prop · G70392 · 1983-12-31 00:00:00 — Detbör vidare framhållas alt det inle är meningen att dessa regler skall kunnaanvändas som ett medel för priskoniroll eller för att fillförsäkranäringsidkare vissa skäliga ekonomiska marginaler. Om etl villkor, som det från sakliga synpunkter kanskeinte finns något att erinra mot, utformas på ett sätt som är ägnal attvilseleda motparten - utan att det dock är fråga om någol svikligt förfarandefrån näringsidkarens sida - kan detta medföra atl villkoret i sin aktuellautformning stämplas som oskäligt och att dess fortsatta användning förbjuds. En omständighet som bör kunna föranleda förbud mot ettavtalsvillkor är vidare atl villkoret strider mot tvingande lagregler. Sådanavillkor kan visserhgen alltid åsidosättas med stöd av den tvingande lagregelnoch kan sålunda sägas i princip sakna rättslig betydelse. Det är emellertid inlesäkert att detta slår klart för den enskilda parten. Det måste därför ansesangeläget att villkor av detta slag helt utmönstras ur avtalen. Bedömningen av om ett villkor kan anses oskäligt bör i övrigtske med utgångspunkt i en jämförelse med de verkningar som skulle följa avgällande dispositiva rättsregler. Motsvarar villkoret vad som följer avdispositiv rätt kan del i allmänhet inte bli fråga om att bedöma det somoskäligt. Å andra sidan är det inte givet alt ett villkor som avviker från en disposilivregel skall anses som oskäligt enbart på den grunden. Särskilt när del gällerförhållandet mellan näringsidkare måste man lämna parterna ganska vida ramarinom vilka de kan finna egna lösningar. 1983/84:92 21 När det gäller alt bedöma hur stora avvikelser frän dispositivalagregler som kan accepteras måsle man vidare beakta atl dessa regler inlealltid på ett fillfredsställande sätt fyller de krav som det modernanäringslivets förhållanden ställer. I många fall är det högst legitimt attparterna reglerar sina mellanhavanden på etl annat sätt. Vid prövningen avavtalsvillkor mellan näringsidkare kan del därför finnas anledning att beaktavad som i allmänhet gäller inom formulärrätten, liksom naturligtvis eventuelltförekommande handelsbruk. Särskilt kan av parternas branschorganisationergemensamt utarbetade standardavtal, s.k. agreed documents, tjäna lill ledning.Avtalsformulär som har utarbetats i samråd mellan representafivaorganisationer på ömse sidor får i regel anses utgöra en godtagbar avvägning.Del kan inte annat än i undantagsfall bli fråga om att stämpla villkor i ett sådaniformulär som oskäliga. En omständighet av särskild betydelse föroskälighetsbedömningen är slutligen styrkeförhållandet mellan de olikaavtalsparterna. Ett väsentligl syfte med den föreslagna lagen är att förstärkarättsskyddet för de mindre näringsidkarna. I lagtexten har därför uttryckligen angettsatt särskild hänsyn skall tas till behovet av skydd för den som intar enunderlägsen ställning i avtalsförhållandet. Som exempel kan nämnas att den enaparten är ett leverantörsföretag med marknadsdominerande ställning, medanmotparten är en lokal detaljhandlare med ringa omsättning. Ett annat exempel äratt den ena parten är ett stort industriförelag, medan motparten är en litenverkstad som tillverkar vissa detaljer för del siörre företagets produktion. Ivissa siluationer kan den ena parten för sin fortsatta existens vara starktberoende av motparten, exempelvis en återförsäljare som har specialiserat sigpå försäljning av och service på en viss leverantörs produkter eller enunderentreprenör som har inrättat sin verksamhet efter en viss uppdragsgivaresbehov. Somliga näringsidkare kan sägas inta en ställning som i myckel påminnerom vanliga konsumenters. Vid prövningen enligt lagen bör man givetvis beakta atlde har ungefär samma behov som konsumenter av skydd mot oskäliga avtalsvillkor. En aspekt av betydelse är att den ena parten på grund avtvingande konsumentskyddsregler kan vara förhindrad att föra de bördor somavtalet ålägger honom vidare fill konsumenten. Detta kan leda fill att man börse strängare på