prop · G70340 · 1983-12-31 00:00:00 — om vissaekonomisk-politiska åtgärder, m. m.; Regeringenförelägger vad som har upptagits i bifogade utdrag avregeringsprotokoll för de åtgärder och de ändamål som framgår av föredragandenashemställan. Ipropositionen redovisas beräkningar över den svenska ekonomins utveckling föråren 1983 och 1984. Bedömningenav statsfinansernas utveckling ger vid handen att budgetförstärkande åtgärdermåste vidtas. Stabiliseringspolitiska motiv talar för att detta bör ske snarastmöjligt. Regeringenföreslår därför nu åtgärder som innefattar såväl utgiftsnedskärningar somavgifts- och skattehöjningar. Till den alldeles övervägande delen är det frågaom åtgärder med långsiktig verkan på statsbudgeten. Sammantaget lederåtgärderna till en förbättring av budgetsaldot med ca . räknatför helt år. Härtill kommer viss minskad belastning inom socialförsäkringssektorn.Åtgärderna har vägts samman så att de direkta effekterna på sysselsättningenblir obetydliga och så att de bättre ställda grupperna får vara med och bärakrispolitikens bördor. Särskilda åtgärder föreslås för att förbättra läget förde mest utsatta grupperna. I propositionen föreslåsvidare åtgärder som syftar till att bryta eller dämpa automatiken iutgiftsökningarna. Detta sker i enlighet med det synsätt som regeringen gavuttryck för i kompletteringspropositionen och som bl. a. innebär attolika indexbundna utgifter anpassas till regeringens inflationsmål om förär 1984. 1 1983/84. Prop.1983/84:40 2 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden I. , , ,, , , , , , ,, , , , , R. , , ,Thunborg Föredragande:statsråden , , , , , ,, , , , , Propositionom vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m. Chefenför , statsrådet anför: 1 Den ekonomiska politikens inriktning Ikompletteringspropositionen redovisades den utveckling av statsbudgetensom, under givna förutsättningar, var att vänta framöver. Kalkylernapekade mot en mycket kraftig ökning av budgetunderskottet /85.Regeringens mening var att en sådan utveckling var oacceptabel. Riksdagendelade regeringens uppfattning. Vikan nu se framåt mot en förstärkning av den internationella konjunkturen ochav den inhemska efterfrågan. Därmed aktualiseras tidpunkten för debudgetpolitiska åtgärder som ansågs oundvikliga. För att få fulleffekt måste beslut tas av . Regeringenhar förelagt förslag om ytterligare förstärkning av dearbetsmarknadspolitiska insatserna. Som klargjordes i propositionen(1983/84:26) måste de föreslagna åtgärderna finansieras. Även med tanke härpåär det angeläget att de budgetförstärkande åtgärderna träder i kraft snarastmöjligt. Problemeni den svenska ekonomin är så djupgående att det kommer att ta läng tid att lösadem. Vad som emellertid kan konstateras efter det att politiken lades omär att det finns betydande styrka och växtkraft i den svenska ekonomin. Vi ärpå väg att snabbare än man haft anledning vänta sig hejda nedgången iproduktion, investeringar och sysselsättning och vända den till en uppgång.Därmed har en god grund lagts för att gä vidare i uppbyggnadsarbetet. Prop.1983/84:40 3 Genomatt som första åtgärd efter tillträdet devalvera den svenska kronan med 16%angrep regeringen på samma gång de kort- och långsiktiga problemen.Valutautflödet upphörde och vändes i ett valutainflöde. Det svenskanäringslivets konkurrenskraft förbättrades kraftigt i ett slag och därmed hadeen första förutsättning skapats för att bryta den negativa utvecklingen i densvenska ekonomin och lägga en grund för en uthållig expansion. Att endevalvering av denna storleksordning var nödvändig torde för svenska folket haklargjort lägets allvar. Devalveringen och deekonomisk-politiska åtgärder som vidtogs kort därefter - bl. a. inomsysselsättnings-, investerings- och fördelningspolitiken - utgjorde ett förstasteg i krispolitiken. Detta syftade till att öka kapacitetsutnyttjandet iekonomin, motverka en ökad arbetslöshet och genom att fördela bördornarättvist ge krispolitiken en bred förankring bland medborgarna. Ikompletteringspropositionen klargjorde regeringen att det var dags attta ett andra steg genom att snabbt och varaktigt nedbringa inflationen. Det ärendast genom att etablera en inflationstakt på samma låga nivå som hos våraviktigare konkurrentländer, som det är möjligt att bibehålla denkonkurrenskraft som uppnåtts genom devalveringen och som är nödvändig för attföra vårt land ur den ekonomiska krisen. Regeringensekonomisk-politiska strategi har tre grundläggande utgångspunkter. 