prop · G703179 · 1983-12-31 00:00:00 — Inom den egentliga hälso-och sjukvården bör kraven omfatta verksamhet som barnmorska och läkare. I ochför sig kan även sjuksköterskornas uppgifter motivera en sådan reglering. Medhänsyn bl.a. till alt . sjuksköterskorna numera huvudsakligen är verksamma inomden landsfingskommunala vården bör dock en reglering kunna avvaras. Inomtandvården finns föreskrifter om behörighet atl utöva yrke som landläkare. Medhänvisning till vad jag här har sagt är del uppenbart all dessa bestämmelserbör bibehållas. Tandsköterskoroch tandhygienister har till uppgift att biträda landläkare i derasyrkesutövning. Med liden har dessa yrkesgrupper fått alltmer självständiga ochansvarsfulla arbetsuppgifter. Båda yrkesgrupperna är dock underställdalandläkaren och arbetar under dennes övergripande odontologiska ansvar.Verksamheten regleras genom en föreskrift i tandläkarbehörighetslagen jämtesocialstyrelsens föreskrifter i ämnet (SOSFS 1981:100). Vissaav landsköterskornas och tandhygienisternas arbetsuppgifter får enligtsocialstyrelsens föreskrifter utföras endast av den som har viss föreskrivenutbildning och förutsätter delegafion från tandläkare. Den ensamrätt tillyrkesutövning inom tandvården som tillkommer tandläkare utsträcks genom delegeringeni praktiken även till landsköterskorna och tandhygienisterna. Detta regelsystemgäller både inom den allmänna och den enskilda tandvården. Kommitténhar i sitt betänkande pekat på vissa formella oklarheter i det gällanderegelsystemet och framhållit att behörighetsregleringen inom landvården skiljersig från vad som gäller för hälso- och sjukvården i övrigt. Jaghar redan tidigare framhäUil alt strävan måste vara all få till stånd en så enhetligreglering som möjligt på delta område. Starka skäl talar för atl den gällanderegleringen av tandvårdspersonalen ses över i detta hänseende. Strävan bör dåvara att så långt det är sakligt möjligt få en överensstämmelse med denreglering som gäller för hälso- och sjukvårdspersonalen i övrigt. Tanken på ensådan översyn har väckts av kommittén och har stötts av flera remissinstanser.Jag avser all föreslå regeringen atl besluta om en sådan översyn. Iavvaktan på resultatet av denna översyn föreslår jag att Prop.1983/84:179 23 bestämmelserna för dessa yrkesgrupper tills vidare behållsi sak oförändrade och förs över till den nya lagen. Av personaleninom detaljhandeln med läkemedel har apotekare och receptarier sin ställning rätisHgtreglerad. Den rättsliga regleringen återfinns i tvä författningar som harmeddelats av . I den s.k. receplkungörelsen (MF 1965:100)föreskrivs atl bl.a. läkemedel, som har förordnats enligt recept, skallfärdigställas för utlämnande av farmacevt. Med farmacevt avses apotekare och receplarie.Regleringen avser formellt visserligen endast en konkret arbetsuppgift, mendenna arbetsuppgift är av så central betydelse för yrkesverksamheten, atlbestämmelsen i praktiken måste ses som en bestämmelse om behörighet all utövayrke. Enligt kungörelsen om läkemedelsförsörjningen vid sjukhusinrällningarm.m. (MF 1974:83) får sjukhusapotek föreslås endast av apotekare eller receplarie. Enligtförordningen (1983:751) som reglerar legifimafion och bevis om behörighet för hälso-och sjukvårdspersonal med ufiändsk utbildning har apotekare eller receplariemed utländsk utbildning rätt atl få bevis om behörighet som sådan, om han harde kunskaper och färdigheter som motsvarar de svenska kraven. För personal medutbildning eller behörighet från annat nordiskt land finns i förordningenangivet vilken utbildning som skall ge rätt till behörighet som apotekarerespektive receplarie här i landet. Del är uppenbart atl stora krav måste ställas på denpersonal som hanterar läkemedel. När läkemedel färdigställs och utlämnas kanförväxlingar eller andra misslag få ödesdigra konsekvenser. För att skyddaallmänheten har därför olika statliga föreskrifter gällt för dennaverksamhet. Jag anseratt det inte heller för framfiden kan undvaras precisa säkerhetsbestämmelserför