliseringen behållas. Klarl är emellertid altdel finns vissa andra sexuellt färgade beteenden som kan vara skadliga förbarn. Jag tänker då särskilt på fall där ett barn utnyttjas som modell förframställning av pornografiska bilder genom atl man förmår det att företa enhandling med sexuell innebörd. I fråga om sådana handlingar gäller f. n. atl deär straffbara endasl om gärningsmannen har uppsåt att sprida bilden (jfr 16kap. 10a § BrB), vilkel ju inte behöver vara fallet. Del kan även förekomma atlbarn förmås alt posera på liknande sätt ulan atl avsikten är atl framställapornografiska alster. Handlingar av detta och liknande slag är somjag ser delklarl straffvärda. Jag anser i likhet med kommillén all en beslämmelse om skyddför barn mol andra sexuella handlingar än sexuellt umgänge bör omfatta fall dånågon sexuellt berör barn eller förmår barnet all företa ellermedverka i handling med sexuell innebörd. Även blottande ochliknande anstölliga handlingar bör givelvis vara straffbara när de riktar sigmot barn. Frågan om sådana handlingar alltjämt bör vara straffbelagda då deriktar sig mol vuxna är mera tveksam. Som skäl för att upphäva nu gällandekriminalisering i denna del kan med sexualbroltskommitlén anföras atthandlingar av aktuellt slag som regel kan bestraffas som förargelseväckandebeteende (16 kap. 16 § BrB) eller ofredande(4kap. 7 §BrB). Mångaremissinslanser, främst kvinnoorganisationerna, har emellertid framhållit atlblottande ofta upplevs som synnerligen obehagligt och är ägnat all skrämma intebara barn utan också kvinnor som blir utsatta för det. RÅ har framhållit attdel är viktigt att dylika beteenden registreras som sexualbrott för att, i denmån så erfordras, utgöra spaningsmaierial vid grövre sexuella övergrepp. Omman i enlighel med kommitléförslaget skulle hänföra en stor grupp av de härakluella gärningarna under bestämmelsen om förargelseväckande beteende, skulledetta i viss mån innebära en återgång till den ordning som gällde föreikraftträdandet av . När kriminaliseringen genom ficksin nuvarande utformning, åberopades bl.a. intresset av att vid behov kunnaunderkasta gärningsmännen behandling. Härvid pekades särskilt pä risken för attde stundom skulle kunna tänkas göra sig skyldiga till allvarligare sexualbrott.De undersökningar pä områdel som sexualbroltsutredningen har redovisat (se SOU1976:9 s. 71-72) ger visserligen vid handen alt dessa synpunkter var någotöverdrivna; s. k. bloltare är som regel ofarliga. Prop.1983/84:105 36 Helthar dock somjag ser det knappast synpunkterna förlorat sin giltighet. Medhänvisning till det anförda och till vad som har anförts under remissbehandlingenanserjag tillräckliga skäl saknas alt ändra den nuvarande kriminaliseringen idenna del. Debrott som jag nu senasl har behandlal benämns enligl gällande lagstiftningotuktigt beleende. Som ny brotlsbeleckning föreslår jag sexuelll ofredande.Straffet bör som vara böter eller fängelse i högst ett är. Mittförslag: De nu gällande särskilda angivelse- och preskriptionsreglerna (6 kap.11 § första och andra styckena BrB) upphävs. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstansernatillstyrker enhälligt förslagel. Skälför mitt förslag: Vid våldtäkt, våldförande och frihelskränkande otukluppställer lagen f n. krav på målsägandeangivelse för alt åklagaren skall fåväcka åtal, om ålal inte anses påkallal från allmän synpunkt. Denna regelliksom den motsvarande ålalsregel som lidigare gällde vid misshandel på enskildplals, tillkom främst som ett skydd för målsäganden. Vad gäller våldläkl ansågman alt en våldtäklsrättegång mot kvinnans vilja kunde innebära ett så svårtlidande för henne att en önskan från hennes sida att slippa en sådan normaltborde resjjekteras. De skäl som har legat lillgrund för införandel av angivelseregeln är enligt min mening inte hållbara, ochde har som jag ser det haft olyckliga konsekvenser för rättstillämpningen påområdel. Det bör vara en ovillkorlig skyldighet för samhällel atl beivravåldsbrott av den allvarliga karakiär som del här är fråga om. Atl låi.akvinnan själv ta ställning lill om en formell angivelse skall göras eller inlekan innebära en svår psykisk press för henne. Särskilt svår kan situationenvara när gärningsmannen är en kvinnan närslående person eller någon som påannat sätt är bekant med henne. Vidare ger den gällande ordningen möjlighel förgärningsmannen atl på det ena eller andra sättet utöva påtryckning