1 Stabilaförutsättningar måste råda för att åstadkomma en långsiktig expansion, av produktion, investeringar och sysselsättning. Den konkur rensutsatta sektorn i svensk ekonomi - hit hör de delar av industrin och de tjänsteproducerande näringarna som konkurrerar med utländska produ center på såväl exportmarknaden som hemmamarknaden - måste utgöra motorn i en sådan utveckling. Detta kräver bl. a. att kostnadsläget förblir gynnsamt och att lönsamheten är god, inte minst i jämförelse med finan siella och mera improduktiva verksamheter. Enframgångsrik expansion i den konkurrensutsatta sektorn bidrar inte bara tillatt stärka sysselsättningen i denna sektor. Den skapar också ekonomiskaresurser för att finansiera den offentliga sektorns verksamhet och är därmed avavgörande betydelse såväl för den sociala välfärden som för sysselsättningen istort. Det är endast genom en stabil expansion av den konkurrensutsatta sektornsom det blir möjligt att eliminera underskottet i bytesbalansen och samtidigtupprätthålla full sysselsättning och ett högt resursutnyttjande i den svenskaekonomin. 2 Ettväxande budgetunderskott innebär ett hot mot en framgångsrik stabilisering av pris-och kostnadsutvecklingen. Underskottetär möjligt att finansiera utan stora svårigheter så länge anspråken från andrasektorer i ekonomin är små. När emellertid i en uppgångsfas investeringar ochkonsumtion ökar måste statens upplåning begränsas för att inte inflationen skallta ny fart och räntorna drivas i 1983/84:40 4 höjden.Om det sker drivs nämligen kostnaderna upp och investeringsuppgången inomindustrin bryts. Denna senare är nödvändig för att förbättra utsikterna förekonomisk tillväxt , för höjda reallöner och bevarad välfärd. uppgångsfas av det slag vi nu står inför måste såväl privat som offentligkonsumtion hållas stram. 3Denna strategi, med väl avvägda inslag av såväl expansion som åtstramning,ställer särskilt stora krav på fördelningspolitiken. De uppoffringar som blirnödvändiga för det svenska folket måste fördelas efter bärkraft. De svagastegrupperna måste skyddas som de bättre ställda grupperna får ta på sigen större del av bördorna. Det kan dock inte undvikas, att det stora flertaletav medborgarna får känna av krispolitikens bördor. Kraven på en rättvisfördelningspolitik utgår inte bara från en moralisk övertygelse, utan byggerockså på förvissningen att krispolitiken endast kan bli framgångsrik om den fårstöd från breda folkgrupper. En huvuduppgift ifördelningspolitiken är att stärka sysselsättningen. De expansiva inslagen ikrispolitiken innebär också att förutsättningar ges för att successivt skapanya arbetstillfällen och återgå till full sysselsättning. Härtill kommer demycket omfattande arbetsmarknadspolitiska åtgärder som har vidtagits detsenaste året för att kortsiktigt motverka arbetslösheten. Regeringens bestämdaföresats att bekämpa inflationen bygger inte minst på övertygelsen om att enlåg inflation är en nödvändig förutsättning för att stärka sysselsättningen.Härtill kommer att en lägre inflation i sig innebär en viktigfördelningspolitisk , eftersom den höga inflation vårt land haft i mångaår medför en kraftig och fortgående omfördelning mellan olika grupper isamhället på ett sätt som ökar de ekonomiska klyftorna. Kampen motarbetslösheten och mot inflationen är därför tvä av de viktigaste insatser somkan göras just för att åstadkomma ökad rättvisa. Dessa måste givetviskompletteras med andra åtgärder som, inom ramen för den nödvändiga stramafinanspolitiken, omfördelar