exempelvis friskrivningsklausuler i avtal mellan näringsidkarenär det gäller varor som är avsedda för konsumentmarknaden än när det gällerprodukter av annat slag. En förutsättning för att ett förbud skall kunna meddelasär att det är påkallat från allmän synpunkt. Det skall alltså kunna antas attett visst avlal eller ett vissl villkor kommer att användas under liknandeomständigheter också mol andra näringsidkare. Om del inte finns skäl för ettsådant Prop.1983/84:92 22 antagande bör , under hänvisning till attett förbud inte behövs från allmän synpunkt, lämna talan utan bifall utan attgå in på någon skälighetsbedömning. Del sagda innebär atl den nya lagen, liksom1971 års avtalsvillkorslag, i första hand tar sikte på villkor iformulärrättens standardavtal. Även klausuler som inte har denna karaktär kanemellertid komma under prövning, om de faktiskt kan väntasbli använda i andra liknande avtal. Den part som önskar få skäligheten av ettrent individuellt utformat villkor prövad får däremot ta upp saken vid allmändomstol enligt 36 § avtalslagen. Detsamma gäller f.ö. om en part vill få ettredan ingånget avtal av standardkaraktär jämkat. Den nya lagen ger ju, liksom1971 års avtalsvillkorslag, endast möjlighet atl för framtiden förbjudaanvändning av ett visst villkor. Ettavtalsvillkor kan ibland vara att bedöma både som oskäligt mot motparten ochsom skadligt från konkurrenssynpunkt. Del finns inte heller något som hindraratt med slöd av konkurrenslagen (1982:729) förtalan vid för atl få prövat om villkoret snedvriderkonkurrensen genom atl gynna vissa näringsidkare och missgynna andra, samtidigtsom den näringsidkare mot vilken villkoret har ställts upp eller en näringsidkarorganisationmed stöd av den nya lagen för lalan vid för att få prövat omvillkoret är oskäligt mot denne näringsidkare. Finner domstolen att det iförsta hand rör sig om en fråga om konkurrensbegränsning, kan del dock medföraatt ett förbud enligt den nya lagen inte kan anses påkallat från allmänsynpunkt. Frågor om förbud tas upp efter ansökan. Sådan ansökan fårgöras endast av en sammanslutning av näringsidkare eller av en enskildnäringsidkare mot vilken del aktuella avtalsvillkoret har ställts upp. (Jfr 3 § i utredningens förslag) Talan inför får föras av ensammanslutning av näringsidkare. Det gäller inte några särskilda krav på att ennäringslivsorganisation skall vara representativ eller i övrigt ha särskildakvalifikationer för att få föra talan. Sedan ett flertal år har olikaorganisationer inom näringslivet arbetat på att få fram för båda parteracceptabla villkor i standardavtal. Det finns därför all anledning anta att dessaorganisafioner är väl skickade att själva bevaka utvecklingen och även föratalan inför i de fall parterna inte kan komma överensförhandlingsvägen. Det krävs inle alt någon medlem i organisationen harerbjudils alt ingå avtal på det aktuella villkoret, och det måste inte hellervara fråga om organisationens normala verksamhetsområde. I stället har varjesammanslutning av näringsidkare talerätt. Prop.1983/84:92 23 Samma rätt att föra talan som organisationerna har enenskild näringsidkare mot vilken det aktuella villkoret har ställts upp. Dennatalerätl är formellt inte subsidiär till organisationernas talerätt. Det kanemellertid antas atl den i prakfiken kommer atl utövas främst när denorganisation näringsidkaren tillhör har vägrat att föra talan i ett särskiltfall eller när näringsidkaren är oorganiserad. Lagen ger inle enskilda konkurrenter till näringsidkaresom använder ensidiga eller på annal sätt oskäliga avtalsvillkor någon talerätl. Beslut i fråga om förbud hindrar inte att samma frågaprövas på nylt, om ändrade förhållanden eller något annat särskilt skälföranleder det. (Jfr 4 § i utredningens förslag) Paragrafen, som motsvarar 4 § i 1971 årsavtalsvillkorslag, ger viss möjlighet att ompröva beslul ifråga om förbud. Ett beslut av domstolen vinner alltså inte rättskraft i denmeningen all domstolen skulle vara förhindrad att la upp den fråga som