prop · G703146 · 1983-12-31 00:00:00 — Om banken lämnar ett sådant lån ulan säkerhet, skall den dockförbehålla sig rätt atl säga upp lånet till återbetalning, om "trygg-hel inlelängre föreligger för låneförbindelsens fullgörande" (63 § fjärde stycketbanklagen, 32 § Qärde stycket sparbankslagen och 40 § femte stycket föreningsbankslagen). Bankinspektionenhar framhållit att ett krav på alt "trygghet" för förbindelsensfullgörande skall finnas i sig är en orimlighet, om det skall följasbokstavligen, i vaije fall när det gäller företagskrediter. Inspektionen menaratt, om det av utredningen föreslagna kravet på trygghet för all kreditgivninguppställs i banklagarna, bankerna skulle bli förbjudna att ta nämnvärdarisker. Så mycket måsle enligt inspektionen läggas in i ordalagen, även om manavvisar den bokstavliga, i sak orimliga tolkningen av "trygg-. het".Följden skulle dä bli att bankerna inte längre skulle kunna la begränsade ochkontrollerade risker för all stödja nystartade, innovaliva eller expanderandeföretag, för vilka bankerna på objektiva grunder hyser förtroende. Enligtinspektionens mening skall emellertid bankkrediter kunna ges åt sådana företag,även om dessa har ringa eller ingen förmåga att ställa säkerheter. Prop.1983/84:146 13 Motvad inspektionen anfört om vad som minst måste inläggas i del av banklagsulredningenföreslagna kravet på "trygghet" synes kunna invändas, att motsvarandekrav i blancokreditfallen i 63 § Qärde stycket banklagen m.fl. inte tordekunna tolkas som ett krav på att risken för att låneförbindelsen inte fullgörsär endast obetydlig. Jag kan dock dela inspektionens uppfattning altformuleringen "trygghet för låneförbindelsens fullgörande" är mindrelämplig i sammanhanget, eftersom del i överensstämmelse med vanligt språkbrukligger nära till hands att i ett på det sättet uttryckt krav inlägga en garantiför atl läneförbindelsen fullgörs. Vad som emellertid bör krävas är atl bankenkänner ett rimligt mätt av trygghet för alt så sker, dvs. all banken när denbeviljar ett lån, på goda grunder hyser förtroende för låntagarens förmåga altfullgöra låneförbindelsen. Ett mer rättvisande ultryck än alt trygghet skallföreligga för förbindelsens fullgörande är därför enligt min mening attlånesökanden "kan förväntas" fullgöra förbindelsen. Jag förordar allregeln avfattas i enlighet härmed. Förslaget föranleder ändringar i 63 §banklagen, 32 § sparbankslagen och 40 § föreningsbankslagen. Somtidigare framgått är den nuvarande huvudregeln för bankernas kreditprövning altkredil får lämnas endast mol betryggande säkerhet i vissa former. Möjligheteratt lämna lån utan säkerhet, blancokredit, finns dock, nämligen dels allmäntinom en viss ram, dels till vissa kategorier av låntagare, dels i form avkortvariga rörelsekrediter. Ramen ulgör f.n. av summan av eget kapilal(för sparbankerna egna fonder) och inlåning. Bland låntagare som får beviljas blancokreditkan nämnas slaten, kommuner, andra banker och vissa andra kreditinstitut.Näringsidkare får i och för sin rörelse beviljas blancokredit, om krediten ärkortvarig (59 § banklagen, 28 § sparbankslagen och 36 § föreningsbankslagen). Utredningentar upp och diskuterar frågan om inte kravet på formella säkerheter skullekunna ersättas av den tidigare angivna trygghetsregel som utredningenföreslagit. Utredningens slutsats är emellertid atl bankerna även i fortsätlningenbör kräva betryggande säkerhet i form av pant eller borgen i flertalet fall. Enregel om tagande av säkerheter bör därför enligt utredningen finnas som ettkomplement till den nyssnämnda, grundläggande regeln. Rörandebehovet av formella säkerheter har utredningen anfört bl.a. följande. När detgäller utiåning till privatpersoner är alltid dessas framtida betalningsförmågasvårbedömbar och ju längre kredittid det är fråga om desto svårare ärbedömningen. Därmed