resurser till gagn för de mest utsatta grupperna. Det är denna kombinationav expansiva och åtstramande inslag - att vi båda skall arbeta och spara oss urkrisen och hävda kraven på fördelningspolitisk rättvisa som utgörkärnan i vad som har kallats den tredje vägen. Utvecklingen i den svenskaekonomin är på några punkter klart mera positiv än väntat.Prisökningarna har blivit lägre än beräknat och kommer att begränsastill , vilket kan jämföras med tidigare bedömningar om II ä12%. Detta är en anmärkningsvärd framgång med tanke på de priseffekter somövergångsvis följer av devalveringen och av de höjningar av vissa indirektaskatter som tidigare vidtagits. Det finns anledning att varna för attvissa priseffekter av devalveringen kan kvarstå in , inte minst medtanke på att en del utländska Prop.1983/84:40 5 producentersom exporterar till valt att tillfälligt hålla nere sina priser ochsänka sina vinstmarginaler för att kunna fortsätta konkurrera med svenskaprodukter. Genomatt prisökningarna blivit lägre än väntat, här reallönerna och andrainkomster för hushållen utvecklats mera gynnsamt än vad som tidigare allmäntförmodades. Hushållens sparande beräknas öka markant i förhållande till denrekordlåga nivån 1982. Det svenska näringslivethar reagerat snabbt och påtagligt efter den konkurrenskraftsförbättring somskett genom devalveringen. Industriproduktionen har sedan bottenläget iaugusti 1982 ökat med . Kapacitetsutnyttjandet i industrin har ökat,även om det alltjämt är förhållandevis lågt. Genom en ökad orderingång,särskilt från exportmarknaden, har förutsättningar skapats för en fortsattproduktionsuppgång. Särskilt gynnsamt har exporten utvecklats. har exportvolymen ökat med jämfört med samma period 1982.Denna ökning återspeglar endast till en mindre del uppgången i världsekonomin -som än så länge varit ganska svag och beror främst på att det förbättradekonkurrensläget gjort det möjligt för svenska producenter att återvinna en delav de marknadsandelar som tidigare gått föriorade. Eftersom samtidigtimportvolymen i är närmast synes stagnera, blir resultatet att underskottet ibytesbalansen kan nedbringas väsentligt. Läget på arbetsmarknadenär alltjämt kärvt. Trots att sysselsättningen ökat , vilket inneburit attden nedgång i sysselsättningen som ägde rum brutits, så har samtidigtarbetslösheten ökat. Utan de massiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder somvidtagits , skulle emellertid arbetslösheten ha varitavsevärt större. Vissa av de åtgärder som vidtagits, inkl. de förslag somregeringen lagt fram, har dessutom ännu inte hunnit få effekt. De börmedföra att sysselsättningssituationen framöver förbättras. .Det är redan nu.möjligt att se positiva tecken rörande industrisysselsättningen och det finnssammantaget goda förutsättningar för att arbetslösheten skall kunna minskaunder loppet av . Enljuspunkt i den ekonomiska bilden är vidare att kommunernas och landstingensfinansiella situation , totalt sett, förefaller att bli väsentligtstarkare än vad som tidigare fanns anledning att befara. a. som följd häravblir det möjligt att hålla den kommunala utdebiteringshöjningen på en mycketlåg nivå . Tillväxteni år i den svenska ekonomin blir förhållandevis måttlig. Utrikeshandeln svararför ett kraftigt positivt bidrag, medan å andra sidan den inhemska efterfråganminskar något. De bedömningar som kan göras pekar mot en delvis annansituation nästa är. Utrikeshandeln väntas svara för en viss fortsatt expansion.Visserligen blir de ytterligare marknadsandelsvinster som devalveringen kan ge1984 mindre än , men å andra sidan är det troligt att draghjälpen från deninternationella konjunkturuppgången blir mera påtaglig. 