prop · G703104 · 1983-12-31 00:00:00 — Emellertiddelar jag - som framgått av vad jag anförde i lagrådsremissen - lagrådetsuppfattning alt en sådan bestämmelse bör utformas restriktivt, bl.a. för altminska den av lagrådet påtalade risken för en icke önskvärd belastning på domstolarna.Jag vill också instämma i alt uttrycket "uppenbart obilligt" lillsin innebörd överensstämmer med de situationer jag i lagrådsremissen vaU somexempel för en tillämpning av bestämmelsen. Ordet "obilligt" är dockföråldrat och svårförståeligt för en vidare krets. I mitt förslag tillutformning av bestämmelsen, som i övrigt följer vad lagrådet förordat, användsdärför del med obilligl synonyma uttrycket oskäligt. 9§i det remitterade förslaget motsvaras av 10§ i propositionsförslaget. 1983/84:104 42 Jag ansluter mig till vadlagrådet anfört om beslämmelserna i 10 § första stycket i det remitterade förslageloch biträder förslaget om alt de utgår ur lagen. Som en följd av della harvissa redaktionella jämkningar gjorts i andra stycket. 10§ i det remitterade förslagel motsvaras av 11 § i propositionsförslaget. 12§ i propositionsförslaget motsvarar delar av 7§ första stycket i del remitteradeförslagel. Lagenom flyttning av fordon i vissa fall Jagansluter mig lill vad lagrådet anfört och godtar förslagel till formulering avdet nya stycket i 2 §. Utöverde ändringar jag nu har berört har vissa redaktionella jämkningar gjorts ilagförslagen. Medhänvisning till vad jag har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen atl anta de av lagrådel granskade lagförslagen med vidtagnaändringar. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anla de förslag som föredraganden har laglfram. 1983/84:104 43 BilagaI 6 Utredningens överväganden och förslag Sedanelt par decennier har det varit en strävan inom samhällsplaneringen allförlägga parkeringsplatser till tomtmark och i huvudsak reservera gatumarkenför den rörliga trafiken och sådan kortlidsparkering som hänger nära sammanmed denna. Inom nyare bostadsområden inrättas på tomtmark storaparkeringsplatser för de boendes långlidsparkering men även för besökandeskorttidsparkering. En stor del av arbetsplatsparkeringen sker på tomtmark ochallt fler affärsföretag söker tillgodose sina kunders parkeringsbehov påtomtmark. Inom de äldre stadskärnorna förekommer alltjämt i slor utsträckninglångtidsparkering på gatumark, men även där anordnas en mängd parkeringsplatseri parkeringshus, parkeringsgarage, på rivningstomler och i andra anläggningarpå tomtmark. Församhällsplaneringen har både gatumarksparkeringen och tomtmarksparkeringenstor betydelse och dessa är beroende av varandra. En riklig tillgång påparkeringsplatser på tomtmark minskar behovet av parkeringsplatser på gatumarkoch omvänt. Ju bättre tomtmarksparkeringen fungerar, desto lättare är det atttillgodose den rörliga trafikens behov av framkomlighet och trafiksäkerhet.Parkeringen på tomtmark berör således inte bara fastighetsägarna och bilisternautan är i hög grad etl allmänt samhällsintresse. Parkeringenpå gatumark regleras genom trafikförfatlningarna, främst vägtrafikkungörelsen(1972:603) (VTK), och lokala trafikföreskrifter. Påföljden vid felparkering äri vissa fall böter men vanligtvis den i lag föreskrivna felparkeringsavgiften.Det är således en offenlligrätlslig reglering. Också parkeringen på tomtmarkomfattas i vissa fall av VTK och kan regleras genom lokala trafikföreskrifter.Detta gäller då marken är så allmänt trafikerad att den kan hänföras tillbegreppet väg i VTK: s mening. Även i dessa fall blir sanktionen vidfelparkering böter eller felparkeringsavgift. Även tomtmarksparkeringen är isådant fall offentligrällsligt reglerad. I de flesta fall regleras emellertidparkeringen på tomtmark inte genom lokala trafikföreskrifter utan genombestämmelser och anvisningar som fastighetsägaren meddelar utan medverkan avmyndighet. I den mån marken upplåts för parkering betraktas förhållandetmellan markägaren och bilisten som rent privaträttsligt. Några