prop · G703197 · 1983-12-31 00:00:00 — erfarenheter beträffande europarådskonventioner avnäraliggande slag ger dock enligt promemorian anledning räkna med alt det kanta förhållandevis innan den nya konventionen får praktiskgenomslagskraft. I en del hänseenden har den också fält en annan utformning änman från svensk sida skulle ha önskat. I synnerhet gäller detta det obligatoriskakrav som ställs upp på samtycke från den dömdes sida som förutsättning för attstraffverkställigheten skall få överföras. Från svensk sida har hävdats atldet åtminstone vad det gäller utländska intagna som jämte fängelse har dömtstill utvisning skulle vara en fördel, om straffverkställigheten kunde förasöver oberoende av samtycke. Dessa synpunkter har dock inte vunnit gehör. Ipromemorian förordas likväl att tillträder överförandekonventionen.Bl. a. framhålls att den nya konventionens lösningar i en del hänseenden fåranses innebära sakliga fördelar i förhållande till den äldre och att detnaturligtvis är angeläget för konventionens praktiska effektivitet att den färså bred anslutning som möjligt. Bl.a. i , och planerar manatt tillträda konventionen. bör inte ställa sig utanför detta samarbeteutan ta tillvara de möjligheter som konventionen erbjuder till samverkan medandra stater när det gäller att överföra straffverkställighet. Ingenremissinstans har någon erinran mot förslaget att skall tillträdaöverförandekonventionen. Enligt bör emellertid tillträdet kunnaanstå till dess det står klart att konventionen kommer att tillträdas av ettbeaktansvärt antal av de stater som inte har tillträtt brottmålsdomskonventionen. Enligtmin mening har det i promemorian lagts fram övertygande skäl för att Sverigeskall tillträda konvenfionen. Jag anser inte att det finns någon anledning att- som har föreslagit avvakta med tillträdet. Jagföreslår således att tillträder konventionen. I del följande återkommerjag till frågor om förbehåll och förklaringar. 2.4.1 Uteslutande av viss verkställighetsform Konventionenerbjuder två former av verkställighet. Dessa är fortsatt verkställighet av en idet andra landet ådömd påföljd eller omvandling av denna påföljd i det land därden skall verkställas (se vidare promemorian avsnitt 3). Enligt art. 3.3 får enkonventionsstal vid tillträdet lill konvenfionen avge förklaring att stateninte kommer att acceptera endera av de båda föreskrivna formerna förverkställighet. Prop.1983/84:197 13 Detkan enligt promemorian förutses att bl. a. konstitutionella skäl kommer attgöra förbehåll nödvändiga frän en del staters sida i aktuellt hänseende. Någrasådana skäl föreligger inte för svensk del. I promemorian anmärks att detenligt 2 kap. 9 § första stycket andra meningen regeringsformen äruttryckligen medgivet att fill överflytta verkställighet avfrihetsberövande påföljd frän annan stat utan mellankommande beslut av svenskdomstol. Ipromemorian uttalas mot denna bakgrund att det för del inte finnsanledning att göra något förbehåll av berört slag. Enligt IVL finns i principutrymme för båda förfarandena. Om man från svensk sida genom förbehåll skulleutesluta tillämpning av endera förfarandet, skulle detta innebära att Sverigeinte skulle kunna överföra eller ta emot straffverkställighet i förhållandetill en konventionsstal som för sin del uteslutit tillämpning av det andraförfarandet. Detta skulle inverka menligt pä värdet av konventionsarbetet. Jagdelar den uppfattning som kommit till uttryck i promemorian. 