haravgjorts genom beslutet till ny prövning. Detta torde överensstämma medallmänna förvaltningsrättsliga principer (SOU 1964:27 s. 478). Har ett förbudmeddelats, kan sålunda i princip den som berörs av förbudel när som helsthemställa hos att det upphävs. Förbud skall förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. Talan om utdömande av vite förs vid allmändomstol av åklagare. (Jfr 1 § första stycket och 4 § i utredningens förslag) Ett förbud av att använda ett visstvillkor bör i allmänhet förenas med vite. kan dock underiålaatt sätta ut vite, om detta av särskilda skål är obehövligt. Så kan l.ex. vara fallelom sökanden avstår från atl yrka vite och del finns grundad anledning att räknamed att den näringsidkare som har velat använda villkoret avstår från att göradet i fortsättningen. 1 sammanhanget bör erinras om alt slaten enligt allmännaprinciper inte kan föreläggas vite (jfr 9 kap. 8 § tredje stycket ). Prop.1983/84:92 24 Bestämmelsen motsvarar 7 § avtalsvillkorslag.Till skillnad från vad som gäller enligt den lagen fär åklagaren enligt denaktuella bestämmelsen väcka talan om utdömande av vite även om någon anmälanhärom inte har gjorts. I praktiken blir det dock knappast aktuellt föråklagaren att vidta några åtgärder annat än om en överträdelse har påtalats avden som har ansökt om förbudet eller av någon annan som berörs avöverträdelsen. Om åklagaren efter en sådan anmälan konstaterar att enöverträdelse av förbudel har ägt rum, får han i princip anses vara skyldig attväcka talan. Något utrymme för en enskild part att föra talan om utdömande avvite ges inte. Denna lag träder i kraft . I enlighet med vad som har förordats i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.5) har några särskilda övergångsbestämmelser intemeddelats. Det innebär all elt förbud enligt lagen kan grundas på etl erbjudandeatt ingå avtal som har gjorts före lagens ikraftträdande. Det kan dockförutsättas att denna möjlighel kommer att utnyttjas bara i fall då det finnsgrundad anledning befara att näringsidkaren kommer att tillämpa det oskäligaavtalsvillkoret även efter lagens ikraftträdande. 4.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:112)om förbud mot oskäliga avtalsvillkor I enlighet med vad som har förordats i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.1) har rubriken till avlalsvillkorslag ändratsför att undvika sammanblandning med den nya lagen om avtalsvillkor mellannäringsidkare. 4.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:417)om marknadsdomstol m.m. I enlighet med vad som anförts i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.4) skall pröva ärenden om avtalsvillkor mellannäringsidkare. Detta medför vissa ändringar i lagen om marknadsdomstol m.m.Domstolens utökade verksamhetsområde kräver en ändring i 1 §. Vidare harreglerna i 3, 4 och 9 §§ om domstolens sammansättning ändrats på så sätt attdomstolen vid prövning av frågor om oskäliga avtalsvillkor mellan näringsidkareskall ha samma sammansättning som i ärenden enligt konkurrenslagen. I 11, 13, 15 och 20 §§ har slutligen hänvisningar till 1971 års 1983/84:92 25 avtalsvillkorslaganpassats till den lagens nya rubrik samt hänvisningar i förekommande fallgjorts åven till den nya lagen om avtalsvillkor mellan näringsidkare. Dessutomhar en del språkliga justeringar gjorts utan någon ändring i sak. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämlas över förslagen till 1. lag om avtalsvillkor mellan näringsidkare, 2. lag om ändring i lagen (1971:112) om förbud motoskäliga avtalsvillkor, 3. lag om ändring i lagen (1970:417) ommarknadsdomstol m. m. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Prop.1983/84:92 26 Närvarande: f.d. regeringsrådet , regeringsrådet ,justitierådet . Enligl lagrådet fillhandakommel utdrag avprotokoll vid regeringssammanlräde har regeringen på hemställanav statsrådet och chefen för beslutat inhämta lagrådetsyttrande över förslag till 1. lag om avtalsvillkor mellannäringsidkare, 2. lagom ändringi lagen (1971:112)omförbud mot oskäliga avtalsvillkor, 3. lag om ändring i lagen (1970:417)om marknadsdomstol m.m. Förslagen har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Förslagen föranleder följande yttranden avlagrådet: Förslaget till lag om avtalsvillkor mellan näringsidkare Beträffande tillämpningsområdet för den föreslagna lagenhar i remissprotokollet förordats, att lagen ej skall omfatta avtalsvillkorsom uppställs vid upphandling för offentliga ändamål. Departementschefen haruttalat förståelse för det under utredningsarbetet framförda önskemålet att dennya lagen skulle gälla också dessa avtalsvillkor. I brist på utredningsunderlaghar emellertid departementschefen förklarat sig inle f.n. vara beredd att låtalagen omfatta sådana avtalsvillkor. Enligt lagrådets mening bör av likformighetsskäl enlagstiftning om förstärkt skydd mot oskäliga avtalsvillkor göras tillämpliginom i princip alla områden där avtal om sådana villkor kan ifrågakomma. Föratt man skall utesluta ett visst område bör det ha dokumenterats elleråtminstone gjorts sannolikt atl på det området inle finns någol behov avlagstiftning. Det av departementschefen förordade tillämpningsområdet anslutersig till konsu-mentköpsutredningens förslag. Utredningens majoritet har ansettsig kunna utgå från att statliga och kommunala myndigheter i sin upphandlingundviker att tillämpa oskäliga avtalsvillkor. Två av utredningens sakkunnigahar utifrån sina erfarenheter anmält en annan uppfattning och majoritetensbedömning har under remissbehandlingen satts i fräga av bl.a. riksrevisionsverketoch . Redan med hänsyn till det nu anförda ställersig lagrådet tveksamt till riktigheten i att begränsa fillämp-ningsområdet påsätt som skett. Härtill kommer att den valda begränsningen kan befaras medföra Prop.1983/84:92 27 När upphandling sker av stat ochkommun kommer lagen att gälla endasl när upphandlingen utgör ett led inäringsverksamhet. Utanför lagen faller däremot avtalsvillkor som används avstatliga eller kommunala organ i andra sammanhang än när dessa drivernäringsverksamhet. Enverksamhet som innebär myndighetsutövning torde som regel inte kunnabetraktas som näringsverksamhet och omvänt. Men det är-såsom framhållits i prop.1979/80:119 s. 187 - inte säkert all del går att dra en klar gräns i dettaavseende. Det kan därför uppstå tvekan huruvida ett avtalsvillkors skälighetkan prövas av enligl denna lag eller ej. Upphandlingför bl.a. sjukvård torde i många kommuner ske genom för ändamålet särskiltbildade företag l.ex. förelag som bedrivs i akfiebolags-form. Etl sådantförelag är att betrakta som näringsidkare och dess upphandling ulgör ett led ien näringsverksamhet. I kommuner där upphandling för samma ändamål ombesörjsdirekt av ett kommunens organ kan det däremot vara fråga om upphandling föroffentligt ändamål. Det torde ligga nära till hands att kommunerna, oavsett ivilken form de bedriver upphandling, uppställer samma villkor mot säljaren. Ettoskäligt villkor som uppställts skulle alltså i den förstnämnda situationenkunna förbjudas av medan i det andra fallet möjligheten attangripa samma villkor skulle vara att den enskilde näringsidkaren i efterhandmed åberopande av 36 § avtalslagen väcker talan vid allmän domstol. En sådanordning är mindre lämplig. Det kan i sammanhanget framhållas atl möjligheternaatt kommunalbesvärsvägen komma till rätta med oskäliga avtalsvillkor är myckelbegränsade. Del nuanförda utgör enligt lagrådets mening anledning att låta den nya lagen gällaäven avtalsvillkor som uppställs vid upphandling för offentliga ändamål. Enregel om detta bör därför tas upp i lagen. Detta kan lämpligen ske genom att i1 § mellan första och andra styckena förs in ett nytt stycke av följandelydelse: "Första stycket gäller även villkor som ställs upp motnäringsidkare vid upphandling för offentliga ändamål." Lagrådet har i övrigt inget att erinra mot förslagel. Lagrådet lämnar förslagen ulan erinran. 