särskildalagregler som tar sikte på dessa fall finns ej utan man får falla tillbaka påeventuellt avtal mellan parterna och civilrättens allmänna regler. Som påföljdvid felparkering används då vanligen en avlalsrättslig tilläggsavgift, s. k.kontrollavgift. Om parkeringen utgör intrång i markägarens eller annansbesittning kan den ibland föranleda böter enligl . Prop.1983/84:104 44 såledestill skillnad från gatumarksparkeringen civilrättsligt reglerad. I enlighethärmed brukar man tala om offentligrättslig respektive civilrättslig parkering. , somavlämnade sitt huvudbetänkande 1968, tänkte sig att parkeringen på tomtmarknormalt skulle regleras genom lokala s.k. parkeringsföreskrifter på i stortsett samma sätt som gatumarksparkeringen. Påföljd vid brott mot sådanaföreskrifter skulle för båda marktyperna vara i vissa fall böter (främst vidöverträdelse av parkeringsförbud och förbud atl stanna), i andra fall enavgift som skulle tillfalla kommunen. Utvecklingen har emellertid inte gått idenna riktning. Visserligen har det förekommit och förekommer på sina hållalltjämt att lokala trafikföreskrifter rörande parkering läggs över tomtmark,så att den blir offentligrällsligt reglerad. Tendensen numera är dock, särskilti de större städerna, att man i takt med alt kommunala parkeringsbolag inrättasöverför parkeringen på tomtmark från offentligrättslig till civilrättsligreglering. Systemet med avtalsrättsliga kontrollavgifter som påföljd vidfelparkering har härigenom vunnit en utbredning som skiljer sig markant frånlägel 1968, då kommittén ansåg alt det straffrättsliga ansvaret var av större betydelseän de civilrättsliga sanklionsformerna (SOU 1968:18 sid. 330). Vi har således tvåparkeringssystem som skiljer sig väsentligt från varandra. För den bilist somföljer gällande parkeringsbeslämmelser spelar skillnaden knappast någon roll.Skillnaden blir märkbar först vid ingripande mot felparkering. Några av olikheterna skallhär nämnas. På gatumark ullas endast en felparkeringsavgift för varjeöverträdelse, oavsett hur länge felparkeringen varat. På tomtmark uttas däremotvanligen en kontrollavgift för varje påbörjat kalenderdygn. Felparkeringsavgiftensmaximi- och minimigränser är fastlagda i författning och dess belopp fastställsav kommunfullmäktige eller . Kontrollavgiften bestäms däremot avfastighetsägaren eller den som förvaltar parkeringsanläggningen och är intebegränsad i lag. Felparkeringsavgiften är sedan erinran och åläggande utfärdalsomedelbart indrivningsbar, utan atl domstolsförfarande behöver anlitas. För attfå ut kontrollavgiften måsle däremot fastighetsägaren anlila inkassoförfarande ochi sista hand väcka talan vid domstol. Härigenom uppkommer inkassokostnader ochrättegångskostnader som tas ut av den försumlige gäldenären. Hoskronofogdemyndigheterna handläggs ärenden om felparkeringsavgift som allmännamål, medan kontrollavgifterna handläggs som enskilda mål, vilket bl.a. medföratt gäldenären i det sista fallel belastas med en extra exekutionskostnad.Slutligen ansvarar den registrerade bilägaren för inbetalning av felparkeringsavgiftenmedan kontrollavgiften i princip endasl drabbar den felparkerande bilföraren. För bilisterna måste dessaskillnader te sig svårförståeliga. Den som parkerar sin bil kan ofta inte se omparkeringsplatsen utgör gatumark eller tomtmark av del enkla skälet atttomtmark som upplåts för biltrafik och 1983/84:104 45 parkeringvanligen asfalteras och därigenom kommer att se ut som en gata eller annanallmän plats. Ett slående exempel på detta, hämtat från , är att"galan" framför utgör tomtmark med civilrättsligtreglerad parkering. Felparkering där föranleder således kontrollavgift, medanfelparkering på den intilliggande medför felparkeringsavgift. Åvenför den som upplåter parkeringsplats vållar skillnaderna en hel delolägenheter. I den i direktiven omnämnda skrivelsen från byggnadsstyrelsenpåtalas angelägenheten av att bilägaren görs ansvarig för betalning av kontrollavgiftennär fordon