prop · G703117 · 1983-12-31 00:00:00 — Om försäljningsvärdet uppenbariigen inte täcker försäljningskostnaderna, får godset bortskaffas i stället för atl säljas. Försäljning skall ske på offenllig auktion eller, om deUainte är lämpligt, på något annal sätt som är betryggande för den som har rätttill godset. Om det är möjligt, skall avsändaren och mottagaren i god tidunderrättas om tid och plats för försäljningen. Om godset säljs, skall köpeskillingen sändas till den somtill följd av Prop.1983/84:117 11 befordringsavtalet hade rätt till godset, sedan järnvägenfrån köpeskillingen har dragit av vad den har att fordra på grund avbefordringen, förvaringen och försäljningen av godset. Om järnvägens fordranöverstiger köpeskillingen, är den som hade rätt till godset skyldig att täckabristen. ansvarighet Förutsättningarna för ansvarighet 22 § är ansvarig om gods går föriorat,minskas eller skadas medan järnvägen innehar det på grund av befordran. är också ansvarig för skada som uppkommer till följd av dröjsmål med att lämna ut godset. Dröjsmålmed alt lämna ut godset föreligger, när järnvägen inte är beredd att lämna utgodset inom avtalad lid eller, om någon lid inle har avtalats, inom den fristsom järnvägen skäligen bör medges med hänsyn till omständigheterna. gods under förvaring enligt 20 §, svarar järnvägen för godset enligtallmänna regler om förvaring. I fråga om preskription av ersättningsanspråkgäller dock 1 kap. 5 §. Om järnvägen har uppdragit förvaringen åt tredje man,svarar järnvägen endast för att denne har valts och getts instruktioner medtillbörlig omsorg. 23 § är fri från ansvarighet enligt 22 §första stycket, om järnvägen visar att förlusten, minskningen, skadan eller dröjsmålet har orsakats av 1. fel ellerförsummelse av den som till följd av befordringsavtalet var berättigad tillgodset, 2. sådan anvisningav den berättigade som inte har föranletts av fel eller försummelse frånjärnvägens sida, 3. godsetsbristfälliga beskaffenhet, eller 4. någonomständighet som inte kan hänföras till befordringen och som järnvägen intehade kunnat undgå eller förebygga följderna av även om den hade vidtagit allaåtgärder som rimligen hade kunnat krävas av den. 24 § är vidare fri från ansvarighetenligt 22 § första stycket, om förlusten, minskningen eller skadan är en följd av den särskilda risk som är förbunden med 1. att godset harbefordrats i öppen vagn, när avsändaren har godkänt detta transportsätt, 2. att godset inteär förpackat eller är bristfälligt förpackat och det är fråga om sådant gods,som på grund av sin beskaffenhet är utsatt för svinn eller skada närförpackningen är bristfällig eller saknas, 3. att godset harlastats eller lossats på ett felaktigt sätt och lastningen eller lossningeninte har utförts genom järnvägens försorg, 4. att godset ärav sådan beskaffenhet att det är särskilt utsatt för fara att gå förlorat,minskas eller skadas, till exempel genom bräckning, rost, inre självförstöring,uttorkning eller svinn, 5. att gods, somjärnvägen enligt sina villkor inte tar emot till befordran eller tar emotendast på särskilda villkor, har lämnats in under oriktig, otydlig ellerofullständig benämning, 6. att avsändarenhar underlåtit att vidta föreskrivna försiktighetsåtgärder, när han har lämnatin gods som järnvägen tar emot till befordran endast på särskilda villkor, 7. attbefordringen avser levande djur, eller Prop.1983/84:117 12 S.att sändningen är sådan att den enligt befordringsavtalet eller föreskrift iförfattning skall åtföljas av vårdare eller tillsynsman, dock endast omförlusten, minskningen eller skadan är en följd av den fara som var anledningentill att vårdare eller tillsynsman skulle vara med vid befordringen. att förlusten, minskningen eller skadan med hänsyn tillomständigheterna kan vara en följd av en sådan särskild risk som avses i förstastycket, skall den antas vara en följd av denna risk, om del inte visas att såinte är fallet. När det i ett sådant fall som avses i första stycket 1 är frågaom onormalt stor minskning eller om förlust