har det stor betydelse att en formell säkerhet för kreditenställs. Banken kan dock avslå från säkerhet när det gäller tillfällig krediloch vederbörandes betalningsförmåga är obestridlig eller när det står heltklart varifrån medel att lösa krediten kommer att inflyta. Vidare anses smålåni form av standardiserade masskrediter kunna ges utan säkerhet tillprivatpersoner (sparlån o.d.) efler viss prövning. När det gäller krediter tillföretag är visserligen en analys av 1983/84:146 14 detlånesökande företagets finansiella förhållanden och en fortlöpande uppföljningav dess utveckling det primära underlaget för all bankmässig företagsutlåning.Risker kan emellertid uppträda som inle hade kunnat förutses. Elt aldrig såvälskött företag kan räka i svårigheter pä grund av konjunkturutvecklingen,förskjutningar i marknadsförhållandena, oförmånlig kostnadsutveckling, etc.Man kan inle utesluta risken för atl ett företag som ter sig solitt ien framtid kan komma på obestånd. Banken måste i många fall gardera sig motsådana eventualiteter, särskilt när det gäller en kreditgivning på längre tidoch i de fall där kreditgivningen sträcker sig relativt långt i förhållandetill del låntagande företagets egna kapitalresurser. Behovet av en gardering ärnaturiiglvis också stort när del gäller nystartade företag, eftersomriskmomenten är särskilt svårbedömbara. Det är i dessa fall de formellasäkerheterna behövs som en extra gardering. Utredningen pekar dock också pä behoveiav alt krediter utan säkerhet kan lämnas till företag som i och för sig ärlönsamma och fullt kreditvärdiga men som saknar möjlighet att prestera någrasäkerheter för sina lån. Jag kan i stort instämma ivad utredningen sålunda anfört och delar dess uppfattning att det behövs en kompletteranderegel om tagande av säkerheter med hänsyn till den roll som säkerheternaenligt gällande bankpraxis spelar och till det företagsekonomiska intressenbankerna har av att kräva säkerheter. Vid sidan av den allmänna kreditbedömningsregelnbör alltså gälla, atl betryggande säkerhet i fast eller lös egendom eller iform av borgen i princip krävs för att en bank skall bevilja kredit. Säkerhetenkan bestå av pant, företagsinteckning eller borgen. Med "betryggande säkerhet"avses i detta sammanhang, liksom , att värdet av säkerheten -efler enförsiktig värdering av denna vid kreditgivningstillfällel - med god marginalskall täcka krediten. Vadbeträffar de möjligheter till undanlag från kravet på säkerheter som bör finnastorde del inte råda några delade meningar om atl vissa kategorier av säkralåntagare staten, kommuner, banker m. fl. - liksom bör kunnabeviljas kredh utan säkerhet. Inte heller är del någon som vill motsätta sigatt bankerna lämnar korta rörelsekrediter eller ges ett vidgat utrymme förövriga blancokrediter. Delade meningar råder däremoi om huruvida en lagstadgadbegränsning för dessa övriga blancokrediter bör bibehållas eller ersättas av enregel, enligt vilken bankerna själva, utan att behöva hålla sig inom en givenram, får avgöra om förutsättningar för att bevilja en blancokredit föreliggereller ej. Ifråga om behovei av en ändring av blancokreditreglerna har utredningen anfört bl.a.följande. Bankerna har fortlöpande haft ett ökal behov av att kunna lämnakrediter utan krav på särskild säkerhet. Utvecklingen visar att bankerna lämnarallt fler blancokrediter och att efterfrågan på sådana ständigt ökar. Inomramen för bankverksamheten måste helt säkert ytteriigare möjligheter skapas föratt möta det behov av kapital inför de 1983/84:146 15 närmasteårtiondena som näringslivet kommer atl ha, inte minst för sina invesleringar.Bankväsendels ökande internationalisering torde även kräva en lindring avsäkerhetskravet för att de svenska bankerna skall kunna möta den hårdnandekonkurrensen från de utländska bankerna. Mycket talar för att i vart fall