prop · G703152 · 1983-12-31 00:00:00 — Slaten har vidare lagtvikliga uppgifter på kommunerna och landstingskommunerna bl. a. när det gälleråtgärder för atl bekämpa arbetslösheten bland ungdomen. Lyckade resultat avansträngningarna, inom detta och andra områden, kräver en nära samverkan mellanstatlig länsförvaltning och kommunala organ. Sektoriseringen inom statsförvaltningen på regional nivåhar tillsammans med regelsystemets utformning och omfattning, enligt vad mananser från kommunall håll, försvårat samlade och för samhället mer effektivalösningar. Beredningen anser mol den bakgrunden att de problem som härbehandlats bör uppmärksammas i försöksverksamheten. 9 Försöksverksamhetens rättsliga reglering Syftet med försöksverksamheten är alt pröva möjligheternaalt öka den kommunala självstyrelsen. Tanken är - som har beskrivits närmare iavsnitt 8 - atl det skall öppnas en möjlighet all för berörda kommuner ochlandstingskommuner i försöksverksamheten göra avsteg från sådan stalligreglering som hämmar eller försvårar en effektiv verksamhet. Avsiktenär att försöksverksamheten skall begränsas till elt fåtal kommuner och att denskall vara begränsad i tiden. Vidare är avsikten alt försöksverksamhetenhuvudsakligen skall avse avsteg från sådana föreskrifter som avses i 8 kap. 5§ regeringsformen (RF). Utgångspunkten är atl det skall ankomma på iförsöksverksamheten berörda kommuner och landstingskommuner (försökskommunerna)själva att hos regeringen anmäla sina önskemål om förändringar i den statligaregleringen av deras verksamhet. Del framgår av de exempel på önskemål omförändringar som finns redan nu alt dessa avser såväl föreskrifter som 1983/84:152 65 harmeddelats av i lag som föreskrifter som har meddelats av regeringen ellermyndigheter under regeringen. Det gäller därför atl undersöka vilka formellamöjligheter regeringen har att besluta om avsteg från de föreskrifter som kanbli aktuella i försöksverksamheten. Den givna utgångspunkten finns därvid i RF:sregler om fördelningen av normgiv-ningsmakien mellan i första hand riksdagenoch regeringen. AvRF framgår atl ämnena för normgivningen är grupperade i två huvudområden:riksdagens primäromräde (det primära lagomrädet) och regeringens primärområde.Del primära lagområdel indelas i det obligatoriska lagområdet, inom vilkelföreskrifter kan meddelas endast av i lag, och det fakultativaområdet, inom vilket delegation till främst regeringen är tillålen.Regeringens primärområde omfattar dels föreskrifter om verkställighet av lag.dels föreskrifter som inte enligt grundlag skall meddelas av (den s.k. reslkompelensen). RF medger också att normgivningskompetens till viss del anförtrosförvaltningsmyndigheter och kommuner. RF:s reglerom normgivningskompetensen haralltså en avgörande betydelse för de lagtekniska lösningarna avförsöksverksamhetens genomförande. Detta kommer all behandlas närmare i detföljande. Försöksverksamhetenskall huvudsakligen vara inriktad på att åstadkomma lättnader i sådanaföreskrifter som enligt försökskommunerna gör den kommunala verksamhetentungrodd och osmidig. I 8 kap. 5 S RF anges vilka föreskrifter på det kommunalaområdet som lillhör det primära lagområdet. Det föreskrivs där att ilag har att fatta beslut om grunderna för kommunernas organisation ochverksamhetsformer. Sådana föreskrifter finns bl.a. i kommunallagen (1977: 179)och lagen (1979:408) om vissa lokala organ i kommunerna. Hit hör ocksåföreskrifter om de specialreglerade kommunala nämnderna. Inom det primäralagområdet faller också föreskrifter om kommunernas befogenheter ochföreskrifter om kommunernas åligganden. Till de regler som rör kommunernas befogenheterhör i första hand den allmänna kompetensbestämmelsen i I kap. Lagstiftning om kommunernas befogenheter anses också inrymma möjligheter alt tillägga kommunerna rätl alt meddela före skrifter om den kommunala förvaltningens närmare organisation och ar betssätt. Vad nu har sagts gäller också för landstingskommunerna. Detankommer