prop · G7031 · 1983-12-31 00:00:00 — 4§ i den av utredningen föreslagna mönstringslagen gör det möjligt för regeringeneller den myndighet som regeringen utser att medge att lagen inte skall gällaför sådana svenska fartyg som heh eller delvis hyrts ut till en utlänning. Enmotsvarande bestämmelse finns i 59 § sjömanslagen (1973:282) och i fartygsmiljöutredningensförslag till ny lag om säkerheten på fartyg i betänkandet (Ds K 1982: 2-3) Nysjösäkerhetslag. uttalar i sitt remissyttrande att har synnerligenliberala regler när det gäller att dispensera från nationella lagbestämmelservid s. k. bare-boat charter eller skeppslega av svenskt fartyg till utlänning.Det är sällsynt att andra nationer ger möjlighet till dispens från nationellaoffentligrättsliga regler när en redare vill chartra bort ett fartyg till enutlänning. Förbundet anser att företeelsen bare-boat charter behöver utredas iett större sammanhang. a. behöver noga undersökas i vad mån samhället skallfrämja denna typ av charter genom att dispensera från offentligrättsliglagstiftning. Innan en sådan utredning är genomförd kan förbundet inteacceptera att dispensmöjligheter införs i olika lagar. Maskinbefälsförbundetanser således att 4 § skall utgå ur lagtexten. Jaghåller med maskinbefölsförbundet om att företeelsen bare-boat charter medförproblem i en rad avseenden. Vissa av dessa problem har behandlats i promemorian(Ds K 1978:8) Skeppslega till utlänning (bare-boat charter). Utgångspunkten fördenna var de formellt otillfredsställande förhållanden som kan inträda, om ettsvenskt fartyg hyrs ut till utlänning genom avtal som i huvudsak utformatsenligt internationell förebild. Ett sådant avtal förutsätter vanligen attåtminstone vissa svenska offentligrättsliga föreskrifter inte tillämpas trotsatt någon dispens inte har getts eller kunnat ges. De enda möjligheterna tillsådan dispens ges i 59 § sjömanslagen och i kungörelsen (1974:262) omanställningstillstånd för utlänning på svenskt fartyg. Regeringen har i ettflertal fall medgivit undantag från tillämpningen av sjömanslagen. Sådanaundantag torde i många fall ha lett till att t. ex. den svenskamönstringslagstiftningen inte kunnat tillämpas fullt ut i praktiken. Det finnsexempel på att en befälhavare har blivit åtalad i sådant sammanhang. Domstolenmeddelade påföljdseftergift, eftersom befälhavaren under de förhållanden sområdde haft ringa eller ingen möjlighet att fullgöra sina skyldigheter enligtlagstiftningen. För att råda bot på Prop.1983/84:1 14 depåtalade missförhållandena föreslogs promemoria en ny lag om skeppslegatill utlänning. Med stöd av denna skulle regeringen vid bare-boat charter tillutlänning efter en samlad prövning kunna medge undantag, helt eller delvis,från en rad i en bilaga uppräknade författningar. Förslagen i promemorian harhittills inte lett till någon lagstiftning. Underhandskontakter frånregeringens sida med andra västeuropeiska stater till vilka bare-boat chartervarit aktuell har visat vilka svårigheter som föreligger att vid en utchartringfå den stat där inchartraren hör hemma att känna ansvar för och utöva tillsynöver verksamheten på fartyget. Mot denna bakgmnd har gjorts vissaundersökningar av möjligheterna att för bare-boat-fallen införa dubbelregistrering och sålunda låta ett utchartrat fartyg byta flagg under den tidchartern gäller. Även i detta hänseende föreligger en rad svårigheter, bl. a. ifråga om tillämpningen av sjöpanträtts-konvention. Jag tvingas därförkonstatera att det f. n. inte finns någon bra lösning på de aktuella problemen. Bare-boatcharter till utlänning under har imånga fall blivit ett instrument för svenska redare att med bibehållenäganderätt få sysselsättning till sina fartyg när alternativet annars harvarit försäljning utomlands. Frågan uppmärksammades från sjöfartspolitiskautgångspunkter redan av flaggutredningen, som i betänkandet (SOU 1976:44)Sjöfart och flagg bl. a. anförde följande (s. 124). Fören svensk redare som till följd av det internationella