någrabanker inom en inle alltför avlägsen framtid kommer upp till den nu högstatillåtna nivån för blancokrediter. Utredningen finner det synnerligen tveksamtom man bör fortsätta på den inslagna vägen genom att än en gång vidga blancokredilramenoch hålla säkerhels-bestämmelsen i övrigt oförändrad. Om i vilken utsträckningaffärsbankerna utnyttjat den tioprocenliga blancokredilramen finns del vissauppgifter för tiden efter det alt utredningen gjorde detta uttalande. Enligtvad jag inhämtat från bankinspektionen ökade sålunda affärsbankernas rambundnablancokrediter, som vid utgången av uppgick till ca 22 miljarder kr.inom en ram på , av 1983med netto . Av ökningen faller . uppgick den outnyttjade volymentill . Även om man sålunda kanräkna med att den nuvarande blancokredilramen för flertalet banker skall räckaytterligare anser jag, i likhet med utredningen, att del nu bör övervägas,om inte mer flexibla regler för blancokreditgivningen än de nuvarande börinföras i banklagstiftningen. En förutsättning för en sådan förändring ärgivetvis att skyddet för insältarnas medel förblir fullt tillfredsställande.Ett viktigt skydd för insältarnas medel ligger i de kapitaltäckningsregler somgäller för bankerna (57 § banklagen, 26 § sparbankslagen och 34 § föreningsbankslagen).Enligt dessa skall en bank ha ett eget kapital (en sparbank egna fonder) till ellvisst lägsta belopp i förhållande till bankens placeringar, dvs. bankenstillgångar och de garantiförbindelser som banken har ingått. Förföreningsbankernas del gäller atl kapitalläckningskravet avser varjecentralkassa jämte anslutna jordbrukskassor och bestäms för dem gemensaml iförhållande till deras placeringar. Med egel kapilal (egna fonder) får i vissutsträckning jämställas reserver för utlåning m. m. och förlagsbevis sombanken utfärdat. Kapitaitäckningsbestämmelserna innehåller olika krav påtäckning med eget kapital alltefter placeringarnas art och den risk för föriust,som de med beaktande av ställda säkerheter anses medföra. För fordringar som l.ex.staten, kommuner, andra banker och vissa andra kreditinstitut svarar för behövsingen kapitaltäckning. För övriga tre förekommande grupper av placeringar krävsatt banken skall ha eget kapital (eller vad som jämställs därmed) som motsvararen, fyra resp. av placeringarna. För blancokrediter inom lioprocenlsramenär kapitalläckningskravet . Enligt min mening har lioprocenlsrameninle så stor självständig betydelse för insältarskyddet vid sidan av kravet på kapilaltäckning.Det bör i sammanhanget beaktas att en åltaprocentig kapitaltäckning är kost- 1983/84:146 16 Detla krav på kapitaltäckningar har därför en återhållande verkanvad gäller volymen av blancokrediter. Det är naturligt för bankerna alt i regelta in de säkerheter, som står att få och som gör att placeringen hamnar i annanriskgrupp med lägre krav pä kapilaltäckning. Del kan diskuleras om kapitaltäckningskravetborde skärpas för del fall att blancokredilramen las bort. De svenska kaphaltäckningskravenframstår numera som förhållandevis låga vid en internationell jämförelse. Jagfinner emellertid f. n. inte skäl föreslå någon sådan skärpning. Ävenom de nu gällande blancokreditreglerna, inklusive tioprocenls-gränsen, skulleslopas, bör, i överensstämmelse med bankernas nuvarande praxis, betryggandesäkerheter i regel tas in även i fortsättningen, om sådana finns atl tillgå.Endast om det bedöms vara obehövligt eller det finns särskilda skäl att avståfrån kravet på säkerheter bör bankerna ge krediter ändå. Till fall därsäkerheter är obehövliga bör räknas kreditgivning till staten, kommun ochandra låntagare som enligt de nuvarande bestämmelserna anses som säkra. Ocksånär det gäller kortfristiga krediter till näringsidkare i och för deras rörelsekan ställande av säkerheter ofta anses obehövliga och som f.n. kunna avvaras.Till fall