alltså väsentligen på att besluta kommunalrättsligaföreskrifter. RF medger dock alt överiåter denna kompetens påregeringen inom vissa ämnesområden (8 kap. 7 §). kan således i lagbemyndiga regeringen alt utan hinder av bl. 8 kap. 5 § RF genom förordningmeddela föreskrifter, om föreskrifterna avser något av följande ämnen: 1. skyddför liv, personlig säkerhet eller hälsa, 1983/84:152 66 2. utlännings vistelse i rikel, 3. in- eller utförsel av varor, avpengar eller andra tillgångar, tillverkning, kommunikationer, kreditgivning,näringsverksamhet, ransonering eller utformning av byggnader, anläggningar ochbebyggelsemiljö, 4. jakt, fiske, djurskydd ellernatur- och miljövård, 5. trafik eller ordningen påallmän plats, 6. undervisning och utbildning, 7. förbud att röja sådant somnågon har erfarit i allmän tjänst eller under utövande av tjänsteplikt. Föreskriftersom faller inom del primära lagområdet men som inte är möjliga all delegera,tillhör det obligatoriska lagomrädet. Sådana föreskrifter måste allså meddelasi lag, vilket innebär att föreskrifterna faller utanför regeringens normgivningsområdeoch följaktligen kan regeringen inte ges någon möjlighet alt meddela avvikandeföreskrifter inom området. På flera från synpunki vikliga samhällsområdenär det dock, som framgår av beskrivningen ovan, möjligl att bemyndigaregeringen alt meddela föreskrifter. Det finns alltså vissa formellamöjligheter alt låta regeringen meddela föreskrifter för försökskommunernasdel som avviker från vad som annars gäller. Denna möjlighel finns t.ex. när delgäller kommunala åligganden på skolområdet. En förutsättning är emellertid attriksdagen först i en lag bemyndigar regeringen alt meddela sådanaföreskrifter. Beredningenhar övervägt alt föreslå regeringen atl redan nu begära alt i lagbemyndigar regeringen att meddela föreskrifter om sådana avvikelser från visslagstiftning som skulle gälla för försökskommunerna. Det har emellertid visatsig att det inte finns ett tillräckligt underlag för en sådan lag. Beredningenhar därför funnit det vara en bättre ordning att låta försökskommunerna, sedanförsöksverksamheten kommit igång, anmäla behovet av ändrad lagstiftning hosregeringen. Om det därvid visar sig att det behövs en bemyndigandelag för attgenomföra förändringarna får frågan om en sådan lag las upp vid denlidpunkten. Vid denna bedömning har beredningen också beaktat alt det på mångaområden redan finns bemyndiganden för regeringen. Fråganom en friare nämndorganisation i försökskommunerna kräver särskildaöverväganden. Beredningen återkommer till denna fråga längre fram. Sammanfattningsviskonstaterar beredningen att det är formellt möjligl att låta regeringen fåbeslutanderätten belräffande viss kommunalrättslig lagstiftning, men atl det,bortsett från tilltänkta bestämmelser om en friare nämndorganisalion, f n. intefinns någol behov av att vidta någon lagstiftningsåtgärd. Prop.1983/84:152 67 9.3 Föreskrifter i regeringsförfattningar Regeringen har, antingen efter bemyndigandeeller med direkt stöd i RF, en vidsträckt normgivningskompetens. På en rad skilda områden har i stor utsträckningbemyndigat regeringen att meddela föreskrifter. Som exempel kan nämnas atthälsoskyddslagen (1982: 1080) innehåller bemyndiganden för regeringen atlmeddela föreskrifter inte bara till skydd för enskilda ulan också belräffandeverksamhetens bedrivande i övrigt. Bemyndiganden avseende föreskrifter omnatur- och miljövård finns bl.a. i naturvårdslagen (1964:822) ochmiljöskyddslagen (1969: 387). Exemplen kan mångfaldigas. Regeringen kan med direkt stöd i RF meddela s. k. verkställighelsföreskrifteroch föreskrifter med stöd av den s.k. reslkompelensen (8 kap. 13 § förstastycket). Reslkompelensen omfattar sådan normgivning som inte tillhör delprimära lagområdel. Hit hör bl. a. sådana offenlligrättsliga föreskrifter, sominte gäller förhållandel mellan enskilda och del allmänna ulan som är av internnatur, t. ex. föreskrifter om myndigheternas