konkurrensläget finnerdet omöjligt att sysselsätta ett fartyg kan en uthyrning på bareboat basis tillutländsk befraktare framstå som ett alternativ till en försäljning. Även urallmän synpunkt kan ett sådant arrangemang vara att föredra, eftersom fartygetdå kan behållas under svensk flagg med möjlighet att sedermera åter tas i driftav den svenske redaren. För att möjliggöra bareboat charter i de särskilda falldå detta kan vara motiverat krävs att dispensmöjligheter införs ävenbeträffande andra tillämpliga svenska bestämmelser än de i sjömanslagen och1974 års kungörelse. Utredningen vill därför förorda att systematiskt uppbyggdaregler för bareboat charter genomförs. Somframgår av vad jag anfört finns det ett antal olösta frågor på dettaområde. Det synes inte lämpligt att utan vidare överväganden genomföra denlagstiftning som föreslogs promemoria. Jag ansluter mig i ställettill Svenska maskinbefälsförbundets åsikt att frågan bör utredas i ett störresammanhang. Det är ännu för tidigt att ta ställning till hur en sådan utredningbör bedrivas och hur utredningsuppdraget skall utformas. Jag har för avsikt attåterkomma i denna fråga sedan jag inhämtat synpunkter på den från redarnas ochde ombordanställdas organisationer. Vadangår den av mönstringsutredningen föreslagna möjligheten till dispens enligt 4§lagförslaget finner jag att den inte kan undvaras så länge det är möjligt attchartra ut fartyg fill utlandet på bare-boat basis. Det är t. ex. uppenbart attdet i allmänhet inte bör ske någon rapportering till det Prop.1983/84:1 15 nyasjömansregistret av uppgifter om utländska sjömäns tjänstgöring ombord på ettav en utländsk redare förhyrt svenskt fartyg. Registret skall inte belastas meduppgifter om sjömän som endast tillfålligtvis och utan någon annan kontakt medSverige råkar tjänstgöra på ett svenskflaggat fartyg. Även i andra avseendenmåste det finnas en legal möjlighet att medge att mönstringslagen inte skallgälla. Jag förordar följaktligen att en motsvarighet till 59 § sjömanslagen tasin i den nya mönstringslagen. Iavsnitt 2.3 i prop. 1981/82:74 om enklare mönstring av sjömän behandladesvissa mönstringsåtgärder. Det konstaterades där att det nuvarande avmönstringsinstitutetkan avskaffas och att mönstringsförrättarnas kontrollerande åtgärder i sambandmed påmönstring kan övertas av andra, främst rederierna och befälhavarna. Lagförslageti utredningens slutbetänkande är utformat i enlighet med dessa tankegångar. Utredningenhar behållit det hävdvunna uttrycket mönstring i lagförslaget. Med detta avsesenligt 3 § de åtgärder som enligt 9 och 10 §§ skall vidtas av redare ochbefälhavare. Enligt min mening finns det goda skäl att behålla termen mönstringi lagstiftningen även efter det att mönstringsförrättarna har upphört med sinverksamhet. Härigenom kan uttryck som påmönstring och avmönstring utan olägenhetkvarstå i annan lagstiftning och användas för att beteckna tillträde och frånträdeav befattning ombord. Jag biträder således utredningens förslag i denna del. Blandde mönstringsåtgärder som ankommer på redare och befålhavare anges i 9§ att deskall förvissa sig om att en uppfyller kraven i 5-8 §§ när han skalltillträda en befattning ombord. Kraven på sjömannen innefattar bl. a. att hanskall ha giltig sjöfartsbok, att han med läkarintyg skall styrka att han intepå gmnd av sitt hälsotillstånd är olämplig för befattningen eller sjömansyrketoch att han skall ha föreskriven behörighet för befattningen. Viss lättnad iskyldigheten att ha sjöfartsbok skall gälla för intendenturpersonal på färjorinom närtrafikområdet. Den som är skall visa intyg från vårdnadshavareatt han har dennes tillstånd att tjänstgöra till sjöss. I redarens skyldigheteringår vidare att enligt 10 § i lagförslaget svara för rapporteringen tillsjömansregistret när sjömän till-och frånträder befattning ombord. Remissinstanserna hargodtagit utredningens förslag i dessa delar. Även jag ställer mig bakomförslagen. Jag återkommer dock i specialmotiveringen till vissa frågor av mer detaljartadnatur. Frågorrörande sjömansmllan behandlades i avsnitt 2.4 i prop. 1981/82:74 om enklaremönstring av sjömän. Det förordades där att den nuvarande bundna sjömansmllanersätts av en lösbladsmlla, i vilken man förvarar de ombordvarande sjömännenstjänstgöringsbesked. 