där det föreligger särskilda skäl att avslå från betryggande säkerhethelt eller delvis hör de där banken på objektiva grunder hyser förtroende för elllånesökande företag men detla inte kan erbjuda några säkerheter eller endaslobetydliga sådana. Hit hör också fall där det framstår som olämpligt att krävasäkerheter, t.ex. de av bankinspektionen angivna situationerna vid konsortie-kreditgivningtillsammans med utländska banker och vid kreditgivning i konkurrens medutländska banker. Särskilda skäl för en bank atl inte ta in och behöva hanterasäkerheter föreligger vidare när fråga är om mindre lån i form av s. k. masskrediler. Motbakgrund av vad som anförts vill jag - i överensstämmelse med vadutredningen föreslagit förorda, att de nuvarande blancokreditreglernaersätts med en regel, enligt vilken bankerna utan att vara bundna av en vissbestämd ram får bestämma när de skall bevilja blancokrediter. Regeln kan enligtmin mening avfattas så all undanlag från kravet på betryggande säkerhet i fasteller lös egendom eller i form av borgen får ske, när det kan anses obehövligtmed sådana säkerheter eller när det föreligger särskilda skäl att avstå frånkravet på säkerheter. Undantagsregeln bör tolkas med ledning av vad jag anförti det föregående. Densakliga nyheten i förslaget inskränker sig alltså till atl bedömningen av ivilka fall kredil kan lämnas utan att säkerheter krävs kan ske utan hänsyn tillnågon i lag angiven begränsning. Det finns enligt min mening inte någonanledning att tro att den blancokreditgivning, som måst hållas inomden tioprocenliga ramen, kommer alt öka dramatiskt och bli myckel meromfattande än f. n. Den ökning man kan förutse torde komma att ske gradvis ochbli ganska måttlig. Jag utgår ifrån att bankinspektionen ägnar särskilduppmärksamhet åt de praktiska verkningar som utformning- Prop.1983/84:146 17 enav den nya säkerhetsregeln kommer atl föra med sig. Individuella avvikelser hosviss bank frän det mönster som tillämpas av övriga banker bör särskiltuppmärksammas. Bankerna bör, i de fall de beviljar en kredit utan alt säkerhetställs, kunna redovisa de kriterier som enligt banken utgjorde godtagbar grundför dess bedömning att ställande av säkerhet var obehövligt eller att särskildaskäl förelåg för att avstå från säkerheter. Vadjag här förordat föranleder ändringar i 59 och 63 §§ banklagen, 28 och 32 §§sparbankslagen samt 36 och 40 §§ föreningsbankslagen. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1. lag om ändring i lagen(1955:183) om bankrörelse 2. lag om ändring i lagen(1955:416) om sparbanker 3. lag om ändring i lagen (1955: 216) om jordbrukskasserörelsen. Lagförslagen bör fogas till regeringsprolokollel i detta ärende som bi laga 4. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över lagförslagen. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. 2 1983/84. Prop.1983/84:146 19 DET FORMELLA SÄKERHETSKRAVET OCH BANKS RÄTT ATT MEDVERKAVID FINANSIERINGEN AV MINDRE OCH MEDELSTORA FÖRETAG GENOM FÖRVÄRV AV AKTIER M.M. DELBETÄNKANDE AVGIVET AV BANKLAGSUTREDNINGEN 1983/84:146 20 I Det formella säkerhetskravet År1933 infördes i banklagarna en bestämmelse som innebar atl bank erna ficklämna krediter endast mot betryggande säkerhet i fast eller lös egendom eller iform av borgen. Detta det s.k. formella säkerhetskravet har utgjorten huvudregel för bankernas kreditgivning och har ansetts utgöra ett led iskyddet för insättarnas medel. Från detta krav har gjorts undantag för lån tillvissa kredittagare som har bedömts som säkra, däribland stat och kommun samlbankföretag och andra kreditinstitut. Vidare har undantag gjorts för kreditertill näringsidkare om lånet är kortfristigt. Under en läng följd av år haremellertid förts en livlig diskussion om värdet av det formellasäkerhetskravet. Det har ifrågasatts om inte kravet skulle kunna slopas