2.4.2Innebörden av begreppet medborgare ("national") 3.4 får en konventionsstat avge förklaring om hur staten för sin del vidtillämpningen av konventionen kommer att tolka begreppet medborgare("naUonal"). Vad det närmast gäller är om konventionens bestämmelserskall göras tillämpliga endast på dem som är medborgare i verkställighetslandeteller också pä andra som har hemvist i detta land. har i andrasammanhang - exempelvis i förklaring i anslutning fill den europeiskautlämningskonventionen - gett begreppet "national" en förhållandevisvidsträckt tolkning. Ipromemorian framhålls att det får anses vara en fördel om konventionen i dettahänseende kan tillämpas i huvudsak på samma sätt som brottmålsdomskonventionensä till vida att en påföljd som i aiinan stat har ådömts en person med hemvisti kan verkställas här och att en dom i mot någon som harhemvist i en konventionsstat kan verkställas i den staten oavsettmedborgarskapet. Det föresläs därför atl en förklaring avges om att det försvensk del med "national" i konventionens mening skall förstås ävenutlänningar med hemvist i verkställighetslandel. Därigenom kommerverkställighet att kunna överflyttas från till en annan stat ävenbeträffande en svensk medborgare som har hemvist i sistnämnda stat, om denstaten tillämpar motsvarande betraktelsesäft. Detta kan enligt vad som uttalasi promemorian inte anses inge några betänkhgheter, eftersom det enligtkonventionen alltid krävs den dömdes samtycke. Isammanhanget anmärks i promemorian att det enligt den nya konventionen tillskillnad frän vad som gäller enligt brottmålsdomskonvenfionen inte ärlillräckligt som anknytningsfaktum alt verkställigheten kan antas förbättramöjligheterna till anpassning av den dömde eller att frihetsberö-vandet kanverkställas i samband med annan påföljd. Att en sådan regle- 1983/84:197 14 ringhar undvikits i den nya konventionen har samband med intresset att göratillämpningen av konventionen så enkel som möjligt utan regler som kan blisvåra att tolka i den praktiska tillämpningen. Endastrikspolisstyrelsen och statens invandrarverk har särskilt berörtpromemorieförslaget i det nu aktuella hänseendet. erinrar omatt en kontroll av den dömdes status i bör göras innan något beslutfattas om att föra över verkställighet. Detta är dock enligt verket nödvändigtendast i fråga om personer som inte är medborgare i något av de nordiskaländema. En förutsättning för överförande bör vidare enligt invandrarverketvara att den dömde har uppehålls- eller arbetstillstånd för bosättning ellerpermanent uppehållstillstånd eller att sådant tidigare tillstånd kan förnyas.Kontrollen får ske genom kontakt med invandrarverket. Rikspolisstyrelsenansluter sig till uppfattningen att även ufiänning med stadigvarande hemvist iverkställighetslandet bör omfattas av begreppet "national". Jagansluter mig till promemorieförslaget när det gäller innebörden av begreppet"national". Enligt min mening bör en överflyttning till avverkställigheten beträffande utlänning med hemvist i inte formellt bliberoende av en prövning i frågan om uppehålls- eller arbetsfill-ständ, även omman naturligtvis normalt har anledning att lägga sådana aspekter på frågan somdem som invandrarverket har fört fram. Det kan bl. a. av dessa skäl ofta finnasanledning att inhämta uppgifter från invandrarverket, innan regeringen avgören fråga av denna art. 2.4.3 Mottagareav framställningar m. m. 5.3 överförandekonventionen skall framställningar och svar påframställningar sändas resp. mottas av konventionsstaternas justitiedepartement.Detsamma gäller enligt art. 16.3 beträffande framställningar om transiteringgenom en konventionsstat av den som enligt konventionen skall avtjäna straff ien annan konventionsstat. En konventionsstat får enligt art. 5.3 avgeförklaring att den kommer att använda någon annan mellanhand för de angivnameddelandena. Enligtpromemorieförslaget bör , liksom vid tillträdet till bl.a.brottmålsdomskonventionen och s. k. övervakningskonvenlion (jfr SFS1978:801), avge förklaring att framställningar och andra meddelanden försvensk del bör sändas resp. mottas äv . Jagansluter mig till promemorieförslaget. 