felparkerats på tomtmark, lika väl som bilägaren är ansvarig för felparkeringsavgiften.Svenska kommunförbundet har i en skrivelse 1979 till regeringen uttrycktönskemål om att en försumlig gäldenär i det offentligrättsliga systemet skalldrabbas av en extra avgift så att betalningsfrekvensen förbättras. Slutligenbereder skyltningen av parkeringsbestämmelser på tomtmark siörre svårigheterän skyltningen på gatumark. Utredningenhar därför sett det som en huvuduppgift alt så långt som möjligt undanröjaolikheterna mellan de båda parkeringssyslemen. Motsystemet med avtalsgrundade kontrollavgifter kan riktas viss kritik av främstprincipiell art. Detta syslem bygger på tanken att bilisten genom att parkeraaccepterar de villkor som markägaren anslagit på platsen, däri inräknatvillkoret om kontrollavgift. Etl avtal anses då ingånget och bilisten blir vidfelparkering skyldig att betala kontrollavgiften. Mot detta kan till en börjaninvändas att del inle alls är säkert att bilisten har accepterat de erbjudnavillkoren. Kanske har han inte sett skylten med parkeringsföreskrifter ellerläst igenom dessa. Kanske har han velat trotsa dem. Det kan ju lika väl sägasatt bilisten genom att inte följa de skyltade villkoren, l.ex. om betalning avparkeringsavgift, visat alt han inte accepterar villkoren. Atl avtal ingåttsär således ofta en fikfion. Vidare kan invändas attkontrollavgiften är en ovanlig och för civilrätten främmande påföljd vidavtalsbrott. Normalt blir en avtalskontrahent skyldig att betala sedvanligteller skäligt pris för en vara eller en tjänst, eventuellt jämte skadestånd.Detta borde leda till att den felparkerande bilisten skulle betala gängseparkeringsavgift för den lid bilen olovligt stått på platsen eller utgeskadestånd för intrånget i markanvändningen. Kontrollavgiften är normaltmycket större. Visseriigen förekommer i andra sammanhang i förväg fastställda s.k. avtalsviten, men dessa torde regelmässigt vara intagna i skriftligakontrakt. För att motverka missbruk har avtalslagen tidigare innehållit enuttrycklig beslämmelse öm jämkning av avtalat vite, vars utkrävande skulle varauppenbart obilligt. Bestämmelsen är ersatt av en allmän bestämmelse omjämkning av oskäliga avtalsvillkor. Risk finns atl en kontrollavgift somensidigt beslutas av markägaren bli alltför hög. En betydelsefull funktion hoskontrollavgiften är självfallet att avskräcka från felparkering. Det skullevara olämpligt om 1983/84:104 46 ettsystem med ensidigt uppställda "straffavgifter" fick breda ut sig isamhället utan lagstiftarens kontroll. Motsystemet med avtalsgrundade kontrollavgifter kan slutligen invändas atl kravenvid inkassering och i rättegång brukar riktas mol den felparkerade bilensägare, trots atl avtalskonstruktionen gör bilföraren ansvarig. mening är en exlra avgift i och för sig en lämpligare påföljd änbötesstraff vid felparkering på tomtmark, lika väl som på gatumark. Deinvändningar som kan riktas mot nuvarande kontrollavgiftssystem skulleundanröjas om påföljden reglerades i lag, något som skulle bli fallel om felparkeringsavgiftslagengjordes tillämplig på tomtmark. Utredningsarbetetinriktades till en början på atl undersöka om felparkeringsavgiftslagen kundegöras tillämplig även vid felparkering på tomtmark, utan att man för den skulllade lokala trafikföreskrifter på tomtmarken. Det syntes naturligt att detnyligen införda centralt administrerade och ADB-baserade förfarandet förinkassering och indrivning av felparkeringsavgifter fick träda i stället fördel oreglerade konlrollavgiftssystemet. Man skulle därigenom minskadomstolarnas arbetsbelastning, automatiskt få till stånd det eftersträvade ägaransvaretoch dessutom komma bort från de avtalsgrundade kontrollavgifterna. Underutredningsarbetets gång har det emellertid visat sig vissa olägenheter med atlutsträcka felparkeringsavgiftslagen till tomtmark. En nackdel av praktisk artär att antalet allmänna mål rörande felparkeringsavgtft hoskronofogdemyndigheterna i så fall kan befaras öka så