den som i sitt yrke har att ta befattning med läkemedel. Detta gäller såvälpå apotek som i den egentliga hälso- och sjukvården. Detaljhandeln medläkemedel är visseriigen en i detta sammanhang relativt speciell verksamhet,med merkantila inslag. drivs handeln av . Enligtavtal mellan staten och bolaget åligger det bolaget att bl.a. svara för atl engod läkemedelsförsörjning upprätlhälls i landet och alt fillse atl personalensom sysselsätts inom läkemedelsdistribufionen uppfyller de krav som erfordrasfrån säkerhetssynpunkt. Personalen anställs av bolaget med undanlag förStockholms läns landsting, där sjukvårdshuvudmannen har omkring 170 farmacevteranställda vid sjukhusapotek. Enligt minuppfattning bör det även i fortsättningen vara en stadig uppgift all fastställavilka säkerhetskrav som bör gälla för personalen inom detaljhandeln medläkemedel. Denna uppfattning stöds av remissinstanserna. Av formella skäl börbestämmelserna i receplkungörelsen om farmac-evters rätt alt för utlämnandefärdigställa läkemedel som förordnals enligt 1983/84:179 24 receptföras över till den nya lagen. Den nuvarande bestämmelsen i receptkungörelsenfår därefter upphävas. Densom obehörigen utövar yrke som barnmorska, läkare eller landläkare bör kunnastraffas med böter eller fängelse . Mittförslag: Skyddet för yrkesfiteln läkare bibehålls. Föreskriften förs över frän kvacksalverilagentill den nya lagen. Samma skydd införs för yrkestitlarna barnmorska ochtandläkare. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt förslag vad avser läkare och tandläkare (sebetänkandet s. 178 f). Remissinstanserna:Tillstyrker kommitténs förslag (se bilaga 3 avsnitt III). Skälenför mitt förslag: Del finns endast i ett fätal fall föreskrifter, som ger enviss yrkesgrupp exklusiv behörighet alt använda yrkestitel. På hälso- och sjukvårdensområde finns sådana föreskrifter endast för läkare. I kvacksalverilagenstadgas att den som har förvärvat lakar- eller doktorsfilel och mot ersättningutövar verksamhet pä hälso-och sjukvårdens område skall tydligt utmärka titelnsursprung och beskaffenhet. I övrigt är det inte tillåtet all i sådanasammanhang beteckna sig som läkare eller doktor eller använda titel eller yrkesbeleckningdär sådan benämning ingår. Något skydd för titeln barnmorska eller landläkarefinns däremot inle. Regleringenav rätten atl använda yrkestiteln för läkare tillkom därför att behov förelåg atlge allmänheten ett skydd mot mindre kompetenta yrkesutövare. somförflutit sedan bestämmelsens tillkomst har del tid efter annan visat sig altyrkesutövare med otillräcklig kompelens sökt ge sken av kompelens genom attanvända titeln doktor eller läkare utan tydlig ursprungsbeleckning eller enbenämning där sådan titel ingår. Det rättsliga skyddet bör därför behällas förverksamhet mot ersättning på hälso-och sjukvårdens område. För atl få enkonsekvent och enhefiig reglering bör skyddet utsträckas fill alt avse ävenbarnmorska och tandläkare. Liksom tidigare bör bestämmelsen slraffsanklioneras.Bestämmelsen bör föras över från kvacksalverilagen till den nya lagen. I kvacksalverilagenbör göras en hänvisning fill den nya lagen. 2.3.4Skydd för uppgiften att yrkesutövaren är legitimerad m.m. Mittförslag: Det straffrättsliga skyddet för uppgiften att en yrkesutövare ärlegitimerad skall omfatta samtliga legitimerade yrkesutövare som inte har ett fitelskydd.Det särskilda straffrättsliga skydd som finns för beteckningen specialisteller specialistkompetens för läkare och tandläkare bibehålls däremot inle. Prop.1983/84:179 25 Kommitténs förslag: Förslaget omfattar alla legitimeradeyrkesgrupper. Kommittén föreslår atl del särskilda straffrättsliga skyddetbibehålls för beteckningen specialist eller specialistkompetens (se belänkandets. 