2.4.4 Påföljdför psykiskt avvikande lagöverträdare 9.4 fmns en särskild regel som tar sikte på de fall då en påföljd i enkonvenUonsstat har ålagts någon som med hänsyn till sin psykiska status intehar ansetts vara straffrättsligt ansvarig för en begången brottslig gärning.Om den nationella lagen i sådant fall utgör hinder för en konventions- 1983/84:197 15 statatt.följa någon av de procedurer fortsatt verkställighet eller påföljdsomvandling som föreskrivs i konventionen, får denna stat i en särskild förklaring angevilket förfarande den kommer att tillämpa i den situafionen. Jag delar den ipromemorian framförda uppfattningen att i en sådan situation någon form avsjukhusvård som regel torde ha ådömts i den främmande staten och att, om det iett sådant fall uppkommer fråga om att överföra verkställigheten till ,fortsatt verkställighet uppenbarligen inte kan tillämpas. En förklaring bördärför avges frän svensk sida om att endast påföljdsomvandhng för vår del kantillämpas i fall som avses i art. 9.4. Jagansluter mig också till förslaget i promemorian (avsnitt 4.2) om attöverförande av straffverkställighet från inle bör äga rum beträffandeden som enligt har överlämnats till särskild vård. Jag hänvisar iden delen fill vad som anförs i promemorian. 17 framgår att framställningar och underrättelser enligt konventionenskall göras på mottagarlandets språk eller ett av officiella språk(engelska och franska). bör i enlighet med praxis utnyttja denmöjlighet som artikeln ger (punkt 3) att avge en förklaring atl framställningaroch underrättelser till skall, om de ej är avfattade på danska,engelska, norska eller svenska, vara översatta fill svenska eller engelska. Jagdelar den uppfattning som förts fram i promemorian att något förbehåll i dendelen inte behövs. 2.5Av konventionen föranledd lagstiftning Ipromemorian uttalas att det från systematisk och praktisk synpunkt är enfördel, om de nya lagbestämmelser som behövs kan inarbetas i IVL. Både IVL ochden reglering som blir aktuell vid ett tillträde till överförandekonventionenavser nämligen överföring av verkställighet beträffande frihetsberövandepåföljder. Fördelarna av en samlad reglering får enligt promemorian anses varaså stora att den lösningen bör väljas. I promemorian erinrassamfidigt om de lagtekniska komplikationer som lösningen innebär. Det kanenligt promemorian bl. a. med hänsyn till dessa ifrågasättas att i dettasammanhang göra en mera fullständig omarbetning av IVL. Ett så omfattandelagstiftningsarbete som det skulle innebära synes dock enligt promemorian böraanstå till dess man får verklig erfarenhet av brottmälsdoms- ochöverförandekonventionerna. F. n. bör därför 1983/84:197 16 sistnämndakonvention på enklast möjliga sätt arbetas in i lagen, fastän detta mednödvändighet innebär att lagstiftningen t. v. inte kommer att bli helttillfredsställande från systemafisk synpunkt. Remissinstansernahar allmänt godtagit den angivna ståndpunkten. Ävenjag anser att den nödvändiga lagstiftningen bör inarbetas i IVL. 2.5.2Ändringar i internationella verkställighetslagen Somanförs i promemorian bör lämpligen vissa grundläggande bestämmelser medanledning av ett fillträde till överförandekonventionen tas in i IVL. I lagen börockså göras en del formella justeringar med anledning av tillträdet. Förslagtill ändringar i dessa hänseenden läggs fram i promemorian. Jagkan i allt väsentligt ansluta mig till de förslag till lagtekniska lösningarsom har lagts fram i promemorian. Några smärre justeringar bör dock göras tillföljd av påpekanden under remissbehandlingen. Jag skall i det följande beröranågra huvudpunkter. Iöverensstämmelse med promemorieförslaget förordar jag att i en ny paragraf, 25a §, grundförutsättningarna anges för verkställighet i enligtöverförandekonventionen. Dessa förutsättningar är att den dömde är svenskmedborgare eller har hemvist i och att han har samtyckt till åtgärden.Vidare bör anges kravet pä s. k. dubbel straffbarhet och ett krav på attsärskilda skäl skall föreligga för överförande av verkställighet om denåterstående strafftiden understiger . Enanslutning till konventionen medför inte någon skyldighet för den anslutnastaten att medverka till atl föra över verkställighet enhgt den nyakonventionen. Det är som närmare utvecklas i promemorian därför inteerforderligt att - utöver dessa grundförutsättningar - ställa upp någraabsoluta eller fakultativa hinder mot överförande enligt den nya konvenfionenpå det sätt som skett i 5 och 6 §§ IVL när det gäller brottmålsdomskonventionen.Det är dock naturligt atl de grunder för vägran att medge överförande som angesi sistnämnda båda paragrafer i praktiken kan vara till ledning också förregeringens prövning av en ansökan om överförande enligtöverförandekonventionen. Jag delar således inte den uppfattning som underremissbehandlingen har förts fram av att de grunder som börföranleda att verkställigheten vägras bör anges i lagtexten. Iytteriigare en ny paragraf, 25 b §, bör anges de möjligheter regeringen har attenligt konventionsbestämmelserna antingen sörja för att påföljden omvandlastill en svensk påföljd eller föranstalta om fortsatt verkställighet. Förden händelse regeringen beslutar omvandla påföljden till en svensk påföljd, börpå sätt som föreslås i promemorian, förfarandet regleras i huvudsak i enlighetmed vad som föreskrivs beträffande verkställighet enligtbrottsmålsdomskonventionen. Det bör alltså överlämnas till riksåklagaren attbegära hos rätten att ny påföljd skall bestämmas för gärning- Prop.1983/84:197 17 Genom en hänvisning till andra bestämmelser i itillämpliga delar kan i princip samma rättegångsregler som gäller i fråga om eneuropeisk brottmålsdom göras fillämpliga. Genom en sådan hänvisning tillgodosesockså kraven enligt överförandekonventionen om att ny prövning ej får ske avfrågan huruvida den dömde är skyldig till brottet, om att häktes- ochanhållningstid skall avräknas och om att påföljden ej får göras strängare än iden utländska domen. Det bör emellertid i paragrafen i överensstämmelse medöverförandekonventionen uttryckligen föreskrivas att påföljden inte fåromvandlas till böter. Bestämmelserna i 26 och 28-34 §§ IVL om verkställighetutomlands av svensk broUmålsdom är i princip generellt tillämpliga och gällersåledes oavseU om den stat hos vilken framställning om sådan verkställighetgörs har tillträtt brottmålsdomskonvenfionen eller inte. 30-32 §§ har dock inteaktualitet i förevarande sammanhang. De övriga paragraferna kan efter formellajusteringar på sätt som föresläs i promemorian reglera även det förfarande somförutsätts i överförandekonvenlionen. Slutligen bör som föreslås i promemorian de allmännabestämmelserna i 35, 37-39 och 41 §§ gälla överförande även sedanverkställighet enligt överförandekonvenfionen förts in i lagen. Bestämmelserna i överförandekonventionen om förhållandettill andra konventioner och överenskommelser (art. 22) ger utrymme för att ienlighet med 42 § IVL undanta verkställighet enligt den nordiska verkställighetslagenäven från den nya konventionens tillämpningsområde. I förhållande till de stater som tillträderöverförandekonventionen och som i likhet med också har tillträttbrottmålsdomskonventionen kan båda konventionerna i och för sig blitillämpliga. Den stat som begär överförande är i sådant fall enligt art. 22.4överförandekonvenfionen skyldig att i samband med framställningen ange vilkenkonvention framställningen stöder sig på. Någon särskild bestämmelse härom iIVL eller i en verkställighetsförordning synes, som anförs i promemorian, inteerforderlig. I förordningen (1977:178) med vissa bestämmelser omintemationellt samarbete rörande verkställighet av brottmälsdom har meddelatsde närmare beslämmelser för verkställigheten av IVL som regeringen enligl 1och 2 §§ har bemyndigats att meddela. Förordningen avser endast verkställighetssamarbete enligtbrottmålsdomskonventionen. Den reglerar med vilka länder sådant samarbete fåräga mm samt förfarandet vid framställning om samarbete. De nya bestämmelsersom behövs med anledning av tillträde till överförandekonventionenoch därav föranledda ändringar i IVL bör inarbetas förordning. Detär min avsikt att senare, om bifaller mina förslag i det föregående,lägga fram förslag till sådana bestämmelser. I det 2 1983/84. 