av hela , skall detta dockinte antas vara en följd av att godset har befordrats i öppen vagn. Skallbefordringen enligt avtalet ske i en vagn som är utrustad med särskildaanordningar för att skydda godset mot värme, kyla, temperaturväxlingar ellerluftens fuktighet, får järnvägen inte till befrielse från ansvarighet åberopaden risk som avses i första stycket 4. får dock åberopa denna risk,om den visar att förlusten, minskningen eller skadan beror på någon annanomständighet än att järnvägen inte har följt erhållna anvisningar eller att deninte har gjort vad den med hänsyn till omständigheterna borde ha gjort i frågaom val, underhåll och användning av de särskilda anordningarna. Järnvägenfår till befrielse från ansvarighet åberopa första stycket 7 endast om denvisar att förlusten, minskningen eller skadan beror på någon annan omständighetän att järnvägen inte har följt erhållna anvisningar eller har försummat attvidta de åtgärder som med hänsyn till omständigheterna hade kunnat fordras. 25 § Om ett skadefall som avses i22 § första stycket delvis har sin grund i omständigheter som enligt 23 eller24 § medför att järnvägen är fri från ansvarighet, svarar järnvägen förskadefallet till den del det inte har sin grund i någon sådan omständighet. 26 § Vill någon som är part i ettbefordringsavtal göra järnvägen ansvarig enligt 22 § första stycket för attgods har gått förlorat, minskats eller skadats, åligger del honom att visa attskadefallet har inträffat medan järnvägen innehade godset för att fullgöraavtalet. Om järnvägen i anslutning till en tidigare järnvägsbefordran haringått avtal om ny befordran utan att godset däremellan har lämnats ut ellersändningen ändrats (nyin-lämning), skall minskningen eller skadan hänföras tillden senare befordringen, om det begärs av den som till följd av det nyabefordringsavtalet är berättigad till godset och denne visar att minskningeneller skadan har inträffat medan godset innehades för någon av befordringarna. 27 §Är järnvägen inte beredd att lämna ut godset på avtalad plats från avtalad tid för utlämning eller, om särskild tid inte har avtalats, från det att godset togs emot till befordran, får den som har rätt att få ut godset begära ersättning som om godset hade gått förlorat. Järnvägenär skyldig att underrätta den som har fått ersättning för föriusl enligt förstastycket när godset kommer till rätta, om denne har begärt det i samband med atthan tog emot ersättning för föriusten. skall skriftligen bekräfta ensådan begäran. som har begärt underrättelse enligt andra stycket fått en sådanunderrättelse och krävt att godset skall lämnas ut 1983/84:117 13 till honom, är järnvägen skyldig att lämna ut godset. Somvillkor för detta får järnvägen inte uppställa annat krav än att vad den harbetalat i ersättning för förlusten av godset skall återbetalas. Vad som harsagts berör inte rätten till ersättning för dröjsmål med utlämnandet ellerannan ersättning som kan grundas på befordringsavtalet. Framställsinte begäran som avses i andra stycket eller krävs inte att godset lämnas utenligt tredje stycket inom den tid som anges där, får järnvägen förfoga övergodset med de inskränkningar som kan följa av tredje mans rätt. Ersättningens storlek vid förlust eller minskning av gods 28 § Om järnvägen enligt 22 § första stycket ärskyldig att betala ersätt ning för förlust eller minskning av gods, beräknas ersättningen efter god sets värde på avsändningsorten vid liden då godset togs emot till beford ran. Värdet bestäms efter marknadspriset eller, om sådant pris saknas, efter det gängse värdet av gods av samma slag och beskaffenhet. ansvarighet enligt första stycket är begränsadtill per kilo av det förlorade eller felande godsets bruttovikt. är dessutom skyldig att betala ersättning förfrakt och andra utlägg i samband med befordringen. Utläggen skall ersättashelt, om godset har gått förlorat, och annars till den del som svarar motminskningen. Ersättningens storlek när gods har skadats 29 § Om järnvägen enligt 22 § första stycket ärskyldig att betala ersätt ning för skada på gods och skadan inte har uppkommit till följd av dröjsmål med att lämna ut godset, skall ersättningen motsvara värdeminskningen beräknad efter godsets värde enligt 28 § första stycket. är dess utom skyldig att betala ersättning för frakt och andra utlägg i samband med befordringen till den del som svarar mot värdeminskningen. Ersättningen enligt första stycket får inte överstiga vadsom skulle ha betalats om sändningen hade gått förlorad eller, när endast endel av sändningen har minskat i värde till följd av skadan, denna del hade gåttförlorad. 