179 ff). Remissinstanserna: Tillstyrker kommitténs förslag (sebilaga 3, avsnitt III). Skälen för mitt förslag: I kvacksalverilagen finns i dagbestämmelser om att endast den som är behörig att utöva läkaryrket ärberättigad atl använda en beteckning som anger all han är legitimerad ellereljest auktoriserad av samhället. Bestämmelsen är straffsanktionerad. Enmotsvarande begränsning i rätten all använda beteckningen legitimerad psykologfinns i förordningen (1978:341) om legitimation av psykolog. Även försjuksköterskor gäller alt endast den som är legitimerad får användabeteckningen legitimerad sjuksköterska. Någon straffsanktion är inteförknippad med denna bestämmelse. Legitimationen har använts för atl förallmänheten ange atl en yrkesutövare inom hälso- och sjukvården m.m. har denteoretiska och prakfiska utbildning samt allmänna lämplighet, som samhälletansett nödvändig för yrkesutövning. Beviset om legitimation ger därför allmänhetenen garanti för atl yrkesutövaren uppfyller kraven på duglighet och allmänlämplighet. Jag anser i likhet med kommittén och remissinstanserna atldel även i framliden behövs ett slraffrällsligl skydd för en beteckning somanger alt yrkesutövaren är legitimerad. Detta skydd bör gälla samtligayrkesgrupper inom hälso- och sjukvården för vilka bestämmelser om legitimationfinns utom de som har fitelskydd. För sistnämnda yrkesgrupper omfattar delstraffrättsliga skyddet för yrkestiteln även del fallet alt någon obehörigenutger sig vara legitimerad yrkesutövare. I kvacksalverilagen finns också straffbestämmelser för densom obehörigen ger sig ut för alt ha specialistkompetens som läkare.Motsvarande skydd för specialistkompetens som landläkare finns i tandläkarbehörighetslagen.Om legilimafionen återkallas kvarstår visserhgen beviset om speciaUslkompelens,men kan inle längre användas för praktiskt bruk. Genom kopplingen av bevisen omspecialistkompetens till en gällande legifimation förbehålls i praktikenbeviset de yrkesutövare som uppfyller såväl ulbildningskravet som kraven i lillsynslagenpå viss allmän lämplighet. Mot denna bakgrund avser jag atl del straffrättsligaskydd som finns behövs. Jag återkommer till denna fråga i specialmofiveringen. Prop.1983/84:179 26 2.4 Formerna för meddelande av kompetensbevis m.m. 2.4.1 Legitimation, specialistkompetens och behörighet förpersonal med utländsk utbildning Mitt förslag: bör även i fortsättningenpröva ärenden om utfärdande av bevis om legitimation, specialistkompetens förläkare och landläkare saml behörighet för personal med utländsk utbildning. Kommitténs förslag: Överensstämmer med mitt förslag (sebetänkandet, s 223-228). Remissinstanserna: Förslaget har tillstyrkts avmajoriteten av remissinstanserna (se bilaga 3, avsnitt IV). Skälen för mitt förslag: Möjligheterna atl decentraliserahandläggningen av ärenden om legitimation har behandlats i flera sammanhang ianslutning till översynen av organisafion och arbetsuppgifter. Behörighetskommillén har i enlighet med sina direktivövervägt såväl formerna för meddelande av legitimation och andra särskilda kompelensbe-vissom frågan om en särskild prövning för de fall utbildningen skett underöverinseende av offentlig ulbildningshuvudmän. Innan meddelar legitimation skall en granskningske av sökandens utbildning, praktiska tjänstgöring och lämplighet. Innehålletoch omfattningen av denna granskning blir beroende av vilken yrkesgrupp delgäller. För barnmorskor, sjuksköterskor och övriga grupper där praktisktjänstgöring inte utgör något krav för legitimation blir del i första handfråga om att kontrollera atl den sökande har erhålUl utbildningsbevis frånutbildningen. Prövningen av frågan om sådana omständigheter föreligger som kanutgöra grund för ålerkallelse av legitimationen kan ske genom enunderhandskontakt med hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd eller med ledning avden personkännedom som handläggaren hos besitter. För de grupper där viss praktisk tjänstgöring är ett kravför legitimation bUr prövningen mera omfattande och saknar naturlig anknytningtill utbildningsanslalterna. För läkare krävs I.ex. en bedömning av om densökande fullgjort allmänljänslgöringen på föreskrivet sätt. Kommittén har gjort den bedömningen atl endecentralisering av legitimalionsärenden till