1983/84:1 16 somgodkändes av , innefattade också att den manskapsförteckning somskall föras på sådana fartyg i inrikes trafik som saknar mlla skulle avskaffas. Bestämmelserom sjömansrullan återfinns i 12 och 14 §§ utredningens lagförslag. På sådanafartyg som omfattas av lagen skall finnas en sjömans-mlla. I den skall finnasett exemplar av sjömännens tjänstgöringsbesked. Befälhavaren skall se till attbeskeden är ordnade så att den aktuella bemanningen ombord lätt kan utläsas. Omdet behövs av särskilda skäl skall medgivande kunna lämnas till att milan försoch förvaras i land. Denna dispensmöjlighet är avsedd främst för sådan förjetrafikoch off-shore-verksamhet där alla personalfrågor handläggs i land. Enligtlagförslagets 14 § är redaren och befälhavaren skyldiga att hålla sjömansmllanoch andra handlingar rörande bemanningen ombord tillgängliga för sjöfartsverketeller annan tillsynsmyndighet. Inteheller i fråga om sjömansmllan har några invändningar framförts frånremissinstansernas sida. Genomden av utredningen föreslagna ordningen sker välbehövliga förenklingar ilagstiftningen. De angivna bestämmelserna i mönstringslagen ersätter 3442§§i mönstringsförordningen, vilka innehåller förhållandevis detaljeradeföreskrifter om sjömansmlla, mönstringsbevis och manskapsförteckning. Jagtillstyrker därför utredningens förslag. Riksdagensbeslut om godkännande av prop. 1981/82: 74 om enklare mönstring av sjömäninnebär bl. a. att sjöfartsboken skall behållas och att den också, i modifieradform, skall kunna utfördas för utländska medborgare som tjänstgör i densvenska handelsflottan. Frågor rörande sjöfartsboken behandlades i avsnitt 2.5i propositionen. Iutredningens lagförslag finns regler om sjöfartsboken upptagna i 15-17 §§.Sjöfartsboken skall innehålla uppgifter om sjömannens identitet och om hansbehörighet. Anteckningar skall fortlöpande göras i den om innehavarenstjänstgöring på olika fartyg. skall utfördas för den som visar atthan skall tjänstgöra i befattning ombord på fartyg. Därvid skall sjömannen varapersonligen närvarande. En sjöfartsbok skall gälla från utfördandet. Redantidigare har framhållits att en skall ha giltig sjöfartsbok för att fåtillträda en befattning ombord. Enligt 13 § i lagförslaget skall redaren setill att anteckningar om tjänstgöring ombord förs in i sjömannens sjöfartsbok. Somframgår av prop. 1981/82:74 avvisade flera remissinstanser då förslaget attsjöfartsbok skall kunna utfärdas för utländska medborgare med hänsyn till dekonsekvenser detta skulle få enligt nr 108. Riksdagensställningstagande innebär dock att sjöfartsbok skall kunna utfärdas förutländska medborgare. För att undvika vissa negativa Prop.1983/84:1 17 effekterskall då uttryckligen anges att sjöfartsboken för den utländske medborgareninte är en nationell identitetshandling i enlighet med konvention nr 108. Rikspolisstyrelsenvidhåller sin tidigare avvisande inställning till förslaget om sjöfartsbok förutländska medborgare. Även statens invandrarverk avstyrker förslaget, som docktillstyrks av . framhåller att, om det anges attsådan bok inte är en identitetshandling enligt konvention nr 108, artikel 5 ikonventionen angående utländska medborgares hemortsrätt inte blir tillämplig.Därmed faller invändningen att kravet på sjöfartsbok för utlänningar skulle ståi strid med svenska invandringsbestämmelser. Föregen del anser jag att det inte finns anledning att frångå den bedömning somgjordes i prop. 1981/82: 74. Inyssnämnda proposition diskuterades också frågan om vem som skall utfärdasjöfartsböcker. Min företrädare anförde därvid att det då var för tidigt att taställning till vem som skulle göra detta. Utredningen har i sitt slutbetänkande(6§ i förslaget till förordning om mönstring av sjömän) föreslagit attsjöfartsbok utfärdas av eller av en passmyndighet i Sverigeeller utomlands. Rikspolisstyrelsenvidhåller sin tidigare redovisade uppfattning att uppgiften att utfärdasjöfartsbok inte faller inom ramen för den huvudsakliga polisiära verksamhetsom polisstyrelserna skall ägna sig åt. Ävenjag finner att det är för tidigt att ta sluthg ställning i frågan. Jag avseratt senare återkomma till regeringen med ett förslag. I detta sammanhang kanemellertid påpekas att i sin avlämnade huvudstudie omdet ADB-baserade sjömansregistret (s. 62) ansett det fullt möjligt att låtasjöfartsinspektionsdistrikten och vissa utlandsmyndigheter utförda och lämna utsjöfartsböcker i de fall som är särskilt brådskande. I övriga fall kanregistret utförda böckerna och skicka dessa till en lämplig passmyndighet, därsjömannen kan inställa sig personligen för att få ut boken. Remissinstansernahar i övrigt godtagit de föreslagna bestämmelserna om sjöfartsboken. Jagbiträder utredningens förslag i dessa delar. Jagvill slutligen framhålla att utländska sjöfartsböcker i princip bör kunnagodtas när utländska medborgare tjänstgör i den svenska handelsflottan. Inledningsvistalade jag om att mönstringsutredningen behandlade frågorna rörandehälsoundersökning av sjömän först i slutbetänkandet (avsnitt 5). Följaktligeninnehöll inte prop. 1981/82:74 om enklare mönstring av sjömän någraöverväganden i dessa avseenden. Reglerna i mönstringsförordningen om hälsoundersökning av sjömän revideradesår 1979 (prop. 1978/79:10, /79:7, rskr 1978/79:62, SFS 2 1983184. 1983/84:1 18 1979:37).Ändringarna innebar bl. a. att kravet på att läkarintyg skulle utfärdas avspeciella s.k. sjömansläkare, vilka skulle ha "förvärvat erfarenhet avsjöfolks arbetsförhållanden", togs bort. Bakgrunden till detta var denstora bristen på sjömansläkare, något som lett till svårigheter för sjömän attfå läkarintyg utfärdade. kan läkarintyg utfärdas av alla legitimeradeläkare i . Det är även möjligt att genomgå läkarundersökning i vissautländska hamnar. utser behöriga läkare utom riket ochtillhandahåller en förteckning över dessa. ändringar innebar vidareatt det infördes ett enhetligt system med läkamndersökning istället för två typer av läkamndersökningar med olika giltighetstid förläkarintygen. Nya regler gavs vidare om läkares anmälan till myndighet närläkaren finner att en på gmnd av sitt hälsotillstånd är olämplig attutöva sjömansyrket. Underhänvisning till att de föreskrifter om hälsoundersökning av sjöfolk somsocialstyrelsen utfårdade är ganska nya föreslår utredningen inte någraförändringar när det gäller innehållet i läkamndersökningen eller läkarintygetsgiltighetstid. I sammanhanget ifrågasätter utredningen dock om lungundersökningbör vara obligatorisk för alla sjömän och föreslår att ser överbestämmelserna om detta. Isitt remissyttrande uttalar att den är medveten om behovet aven översyn. Styrelsen avser fördenskull arbeta om föreskrifterna om lungundersökning. Närdet gäller läkarintygets utformning efterlyser utredningen en möjlighet förläkaren att redovisa en sammanfattande tjänstbarhetsbedömning för sjömannen ochäven ett utrymme för särskilda anmärkningar, där läkaren kan ange t. ex.olämplighet för särskilt tungt fartygsarbete. Socialstyrelsenhar beslutat nya föreskrifter m. m. om hälsoundersökningav sjöfolk (SOSFS(M) 1982:21). I den läkarintygsblankett som fastställts dåhar utredningens önskemål i dessa avseenden helt tillgodosetts. Jag vill ocksånämna att läkarintyget även har anpassats till de nya syn- och hörselkrav somgäller enligt kungörelse (SJÖFS 1981:56) med bestämning av syn-och hörselkraven för sjöfolk. Det bör dock påpekas att nyaföreskrifter inte innefattar några ändringar i fråga om kraven på lungundersökning. Ettannat förslag från utredningens sida är att behovet av särskilda föreskrifterom läkamndersökning av personal ombord på fartyg med farlig last övervägs av ensärskild arbetsgmpp. Sjöfartsverkettillstyrker utredningens förslag. föreslår att sjöfartsverketges rätt att, efter samråd med bl. a. , meddela ifrågavarandesärskilda föreskrifter. Detta överensstämmer med motsvarande förfarande för denövriga arbetsmarknaden, där ' efter samråd medsocialstyrelsen utfärdar anvisningar. ' Skall vara arbetarskyddsstyrelsen. 