30 § Om järnvägen enligt 22 § första stycket ärskyldig att betala ersätt ning för skada i anledning av dröjsmål med att lämna ut godset, däri inbegripet skada på godset, är ersättningsskyldigheten begränsad till vad som motsvarar befordringsavgifien. När ersättning för samma gods skall utgå även för minskning av godset enligt 28 § eller för skada på godset enligt 29 §, är järnvägens sammanlagda ersättningsskyldighet i stäl let begränsad till vad som skulle ha utgått enligt 28 §, om godset hade gått förlorat. 31 § Den som vill begära ersättning av järnvägenför att gods har mins kals, skadats eller gått förlorat eller för dröjsmål med att lämna ut godset, skall ulan oskäligt uppehåll göra anmärkning till järnvägen om minskning en, skadan, föriusten eller dröjsmålet. Den som inte gör detta har förlorat rätten till ersättning, om inte järnvägen eller någon som järnvägen ansvarar för enligl 1 kap. 4 § har orsakat skadefallet uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet. 1983/84:117 14 Befordran som utförs av flera järnvägar efter varandra 32§ Om en befordran på grund av ett och samma befordringsavtal skall utföras avflera järnvägar efter varandra, ansvarar varje järnväg gentemot avsändaren ochmottagaren för befordringen i dess helhet enligt avtalet. Befordran av inskrivet resgods 1 § Detta kapitel tillämpas på resgods som har inskrivitsför befordran med järnväg i allmän inrikes trafik. På befordran i trafik med utlandet tillämpas kapitlet endast om annat inte följer av det internationella fördra get om befordran med järnväg av resande och resgods (). Skall befordringen utföras av två eller flera järnvägarefter varandra, gäller kapitlet i tillämpliga delar för samtliga järnvägar. 2 § Som inskrivet resgods anses egendom "somjärnvägen i anslutning till avtal om personbefordran tar emot av den resande för befordran på den sträcka som personbefordringsavtalet omfattar. 3 § När järnvägen tar emot resgods som den resande lämnarför beford ran, skall järnvägen bekräfta mottagandet genom att utfärda resgodsbevis. Är resgodset vid inlämningen i bristfälligt skick ellervisar det tydliga tecken på att vara skadat, skall järnvägen anteckna detta iresgodsijeviset. Om den resande inte godtar en sådan anteckning, behöverjärnvägen inte fullfölja befordringen. Resgodset skall i så fall genaståterlämnas. rätt att avbryta befordran m.m. 4 § Om farligt gods har överlämnats för befordran sominskrivet resgods, är järnvägen inte skyldig att fullgöra befordringen. För sådan egendom gäller 6 kap. 7 §. är inte heller skyldig att som inskrivet resgodsbefordra egendom som inte är farlig men som järnvägen enligt vad den har getttill känna inte tar emot för sådan befordran på grund av andra särskildaegenskaper hos egendomen. är dock skyldig att befordra egendom somden har tagit emol, om järnvägen vid mottagandet kände till eller borde hafastställt att egendomen hade sådana särskilda egenskaper. Är järnvägen inte skyldig att befordra inskrivet resgods,får järnvägen lägga upp resgodset för förvaring för den resandes räkning.Järnvägen har därvid rätt till ersättning för kostnader och skador somresgodsels inlämning eller befordran har förorsakat. Rätt till ersättning förskador föreligger dock inte, om järnvägen har underiåtit att vidta lämpligaåtgärder för att förhindra skadorna trols att den insåg eller borde ha insettatt de sannolikt skulle uppkomma. Utlämning av inskrivet resgods m.m. 