1983/84:40 6 I fråga om den inhemska efterfrågan är det troligt att detnästa år sker en omsvängning i positiv riktning för såväl privat konsumtion sominvesteringar och lager. Genom denna uppgång i den svenska ekonomin, understöddav det internationella uppsvinget, är det uppenbart att tiden nu är mogen föratt strama åt finanspolitiken. Det är uttryck för gammal god konjunkturteoriatt den ekonomiska politiken bör vara mera expansiv i konjunkturnedgångar ochmera restriktiv i konjunkturuppgångar. De allvarliga misstagen frånkonjunkturuppgången 1978-1979 får inte upprepas. Då lades den ekonomiskapolitiken om i mera expansiv riktning som konjunkturen vände uppåt.De negativa verkningarna av denna felaktiga stabiliseringspolitik blev underde följande åren mycket stora i form av snabbt stigande underskott i denoffentliga sektorn och i bytesbalansen, accelererande inflation, växandearbetslöshet och upprepade valutakriser. Behovet av finanspolitisk åtstramning framträder ocksåutifrån den finansiella situationen i den svenska ekonomin. Det har hittillsvarit förhållandevis lätt att finansiera det stora statligabudgetunderskottet. En del av finansieringen har kunnat ske genomutlandsupplåning och de likviditetsdrivande effekterna av detta har dämpatsgenom bytesbalansunderskottet. har företagssektorn kunnat svara fören betydande utlåning till den offentliga sektorn, eftersom den lågainvesteringsnivån medfört betydande finansiella överskott. bliremellertid bilden delvis en annan. Underskottet i bytesbalansen, och därmednettoupplåningen från utlandet, väntas minska ytterligare. leder eninvesteringsuppgång till att företagens finansiella överskott kan bli mindre.Detta gör det nödvändigt både att begränsa budgetunderskottet och att finna nyamöjligheter att finansiera budgetunderskottet utanför banksektorn, dvs. på ettsätt som inte verkar inflationsdrivande. Att åter uppnå full sysselsättning är nu liksom tidigaredet övergripande målet för regeringens ekonomiska politik. Hela denekonomisk-politiska strategin syftar ytterst till detta. För att möta de kortsiktigasysselsättningsproblemen har regeringen föreslagit ytterligarearbetsmarknadspolitiska åtgärder. Hit hör bl. a. förslaget till s. k.ungdomslag, nyrekryteringsbidrag till industrin, åtgärder för att stimuleraredan anställda till vidareutbildning som arbetslösa därmed kanberedas sysselsättning samt ytterligare åtgärder för att minskabyggarbetslösheten. Av betydelse för sysselsättningen är vidare det s. k.ROT-programmet, som syftar till en angelägen upprustning av bostadsbeståndet.Regeringen kommer att noga följa den fortsatta utvecklingen på arbetsmarknadenför att vid behov ingripa med ytterligare åtgärder. De sysselsättningsfrämjande åtgärder som har föreslagitsmåste finansieras pä ett ansvarsfullt sätt. Om detta inte sker, litanbudgetunderskottet tilläts öka ytterligare, undergrävs i själva verket deframtida möjligheterna att värna sysselsättningen på grund av de negativaverkningar som då uppstår i form av ökande inflation och en press uppåt påräntorna. Prop.1983/84:40 7 därför nödvändigt att nu anvisa hur finansieringen skallske. De stabiliseringspolitiska skäl som jag tidigare berört talar också föratt finanspolitiska åtgärder vidtas i så god tid, att de hinner fä effekt år1984. I detföljande föreslås därför nu en rad åtgärder som syftar till att begränsautgiftsökningarna och förstärka inkomsterna. Det blir därvid ofrånkomligt medingrepp som innebär direkta nedskärningar av statsutgifterna och även vissaskattehöjningar. Härtill kommer att en rad åtgärder föreslås som syftar tillatt bryta eller dämpa automatiken i utgiftsökningarna. Detta sker i enlighetmed det synsätt som regeringen gav uttryck för i kompletteringspropositionen ivåras och som bl. a. innebär att olika indexbundna utgifter anpassas tillregeringens inflationsmål på för är 1984. I detföljande kommer att föresläs att devalveringseffekten på priserna räknas av närbasbeloppet skall justeras upp fr. o. m. är 1984. Avräkningen motsvararden beräknade devalveringseffekten på konsumentprisindex fram t. o. m.utgången av . Debudgetförstärkande åtgärder som föreslås innefattar såväl utgifts-nedskärningarsom avgifts- och skattehöjningar. Till den alldeles övervägande delen är detfråga om åtgärder med långsiktig verkan pä statsbudgeten. Sammantaget