prop · G70360 · 1983-12-31 00:00:00 — Utmstning till anläggning för upparbetningav bestrålade bränsleelement a) maskin för sönderdelning avbränsleelement, b) tank för upplösning avbestrålat reaklorbränsle. Anläggning för tillverkning avbränsleelement. Anläggning för anrikning avuran. Utrustningsom konstruerats för anrikning av uran. Anläggningför framställning av tungt vatten. Utrustningsom konstruerats för framställning av tungt . 1983/84:60 183 4.2.3 Beredskap mot olyckor i kärnkraftverk m. m. Beredskapsålgärder m. m. Ansvaret för ålgärder och organisation av beredskapen motolyckor inom ett område för kärnteknisk verksamhet åliggeranläggningens innehavare. Krav härpå uppställs i samband med prövning och meddelandeav fillstånd enligt atomenergilagen och regleras närmare i de villkorsom ges för Beredskapsålgärder utanför en anläggning regleras i lagen(1960:331, ändrad senast 1981:539) om skyddsåtgärder vid olyckor iatomanläggningar m.m. och förordningen (1981:540) om skyddsåtgärder vidolyckor i atomanläggningar m.m. Lagen ulgör en beredskapslag som skall kunnautnyttjas så snart radioaktiva ämnen - av vad orsak det vara må - sprids elleren överhängande fara föreligger för sådan utspridning från en kärnreaktoreller annan kämanläggning i riket i sådan mängd att särskilda åtgärder påkallasför att skydda allmänheten. Huvudansvaret för atl allmänheten skyddas motskadlig strålning ligger pä (1 §). I län som regeringen bestämmer skall somförberedande åtgärder dels upprätta en organisationsplan för de åtgärder sombehövs för att skydda allmänheten mot radioaktiva ämnen, dels utse en befaUningsha-varesamt en eller flera ställföreträdare för honom med befogenhet att vid behovinterimistiskt handla i ställe (2 §). Om det vid en anläggning inträffat en händelse, sompåkallar särskilda åtgärder till skydd för allmänheten, äranläggningsinnehavaren skyldig alt genast underrätta den lokalapolismyndigheten och (3 §). När en olycka inträffat, har elleranläggningsinnehavaren olika befogenheter för att vidta erforderiigaskyddsåtgärder. Sålunda får enligt 4 § kontrollmätningar och andraundersökningar företas i syfte all utröna radioaktivitetens spridning utanhinder av att inträng därigenom sker i enskilds rätt. Åtgärderna får vidtas efterlänsstyrelsens förordnande eller pä uppdrag av anläggningens innehavare. Närdet är påkallat från slrålningssynpunkt, äger vidare befogenhetatt förelägga dem som uppehåller sig inom området att inte vistas utomhus elleratt lämna området eller att förbjuda tillträde till området. Som etl komplementhärtill åligger det att vid evakuering ordna inkvarterings- och ut-spisningsfräganför personer som utrymts och atl lämna dem annan behövlig hjälp. Länsstyrelsenhar vidare befogenhet aft dels påbjuda bortförande av levande djur ellerlivsmedel, dels förordna om inskränkningar i enskildas rätt att faktisktnyttja eller rättsligt förfoga över egendom. Livsmedel eller annal, som redanblivit förorenat av radioaktivitet, får omhändertas och oskadliggöras (5 §). Härutöver innehåller lagen bestämmelser om tjänstepliktoch förfoganderätt. Enligt 6 § omfattar tjänsteplikten personer i åldrarna18-65 år. Tjänsteplikt förordnas av när behovet av arbetskraftför att 1983/84:60 184 genomförabehövliga åtgärder inte kan tillgodoses tillräckligl skyndsamt på annat sätt.Det ankommer därefter på polisbefäl som bestämmer att ombesörjasjälva uttagningen. I förarbetena till lagen (prop. 1960:139 s. 56 och 71)understryks att bl.a. möjligheterna aU tvångsvis utlaga arbetskraft böranvändas som en nödfallsutväg och att särskilt strålkänsliga åldrar inteutsätts för strålfara. Rekvisition av förnödenheter kan avse all slags egendom,såsom mätinstrument, transportmedel eller annat som behövs. I likhet med vadsom gäller vid tjänsteplikt förordnar att avsedd egendom skalltillhandahållas på polisbefäls anfordran. Den egendom som rekvireras skallanses ha tillhandahållits med nyttjanderätt, om annat inte har särskiltangivits eller framgår av omständigheterna. Kan behovet av arbetskraft ellerförnödenheter inte tillgodoses inom del egna länet, får annan länsstyrelseförordna om tjänsteplikt eller rekvisition (7 §). Det åligger också kommunalmyndighet att på begäran lämna erforderiigl bistånd förskyddsåtgärder och, enligt de föreskrifter som meddelas av regeringen, biträdavid planeringen av skyddsåtgärder (9 §). Densom ålagts tjänsteplikt eller alt tillhandhålla förnödenheter har räll lillersättning av statsmedel. Samma rätt föreligger även för den som frivilligtvarit verksam i skyddsarbete (8 §). 