1983/84:92 28 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden I. , , ,, , , , , , ,, , , , R. , , , , Propositionom avtalsvillkor mellan näringsidkare Föredragandenanmäler lagrådets yttrande' över förslag till 1. lag om avtalsvillkor mellan näringsidkare, 2. lag om ändring i lagen (1971:112) om förbud motoskäliga avtalsvillkor, 3. lagom ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför. Lagrådethar föreslagit alt den nya lagen om avtalsvillkor mellan näringsidkare görsgenerellt tillämplig på avtalsvillkor som ställs upp vid upphandling föroffentliga ändamål. Som har framhållits i lagrådsremissen har det dock intenärmare utretts vad detta skulle få för praktiska konsekvenser. Jag är därförinte f.n. beredd att låta lagen gälla upphandling för statens eller kommunersräkning i andra fall än när upphandlingen utgör ett led i näringsverksamhet.Det kan filläggas att den offentliga upphandlingen redan sker under insyn ochkontroll från det allmännas sida och att de principer som den föreslagna lagenvilar på naturligtvis kan förutsättas få genomslag vid sådan upphandling, ävenom lagen inte görs direkt tillämplig i andra fall än när fråga är omnäringsverksamhet. Iövrigt har lagrådet lämnat de remitterade förslagen utan erinran. Beslul om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanlräde . 1983/84:92 29 Medhänvisning fill vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att anta de av lagrådet granskade lagförslagen. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposifionföreslå att anta de förslag som föredraganden har lagt fram. Prop.1983/84:92 30 Sammanfattning av utredningens betänkande har konsumenternas slällningförbättrats genom såväl civilrättslig som näringsrättslig lagsfiftning. Vidsidan av den allmänna köplagen har införts en särskild konsumentköplag. Dennainnehåller regler om vissa minimirättigheter som alllid skall tillkommakonsumenter vid köp av varor från näringsidkare och som alltså inte kan avtalasbort. Särskilda lagar gäller till konsumenternas skydd vid försäljning i hemmenoch vid försäljning på kredit. Som exempel på näringsrättslig lagstifining kannämnas lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor(avtalsvillkorslagen). Enligt denna lag kan en näringsidkare förbjudas vid viteall i avtal med konsumenter använda ett villkor som han tidigare använt men sommed hänsyn till vederiagel och övriga omständigheter är att anse som oskäligtmot konsumenten. Sådani förbud meddelas av , i vilken förutomjurister och experter ingår företrädare för näringshvet saml för konsumenteroch löntagare. har tillsalts för alt se överlagstiftningen om konsumentköp. Genom tilläggsdirektiv har vi fått i uppdragalt utreda frågan om hur en utvidgning av konsumenternas rätfigheter påverkarförhållandet mellan olika led på näringsidkarsidan och göra en översyn angåendede mindre företagens rättsliga slällning. Bakgrunden härtill är bl.a. att dethar gjorts gällande att konsumentskyddslagstiftningen ofta leder till attnäringsidkare i detaljhandelsledel drabbas av kostnader som de inte kan föratillbaka på sina leverantörer. Vi har ansett det lämpligt att redovisa dennadel av vårt utredningsuppdrag i ett första delbetänkande. Enligl direktiven bör vi närmare undersöka i vilkenutsträckning det finns ett påtagligt behov av nya rättsregler näringsidkareemellan. För att bilda oss en uppfattning härom har vi granskat och diskuteratett relativt stort antal standardavtal samt inhämtat synpunkter från och haftöverläggningar med olika näringsidkarorganisationer. De standardavtal vi behandlat är sådana som används näravtal ingås mellan näringsidkare. Flertalet av avtalen är avsedda att användasnär varor köps för vidareförsäljning. Genomgången har visat att del i formulärenförekommer åtskilliga villkor som kan betraktas som oskäliga eller vilkastillämpning åtminstone i vissa situationer kan leda till oskäliga resultat. Det ärönskvärt att man kan komma till rätta med oskäliga villkor i avtal mellannäringsidkare. Detta har betydelse inte bara för de drabbade näringsidkarnautan också