myckel atl myndigheternainte skulle klara av arbetsbördan utan betydande personalförstärkningar. Menframför allt är det principiellt betänkligt att låta enskilda borgenärersfordringar indrivas såsom allmänna mål, vilka ju annars avser fordringar somtillkommer slaten eller kommun. Med hänsyn härtill har företrädare för riksskatteverketmotsatt sig en omläggning av ulsök-ningen från enskilda mål till allmänna.Utredningen återkommer till detta nedan under avsnitt 6.6. Vidare harföreträdare för de kommunala parkeringsbolagen vid flera tillfällentillkännagivit som sin uppfattning att det civilrättsligakontrollavgiftssystemet är atl föredra framför nuvarande system med felparkeringsavgifter,dels på grund av att betalningsresullalet anses bättre, dels på grund av allberoendet av statliga myndigheter är mindre. Dessaoch andra skäl har lett fram lill alt utredningen i sak accepterat det nuvarandesystemet med kontrollavgift men inriktat sitt arbete på alt lagreglera deltaoch söka utjämna en del av olikheterna mellan påföljderna vidfelparkering på gatumark och felparkering på tomtmark. I enlighet härmed läggerutredningen fram elt förslag till lag om kontrollavgift vid tomtmarksparkeringoch ett förslag till ändring i lagen om felparkeringsavgift samt vissa andraförfattningsförslag. Genomsitt ställningstagande har utredningen undgått en del av de pro- Prop.1983/84:104 47 blemsom skisserats i direktiven. Det finns ingen anledning att bygga in särskildarättssäkerhetsgarantier eftersom domstols dom eller beslut alltjämt skallerfordras för atl en kontrollavgift skall kunna indrivas. Genom att domslolsförfarandetbibehålls har utredningen inte behövt la ställning till hur etträttelseförfarande skall organiseras och inle heller har det funnits anledning atlställa upp några särskilda restriktioner för övervakningen. Slutligen harutredningen ulan betänkligheter kunnai ge den föreslagna lagen omkontrollavgift vid tomtmarksparkering en vidsträckt tillämpning och därigenomundvikit vissa avgränsningsproblem. förslag förutsätts inte att ett avtal är ingånget för att markägarenskall få ta ul kontrollavgift. Avgift skall ulgå när parkeringen sker i stridmot markägarens bestämmelser, oavsett om bilisten kan anses ha accepteratdessa. Genom förslaget blir det i fortsättningen onödigt att upprätthålla dentidigare kritiserade avtalsfiklionen. Genomden föreslagna lagen vill utredningen reglera rätten att ta ut kontrollavgiftvid olovlig parkering på tomtmark. Del skulle kanske varit möjligt att låtalagen ha etl mer begränsat syfte, såsom atl endast reglera ägaransvaret, men iövrigt låta rätten till kontrollavgift vara oreglerad liksom . Enligt ulredningensmening bör emellertid påföljdssystemel på tomtmark vara så fast och enhetligtsom möjligl och della uppnås bäst med en tämligen fullständig reglering. Utredningenvill betona alt del endast är påföljden vid felparkering som regleras.Markägarens på civilrätten grundade rätt att bestämma över sin mark berörsinte. Om han skall upplåta marken för parkering eller ej och i vilka former hani så fall skall göra del regleras inte av lagförslaget. Således står det honomfritt att vid upplåtelse för parkering ta ut skälig avgift, s. k. parkeringsavgift,utan hinder av lagen. Någon bestämmelse som hindrar alltför höga sådanaavgifter torde inte behövas, eftersom bilisterna i så fall helt enkelt låterbli att parkera där. Påmånga håll i landet förekommer del atl markägaren, t. ex. en kommun eller ettallmännyttigt bostadsföretag, söker uppnå bättre stadga i parkeringsregleringengenom att låta denna ske genom lokala trafikföreskrifter. Att detta är möjligtberor på att begreppet väg i VTK är så vidsträckt att även sådana delar avtomtmark som är allmänneligen befarna eller allmänt brukas för trafik medmotorfordon räknas dit. Enligt utredningens mening bör markägaren även ifortsättningen kunna välja mellan s. k. offenlligrältslig och civilrättsligparkering på sådana delar av tomtmarken. Lagförslaget avser således