1960års lag är utformad med sikte på alt bemästra olyckor vid slaUonära kärnanläggningarinom landel. När det gäller andra slag av olyckor tillkommer enligt 13 §länsstyrelsens befogenheter atl ingripa i stället regeringen eller myndighetsom regeringen bestämmer. Det ankommer också på regeringen att meddelabehövliga förordnanden och föreskrifter om beredskap mot sådana olyckor.Regeringen får vidare bestämma att en länsstyrelses åligganden enligl lagenhelt eller delvis skall fullgöras av i ell annat län. Även i dellafall får regeringen i stället för meddela förordnanden och föreskrifter. Fördeltagande och annan medverkan i skyddsarbete samt för annan skada änpersonskada, vilken åsamkats någon som medverkat i skyddsarbete, utgårersättning av statsmedel enligt 12 § kungörelsen (1961:457) om ersättning på gmndav medverkan i skyddsarbete vid olyckor i atomanläggningar m. m. Ersättningenutgår med belopp som prövas skäligt med hänsyn till beskaffenheten av det arbelesom deltagandet avsetl om det pågått . Ersättning utgårdessutom för resor och uppehälle samt för skada pä kläder eller annat somuppkommit (3 och 4 §§). Skälig ersättning utgår även för mätinstmment,transportmedel eller annan förnödenhet som tillhandahållits för skyddsarbete(5 §). Ersättningsrätt föreligger dock ej för kommun elleranläggningsinnehavare eller för den som utan begäran medverkat i skyddsarbeteoch denna medverkan måste anses ha varit uppenbart opåkallad. Ersättning utgårinte heller för medverkan i Prop.1983/84:60 185 skyddsarbete som väsentligen avsetl att skydda denmedverkande själv. hans familj eller dem tillbörlig egendom (6 §), Anspråk påersättning prövas av i det län där skyddsarbetet bedrivits (8 §), Inträffar beträffande någon som deltar i skyddsarbetesjukdom, bestående nedsättning av arbetsförmågan eller dödsfall utgårersättning enligt 1 § lagen (1977:265) om slalligl personskadeskydd. Eflerregeringens förordnande kan sådan ersättning också utgå till den somfrivilligt deltar i verksamhet för att avvärja eller begränsa skada pämänniskor eller egendom eller i miljö. Skadeskyddet handhas avriksförsäkringsverket och de allmänna försäkringskassorna (3 S). Ersättningenregleras i enlighel med bestämmelser i lagen (1976: 380) om arbetsskadeförsäkring(10 S). Enligt I § lagen (1977:266) om slallig ersättning vidideell skada utgår ersättning av staten även för sveda och värk, lyte ellerannat stadigvarande men samt allmänna olägenheter lill följd av skadan.Ersättningen utgår med belopp som skulle ha utgått om den skadade hade rätttill ersättning enligt statens personskadeförsäkring (2 §). Ersättningen förideell skada beslutas av trygghetsnämnden (4 §). Till lagstiftningen pä beredskapsområdet kan även hänförasvissa bestämmelser om nybyggnadsförbud i byggnadslagstiftningen. Sålunda fårenligt 81 § andra stycket byggnadslagen nybyggnad inle ske utan länsstyrelsensmedgivande inom området i närheten av kärnreaktor eller annan kärnenergianläggning,om risk kan antas föreligga för skadlig strålning från anläggningen. Hartillstånd getts att anlägga eller utvidga en kärnreaktor eller annankärnenergianläggning får enligt 82 § byggnadslagen förordna attbestämmelserna i 81 § skall tillämpas pä motsvarande sätt. I byggnadsstadgan (1959: 612, omtryckt 1981:873)föreskrivs i 24 § 1 mom. första stycket att ett område med nybyggnadsförbudenligt 82 S byggnadslagen skall av anges till sina gränser på enkarta. Enligt 71 § 4 mom. andra stycket byggnadsstadgan