mol kvinnani syfle alt förmå henne all låta bli atl ange brottet lill ålal eller återtaanmälan. Av en kriminologisk undersökning som kommittén har presenterat framgårockså atl angivelse uteblev eller återtogs vid en fjärdedel av devåldtäklsbrolt som under 1970-talel kom till polisens kännedom. Medhänsyn till vad jag nu har anfört anserjag liksom kommitlén ochremissinstanserna all den nuvarande angivelseregeln bör avskaffas. Ifråga om de brott som avses nu finns också en särskild preskriptionsregel, sominnebär all ålal inle annal än när del är påkallal från allmän Prop.1983/84:105 37 synpunklfår väckas har förflutit från brottet, om inte angivelse skelldessförinnan eller laga förfall har förelegal. Regeln har tillkommit främsl föralt man har velat förhindra att kvinnan utövar utpressning genom all underlängre lid hota med all anmäla brottet. Som kommittén har påpekat kan regelndärmed sägas vara en reflex av synsättet all man har skäl att vara misstänksammol kvinnor som uppger sig ha blivit våldtagna. Det är svårt atl se varförrisken för utpressning annars skulle vara störte vid denna särskilda brottstypän vad den är vid alla andra fall av allvarliga brott där målsäganden harmöjlighel alt hota gärningsmannen med all låta brottet komma lill polisenskännedom. I likhel med kommittén och remissinstanserna anser jag att även dennaregel vilar på ohållbara grunder och bör avskaffas. 2.8 Koppleri m. m. Mittförslag: Prostitutionen som sådan kriminaliseras inte, vare sig för denprostituerade eller för kunden. Lagstiftningen inriktas i stället på allprostitutionen skall motverkas genom ökade möjligheter till ingripande motkoppleri. För sådanl brott döms enligl förslagel den som främjar eller på ettotillbörligt sätt ekonomiskt utnyttjar att annan har tillfälliga sexuellaförbindelser mot ersättning. Till skillnad mot vad som f. n. gäller krävs inteatt främjandet sker vanemässigt eller i syfte att få ekonomisk vinning.Fastighetsägare åläggs att göra vad som skäligen kan begäras för att fåhyresavtalet eller motsvarande upplåtelse all upphöra, om fastighetsägaren fårvela att en upplåten lägenhet hell eller fill väsentlig del används förprostitution. Gör inle fastighetsägaren del, kan han straffas för koppleri. föreslagna utformningen kommer koppleribestämmelserna att ta sikle endastpå att försvåra olika former av manlig eller kvinnlig prostitution. Det fordrasalltså att ena parten ger den andra ersättning för den sexuella förbindelsen. Sexualbrottskommitténsförslag: Överensstämmer i sak väsentligen med milt förslag. Remissinstanserna:De flesta remissinstanserna godtar kommitléns ståndpunkt att prostitution intebör kriminaliseras. Några instanser - kommun. Svenska hälso- och sjukvårdens , . och Alla Kvinnors Hus - anser emellertid attkunderna bör bestraffas. Åven ärkebiskopen och JämO anser atl enkriminalisering av de prostituerades kunder är en tänkbar väg. Sverigessocionomers, personal-& förvaltningstjänstemäns riksförbund föreslärinförandel av ett allmänt. 1983/84:105 38 intestraffsanklionerat förbud moi; könshandel. Även i fråga om koppleriansvarethar de flesla remissinstanser godtagit kommitténs förslag. Några instanser -hovrätten för , juridiska fakulteten vid Lunds universilel, BRÅoch - anser emellertid alt det bl. a. vad gällerkriminaliseringen genlemol fasfighetsägare är alltför långtgående. Till vissaenskildheter som påtalats vid remissbehandlingen ålerkommer jag ispecialmotiveringen. Skälför mitt förslag: Av de kartläggningar som har presenterats i olika sammanhang bl.a. av proslilutionsulredningen i belänkandet (SOU 1981:71) Prostitutioneni - framgår alt prostitutionen i ett brett perspektiv har samband medsociala förhållanden och strukturer liksom naturligtvis med människors och dåkanske främst mäns syn på det motsatta könet. Prostitutionen är uppenbarligenen företeelse med sådana negativa verkningar i samhällel alt den bör bekämpasmed kraft. Verksamheten är inte bara på flera olika säll skadlig för många avde inblandade kvinnorna. Den är också oförenlig med strävandena efterjämslälldhel mellan kvinnor och män och ägnad atl negativt påverka sexualsyneni allmänhet. De sociala åtgärdernas belydelse för att minska prostitutionen kanknappast överskattas. sådana ålgärder finns sannolikt inteförutsättningar atl nä varaktiga resultat. I ett mera långsiktigt perspektivkan insalser som syftar till atl förändra människors inställning tillsexualitet