1983/84:197 18 sammanhangetfår prövas den av under remissbehandlingen upptagna fråganom behörighet att uppta förklaring av den dömde att han samtycker tillöverförande. Ienlighet med det jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till lag om ändring i lagen (1972:260) om internationellt samarbeterörande verkställighet av brottmålsdom. Förslagetbör fogas till regeringsprotokollet i detta ärende som bilaga 3. De av mig föreslagnalagändringarna överensstämmer i allt väsentligt med vad som föreslås ipromemorian och jag ansluter mig också till de motiveringar som redovisats idenna. Bl.a. på gmnd av påpekanden vid remissbehandlingen har redaktionellaändringar i förhällande till promemorieförslaget gjorts i 2, 4 och 25 §§. 4 Ikraftträdande m. m. Somnämnts träder konventionen i kraft i den månad som följerefter utgången av en period den dag då det tredjedokumentet rörande ratifikation eller annan anslutning har deponerats. Det äremellertid tänkbart att kan komma att träffa överenskommelse medfrämmande stat om tillämpning av konventionens regler ulan hinder av att deninte har trätt i kraft. Lagen bör träda i kraft som konventioneneller någon träffad bilateral överenskommelse. Denna tidpunkt kaninte fömlses . Det bör därför ankomma på regeringen att bestämma tidpunktenför ikraftträdandet. Med hänsyn bl. a. till attdet - som nämnts i promemorian - inför sjunde kongress ibrottslighetsfrägor har utarbetats ett modellavtal som till huvudsaklig delöverensstämmer med överförandekonventionen, kan det tänkas bli aktuellt förSverige atl med stater utanför ingå bilaterala avtal som till sittmateriella innehåll svarar mot konventionens regler. Om godkänneröverförandekonventionen och antar de lagändringar som föreslås här, börregeringen med stöd av I och 2 §§ IVL utan nytt riksdagsbeslut kunna meddelaförordnande i nu angivna hänseenden liksom sådana föreskrifter som behövs medanledning av ett förordnande av detta slag. Detsamma bör gälla för det falletatt bestämmelserna i överförandekonventionen kan göras tillämpliga mellanSverige och någon främmande stat innan konventionen har trätt i kraft. 1983/84:197 19 Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagel. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. 1983/84:197 20 , f. d. justitierådet , regeringsrådet . Enligtutdrag av protokoll vid regeringssammanträde har regeringen påhemställan av statsrådet beslutat inhämta lagrådets yttrande överförslag till lag om ändring i lagen (1972:260) om internationeUt samarbeterörande verkställighet av brottmålsdom. Förslagethar inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslagetföranleder följande yttrande av lagrådet: tillträdde Sverigeden i undertecknade europeiska konventionen om brottmålsdomsinternafionella rättsverkningar (brottmålsdomskonventionen). I samband därmedantogs lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet avbrottmålsdom, även benämnd internationella verkställighetslagen (IVL). Lagenär fillämplig även i förhållande till annan stat än sådan som har tillträttbrollmålsdomskonventionen. Den innebär i huvudsak att efteröverenskommelse med främmande stat under vissa förutsättningar efterframställning verkställer en utländsk brottmålsdom här i landet. En förutsättningför sådant åtagande är att den dömde har hemvist i eller viss annannärmare anknytning lill . Verkställigheten skall ske enligt svenskaregler. Enligt lagen är det också möjligt alt från svensk sida begära verkställigheti främmande stat av svensk brottmälsdom på motsvarande villkor. Brottmålsdomskonventionenhar inte motsvarat de förväntningar som ställts på den. En anledning därtill äralt den föreskriver en rätt komplicerad procedur och därmed förutsätter ettomfattande internt lagstiftningsarbete. En ny konvention med annorlundauppbyggnad har ansetts önskvärd. Inom har ocksä utarbetats en nykonvention, konventionen om överförande av dömda personer(överförandekonvenfionen). Den har öppnats för undertecknande i den21 och träder i kraft i den månad som följer