5 § Innehavaren av resgodsbeviset är berättigad att få utresgodset på bestämmelsestationen mot att han lämnar tillbaka beviset. får dock inte lämna ut resgodset, om det skäligen kan antas alt innehavaren av resgodsbeviset använder beviset obehörigen. Prop.1983/84:117 15 Kanden som begär utlämning inte lämna tillbaka resgodsbeviset, skall järnvägenändå lämna ut resgodset, om den som begär utlämning visar att han har rätt tillgodset. Råder osäkerhet rörande rätten till godset, får järnvägen fordra attsäkerhet ställs. lämnar ut inskrivet resgods i strid med första eller andra stycket,är järnvägen skyldig att ersätta skada som därigenom uppkommer för den som harrätt till godset. 6 § Har inskrivet resgods intehämtats vid utgången av fjärde dagen efter ankomstdagen, anses järnvägendärefter inneha resgodset endast för förvaring. I fråga om levande djur fårjärnvägen förbehålla sig en kortare avhämtningsfrist. 7 § Har järnvägen innehaftinskrivet resgods för förvaring , får järnvägen sälja resgodseteller, om försäljningsvärdet uppenbarligen inte täcker försäljningskostnaderna,bortskaffa det. Vad som har sagts gäller dock inte, om järnvägen inom dennämnda tiden har fått anvisning om någon annan åtgärd med resgodset somjärnvägen rimligen får anses skyldig att vidta. Utanatt iaktta den tidsfrist som anges i första stycket får järnvägen sälja ellerbortskaffa resgods som är utsatt för snar förstörelse eller vars art ellertillstånd på annat sätt ger anledning till sådan åtgärd. I fråga om levandedjur får järnvägen även vidta andra ålgärder som omständigheterna kräver. Förförsäljning gäller 3 kap. 21 § andra och tredje styckena i tillämpliga delar.Kan den som hade rätt till resgodset inte nås och hör han inte heller av siginom från försäljningen, tillfaller dock överskottet av försäljningenjärnvägen. 8 §Järnvägen är ansvarig, om inskrivet resgods går förlorat, minskas eller skadas, medan järnvägen har hand om det för befordran. Underden tid då järnvägen innehar resgodset för förvaring enligt 4 eller 6 § svararjärnvägen för det enligt allmänna regler om förvaring. I fråga om preskriptionav ersättningsanspråk gäller dock 1 kap. 5 §. Om järnvägen har uppdragitförvaringen åt tredje man, svarar järnvägen endast för att denne har valls ochgetts instruktioner med tillbörlig omsorg. Järnvägenär fri från ansvarighet enligt första stycket, om den visar att föriusten,minskningen eller skadan har orsakats av 1. fel eller försummelse av denresande, 2. resgodsets bristfälligabeskaffenhet, eller 3. någon omständighet som inte kan hänföras tillbefordringen och som järnvägen inte hade kunnat undgå eller förebygga följdernaav även om den hade vidtagit alla åtgärder som rimligen hade kunnat krävas avden. Järnvägenär vidare fri från ansvarighet, om den gör sannolikt att förlusten,minskningen eller skadan har orsakals av resgodsets särskilda beskaffenheteller av att resgodset har saknat förpackning eller varit bristfälligtförpackat. 9 §Om järnvägen inte är beredd att på den resandes begäran lämna ut resgodset på bestämmelsestationen då järnvägen skäligen borde ha hållit det tillgängligt, är järnvägen ansvarig för skada som upp kommer för den resande genom dröjsmålet. Prop.1983/84:117 16 är dock fri från ansvarighet, om den visar attdröjsmålet har orsakats av något förhållande som anges i S § iredje stycket. 10 § Är järnvägen inte beredd att lämna utinskrivet resgods på bestäm melsestationen före utgången av fjärde dagen efter den dag då resgodset borde ha anlänt dit, får den resande begära ersättning som om godset hade gått förlorat. Har den resande fått ersättning som avses i första stycketoch kommer resgodset till rätta, tillämpas 3 kap. 27 § andra-fjärde styckena. 11 § Om järnvägeni annat fall än som avses i 5 § tredje stycket eller 8 § andra stycket äransvarig för att inskrivet resgods har gått förlorat, minskats eller skadats,är järnvägens ansvarighet begränsad till ett belopp som för varje kollimotsvarar hälften av basbeloppet enligt lagen (1962: 381) om allmän försäkringför det år när den händelse som orsakade skadan inträffade. ärdessutom skyldig att betala ersättning för hela resgodsavgiften, om resgodsethar gått förlorat, och i annat fall för så mycket av avgiften som svarar motminskningen eller värdeminskningen. 