och könsrollsmönster och som är ägnade att främja jämställdhetenmellan män och kvinnor leda till att prostitutionen blir en sällsyntföreteelse. Bör prostitutionen kriminaliseras? Ensärskild fråga i den debatt som har förts rörande åtgärder mot prostitutionenhar varit om prostitutionen skall kriminaliseras eller inle. Enligl gällanderätt är det inle straffbart alt sälja sexuella tjänsler. Det är inle hellerannal än undanlagsvis straffbart atl köpa sådana ijänsler. Endasl i de fallden prostituerade är kan del bli akluellt alt betrakta enprostitutionskonlakt som en straffbar handling för kunden. Del är nämligenstraffbart som förförelse av ungdom alt genom atl utlova eller ge ersättningskaffa eller söka skaffa sig lillfällig sexuell förbindelse med den som ärunder (6 kap. 8 § BrB). Den som gör sig skyldig till sådan handling kandömas lill böter eller fängelse högst . Andra bestämmelser kangivetvis ibland bli aktuella. Exempelvis är det straffbart som frihelskränkandeotukl all ha sexuelll umgänge med någon under otillbörligt utnyttjande av atldenne befinner sig i vanmakt eller annal hjälplöst tillstånd, t. ex. lill följdav kraftig berusning. Ett allmänt förbud motprostitution skulle som jag ser det med största sannolikhet få övervägandenegativa effekier. Visserligen skulle kanske prostitutionen minska någol, mende kvinnor söm trots ett förbud skulle komma all ägna sig ål prostitutionskulle för att över huvud tagel finna Prop.1983/84:105 39 kundervara tvungna att anlita särskilda mellanhänder. Dessa skulle där-rried göra sigskyldiga till koppleri. Men eftersom en förbjuden prostitution och den därtillhörande ytterligare kriminaliteten skulle komma att ske i del fördolda, finnsanledning anta atl möjlighelen atl upptäcka brott i anslulning till prostitutioninte skulle bli slor. Däruiöver skulle de inblandade kvinnorna i än högreutsträckning än vad som är fallet kunna bli beroende av den eller depersoner som tjänstgör som kopplare. Enytterligare negaliv effekt som sannolikt skulle bli följden av en allmänkriminalisering är atl rättsvårdande och socialvårdande myndigheter skulleställas inför ökade svårigheter atl få kunskap om proslituUonens utbredning.Samhällets möjligheter att hjälpa kvinnorna i deras svåra situation skulleminska. Med andra ord skulle de kvinnor som efler en allmän kriminaliseringforlfarande ägnar sig ål prostitution bli svårare alt finna och därmed svårareatt hjälpa. Tilldella kommer all en kriminalisering som riktar sig mol den prostituerade självskulle le sig ytterligt inhuman och kunna uppfattas som en form avklasslagstiftning. Frånde sist angivna synpunkterna möter det naturligtvis inte några betänklighetermed en kriminalisering som riktar sig mol endast dem som utnyttjar deprostituerades tjänsler. Även en sådan kriminalisering skulle sannolikt ledalill en viss minskning av prostitutionen, men för de kvarvarande prostitueradeskulle den leda till samma behov av mellanhänder som om straffbarhelen hadeomfattat den prostituerades eller båda parters handlande. Också denna form avkriminalisering skulle vidare säkerligen bidra till atl göra prostitutionenosynlig med de konsekvenser somjag har berört. Man kan kanske inte hellerhell bortse från risken för all en sådan ordning skulle kunna bilda grogrundför olika slags utpressningsverksamhet. allmänna debatten har också förespråkats andra lösningar, däribland enkriminalisering av fall där någon utnyttjar en prostituerad som bedriververksamheten i syfte att få pengar lill köp av alkohol eller narkotika. Här ärdel naturligtvis fråga om ett särskill hänsynslöst handlande från kundens sidasom i och för sig väl skulle förtjäna en slraffrällslig sanktion. Samtidigtstår det klart atl en sådan kriminalisering skulle bli myckel svår attpraktiskt hanlera till följd av bevissvårigheter, det inom straffrättengällande kravet på uppsåt, etc. För de inblandade kvinnorna skulle sannolikt enkriminalisering även i della hänseende få övervägande negativa konsekvenser. Sammanfattningsviskommer jag till samma slutsats som sexualbrotts-kommittén, nämligen all det medhänsyn främst till de i prostitutionen inblandade kvinnorna skulle varaolyckligt att ens för vissa speciella fall utöka kriminaliseringen rörandeprostitutionskonlakter. Det finns däremot inle anledning all ändra denbeslämmelse som f n. kriminaliserar fall när någon försöker fåproslitutionskonlakter med ungdomar . 1983/84:105 40