lederåtgärderna till en förbättring av budgetsaldot med ca . räknatför helt år. Härtill kommer viss minskad belastning inomsocialförsäkringssektorn. Åtgärderna har vägts samman så att de direktaeffekterna på sysselsättningen blir obetydliga och så att de bättre ställdagrupperna får vara med och bära krispolitikens bördor. Särskilda åtgärderföresläs för att förbättra läget för de mest utsatta grupperna. Arbetetmed förslaget till statsbudget för /85 pågår f n. iregeringskansliet. Det är ännu för tidigt att fastställa hur budgeten kommeratt se ut för nästa budgetår och hur stort budgetunderskottet därmed blir.Såvitt jag nu kan bedöma, finns det emellertid goda möjligheter att budgetunderskottetför , med de åtgärder som föreslås och en i övrigt stramutgiftspolitik, kommer att stanna på ca , dvs. ungefarnominellt oförändrad nivå. Detta iiinebär ett realt sett minskat underskott.Underskottets andel av BNP beräknas sjunka från 12,av BNP till 12%år 1984. Devalveringenhar, i kombination med förhållandevis måttliga löneavtal , i hög gradbidragit till att förbättra de svenska företagens vinster och vinstutsikter.Detta har på ett närmast dramatiskt sätt återspeglats i de kraftigt stigandebörskurserna. Denna utveckling är till stor del positiv, eftersom det undanröjten tidigare rådande undervärdering av de svenska börsföretagen och gjort detmöjligt att åstadkomma mycket omfattande nyemissioner och nyintroduktioner iår. Härigenom skapas också förutsättningar för att investeringarna säsmåningom kan börja öka i näringslivet. har denna utveckling inrymt betydande problem.Vinsterna av 1983/84:40 8 börsuppgången har, på grund av det synnerligen ojämntfördelade aktie-ägandet, till stor del hamnat hos en liten grupp redan tidigarevälbärgade människor. Vidare har aktiemarknaden utmärkts av spekulation och enrad andra osunda företeelser, som varit särskilt iögonenfallande med hänsyntill den viktigare och mera uppmärksammade roll som aktiemarknaden numeraspelar. Det är inte minst mot denna bakgrund som vissa av deföreslagna åtgärderna skall ses. Även från näringslivets synpunkt bör det varaen fördel, om den kraftiga vinstuppgången kombineras med åtgärder som gör denfördelningspolitiskt acceptabel och därmed också förbättrar utsikterna för attlönsamhetsförbättringen blir bestående. Beträffande spelreglerna på börsen harjag inhämtat att börsstyrelsen ser över dessa regler i syfte att nä ensjälvsanering på aktiemarknaden. Jag har vidare erfarit attvärdepap-persmarknadskommittén kommer att lägga ett betänkande med endel förslag på detta område. a. detta betänkande som underiag, bör detvara möjligt att vidta erforderiiga lagstiftningsåtgärder . Det är vidare nödvändigt att även pä sikt säkerställa etterforderligt utbud av riskkapital till näringslivet. Genom det förslag tilllöntagarfonder, som regeringen lägger fram, kommer ett väsentligtbidrag att ges till riskkapitalförsörjningen under återstoden av 1980-talet.Det förslag till allemanssparande som lagts fram (prop. 1983/84: 30) kommer attgenom en av de två ingående sparformerna möjliggöra ett individuelltaktiesparande via s.k. kapitalsparfonder. Såväl löntagarfonderna somkapitalsparfon-derna erbjuder dessutom möjligheter att förse kooperationen medriskkapital. För att säkerställa att regeringens inflationsmål om 4%för nästa år uppnås är det av utslagsgivande betydelse att de nominellalöneökningarna kan hållas på en låg nivå. Endast härigenom blir detmöjligt att bevara den förbättrade konkurrenskraft som devalveringen medförtoch som i sin tur är en nödvändig förutsättning för att regeringens produktionsexpansivastrategi skall lyckas. En fortsatt hög inflationstakt skulle fä mycketallvarliga konsekvenser för landets ekonomi och leda till att de ekonomiskaobalanserna förvärrades. För att värna sysselsättning och välfärd och kommaifrån beroendet av utlandslån måste inflationen ofrånkomligen nedbringaspåtagligt. Sedan regeringens inflationsmål för formulerades ,har inflationstakten i våra viktigaste