inle altåstadkomma någon ändring härvidlag. Kontrollavgiftertorde nu uttas så gott som enbart på avgiflsbelagda eller tidsregleradeparkeringsplatser. Utredningen har dock sett exempel på atl markägaren enligtskylt utkräver kontrollavgift vid parkering på gångbana 1983/84:104 48 Enligt utredningens mening är en avgift, gärna kallad kontrollavgift,en lämplig påföljd då fordon uppställs så att det utgör intrång i markägarensbesittning, även om parkeringsplatsen inte är avgiftsbelagd. Den nuvarandeordningen med polisanmälan och åtal eller strafföreläggande för l.ex.egenmäktigt förfarande är tämligen opraktisk och ineffektiv. Utredningen önskardärför ge den föreslagna lagen en vidsträckt tillämpning och därigenom öppnamöjlighet för markägaren alt använda kontrollavgiftssystemet på i princip allmark som han kan förfoga över genom privaträllsliga avtal. Sådanmark vill utredningen kalla tomtmark. Redan nu används uttryckettomtmarksparkering omväxlande med civilrättslig parkering. Begreppet tomtmarksynes bällre än enskild mark, eftersom sistnämnda uttryck leder tanken lillmark som ägs av enskilda personer. En slor del av den mark som det här är frågaom ägs emellertid av staten, kommun eller kommunall bolag och även sådan markbör innefattas i begreppet tomtmark. Ordet tomt används ibland i andrasammanhang i en helt annan och mer begränsad betydelse. Det syftar då på som är närmast runt ett bostadshus och som i princip inte får beträdas avutomstående. Det är inte denna innebörd utredningen vill tillägga uttrycket.Eftersom innebörden varierar fordras således en definition. Härerbjuder sig stora avgränsningssvårigheter. Till en början måste gränsen drasmot felparkeringsavgiftssystemet. Det är tydligt att sådana felparkeringar somkan föranleda felparkeringsavgift inte skall medföra kontrollavgift. Eltproblem är atl felparkeringsavgiftslagen inte är begränsad till vissamarkområden utan är tillämplig på överträdelser av vissa typer avparkeringsföreskrifter, vilka väljs ut av regeringen. Av störst intresse äröverträdelser av lokala trafikföreskrifter rörande stannande eller parkering.Eftersom parkeringsföreskrifterna i sin tur är tillämpliga på "väg" iVTK: s mening kunde det ligga nära till hands alt betrakta tomtmark som sådanmark som inte är väg i VTK: s mening. Emellertid är VTK i första hand avseddall ge regler för den rörliga trafiken. Begreppet väg har där fått envidsträckt definition och omvänt skulle begreppel tomtmark bli så snävt attmöjligheten all använda konlrollavgiftssystemet på allmänt trafikerade delar avcivilrättsligt disponerad mark blev utesluten. Delta är ej önskvärt. Ulredningenanser därför all det är bättre atl vid bestämmande av begreppet tomtmark utgåfrån byggnadslagstiftningen. Enligt denna skall i bebyggelseplaner anges olikatyper av markområden med hänsyn lill deras användningsområde. Genom att markenanges i en plan blir del möjligl att mycket exakt bestämma om etl markstycke ärav det ena eller det andra slaget. Avgränsningen blir klarare än om mananvänder ordet väg i VTK: s mening. Istadsplan skall till en början utmärkas gator, torg, parker och andra allmännaplatser. Enligl byggnadslagen skall sådan mark upplåtas till all- 1983/84:104 49 mäntbegagnande enligt vissa regler och det anses att kommunen är skyldig att hållamarken öppen för allmänt begagnande även i fortsättningen. Med hänsyn härtillkan kommunen inte disponera över marken genom privaträttsliga avlal, utankommunens räll att upplåta sådan mark för andra ändamål är noggrant reglerad iallmänna ordningsstadgan och kommunala avgiftslagen. Parkering på sådan markmåste regleras genom lokala trafikföreskrifter och det är tydligt att del intefinns något utrymme för att ta ul kontrollavgifter. Sådan mark bör alltså ejräknas till tomtmark. I stadsplan skall ävenanges byggnadskvarter. Inom sådan mark har ägaren frihet atl inom ramen för vadplanbestämmelserna medger själv reglera parkeringen och den bör inräknas ibegreppet tomtmark. Detta bör