skall byggnadsnämndentillställa tillsynsmyndigheten de planer som berör anläggningen enligl 81 och82 §§ byggnadslagen. kan enligt 72 § andra stycketbyggnadsstadgan föra talan mot beslut av byggnadsnämnd, länsstyrelse ellerkammarrätt om nybyggnadstillstånd i närheten av kärnreaktor. Särskilda tillämpningsanvisningar i fråga ommarkanvändningen kring kärnkraftverken utarbetas av statens planverk isamarbete med och (planverkets rapport 42/1977 Användning av mark kring kärnkraftverk). Ansvarigheten för skador som uppkommer i samband meddriften av kärnkraftsanläggningar (atomanläggningar) regleras i atomansvarighetsla- Prop.1983/84:60 186 Denna lag bygger pä två internationella konventioner,Pariskonvention och tilläggskonvention till Pariskonvenlionen.Båda dessa konventioner har ändrats genom tilläggsprotokoll är 1964. De hardessutom är 1982 reviderats genom två ändringsprotokoll. 1Pariskonventionen regleras alomanläggningsinnehavarens civilrättsligaansvarighet. Genom tilläggskonventionen införs elt system med supplerandeersättning av statsmedel vid mycket stora olyckor. I det följande lämnas enredovisning av huvuddragen i och tilläggskonven-lionen, idessas lydelse efter den förelagna revideringen, samt av atomansvarighetslagen. Riksdagenhar godkänt ändringsprotokollen och antagit de ändringar iatomansvarighetslagen som behövs för att skall kunna tillträdaprotokollen (prop. 1981/82: 163, LU 1982/83: 15). Regeringen har den 27januari 1983 beslutat ratificera protokollen. Dessa har ännu inte trätt ikraft. 1 regleras ansvarigheten för skador somuppkommer genom drift av landbaserade atomanläggningar. Konventionen bygger påfyra grundläggande principer: 1. ansvarighetenskall åvila innehavaren av en atomanläggning oberoen de av vällande, dvs. på objektiv grund, 2. ansvarighetenskall begränsas till visst belopp för varje skadeorsakande händelse, 3. ansvarighetenskall vara täckt av försäkring eller annan ekonomisk garanti, 4. ansvarighetenskall kanaliseras lill vederbörande anläggningsinnehavare, dvs. i principskall ingen annan än denne kunna åläggas ersättningsskyldighet. Pariskonventionenär inte tillämplig på atomolycka som inträffar eller skada som uppkommer isådan stat som inte har tillträtt konventionen, om inte annat har föreskrivitsi lagen i den konventionsstat där den ansvarige innehavarens anläggning ligger(i det följande benämnd "anläggningsstaten") (art.2). Innehavareav en atomanläggning svarar enligt oberoende av vållande förperson- eller egendomsskada orsakad av en atomolycka vid vilken har medverkat alombränsleeller radioaktiv produkt som fanns i hans anläggning eller av atomsubstans som- utan att vara under transport - kom från anläggningen (art. 3.a). Frånanläggningsinnehavarens ansvarighet undantas dock skador på s.k. "on-sile-property",dvs. skador på själva anläggningen eller - efter det ändringsprotokollträtt i kraft för svenskt vidkommande - på annan anläggning i dess omedelbaranärhet, däri inbegripet annan atomanläggning under uppförande. Undantagetavser även skada på sådan egendom inom anläggningsom- Prop.1983/84:60 187 rådet som används eller var avsedd att användas iförbindelse med alomanläggning inom området (arl. Innehavaren ärinte heller ansvarig för skador orsakade av en atomolycka som är en direkiföljd av krigshandling eller vissa därmed jämställda handlingar. Han är inteheller ansvarig för skador orsakade av en atomolycka som är en direki följd aven allvarlig naturkatastrof av osedvanlig art, om inte annat föreskrivs i anläggningssla-tenslag (art.9). Innehavarensansvarighet omfattar också skada i följd av atomolycka under transport avatomsubstans till eller från anläggningen (arl.4.a, och b.). Bestämmelserna ominnehavarens ansvarighet under transport innebär i huvudsak följande. Vid transportmellan atomanläggningar i konventions-staterna är den avsändandeanläggningsinnehavaren ansvarig lill dess ansvarigheten enligt skriftligtavtal mellan avsändare och mottagare övergår på den sistnämnde. Finns intesådant