efterutgången av en period efter den dag dä det tredje dokumentetrörande rafifikation eller annan anslutning har deponerats. Den nyakonventionen är öppen för tillträde av europarådsstaterna samt och Kanada.Sedan den trätt i kraft kan även andra stater utanför inbjudas attansluta sig. Syftetmed överförandekonventionen är atl underlätta överförandet av utländska intagnalill hemlandet genom en enkel och lättillämplig proce- 1983/84:197 21 dur.Den är också avsedd alt komplettera brottmålsdomskonvention, iförhållande till vilken den uppvisar vissa skillnader. Enligtremissprotokollet förordar föredragande statsrådet att tillträderöverförandekonventionen och att i anledning härav vissa ändringar genomförs iIVL. Lagrådets granskning avser lagändringarna sådana de kommit till uttryck idet remitterade förslaget till lag om ändring i lagen (1972:260) ominternationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. IVLinnehåller en både omfattande och invecklad reglering. Den kan sägas ta siktepå två skilda förhållanden, nämligen dels förhållande till främmandestat som tillträtt brottmålsdomskonventionen, dels förhållande fillannan främmande stat. Detta återspeglas också i lagens terminologi, som skiljermellan europeisk brottmälsdom och annan ufiändsk brottmålsdom. Med europeiskbrottmålsdom avses dom eller annat avgörande, varigenom domstol eller annanmyndighet i stat som tillträtt brottmålsdomskonventionen har ådömt eller ålagtnågon påföljd för brott eller förklarat egendom förverkad. I anslutning härtillbestår lagen av huvudsakligen tre avsnitt, av vilka det första gällerverkställighet i av europeisk brottmålsdom, det andra verkställighet iSverige av annan utländsk brottmålsdom och det tredje verkställighet utomlandsav svensk brottmålsdom. Det dominerande avsnittet är det som behandlar verkställighethär i landet av europeisk brottmålsdom. Det består av ett stort antalparagrafer, 5-24 §§, vilka ansluter sig bestämmelserna i brottmålsdomskonventionen.När det gäller verkställighet här i landet av annan utländsk brottmålsdomfömtsälts att regeringen meddelar närmare bestämmelser. Lagen innehåller fördet fallet ett fätal föreskrifter, i 25 §. I fråga om verkställighet utomlandsav svensk brottmålsdom skiljer inte lagen mellan verkställighet i stat somtillträtt brottmålsdomskonventionen och annan stat. Lagens bestämmelser härom,i 26-34 §§, bygger på brottmålsdomskonvenfionen. Ettfillträde fill överförandekonvenfionen kräver en särskild lagreglering.Förslag till sådan reglering har utarbetats i en inom justitiedepartementetupprättad promemoria (dnr 2574-83) om internationellt samarbete rörandeverkställighet av brottmålsdom. Efter remissbehandling av promemorian harföredragande statsrådet i allt väsentligt anslutit sig till de förslag tilllagtekniska lösningar som lagts fram i promemorian. Från systematisk ochprakfisk synpunkt har det enligt promemorian ansetts vara en fördel om de nyalagbestämmelserna kunde inarbetas i IVL. Både IVL och den behövliga nyaregleringen avser nämligen överföring av verkställighet beträffandefrihetsberövande påföljder. Å andra sidan uppkommer härvid en del lagtekniskakomplikationer med hänsyn till att brottmålsdomskonventionen ochöverförandekonventionen är olikartat utformade i åtskilliga hänseenden. Dettagäller främst förfarandet, tillämpningsområdet och de grundläggandefömtsättningarna för överförande av Prop.1983/84:197 22 verkstäUighet.Det kunde bl.a. därför enligt promemorian komma i fråga att göra en merafullständig omarbetning av IVL. Ett sä omfattande lagstiftningsarbete som enmera gmndlig revision av IVL skulle innebära syntes dock enligt promemorianböra anstå till dess man fått verklig erfarenhet av brottmålsdoms- ochöverförandekonvenfionerna. Den sistnämnda konventionen borde därför förnärvarande pä enklast möjliga sätt arbetas in i lagen, fastän detta mednödvändighet innebar att lagstiftningen tills vidare inte kom att bli helttillfredsställande från systemafisk synpunkt.