utbildningsanslalterna inte lederfill minskade arbetsinsatser för handläggning av dessa ärenden. Jag delar dennauppfattning. En decentralisering skulle inte kunna omfatta ansökningarfrån yrkesutövare som fått sin utbildning utomlands. Sådana ansökningaraktualiserar ofta frågor av mycket speciellt slag och kräver många gångeringående kunskaper inle enbart om värdet av en utbildning i ett visst land utanäven kunskaper om en utbildning på en viss ort. Del är inle realisfiskt atlsprida dessa specialkunskaper till elt större antal myndigheter. Även om såvore möjUgt, skulle delta kunna leda till en bristande enhetlighet irättstillämpningen. Prop.1983/84:179 27 Jagföreslår därför all även svarar för prövningen avärenden om legifimation och utfärdande av bevis härom. Av i huvudsak samma skälbör prövning och utfärdande av bevis om specialistkompetens för läkare ellertandläkare och behörighet också ligga kvar hos . Olikasynpunkter och förslag har framförts på den ädminislrafiva hanteringen av legitimalionsärendenoch utformningen av bevisen hos styrelsen. Enligt vad jag inhämtat avsersocialstyrelsen atl se över rufinerna för handläggningen av dessa ärenden. Delbör ankomma på all i del sammanhanget närmare överväga deframförda synpunkterna och förslagen. 2.4.2Förordnande av icke legitimerade barnmorskor, läkare och tandläkare Mittförslag: Förordnande av icke legitimerade läkare och landläkare all utöva yrketbör i likhet med vad som f.n. gäUer meddelas av eller, efterstyrelsens bemyndigande, av hälso- och sjukvårdsnämnd, förlroendemannaorgan somtillsatts under sådan nämnd eller annan myndighet. Motsvarande bör ifortsättningen även gälla barnmorskor. Kommitténsförslag: Överensstämmer med milt förslag vad avser läkare och landläkare (sebetänkandet, s 228-229). Remissinstanserna:Inga invändningar mot förslaget (se bilaga 3, avsnitt IV). Skälenför mitt förslag: Förordnande av icke legitimerad läkare som medför behörighetall utöva läkaryrket meddelas enligt 8 § lagen (1960:408) om behörighet altutöva läkaryrket (läkarbehörighelslagen), av eUer, efterstyrelsens bemyndigande, av hälso- och sjukvårdsnämnd, organ som fillsallsunder hälso- och sjukvårdsnämnd, i.ex. direktion eller en annan myndighet.Motsvarande reglering finns för landläkare. I föreskrifter m.m.om förordnande på vissa läkartjänster av icke legifimerade läkare ((M)1982:3, omtryckt i SOSFS (M) 1982:67) har bemyndigande givits till bl.a. hälso-och sjukvårdsnämnderna saml univer-sitetsmyndigheler all meddela sådanaförordnanden. Tjänster för läkare under vidareutbildning är avsedda dels för allmänljänslgöring,dels för fortsall vidareutbildning. Förordnanden på sådana tjänster bör därförske endast när ett blockförordnande inte kunnat tillsättas, eller när ettkortvarigt behov av läkarförstärkning föreligger. Förövriga tjänster gäller all sjukvårdshuvudmannen skall kunna visa all ingenbehörig person sökt tjänsten eller vikariatet. Avsikten är alt i framtidenendast den som är behörig atl upprätthålla tjänsten skall kunna förordnas somvikarie pä tjänsten. har angivit under vilka förutsättningar sökandemed svensk, nordisk eller ulomnordisk läkarexamen eller svensk 1983/84:179 28 medicinestuderande fär förordnas på läkartjänst av hälso- och sjukvårdsnämnd eUer avannan myndighet. Behoven av vikarier täcks i de flesta fall med vikarier somuppfyller de krav som anges där. Först om någon sådan sökande till vikariatet inlefinns prövar själv på framslällan från huvudmännen omförordnande skaU ges. Det är sålunda endast i begränsad omfattning somsocialstyrelsen handlägger förordnanden av icke behöriga läkare. Jag anser dennuvarande regleringen lämplig och instämmer därför i kommitténs förslag althandläggningen inle i ytterligare utsträckning bör flyttas frånsocialstyrelsen. EnUglförordningen (1982:771) om behörighet till vissa tjänster inom den landsfingskommunalahälso- och sjukvården och om tillsällning av sådana tjänster krävs legifimationför atl förordnas pä tjänst som barnmorska eller som vikarie på sådan