även gälla parkeringshus, parkeringsgarage o. d.på sådan mark. Den tredje kategorien mark i en stadsplan är specialområden.Dessa kan vara av skiftande karaktär: hamnområden, sjukhusområden, vattenområden,järnvägsområden, specialområden för parkering osv. Särskill bör nämnas de s.k. trafikområdena som kringgärdar moderna trafikleder och ofta består avgrönområden men även kan vara avsedda för l.ex. Eftersombyggnadslagen inte ålägger kommunen att upplåta sådana områden till allmäntbegagnande anses det alt markägaren - oavsett om denne är kommun eller annan -kan bestämma om bl. a. parkering i kraft av sin äganderätt och således upplåtaparkeringsplatser i civilrättslig ordning. Även dessa områden bör därför räknastill tomtmark, på vilken konlrollavgiftssystemet skall kunna tillämpas. Iförslaget till ny plan- och bygglag (SOU 1979:65) sammanförs begreppenbyggnadskvarter och specialområde till begreppel kvartersmark. Av det tidigaresagda följer atl sådan mark bör räknas till tomtmark. Vadbeträffar områden utanför stadsplanelagt område bör vägar och andra allmännaområden, som är direkt avsedda för den rörliga trafiken, uteslutande varaföremål för offentligrättslig parkeringsreglering. De bör därför inte räknastill tomtmark i detta sammanhang. Annan mark bör däremot räknas dit, oavsett omden är byggnadsmark, såsom villatomter och gårdstomter, eller grönområden,skog, åker och äng. Det bör således vara möjligt att där utkrävakontrollavgift. Omkommunen av trafiksäkerhets- eller framkomlighetsskäl enligl VTK eller terrängtrafikkungörelsen(1972:594) (TTK) lagt lokala trafikföreskrifter rörande stannande ellerparkering över tomtmark bör de markområden som berörs av trafikföreskrifternainte räknas lill tomtmark. Olovlig parkering där bör beivras med felparkeringsavgiftoch inte kontrollavgift. Utredningenföreslår därför att den föreslagna lagen skall vara tillämplig på tomtmark ochatt med tomtmark skall förstås sådan mark som inte är väg, gata, torg ellerannan allmän plats och inte heller omfattas av lokala trafikföreskrifterrörande stannande eller parkering. Eftersomdet ankommer på regeringen att bestämma över felparkerings-avgiftslagens tillämpningsområdesynes det lämpligt att överlåta åt regeringen att även bestämma vad som skallförstås med tomtmark. 4 1983/84. 1983/84:104 50 Påvägmark anses del vara tillåtet att parkera på alla ställen där parkering ejär uttryckligen förbjuden enligt VTK eller lokal trafikföreskrift. Förbudenligt lokal trafikföreskrift skall normalt dessutom tillkännages genomvägmärke. Närdet gäller tomtmark är det ibland uppenbart för varje fordonsförare attparkering är förbjuden, l.ex. på annans villatomt, på gräsmatta eller planteringeller i en nysådd åker. På många ställen kan parkering antas vara tillåten, t.ex. på iordningställda parkeringsplatser där några inskränkande villkor intefinns anslagna. På andra områden åter kan det vara oklart för bilisten om hanfår parkera eller ej. Med hänsyn härtill synes det föra för långt att låtafordonsföraren drabbas av en kontrollavgift enbart av den anledningen alt hanparkerat på ett ställe där han inle haft rätt alt parkera. Etl villkor bör varaatt parkeringsförbudet tydligt utmärkts med en skylt på platsen. Om parkeringär tillålen på vissa villkor, l.ex. mol avgift eller för en viss personkrets,bör på motsvarande säll dessa villkor anslås på elt för föraren synligt sätt..Utredningen föreslår därför alt kontrollavgift bara skall få tas ut omparkeringsförbudet eller parkeringsvillkoret tydligt tillkännagivits genom enskylt på platsen. Skyltarnabör vara lydliga och enhetliga. Detta underlättar för bilisterna att följa beslämmelsernaoch är också av betydelse för alt övervakarna på elt säkert sätt skall kunnafullgöra sin uppgift. Det synes därför lämpligt atl trafiksåkerhetsverket, somär ansvarigt för utformningen av vägmärken, får lill uppgift atl utarbetaföreskrifter och rekommendationer för skyltning av parkeringsförbud och villkorför parkering på tomtmark.