från konsumentsynpunkt. Förutsättningarna för alt man med lidenskall kunna ytterligare stärka konsumenternas ställning förbättras, om sådanareformer kan genomföras utan att det går ut över mellanleden. Inte heller iövrigt är det likgiltigt föi konsumenterna hur råltsförhållandena mellan olika näringsidkargrupper ärordnade; detaljisternas inställning lill konsumenternas reklamationer påverkasrimligen av de möjligheter detaljisterna har att föra kraven vidare bakåt. Det råder slor enighet inom näringslivet om att oskäligaavtalsvillkor bör motverkas, och näringslivels organisationer har ocksåförklarat sig vilja ägna dessa frågor ökad uppmärksamhet. Vi ser myckelpositivt på detta och anser det önskvärt att problemen i första hand kan lösasförhandlingsvägen. Vi har emellertid kommit till den uppfattningen att man intehell bör lita till frivilliga lösningar utan också bör övervåga särskildlagstiftning på området. Vi har härvid fäst stor vikt vid de synpunkter somförts fram från företrädare för detaljhandeln och hantverksbranscherna. Ett förstärkt skydd mot oskäliga avtalsvillkor kan givetvisuppnås genom tvingande civilrällsliga bestämmelser, som närmare reglerarparternas rättigheter och skyldigheter. Detta skulle emellertid innebära begränsar avtalsfriheten i relationer mellan näringsidkare. En sådanordning bör inte komma i fräga i andra fall än dä det gäller att motverkaavtalsvillkor som under alla omständigheter måsle betraktas som oskäliga. En allmän möjlighet att ingripa mot oskäliga avtalsvillkorfinns f.n. i 36 § avtalslagen, som föreskriver att ett villkor i ett ingångetavtal kan jämkas eller lämnas utan avseende, om villkoret är oskäligt. Vi anseratt denna regel bör kompletteras med en näringsrällslig lagstiftning, som gördet möjligt atl för framtiden förbjuda fortsatt användning av elt villkor somhar bedömts som oskäligt. På konsumentområdet finns redan en sädanlagstiftning, avtalsvillkorslagen. En särskild fördel med lagsfiftning av dennaarl är atl man vid tillämpningen kan ta hänsyn till växlande förhållanden inomolika branscher, företagstyper m.m. I enlighet med det anförda lägger vi fram förslag till enlag om förbud mol oskäliga villkor i avtal mellan näringsidkare. Lagen harutformats efter mönster av avtalsvillkorslagen. Vi har inte funnit det lämpligtatt arbeta in regler om avtal mellan näringsidkare i denna lag. Detta berordels på alt reglerna på många punkter bör utformas på annat sätt, dels på attbedömningen av villkoren bör ske efter delvis olika principer beroende pä ommotparten är en konsument eller en näringsidkare. Enligt den föreslagna lagen skall kunnaförbjuda en näringsidkare, som har använt etl oskäligt villkor vid erbjudandeav avtal med en annan näringsidkare, att använda samma eller väsentligen sammavillkor i liknande fall . Lagen skall kunna fillämpas både mot densom är säljare och mot den som är köpare. Den skall gälla inte bara vidköpeavtal utan också vid avtal om tjänster, exempelvis underentreprenad, ochandra typer av avtal som förekommer inom näringslivet. Undantag görs dock förverksamhet som står under fillsyn av bankinspektionen ellerförsäkringsinspektionen. Vid bedömningen av om ett villkor är oskäligt skallsärskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som intar en underlägsenställning i avtalsförhål- 1983/84:92 32 Härigenom markeras att lagen i första hand syftartill att stärka de mindre företagarnas rättsskydd. Domstolen har emellerfid vidsin prövning att utgå från typiska situationer, medan rent individuella förhållandeninle skall beaklas. Förbud enligl den föreslagna lagen skall i första handgälla villkor som används i standardavtal. En part som vill uppnå rättelse i enkonkret tvist kommer liksom nu atl få vända sig till allmän domstol och kandärvid åberopa jämkningsbeslämmelsen i 36 § avtalslagen. Rätt att ansöka om förbud hos skalltillkomma dels sammanslutningar av näringsidkare dels enskilda näringsidkaresom erbjuds att sluta avtal på de villkor som det är fräga om.