organisation, arbetsuppgifter ochinre verksamhetsformer. Enligt 8 kap. 5 § RF skall grunderna för kommunernasoch landstingskommunernas organisation och verksamhetsformer bestämmas i lag.Därav följer atl delaljföreskrifterna hör till regeringens restkompetens. Detär också möjligt att anförtro kommunerna och landstingskommunerna att beslutasådana föreskrifter. En grundläggande tanke med försöksverksamheten är att de iförsöket deltagande kommunerna och landstingskommunerna hos regeringen skallanmäla önskemål om förändringar. Man kan med fog utgå från alt en mycket stordel av deras önskemål om en minskad statlig reglering kan hänföras tillföreskrifter som regeringen meddelar i form av förordningar. Regeringendisponerar ensam över denna sin normgivningskompetens och har alltså möjlighetatt vidla de önskade förändringarna. Som har redovisats i del föregående har regeringen enomfattande kompelens att meddela föreskrifter, antingen efter delegation frånriksdagen eller med direkt stöd i RF. Den omständigheten alt regeringen har enegen normgivningskompetens innebär emellertid inle nödvändigtvis alt regeringenhar full frihet i förhållande till i fråga om det sakliga innehålleti de föreskrifter som meddelas. Regeringen kan nämligen vara bunden av villkori olika hänseenden som har ställt upp. Det gäller t. ex. åtskilliga slatsbidragsbestämmelseroch administrativa bestämmelser med eller utan samband med statsbidragsregler.1 sådana fall kan föreligga en formell bundenhet på grund av de villkor somriksdagen har ställt upp för beviljade anslag. I andra fall kan regeringen varabunden mera i politiskt hänseende genom att t.ex. har godkänt vissariktlinjer för en verksamhels bedrivande. Detta innebär alt många regeringsförfattningari praktiken är riksdagsbundna. För att kunna göra ändringar i sådanaförfattningar krävs därför atl medverkar. Prop.1983/84:152 68 under försöksverksamhetens gång visar sig att det finnsett behov av förändringar i riksdagsbundna regeringsförfattningar är detnaturligtvis otympligt att varje gång behöva inhämta godkännandeinnan ändringarna genomförs. Beredningen ser det därför som nödvändigt attregeringen redan innan försöksverksamheten sätts igång begär ett bemyndigandehos att få göra avvikelser från riksdagsbundna regeringsförfattningar.Det vore naturligtvis önskvärt att regeringen därvid kunde lämna enpreciserad redovisning av vilka avsteg från riksdagsbundna regler somregeringen bör få medge. En sådan redovisning lorde emellertid inle vara möjligatt åstadkomma enligt beredningens uppfattning. Variationerna i deriksdagsbundna författningarna är alltför kraftiga. Beredningen menar dock atlden bild av försöksverksamheten som ges i beskrivningen av riktlinjerna fördenna kan anses utgöra tillräcklig grund för elt bemyndigande. Därvid bör ocksåbeaktas de begränsningar som har angetts beträffande försöksverksamhetensomfattning vad gäller tid, antal försökskommuner och löreskrifternas arl. Centrala förvaltningsmyndigheter utfärdar en slor mängdregler som kompletterar och fyller ut lagar och regeringensförordningar. Dessa regler har slor betydelse på en rad områden, inte minstinom det kommunala verksamhetsfältet. Myndigheter under regeringen är enligt RFbehöriga att besluta bindande regler - föreskrifter - endast efter uttryckligtbemyndigande av regeringen. När det gäller föreskrifter inom del primäraområdet måste regeringens bemyndigande i sin tur ha slöd i elt bemyndigande avriksdagen. Även i de fall försökskommunerna önskar förändringar närdet gäller förvaltningsmyndigheters föreskrifter har regelmässigt regeringenatt pröva frågan om de önskade förändringarna bör genomföras. Myndigheternasmöjligheter all utfärda föreskrifter förutsätter som har sagts enligt 8kap. RF ell bemyndigande från regeringen. Det innebär alltså atl regeringenhar beslutat släppa ifrån sig en del av sin normgivningskompetens tillunderlydande myndigheter. Ett sådanl bemyndigande kan naturligtvis återkallas.Regeringen har också en möjlighel att i enskilda fall dispensera frånföreskrifter i en myndighets författningar eller att i en egen författningersätta myndigheternas regler med egna regler. 