1983/84:1 19 Föregen del finner jag det angeläget att en undersökning görs av behovet avsärskilda föreskrifter på detta område. På fartyg hanteras en rad kemikalieroch andra farliga laster, vilka kan påverka de anställdas hälsotillstånd påett ogynnsamt sätt. Det bör därför noga övervägas vilka behov av särskildaundersökningar som finns. En särskild arbetsgmpp med företrädare för bl. a.sjöfartsverket, samt redarnas och de ombordanställdasorganisationer bör därför se över dessa frågor. bör tainitiativet till att arbetsgmppen påbörjar sitt arbete utan att avvaktariksdagsbehandlingen av detta ärende. Om det krävs något särskilt bemyndigandeför att utfärda de föreskrifter som kan bli aktuella, kan regeringen beslutadärom genom ändring i förordningen (1979:38) om läkarintyg för sjöfolk. Det kanannars bli aktuellt med lagstiftning som täcker detta när förslagen i fartygsmiljöutredningensslutbetänkande genomförs. Iavsnitt 5.2.1 i slutbetänkandet föreslår utredningen att skyldigheten att hagiltigt läkarintyg skall gälla för befattningshavare ombord på alla svenskahandelsfartyg med en bmttodräktighet av minst 20. Isitt yttrande anser att det "stora" läkarintyget giltighetstid hksom bara skall fordras i stor kustfart och vidsträcktarefart. Ett mera vittgående krav skulle enligt verket vara svårt att genomdrivaoch medföra onödig byråkrati. Föregen del är jag benägen att hålla med om att utredningens kravgår för långt. Läkarintyg enligt mönstringslagstiftningen bör följaktligen integälla sådana fartyg som enbart sysselsätts i fartområdet inre fart. På sådanafartyg skall det, liksom f. n., räcka med det fyraåriga syn- och hörselintygsom finns föreskrivet i 6 kap. 3§ förordningen (1965:908) om säkerheten påfartyg (ändrad 1980:299). Vad jag nu har framhållit leder till att 18 § ilagförslaget far formuleras om så att kravet på läkamndersökningar bara gällerpå fartyg som nyttjas i stor kustfart eller vidsträcktare fart. Utredningenanför i avsnitt 5.2.2 att i sina kontakter med utredningenansett att sådan servicepersonal i farjetrafiken, som inte är sjömän itraditionell mening och delaktiga i fartygets framförande eller liknande ochinte heller direkt verksamma i livsmedelshanteringen, helt kan undantas frånkravet på läkarintyg. Enligt utredningen lägger dock nr 73hinder i vägen för detta. Konventionen föreskriver nämligen att läkarintygskall finnas för varje person som är sysselsatt ombord. Man måste också,framhåller utredningen, beakta att intendenturpersonalen ofta har en roll isäkerhetsorganisationen ombord. Isitt remissyttrande vidhåller att personalgmpper såsom kiosk-och städpersonal på förjor kan undantas från kravet på läkarintyg. Sjöfartsverketinstämmer däremot i utredningens slutsats att kravet på läkarintyg också måstegälla intendenturpersonal. har anfört medger inte nr 73 någon 1983/84:1 20 möjlighettill de undantag förordar. Även om det ligger något i vadstyrelsen anfört kan inte medvetet åsidosätta konventionens krav.Frågan har inte heller den betydelsen att det kan komma i fråga att överväga attsäga upp konventionen. F.n.skall sjömannen förete läkarintyg dels när han skall skrivas in isjömansregistret, dels när han skall tillträda en befattning på fartyg. Utredningenföreslår i avsnitt 5.2.4 att läkarintyg inte skall behöva visas upp i sambandmed inskrivning i sjömansregistret. bör därför läkarintyg krävasendast i samband med tjänstgöringen ombord. Utredningen har vidare övervägt omdet behövs någon motsvarighet till bestämmelsen i 16 § mönstringsförordningen,som i trängande fall medger undantag från skyldigheten att visa läkarintyg vid påmönstringutomlands. Utredningen har, efter att