12 § Om en resandehar lidit skada som järnvägen är ansvarig för enligt 9 §, är järnvägensansvarighet begränsad till för varje påbörjat dygn som järnvägen hardröjt med ullämningen efter det att resgodset har begärts utlämnat. Järnvägenär dock inte skyldig att för resgods som omfattas av ett och samma resgodsbevislämna högre ersättning än . 13 § Om den resande vill begära ersättning avjärnvägen för att resgods har minskats, skadats eller gått förlorat eller för dröjsmål med atl lämna ut godset, skall han utan oskäligt uppehåll göra anmärkning till järnvägen om minskningen, skadan, förlusten eller dröjsmålet. Gör han inte det, har han förlorat rätlen till ersättning, om inte järnvägen eller någon som järnvägen ansvarar för enligt 1 kap. 4 § har orsakat skadefallet uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet. 5 kap. Ansvarighet i annat fall än vid befordran 1 § Om någon i annat fall än som förut har nämnts i dennalag har tillfogats personskada eller sakskada till följd av järnvägsdriften, skall järnvägen ersätta skadan med de undantag som anges i andra stycket och i 2§. är fri från ansvarighet enligt första stycket,om skadan har orsakats av omständigheter som inte kan hänföras till självajärnvägsdriften och som järnvägen inte hade kunnat undgå eller förebyggaföljderna av även om den hade vidtagit alla åtgärder som rimligen hade kunnatkrävas av den. 2 § Skadas förare eller passagerare i ett motordrivetfordon som är i trafik eller skadas ett sådant fordon eller egendom som befordras med ett sådant fordon, är järnvägen ansvarig endast om skadan har orsakats ge nom fel eller försummelse på järnvägens sida eller genom bristfällighet i någon anordning för järnvägsdriften. Prop.1983/84:117 17 3§ I fråga om skadestånd enligl detta kapitel gäller 5 kap. och 6 kap. 1 -3 §§skadeståndslagen (1972:207). Harvållande på den skadelidandes sida medverkat till skador på nötkreatur ellerhästar under betesgång eller på renar, får skadeståndet jämkas endasl ommedverkan har skett uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet. Skadasett motordrivet fordon som är i trafik eller egendom som befordras med ettsådant fordon, skall medverkan till denna sakskada anses föreligga, om vållandei samband med förandet av det skadade fordonet eller del fordon som den skadadeegendomen befordrades med eller bristfällighet på fordonet har medverkat tillskadan. Ordning och säkerhet vid Järnvägstraflk 1 §Utan trafikföretagets tillstånd får inte någon beträda spårområden för järnväg eller tunnelbana utom på platser där det av skyltar, utjämning av höjdskillnaden mellan spåren och markplanet, gångfållor eller andra anord ningar klart framgår att allmänheten har tillträde. tillstånd får inte någon beträda en sådan del av en spårvägsspårområde för vilken det genom stängsel eller skyltar eller på annat liknandesätt klart framgår alt allmänheten inte har tillträde. Densom bryter mot förbudet i första eller andra stycket döms till böter, högst I000 kronor, om inte gärningen är belagd med straff i eller lagen(1951:649) om straff för vissa trafikbrott. 2 §Om någon har fört ett maskindrivet spårfordon påjärnväg eller tun nelbana och därvid har varit så påverkad av alkoholhaltiga drycker eller annat berusningsmedel att det måste antas att han inte kunde föra fordonet på betryggande sätt, skall han dömas till fängelse i högst eller, om omständigheterna är mildrande, till böter. Densom har fört ett sådant maskindrivet spårfordon som avses i första stycketefter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker i sådan mängd att alkoholkoncentrationeni hans blod under eller efter färden uppgick lill eller däröver,skall anses ha varil så påverkad under färden som anges i första stycket. Ärdet inte styrkt att den som har