1983/84:152 69 10 En friare nämndorganisation Enligtnuvarande lagstiftning har kommunerna en inte obetydlig frihet all självabestämma om sin organisation. För landstingskommunernas del är denna frihetännu större. Emellertid gäller för såväl kommunerna som landstingskommunernaockså en del tvingande regler, som föreskriver all de skall vara organiseradepå visst sätl. Många av dessa regler gäller nämnderna. Somtidigare nämnts är det som i lag beslutar om grunderna förkommunernas och landstingskommunernas organisation och verksamhetsformer. Enändring av den kommunala nämndorganisationen får anses röra grunderna förorganisationen och det krävs följaktligen att i lag medger en sådanändring. Beredningenhar undersökt olika möjligheter att i en försöksverksamhet ge kommunerna ochlandstingskommunerna ett större rättsligt ulrymme alt ordna nämndorganisationenså atl den passar den enskilda kommunen resp. landstingskommunen. För decentrala nämndernas del har beredningen därvid diskuterat dels alt befria dekommuner och landstingskommuner som deltar i försöksverksamheten frånskyldigheten alt inrätta de specialreglerade obligatoriska nämnderna, vilketinnebär att kommunerna i stället får uppdra åt en annan nämnd att vara vissspecialreglerad nämnd, dels alt tillåta avsteg från principen om kommunen somen odelad förvaltningsenhet. Beredningen har också diskuterat möjligheten atllåta försökskommunerna göra vissa avsteg från beslämmelserna om lokala organ. 10.2.1Allmänt om kommunernas nämnder Kommunernasnämndorganisalion regleras av kommunallagen (1977:179. KL) och av vissspeciallagstiftning. Till regleringen av kommunernas nämndorganisation hörockså bestämmelserna om lokala organ i lagen (1979:408) om vissa lokala organ ikommunerna (lokalorganslagen). Kommunensbeslutanderätt ulövas av kommunfullmäktige medan förvaltning ochverkställighet ankommer på kommunstyrelsen och övriga nämnder (I kap. 5 §första och andra styckena KL). I kommuner med lokala organ kan förvaltning ochverkställighet även ankomma på sådana organ. Dessa är nämnder ikommunalrättslig mening. När det i detta kapitel talas om nämnder inbegripsdock inte lokala organ enligt lokalorganslagen. Kommunfullmäktigetillsätter kommunstyrelsen och nämnderna saml i förekommande fall de lokalaorganen. Nämnderna utgörs av dels nämnder som skall finnas enligtspeciallagstiftning, dvs. Prop.1983/84:152 70 (3 kap. 13 § första stycket KL), dels sådana nämnder som iövrigt behövs (3 kap. 13 § andra stycket KL). De senare benämns här kommunallagsregleradenämnder. Till kommunallagsreglerade nämnder räknas också kommunstyrelsen. Själva KL kräver inte all kommunen inrättar några flernämnder än kommunstyrelsen. Denna är följaktligen den enda kommunallagsregleradenämnd som är obligatorisk. Alla övriga kommunallagsreglerade nämnder ärfakultativa, dvs. de får inrättas om fullmäktige anser alt det behövs. Kommunstyrelsen har funktioner som i vissa avseendensträcker sig över alla kommunens verksamhetsgrenar. Några av kommunstyrelsensviktigaste uppgifter är att samordna och leda den toiala verksamheten, att hainseende över övriga nämnders verksamhet, alt verkställa fullmäktiges beslul ominle verkställigheten uppdragils åt annan, alt ansvara för kommunens ekonomisamt alt bereda de ärenden, som skall avgöras av fullmäktige. Något krav på att det skall finnas någon annan nämnd i enkommun än kommunstyrelsen finns alltså inte enligt KL. Fullmäktige får iövrigt, med de begränsningar som kan finnas i speciallagarna, inrätta denämnder som fullmäktige själv anser behövliga. För dessa nämnder gällerflertalet av de regler som gäller för styrelsen. 