ulanatt insältarskyddet försämrades. Efterfrågan på krediter ulan säkerhet harefter hand ökat och bankema har yrkat på större möjligheter alt lämna sådanakrediter. Detla har tillgodosetts av statsmakterna genom alt man fränbestämmelsen om kravet på formella säkerheter har undantagit en viss andel avbankens krediter, s. k. blancokrediter. I samband med den samordnadebanklagstiftningen erhöll denna undantagsbestämmelse sin nuvarandeutformning. Inom en viss ram fick banken möjlighet alt lämna krediter utan attformella säkerheter behövde ställas. Frän början bestämdes denna blancokredilramtill av bankens eget kapital (för sparbankerna egna fonder) ochdess inlåning. Är 1975 utökades volymen till fem procenl och vidgades ramenytterligare - efter förslag av banklagsutredningen - till . 1samband med den senaste höjningen av blancokredilramen framfördes från en avutredningens ledamöter i ett särskilt yttrande den synpunkten att tiden varmogen föratt nu förutsättningslöst undersöka det berättigade i atl behålla detformella säkerhetskravet. Flera av remissinstanserna gav sill stöd åt desynpunkter som framställdes i det särskilda yttrandet och i propositionen (prop.1979/80:51) förklarade departementschefen atl han delade denna uppfattning. Banklagsutredningenhar i tilläggsdirektiv fått uppgifien att undersöka om bestämmelsen om detformella säkerhetskravet behövs även eller kan modifieras ellerslopas ulan risk för atl insättamas skydd äventyras. Utredningenkan konstatera att den genomförda utvidgningen av blancokredilvolymenännu inte helt tagits i anspråk av bankerna. Del kan dock påstås atl kravet påformella säkerheter medfört olägenheter i bankernas kreditgivning. Den kreditvärdighetsprövningsom bankerna företar i samband med atl en kredil skall beviljas inriktas inle iförsta hand på vilka formella säkerheter som kredittagaren kan ställa tillförfogande. Prövningen inriktas i stället på vilka förutsättningar kredittagarenhar att betala Prop.1983/84:146 21 räntor och amorteringar och att slutligen betala tillbakakrediten. En analys görs således av kredittagarens framtida betalningsförmåga.Är det fråga om en företagskredit gäller det således att med utgångspunkt från bl.a.balansräkning och resultaträkning bedöma företagels finansiella ställning.Vidare bör analyseras bl.a. företagets kostnadsstruktur och konkurrenskraft,dess investeringspolitik och företagsledningens kompetens för att få framhuruvida företaget genererar och kommer att generera tillräckliga vinstmedelför all kunna bära krediten. En fortlöpande uppföljning av företagetsutveckling ingår även i det primära underiaget för all bankmässig förelagsullåning.Formella säkerheter spelar dock i många fall en betydande roll men fär intebli det avgörande argumentet för en kreditgivning. kredilbeslul kan aldrigbaseras på den förutsättningen att banken sannolikt måsle täcka in sin fordrangenom alt realisera de säkerheter som ställs för krediten. Motbakgrund av hur kreditvärdighetsprövningen tillgår i praktiken kan sägas attbestämmelsen om formella säkerheter i banklagarna fäster alltför stor vikt viddessa säkerheter. Värdet av de formella säkerheterna kan snabbt urholkas.Kravet på sådana säkerheter kan därför skapa en illusion att allt är bra barabanken förvissat sig om alt kräva in formella säkerheter. Risk finns såledesatt banken härmed invaggas i en falsk trygghet och frestas alt eftersätta denlöpande kontrollen. Detformella säkerhetskravet gör det även svårare för företag, som genom arten avsin rörelse inte förmår ställa bankmässiga säkerheter, att få sina kreditbehovtillfredsställda. Vidare kan det formella säkerhetskravet medföra att desvenska bankerna hamnar i ell konkurrensmässigl underläge i förhållande tillutländska banker. De svenska bankerna konkurrerar i allt större utsträckningsåväl inom som utom landet