i principbetänkandet föreslagit en annanlösning, stannat för att möjligheten till tillföllig befrielse från kravet påläkarintyg utomlands kan slopas. Remissinstansernahar inte haft något att invända mot utredningens förslag. För egen del biträderjag förslagen. Omen läkare vid undersökning av en finner att denne på grund av sitthälsotillstånd är olämplig för sjömansyrket skall läkaren anmäla detta försjöfartsverket. Med hänsyn till omständigheterna i det särskilda fallet fårläkaren dock underlåta att göra anmälan. Detta s. k. läkarförbud, sominnefattar att läkaren vägrar utförda intyg för sjömannen och därmed faktisktavstänger honom från tjänstgöring till sjöss, kan överklagas till socialstyrelsen.Ett läkarförbud skall av möjligt meddelas tillsjömansförmedlingarna och mönstringsförrättarna. Avsiktenmed läkarförbudet har varit att förhindra att den som av hälsoskäl är olämpligför sjömansyrket skall kunna gå från läkare till läkare och kanske få det intyghan behöver av någon läkare som inte upptäcker bristerna. Antalet läkarförbudär litet. förekom endast 14 anmälningar. har bara framställts en begäran om överprövning av läkarförbud hossocialstyrelsen. har för utredningen framhållit attanmälningsskyldigheten är oförenlig med det förhållande mellan läkare ochpatient som bör råda vid undersökningen. Utredningen har mot denna bakgmndövervägt om det behöver finnas kvar något anmälningsförfarande ochdärvid funnit att systemet kan avskaffas. Enligt utredningen bör alla gällande läkarförbudupphävas som möjligheten att utfärda nya förbud avskaffas. Deremissinstanser som uttalat sig i frågan tillstyrker att det s. k. läkarförbudetavskaffas. framhåller dock att upphävandet av gällandeförbud kan komma att orsaka sjömansförmedlingama merarbete och ökat ansvargenom att personer, som tidigare avstängts från möjligheten att påmönstra, nuåter kan komma att uppträda som arbetssökande vid sjömansförmedlingarna. Trotssådana eventuella svårigheter vill inte motsätta sig attförbuden upphävs då det, som utredningen påpekat, finns goda skäl härför. Prop.1983/84:1 21 Efteren jämförelse med körkortslagstiftningen och bl. a. de möjligheter som finnsför vissa myndigheter att få ta del av belastningsuppgifter ur körkortsregistretanför . Meddet anförda har velat visa hur statsmakterna beträffande andratrafikgrenar ser på registrering av och hänsynstagande tillbelastningsuppgifter. Om läkarnas skyldighet att anmäla olämplighet av hälsoskälatt utöva sjömansyrket upphävs, bör det undersökas om den hälsodeklaration somföregår en läkamndersökning för friskintyg, kan göras mer täckande. Detta tordeankomma på i samråd med . Härutöver bör verketkunna förordna om läkamndersökning när anledning därtill finns, t. ex. vidutredning av sjöolycka. Det finns skäl att ytterligare diskutera vilkabefogenheter verket bör ha, men såvitt det gäller återkallelse av behörigheterräcker det med de befogenheter som verket föreslås få enligt 330 § sjölagen. Isammanhanget bör nämnas, att , när träder ikraft, torde bli skyldigt att infordra läkarintyg i samband med utfärdandeeller förnyelse av behörighetsbevis. Eventuellt bör verket även i dessa fallkunna förordna att läkarundersökningen skall avse bl. a. något visstförhållande. Föregen del får jag anföra följande. Av mönstringsutredningensslutbetänkande framgår att antalet läkarförbud blivit allt färre på senare år.Parallellen med påmönstringsförbuden är tydlig. 1 gmnden beror detta på omstmktureringenav handelsflottan och de ökade krav arbetsgivarna har kunnat - och med hänsyntill de minskade besättningsstorlekarna har nödgats - ställa på sina ombordanställda.Den numera förhärskande anställningsformen inom handelsflottan, rederianställning,innebär i sig ett bättre skydd mot att sjömän, som av hälsoskäl är olämpligaatt tjänstgöra ombord, kommer ut till sjöss än den tidigare anställningsformenfartygsanställning, då sjömännen bara var anställda för tjänstgöring på ettvisst fartyg och då ofta för en resa i taget.