1 ell beslul om all inrätta en sådan nämnd eller i ettreglemente för nämnden får inte tas in beslämmelser som strider mot dessaregler. Det får t. ex. inle förekomma andra valbarhetsvillkor eller andrajävsregler. Reglerna om de fakultativa nämnderna skiljer sigemellertid i vissa hänseenden från styrelsereglerna. Till skillnad från vad somgäller för styrelsen finns det t. ex. inte någon föreskrift om minsta antalledamöter i en kommunallagsreglerad fakultativ nämnd. I motsats till vad som gäller i fråga om styrelsen harfullmäktige frihet alt bestämma mandattid för en kommunallagsregleradfakultativ nämnd. Vidare gäller att bestämmelserna i inle lägger hinder ivägen för en kommun atl vidta förändringar i de kommunallagsregleradefakultativa nämndernas organisation under löpande mandatperiod. Fullmäktige harsålunda inte ansetts överskrida sin befogenhet genom atl avkorta mandatperiodenför två kommunallagsreglerade fakultativa nämnders ledamöter och suppleantervid inrättande av en gemensam nämnd (RA 1976 ref 143). De kommunallagsreglerade fakultativa nämnderna är sidoordnadei förhållande till varandra. Fullmäktige får inte ulan särskilt lagstöd ge en kommunallagsregleradfakultativ nämind överinseende över en annan sådan nämnd. De vanligaste kommunallagsreglerade fakultativa nämndernaär fastighetsnämnd, fritidsnämnd, kulturnämnd, biblioteksslyrelse, konstnämnd,hamnslyrelse, personal- och organisationsnämnd (), konsument- Prop.1983/84:152 71 nämnd,trafiksäkerhelsnämnd, näringslivsdelegation, park- och naturvårdsnämnd,besvärsnämnd och teknisk nämnd. Avspecialreglerade nämnder finns det såväl obligatoriska som fakultativa. De specialregleradeobligatoriska nämnderna är , miljö- och hälsoskyddsnämnden,skolstyrelsen, socialnämnden och valnämnden. Fullmäktige är enligt särskildaförfattningar (byggnadsstadgan, hälsoskyddslagen, skollagen, socialtjänstlagenoch vallagen) skyldig alt inrätta dessa nämnder. I de särskildaförfattningarna finns också föreskrifter om vilka uppgifter som skall handhasav dessa nämnder. Sådana uppgifter får fullmäktige inte flytta över till någon annannämnd. Enligt folkhögskoleförordningen (1977:551) skall det finnas en särskildstyrelse för varje folkhögskola. F.n. omfattas 122 folkhögskolor avförordningen. 70 har enskild huvudman. Många av dessa 70 är s. k.rörelsefolkhögskolor. Av de återstående 52 folkhögskolorna har 4 en kommun och48 en landstingskommun som huvudman. Styrelserna för kommunernas ochlandstingskommunernas folkhögskolor är specialreglerade obligatoriska nämnder. De specialregleradefakultativa nämnderna är arbetslöshetsnämnden, brandstyrelsen,beredskapsnämnden, civilförsvarsnämnden, familjebidragsnämnden,hemvärnsnämnden, kristidsnämnden, krigshjälpsnämn-den, slaklhusslyrelsen (ikommuner med offentligt slakthus), trafiknämnden och överförmyndarnämnden. Förde specialreglerade fakultativa nämnderna erbjuder speciallagarna alternativ.Fullmäktige får antingen tillsälta en särskild arbetslöshetsnämnd etc. elleruppdra åt en annan nämnd att vara sådan nämnd. Despecialreglerade nämnderna har ofta ärenden som är alt hänföra till myndighetsutövningmot enskild. Del innebär bl.a. alt rättssäkerhets-intressena i sådana ärendenstärkts genom regler om förvaltningsbesvär och statlig tillsyn. Del finns ocksåelt speciellt skadeståndsansvar i ärenden om myndighetsutövning. I fråga omansvar och tillsyn m. m. föreligger aUtså principiellt betydande olikhetermellan de specialreglerade nämnderna och de kommunallagsreglerade nämnderna. Alltsedanden har kommunerna möjligheter alt inrätta lokala organ medförvallande och verkställande uppgifter både på del kommunallagsregleradeområdet och på del specialreglerade området. Av förarbetena framgår att lokalorganslagenär tänkt som försökslagstiftning (prop. 1979/80:54). Lagen är inle tvingandeoch den ger kommunerna slor frihet när del gäller utformningen av de lokalaorganen. I lagen har man övergett principen om del odelade ansvaret ochkommunerna har möjligheter atl inrätta såväl sektorsvisa som sektorsövergripandelokala organ. Prop.1983/84:152 72 Det är enligt lokalorganslagen kommunfullmäktige