tjänst.Socialstyrelsen äger dock meddela undantag från kravet på legitimation när detgäller vikariatsförordnanden. Föreskrifter i ämnet finns i cirkulär(MF 1969:72) och innebär att som vikarie får under vissa förutsättningar antasdels sjuksköterskor under vidareutbildning i obsletrisk och gynekologisk vårdoch dels medicine kandidater som i sin utbildning gått igenom föreskriven kursinom obstetrik och gynekologi. Medgivande att vikariera kan ocksä meddelas visspersonal med utländsk utbildning efter prövning av i varjeenskilt fall. Jaganser att behörighet att arbeta som barnmorska även i fortsättningen bör kunna erhåUasäven genom förordnande atl vikariera som barnmorska inom den landslingskommunalahälso- och sjukvården. En motsvarande reglering som den som föreslås för läkareoch tandläkare bör därför gälla för barnmorskor. 2.5Avbrytande av preskription i disciplinärenden hos hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd Mittförslag: ges möjlighet att förhindra att preskripfioninträder beträffande disciplinärenden enUgt fillsynslagen, när åtgärd harvidtagits för att åtala någon som tillhör hälso-och sjukvårdspersonalen. Skälenför mitt förslag: Ärenden om disciplinpåföljd för hälso- och sjukvårdspersonalsom i sin yrkesutövning slår under tillsyn prövas enUgt lillsynslagenav hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd. Straffansvarenligt för hälso- och sjukvårdspersonalen kan komma ifråga vidallvarliga fel i yrkesutövningen, såsom vållande till annans död, vållande liUkroppsskada eller sjukdom, vårdslöshet med gift eller smittämne, m.m. Enligt12 § lillsynslagen får den som fillhör hälso- och sjukvårdspersonalen åläggasdisciplinpåföljd, om han uppsåfiigen eller av oaklsamhet åsidosätter Prop.1983/84:179 29 vad som åligger honom i hans yrkesutövning om felet inteär ringa. Disciplinpåföljderna är erinran och varning. Frågor omdisciplinansvar prövas enligt 19 § samma lag av hälso- och sjukvårdensansvarsnämnd () vilken är fristående i förhåUande tillsocialstyrelsen. skall enligt 24 § tillsynslagen la uppfrågor om disciplinansvar bl.a. på anmälan av eller berörda pafienler.Disciplinpåföljd fär enligt 14 § inte åläggas någon som inle efterförseelsen erhållit underrättelse om all påföljd ifrågasätts. Enligt 29 § sammalag skall överlämna anmälningar avseende disciplinansvar tillden mot vilken åtgärd ifrågasätts, såvida det inle är uppenbart alt talan inlekan bifallas eller atl sådan underrättelse är onödig. Detta överlämnandeinnebär alt preskripfionen avbryts. Oavsett om handläggningen i ansvarsnämndenhärefter drar ut på liden kan disciplinpåföljd åläggas i de faU detta ansesbefogal. 113 § finns emellerfid bestämmelser som i vissa fallförhindrar underrättelse. "Har åtgärd vidtagits för all åtala den som fillhör hälso-och sjukvårdspersonalen, får disciplinärt förfarande enligt denna lag ejinledas eller fortsättas i fråga om den förseelse som avses med åtgärden. Anmälan fill åtal skall ske, om den mot vilkendisciplinpåföljd ifrågasätts är skäligen misstänkt för alt i yrkesutövningen habegått brott, för vilket fängelse är föreskrivet. Anmälan fill åtal skall göras av om annatinte följer av 38 § andra stycket." Innebörden av 13 och 14 §§ är bl.a. all i"åtalsfallen" inte får underrätta den mot vilken discipUnpåföljdifrågasätts och därmed avbryta preskriptionen. Annorlunda blir del om frägan omåtal uppkommer efter del att underrättelse skett enligt tillsynslagen. Om en åklagare inte skiljer sig från ett ärende förrän tvåår förflutit från förseelsen, blir på grund av preskriptionförhindrad atl behandla en anmälan avseende disciplinansvar för sammaförseelse. Av förarbetena till bestämmelserna framgår att dessakommit till för atl undvika dubbelbestraffning. En inkommen anmälan får inleföranleda någon åtgärd från nämnden, om ett ålalsförfarande inletts beträffandesamma förseelse. Endast om åklagaren avskriver ärendet på grund av attgärningen inte är brottslig bortfaller hindret mot prövning avdisciplinansvaret enligt fillsynslagen. Nämnden