avtal, övergår ansvarigheten pä mottagaren när denne övertaratomsubstansen. Sker transport till mottagare i icke-konventionsstat, upphöravsändarens ansvarighet när atomsubstansen lossas från det transportmedel medvilket substansen har anlänt till den staten. Vid transport till alomanläggningi konvenlionsstal från avsändare i icke-konventionsstat blir mottagarenansvarig från det atl alomsub-stansen lastats på det transportmedel med vilketden sänds från den främmande staten. I sistnämnda fall blir dock mottagaren ansvarigendast om transporten har skett med hans skriftliga samtycke. Enligt skall anläggningsinnehavarensansvarighet vara begränsad (art. 7.a och b). Ansvarighetsbeloppet för varjeolycka skall utgöra 15 milj. särskilda dragningsrätter (ca 120 milj. kr) såsomdessa definieras av och används för dess verksamhetoch transaktioner (en särskild dragningsrätt motsvarande den I november 1982ett värde av . Konventionsstat kan dock under vissa förutsättningargenom nationell lag fastställa elt lägre belopp, dock lägst 5 milj. särskildadragningsrätter (ca 40 milj. kr). Ett sådant lägre belopp får fastställas omdel behövs av försäkringsmässiga skäl eller om det är sannolikt att de skadorsom kan uppkomma vid en olycka i en viss anläggning eller till följd av en visstransport blir av ringa omfattning. En stat får alltså fastställa lägreansvarighetsbelopp med hänsyn till karaktären av en viss atomanläggning ellervissa atomsubstanser och till de sannolika följderna av en olycka som härrörfrån anläggning eller substanserna. Det ansvarighetsbelopp som har fastställts med stöd avkonventionen omfattar inte ränta eller rättegångskostnader (art. 7.g). Ansvarigheten för atomskada kanaliseras till vederbörandeanläggningsinnehavare. Anspråk på ersättning för atomskada får sålunda iprincip inte riktas mot någon annan än anläggningsinnehavaren eller dennesförsäkringsgivare (art. 6.a). Innehavare av atomanläggning är enligt konventionen iprincip inte Prop.1983/84:60 188 ansvarig enligt andra bestämmelser än dem som innefattas ikonventionen för skada orsakad av atomolycka (art, 6,c,ii), Anläggningsinnehavaren är skyldig all läcka sinansvarighet enligt konventionen med försäkring eller annan ekonomisk garanti, Anläggningssta-lenbeslämmer de närmasle villkoren för sådan försäkring eller garanti (art, K),a), 1 den män annat inle följer av särskilda bestämmelser ikonventionen skall frågan om skadeståndels art. form och omfattning avgörasenligt nationell lag (lex fori) (arl 11). Konventionen innehåller tvingande jurisdiktionsbeslämmelser(art. 13.a, b och c). Den innehåller också reglerom verkställighet av domar(art. 13,d). Konventionen och nationell lagstiftning som bygger på denskall tillämpas ulan diskriminering med hänsyn lill nationalitet, hemvisteller uppehållsort (arl, 14, a och c). Varje konvenlionsstal får vidta de åtgärder som den finnernödvändiga för alt bygga ut konventionens ersättningssystem. Tilläggskonventionen syftar till en reglering av frågan omsupplerande ersättning av statsmedel vid katastrofolyckor. Den är supplementäri förhållande till , Beslämmelserna i gälleralltså beträffande ersättningar som utgår enligt tilläggskonventionen medendast de avvikelser som följer av uttryckliga bestämmelser i denna.Tilläggskonventionens konstruktion innebär att skadorna i första hand ersättsav vederbörande anläggningsinnehavare enligt regler och attsupplerande ersättning av statsmedel utgår bara i den mån ansvarighetsbeloppetenligt inte förslår till full ersättning. Tilläggskonventionen gäller bara beträffande atomolyckorför vars skadeverkningar innehavare av alomanläggning i stat som har tillträtttilläggskonventionen (i det följande benämnd "Brysselstat") äransvarig enligt (art, 2. a). En ytterligare förutsättning är atlanläggningen utnyttjas för fredliga ändamål och vid tiden för olyckan fannsupptagen på en förteckning som förs av enligt vissa regler ikonventionen. Konventionen är enligt art, 2,a.ii tillämplig endastbeträffande 1. skador somuppkommeri Brysselstal, 2. skador som uppkommerombord på fartyg eller luftfartyg registrerat i Brysselstal under det attfartyget eller luftfartyget befinner sig på eller över det fria havet, 3. skador som iövrigt uppkommer på eller över det fria havet och drabbar medborgare iBrysselstat, varvid dock skada pä fartyg eller luftfartyg ersätts bara omfartyget eller luftfartyget är registrerat i Brysselstat. 