fört ett sådant maskindrivet spärfor-don somavses i första stycket har varit så påverkad som anges där, men har han förtfordonet efter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker i sådan mängd attalkoholkoncentrationen i hans blod under eller efter färden uppgick till 0,5men inte , skall han dömas till böter eller fängelse i högst sexmånader. Vadsom sägs i första stycket gäller också den som i annat fall vid järnväg ellertunnelbana har fullgjort tjänst, i vilken ingår uppgifter av väsentligbetydelse för säkerheten, och därvid har varil så påverkad av berusningsmedelatt det måste antas att han inte kunde utföra dessa uppgifter på betryggandesätt. 3 §En befattningshavare i säkerhels- eller ordningstjänst vid järnväg får från järnvägens område avlägsna den som överträder förbudet i 1 § första stycket, den som uppträder berusad eller stör ordningen och den som genom sitt uppträdande äventyrar säkerheten i järnvägsdriften. Om det är oundgängligen nödvändigt, får han omhänderta en sådan person. Om så sker, skall polisen underrättas. Den omhändertagne får hållas 2 Riksdagen1983/84. 1983/84:117 18 kvartill dess att han har överlämnats till en polisman eller det inte längre finnsskäl till omhändertagande, dock längst sex limmar. 4 §För att verkställa en åtgärd enligt 3 § får befattningshavaren inte använda strängare medel än förhållandena kräver. Han bör i första hand försöka tala personen till rätta genom upplysningar och anmaningar. Våldfår tillgripas endast när andra medel inte hjälper. Om våld tillgrips, skallden lindrigaste form användas som kan förväntas leda till det avseddaresultatet. Våld får inte brukas längre än som är absolut nödvändigt. 5 §Järnvägen får undersöka innehållet i resgodskollin eller godssänd ningar, om innehållet är okänt för järnvägen och det finns skäl atl misstän ka atl de innehåller något som kan äventyra säkerheten i järnvägsdriften. Kandet med fog antas atl resgods innehåller någol som järnvägen har förklarat attden inte befordrar på det sätt som är i fråga eller att innehållet i engodssändning inte motsvarar de uppgifter som avsändaren har lämnat om det, fårjärnvägen undersöka resgodsels eller sändningens innehåll. Detta gäller även omjärnvägen inte har förbehållit sig det i befordringsavtalet. Undersökningarbör företas i vittnes närvaro. Vid en undersökning enligt andra stycket skallom möjligt den resande eller, om undersökningen avser gods, avsändaren ellermottagaren beredas tillfälle att närvara. 6 § Om en resande i ettjärnvägsfordon har med sig egendom som inte får medföras som handresgods och omden resande på järnvägspersonalens uppmaning inte avlägsnar egendomen, fårjärnvägen ta hand om den. Om det är nödvändigt med hänsyn till egendomensfarlighet, får järnvägen ta hand om egendomen utan att först anmoda den resandeatt avlägsna den. 7 § Har järnvägen tagit hand omegendom enligt 6 § eller tagit emot egendom för befordran som inskrivet resgodsoch är egendomen av farlig beskaffenhet, får järnvägen avlägsna, oskadliggöraeller förstöra egendomen, om det inte skäligen kan antas atl faran kanavvärjas genom mindre långtgående åtgärder. Förstastycket skall också tillämpas på gods som järnvägen har tagit emot underomständigheter som anges i 3 kap. 11 § andra stycket. Järnvägenär inte skyldig att ersätta den skada som tillfogas den resande elleravsändaren eller mottagaren genom åtgärder som får vidtas enligt första ellerandra stycket. Dennalag träder i kraft . 1. lagen (1886:7 s. 1) angåendeansvarighet för skada i följd av järnvägs drift, 2. lagen (1916: 238) angåendetillämpning med avseende å elektrisk järnväg av bestämmelserna i lagen den 12mars 1886 (nr 7 s.l) angående ansvarighet för skada i följd av järnvägs drift, 3. lagen (1975:89) om ordning ochsäkerhet inom järnvägsområde, 4. lagen (1976:58) om järnvägsansvarighet vid befordran av resande, 5. järnvägstrafikstadgan(1966:202). Ifråga om en befordran som har påbörjats före ikraftträdandet tillämpas dockfortfarande äldre bestämmelser. Prop.1983/84:117 19