konkurrentländer avtagit ytterligare.Härigenom skärps kraven på en beslutsam kamp mot inflationen i värt land. Regeringen har genom en rad åtgärder försökt underlättaför arbetsmarknadens parter att sluta avtal på en låg nominell nivå. Hit hörde olika åtgärder som vidtagits för att skapa ökad fördelningspolitiskrättvisa. Värt förslag till löntagarfonder syftar till att skapa ökaddelaktighet för löntagarna och att i någon mån överbrygga den konflikt somalltid finns mellan kraven pä gynnsamma betingelser för ekonomisk tillväxt ochkraven på Prop.1983/84:40 9 Det ligger i hög grad i arbetsmarknadens parters intresse attmedverka till att nedbringa inflationen. Lägre nominella löneökningar skaparbättre förutsättningar för en ökning av reallönerna än om priser och lönertillåts öka i samma snabba takt som . Regeringenhar vidare sökt bidra till en lägre lönekostnadsökning genom attföreslå en annan finansiering av skattereformens andra steg -som gäller år 1984- än den som ursprungligen överenskoms med och folkpartiet.Regeringen fann det av flera skäl fördelaktigare att finansiera sänkningarna avinkomstskatten med höjda energiskatter i stället för att höjaarbetsgivaravgifterna eller införa en produktionsfaktorskatt. Ett viktigt skälvar att höjda energiskatter inte får samma kostnadsdrivande effekt som höjdaskatter pä produktionen. Det visade sig emellertid inte möjligt att vidriksdagens behandling vinna uppslutning bakom mer än en del av deföreslagna energiskattehöjningarna. Det återstår ett finansieringsbehov om 1.4miljarder kr. för att fullt ut finansiera den beslutade skattesänkningen. Debedömningar som kan göras av den svenska ekonomins utveckling , ochsom jag kommer att redovisa mera utföriigt, innebär i flera avseenden enpositiv utveckling. Arbetslösheten bör kunna minskas, investeringarna ökarefter kraftig minskning och nedgången i den privata konsumtionenbrytas. I industrin kan förutses en fortsatt markant produktionsökning, etthöjt kapacitetsutnyttjande och en vändning uppåt av investeringar ochsysselsättning. Situationen i kommunerna ser betydligt mera gynnsam ut äntidigare. Överskottet i utrikeshandeln kan förväntas öka ytteriigare, vilketmöjliggör en fortsatt minskning av underskottet i bytesbalansen. Den ekonomiskatillväxten kan väntas bli icke obetydlig. Regeringenär fast besluten att konsekvent följa sin ekonomisk-politiska strategi för attföra landet ur den ekonomiska krisen. Regeringen kan dock inte ensam klaradenna svåra uppgift. Det är nödvändigt att alla grupper i samhället medverkarför att politiken skall bli framgångsrik. Detär regeringens fasta föresats att förena kampen mot inflationen med en kamp motarbetslösheten och en strävan att slå vakt om den sociala välfärden och enrättvis fördelning av levnadsstandarden. Det är vår övertygelse att det endastär med en ekonomi som är i balans och har utvecklingskraft som det är möjligtatt upprätthälla full sysselsättning, social trygghet och ekonomisk rättvisa. 2 Den internationella utvecklingen Underår 1983 har en återhämtning inletts i OECD-området frän den djupaste och mestutdragna lågkonjunkturen sedan . I inleddesen uppgång redan före årsskiftet 1982-1983 och Prop.1983/84:40 10 den amerikanska ekonomin har under våren och sommarenutvecklats mycket starkt. Bruttonationalprodukten ökade mycket snabbt underandra kvartalet och tillväxten bedöms ha varit fortsatt stark även under tredjekvartalet. Även i och de flesta västeuropeiska länder har den ekonomiskaaktiviteten ökat är . Framför allt i hardock uppgången varit svag. Inflationen har fortsatt att sjunka och är nu nere i enårstakt om i OECD-området i sin helhet. I de större länderna har manlyckats nedbringa inflationen ytterligare. har nuen inflationstakt på och i och är den ännulägre. Den sjunkande inflationen i de större harbidragit till att förstärka realinkomsterna. Då sparandet harminskat, har den privata konsumtionen ökat markant. Därutöver haraktivitetsuppgången förstärkts av en omsvängning av lagerinvesteringarna.