1983/84:60 189 Ersättningssystemet enligt tilläggskonventionen innebär ikorthet följande. Systemet är indelat i tre steg (arl. 3, a och b, saml arl,8), Ersäiining utgår i första hand frän anläggningsinnehavarensansvarighetsbelopp, dvs, normalt ur dennes försäkring. Skulleansvarighetsbeloppet inte räcka för att ge alla skadelidande full ersättning,betalas ersättning av den stat där den skadevällande anläggningen ligger upptill ett sammanlagt belopp pä 175 milj, särskilda dragningsrätter (ca 1,4miljarder kr). Skulle inle heller detta belopp räcka, utgår ersättning enligttredje steget upp till sammanlagt 300 milj. särskilda dragningsrätter (ca 2,4miljarder kr). Enligt tilläggskonventionen i dess lydelse årsändringar är motsvarande belopp 70 milj. särskilda dragningsrätter (cirka 950milj. kr) respektive 120 milj. särskilda dragningsrätter (cirka 550 milj. kr).Ersättningar inom detta steg betalas av statsmedel, som skall ställas tillförfogande gemensamt av samtliga stater som har tillträtt tilläggskonventionen.Staterna svarar för utbetalda belopp enligt vissa fördelningsregler som grundaspä varje stats bruttonationalprodukt och den sammanlagda effekten hosvederbörande stats atomanläggningar (art. 12.a). De skadelidande äger i princip rätt till full ersättning.Vad som är att anse som full ersättning bestäms enligt lagen i den stat därrättegången förs (lex fori). Konventionsstaterna får genom nationelllagstiftning fastställa kriterier för ersättningarnas rättvisa fördelning ifall dä skadorna totalt överstiger eller kan beräknas överstiga 300 milj,särskilda dragningsrätter. Härvid får dock inte göras någon diskriminering somgrundas på nationalitet, hemvist eller uppehållsort. Inte heller får olika kriteriertillämpas allteftersom ersättningarna skall utgå inom första, andra ellertredje steget (art. 8). Ansvarigheten för skada orsakad av atomolycka regleras i atomansvarighelslagen(1968:45, ändrad : 1275), Som tidigare nämnts grundar sig denna lagpå och tilläggskonventionen. Atomansvarighetslagenöverensstämmer därför i fråga om sitt sakliga innehåll i huvudsak medkonventionerna. Den följande redogörelsen för gällande svensk rätt begränsasdärför till de punkter på vilka konventionerna ger konventionsstaternavalfrihet eller på vilka konventionsreglering saknas. Atomansvarighelslagen gäller alltid i fråga om atomskadorsom uppkommer i konventionsstat (eller på eller över det fria havet) och somorsakas av atomolyckor som inträffar i konventionsstat (eller på eller över detfria havet), 1 fråga om sädana olyckor som lagen är tillämplig på, dvs, atomolyckori konventionsstat eller på eller över del fria havet, gäller i övrigt olikabestämmelser beroende pä om atomanläggningen är belägen i eller iutlandet. I fräga om ansvarighet för innehavare av atomanläggning i 1983/84:60 190 är lagen tillämplig på atomskada som har uppkommiti annan stat än konvenlionssiat endast om olyckan har inträffat i . 1fråga om ansvarighet för innehavare av atomanläggmng i utlandet gällerbeträffande ansvarighetens utsträckning i rummet vad som föreskrivs ianläggningsstatens lag. I överensstämmelse med Pariskonvenlionens artiklar 3 och 9fastslås i 11 § principen om objektivt ansvar för anläggningsinnehavaren.Ersättning utgår således enligt atomansvarighetslagen även omatomanläggningens innehavare inte är vållande lill skadan. Innehavare av alomanläggningi är dock inte ansvarig enligl atomansvarighelslagen i anledning avatomolycka som är en direki följd av krigshandling eller liknande handling underväpnad konflikt, inbördeskrig eller uppror eller som har orsakats av