skall dä ta upp ärendet utannågon ny ansökan. Om den tilltalade frikänns bl.a. på den grund atl den åtaladegärningen inte är brottslig bör discipUnärt förfarande mot honom för sammagärning också kunna komma i fråga. har i skrivelse 1983/84:1 med anledning av vadsom anförts av socialutskottet i betänkande (SoU 1983/84:2) givit regeringentillkänna att hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd bör ges möjlighet att brytapreskription av disciplinpåföljd i avvaktan på ett avgörande i en pågående Prop.1983/84:179 30 åtalsprövning och all del bör ankomma på regeringen att läggafram förslag i enlighet härmed om ändring i tillsynslagen. I den motion som behandlas i utskottets belänkande påtalasall gällande regler ger oönskade konsekvenser i de fall polisutredningen drarut på fiden och åtal därefter inte kommer fill stånd. När ärendet avskrivilshos åklagarmyndigheten kan nämligen frägan om disciplinpåföljd ha förfallit pågrund av preskripfion. Delta inträffar om inle preskripfionsavbrolt görs inomtvä år från förseelsen. Därigenom kan förhållandevis allvarliga förseelser heltundgå påföljd, medan mera lindriga sådana-där fråga om åtal aldrig uppkommit -leder till disciplinpåföljd. Mofionärerna är starkt kritiska häremot och anseratt bestämmelserna bör ändras så alt kan avbryta preskriptionutan hinder av atl anmälan fill åtal gjorts. Skulle del sedan visa sig alt åtalinte väcks kan disciplinärendet las upp på nytt. Utskottet har i allt väsentUgt anslutit sig till vadmotionärerna anfört och ansett att del är stötande för rättskänslan omlikartade förseelser i vissa fall leder till disciplinpåföljd och i andra fallinte till följd av formella skäl. Även av hänsyn fill patienternas säkerhet ochberättigade krav på all få en medicinskt riktig vård är det enligt utskottetangeläget alt en prövning i nämnden kommer till stånd. Den s.k. Ijänsleansvarskommillén (Ju 1979:13) har i sittslutbetänkande (Ds Ju 1983:7) om tjänsteansvar i offentUg verksamhet avvisattanken på ändring av preskriplionsbeslämmelser beträffande offentliga funkfionärermed hänvisning till att tvåårsfristen normall räcker till så all preskriptioninte behöver inträda innan det straffprocessuella förfarandet avslutats. Kommitténsbelänkande har remissbehandlats och bereds f.n. inom regeringskansliet.Enligt utskottets mening utgör emellertid kommitténs ställningstagande i dennadel inle något hinder mot all redan nu la upp den fråga som aktualiserats imotionen. Nuvarande regler torde också medföra större problem på hälso- ochsjukvårdens område än när det gäller offentliga funktionärer i allmänhet. Denvetenskapliga utredning som kan erfordras angående vad som vållat elt dödsfalleller en viss skada i samband med hälso-och sjukvård kan vara mycketkomplicerad och tidsödande. Detta ökar risken för att del disciplinära ansvarethinner preskriberas till följd av atl åklagarens utredning drar ut på fiden. Utskottet har som sin mening anfört att del finns starkaskäl för all överväga en ändring av bestämmelserna så att hälso- ochsjukvårdens ansvarsnämnd ges möjlighet att bryta preskriptionen avdisciplinpåföljd i avvaktan på avgörande av åtalsfrågan. Detta kan ske genomalt nämnden genomgående får överlämna anmälan jämte därtill hörande handlingartill den mot vilken åtgärd ifrågasätts. Väcks åtal bör frågan om disciplinpåföljdanses förfallen, medan nämnden i annat fall kan fortsätta sin handläggningefter det alt åklagaren för sin del avskrivit ärendet. Jag delar utskottets uppfattning atl hälso- ochsjukvärdens ansvarsnämnd bör ges möjlighet all avbryta preskription i ettdisciplinärende när åtgärder vidtagits för alt åtala någon inom hälso- ochsjukvårdspersonalen. Avskriver åklagaren ärendet på den grund att gärningeninte är brottslig kan nämnden pröva ärendet enligt tillsynslagen även om mer förflutit från förseelsen. Också i del fall åtal väcks och dentilltalade frikänns på den nu nämnda grunden kan nämnden pröva ärendet. Mittförslag föranleder en ändring av 13 § tillsynslagen.