sombeslutar om att lokala organ skall inrättas. Fullmäktige beslutar också omderas uppgifter och verksamhetsområden. För del av kommunen och för anliiggningar fär lokala organinrättas inom hela del kommunallagsreglerade området. Inom områdena för ,miljö- och hälsoskyddsnämnden, skolstyrelsen, socialnämnden och irafiknämndenfår lokala organ inrättas för del av kommunen. När lokalorganslagen talar omall elt lokall organ får ha hand om förvaltning och verkställighet som enligtlag eller annan författning ankommer på , miljö- ochhälsoskyddsnämnden, skolstyrelsen, socialnämnden och trafiknämnden inbegripsäven ärenden som innefattar myndighetsutövning. Uppgifter som ankommer på kommunallagsreglerade nämnderkan enligt 2 § första stycket I lokalorganslagen överlämnas tillinstitutionsstyrelser. Lokalorganslagen erbjuder inle sådana möjligheter fördet specialreglerade området. Där kan del dock förekomma attspecialförfattningarna själva i vissa fall ger kommunerna möjligheter atl tillsättasådana styrelser. De specialförfattningar som reglerar skolstyrelsernasuppgifter medger emellertid inte att institutionsstyrelser inrättas på dettaområde. 1 fråga om de lokala organens befogenheter föreskrivs fördel specialreglerade området alt frågorna skall ha anknytning till kommundelenoch vara lämpade att handläggas i ett lokalt organ. Vidare gäller att lokalaorgan inte får ha hand om uppgifter som avser statligt reglerade tjänster. Frånden sistnämnda begränsningen får regeringen emellertid meddela undanlag. Lokala organ är lokala nämnder somi följer kommunallagensregler. För lokala organ med specialreglerade uppgifter gäller dock de reglersom är föreskrivna för den särskilda nämnden. Så t.ex. i fråga om jäv och antalledamöter i nämnden. För alla lokala organ gäller emellertid vissa särregler.Exempel härpå är atl de lokala organen får väcka ärende hos fullmäktige endaslom fullmäktige föreskriver det. Liksom beträffande kommunerna regleraslandstingskommunernas nämndorganisalion av KL och viss speciallagstiftning. Lokalorganslagenär, i motsats till vad som gäller i kommunerna, inle tillämplig i landstingskommunerna. Landstingskommunernas beslutanderätt utövas avlandstinget, som motsvarar kommunernas fullmäktige. ochverkställighet handhas av förvaltningsutskottel och övriga nämnder. Förvaltningsulskotlelär landstingskommunernas motsvarighet till kommunstyrelserna och är den enda kommunallagsregleradenämnden som är obligatorisk. Vid sidan av förvaltningsutskottet finns två olika typerav facknämnder, nämligen dels kommunallagsreglerade nämnder, dels specialregleradenämnder. Prop.1983/84:152 73 Om man bortser från förvaltningsulskottet är alla de kommunallagsregleradenämnderna fakultativa. får inrätta dem om man anser atl det behövs.Om inle inrättar en sådan viss uppgift somlandstingskommunen ägnar sig ål och inte heller överiämnar den åt en redanbefintlig fakultativ nämnd, ligger uppgiften kvar hos förvaltningsulskotlel.Exempel på kommunallagsreglerade fakultativa nämnder är personalnämnd,byggnadsnämnd, trafiknämnd, turistnämd, näringslivsnämnd och kulturnämnd. Den enda specialreglerade obligatoriska nämnderna ilandstingskommunerna är styrelserna för de folkhögskolor som harlandstingskommunal huvudman. Bestämmelserom sådana styrelser finns ifolkhögskoleförordningen. Förordningens bestämmelser är med vissa undantag desammaoavsett om huvudmannaskapet är enskilt, kommunalt eller landstingskommunalt. De specialreglerade fakultativa nämnderna är hälso- ochsjukvårdsnämnd, förtroendenämnd inom hälso- och sjukvärden, utbildningsnämnd,styrelse för hem för vård eller boende som avses i lagen (1981: 1243) om vårdav missbrukare i vissa fall, tandvårdsnämnd och omsorgsstyrelse. De nuuppräknade nämnderna är fakultativa i den meningen alt de inte behöver finnassom särskilda nämnder. Däremot är deras funktioner obligatoriska men de kanläggas på förvaltningsutskottet eller annan nämnd, som då blir hälso- ochsjukvårdsnämnd etc.