allvariignaturkatastrof av osedvanlig art. För innehavare av alomanläggning i annan konvenlionsstalföreligger i sådana fall ansvarighet endast om anläggningssiatens lagföreskriver del. Innehavare svarar inte enligl atomansvarighelslagen förskada på atomanläggningen eller på annan alomanläggning i dess omedelbaranärhet eller - efler ikraftträdandet av ändringsprotokollet för del -på egendom som vid tiden för atomolyckan fanns inom anläggningsområdet ochanvänds eller var avsedd att användas i förbindelse med en alomanläggning inomområdet, s. k, on-siie-properiy (12S första stycket). EnligtPariskonventionen i dess ursprungliga lydelse omfattade anlågg-ningsinnehavarensansvarighet vid iransporlolyckor inle skada på irans-porlmedel, om inte annatföreskrivs i anläggningsstatens lag (arl, 3 a,ii,2), Genom ändringsprotokollethar undantaget för skador på transportmedel upphävts. Under en övergångstid,som troligen kommeratt omfatta , kommer dock konventionen alt gälla idess äldi"e lydelse i förhållande lill vissa konvenlionsstater, Sverigehar utnyttjat möjligheten att låta anläggningsinnehavarensansvarighet omfatta även skada på transportmedlet, I 14 § finns regler om s, k, kanalisation av ansvarighetenlill anläggningsinnehavaren, dvs, upphävande av skadeståndsansvar enligt andraregler än atomansvarighetslagen. Ansvarigheten för atomskada skall enligt Pariskonventionenbegränsas lill visst belopp för varje skadeorsakande händelse (arl, 7), Förinnehavare av atomanläggning i är ansvarigheten enligt atomansvarighelslagenbegränsad till 500 milj, kronor för varje atomolycka och detta belopp skall varatäckt av försäkring eller annan ekonomisk säkerhet. Prop.1983/84:60 191 anläggning enbart för framställning, behandling ellerförvaring av obesträlat uran är ansvarigheten begränsad till 100 milj, kronorför varje olycka. Detsamma gäller i fråga om alomolycka som uppkommer under transportav sådant uran. För innehavare av atomanläggning i utlandet besiämsansvarighetsbeloppet enligl anläggningssiatens lag. I fråga om alomolycka sominträffar under transport av atomsubslans avser anläggningsinnehavarensansvarighet enligt atomansvarighetslagen för andra skador än skada påtransportmedlet inte i något fall ett lägre sammanlagt belopp än 100 milj,kronor. De belopp som nämnts innefattar inle ränla eller ersättning förrättegångskostnader (I7§), Om det ansvarighetsbelopp som gäller för vederbörandeanläggningsinnehavare inte förslär för alt alla skadelidande skall få fullersättning, nedsätts deras ersättningar och därpå belöpande räntaproportionellt. Kan det efter inträffad olycka befaras alt sådan nedsättningfordras, får regeringen eller myndighet som regeringen beslämmer förordna allersättning tills vidare skall utgå endasl med viss kvotdel (19S). Anläggningsinnehavarens regressrätt, dvs, rätt att avannan kräva äter vad han utgivit enligt atomansvarighetslagen eller motsvarandelagstiftning i annan konventionsstat, är starkt begränsad. Regressrättföreligger sålunda endast mol fysisk person som har orsakat skadan uppsåtligenoch mot den som genom skriftligt avtal med anläggningsinnehavaren ultryckligenhar åtagit sig att svara för skadan (20§). 1 21 S finns särskilda preskriptionsbeslämmelser.Ersättningsanspråk mot innehavare av atomanläggning eller mot den som harmeddelat försäkring mol hans ansvarighet preskriberas, om inte vederbörandeanmäler sill anspråk från den dag då han fick eller med iakttagandeav skälig aktsamhet hade bort få kännedom om att han lidit skada som medförrätt till ersättning enligt atomansvarighetslagen och om den för skadan ansvarige-Talanom ersättning skall väckas mot innehavaren eller dennes försäkringsgivare från den dag dä atomolyckan inträffade. Har skadan orsakals avatomsubstans som har lillgripits olovligen, förlorats eller övergivits ulanatt åter ha tillvaratagils, får talan dock inle väckas efter del atl tjugo ärhar förflutit för tillgreppet, förlusten eller övergivandet. Bestämmelserom obligatorisk ansvarsförsäkring finns i22-27SS.