med utländska banker, vilka inte alls känner dettakrav på formella säkerheter. Slutligen kan inte heller bortses från att säkherhetskraveti vissa fall medför en onödig kostnads- och arbetsbelastning. Utredningenkan emellertid konstatera atl det formella säkerhetskravet haft en storbetydelse för uvecklingen av en sund bankverksamhet. Ett sådant krav påsäkerhet har vunnit hävd inom bankverksamheten och har ansetts viktigt somskydd för insältarnas medel. Betydelsen av kravet på särskild säkerhet liggerframför allt i alt bankerna fär förmånsrätt i kredittagarens tillgångar. Ettupprätthållande av kravet på formella säkerheter innebär vidare att banken fårett fullgott skydd för att kredittagaren inte använder sig av sin säkerhet på annalhäll. Efter en sammanvägning av det formella säkerhetskravetsför- och nackdelar har utredningen funnit atl övervägande skäl talar för atl istörre utsträckning än låta bankerna själva avgöra i vad månsäkerhet för krediter skall krävas. Utredningen har föreslagit att en gmndläggandetrygghetsregel skall införas i banklagarna. Vid all kreditgivning bör såledesgälla alt trygghet skall föreligga för låneförbindelsens fullgö- 1983/84:146 22 rande.Även i ett system med en friare kreditprövning har utredningen dock funnit attbanklagarna som ett komplement till denna trygghetsregel bör uppställa ett kravpå atl banken skall kräva att betryggande säkerhet i form av pant eller borgenställs. Från detla krav bör dock banken själv kunna dispensera, om med hänsyn tilllåntagarens förhållanden trygghet för låneförbindelsens fullgörande ändå fåranses föreligga. För att kunna underlåta att ta en formell säkerhet måstebanken "positivt" konstatera att trygghet för fullgörandet föreliggeräven ulan särskild säkerhet. Utredningenbedömer atl del lämnade förslaget inte kommer att försämra skyddet för insättarnasmedel. Detta skydd upprätthålls främst av kapi-taltäckningsreglerna och derasutformning. Utredningen förutsätter vidare all den föreslagna ändringen avsäkerhetsbestämmelsen inte kommer att leda till någon större förändring ibankernas praxis att kräva formella säkerheter. 2.5Reservation av ledamoten , tillika särskilt yttrande av sakkunnigeLars-Olof Såsomframgår av det betänkande om bl. a. del formella säkerhetskravet sombanklagsutredningen avgivit hade i direktiven för utredningen 1976-06-23utsagts att det inte då fanns anledning atl aktualisera elt slopande av detlegala kravet pä betryggande säkerhet vid beviljande av kredit. 1 till-läggsdirektivsom utredningen erhöll uppdrogs ål utredningen att utreda om det varlämpligt alt slopa denna regel. Utredningen har sedan övervägt frågan och dessmajoritet har i det nu avgivna betänkandet föreslagit all regeln ändras i såmåtto atl betryggande säkerhet skall ställas om inte med hänsyn tilllåntagarens förhållanden ändå trygghet för låneförbindelsens fullgörandeföreligger. Mol detta förslag vill vi anföra följande. Detbör först framhållas all någon fullständig trygghet för en låneförbindelsesfullgörande så gott som aldrig föreligger vare sig säkerhet ställts för krediteneller ej. Vi bortser då frän kredittagare som svenska staten eller svenskkommun som t.ex. också i kapitaltäckningshänseende intar en favoriseradställning. Samma är förhållandet med krediter för vilka dylika subjekt iegenskap av borgensmän svarar. Bottenlän i bostadsfasligheler är också i regeltrygga. Men i övrigt gäller atl lika litet som de ekonomiska förhållandena förlåntagarens person kan bedömas kan värdet av en ställd säkerhetfastställas för kreditens hela löptid. har man vid kreditens beviljandealt räkna med en större eller mindre sannolikhet för förbindelsens fullgörande. Erfarenheternavisar att möjligheterna alt på förhand bedöma värdet at olika typer avsäkerheter varierar starkt. Å ena sidan är industrifaslig-heters värde hellberoende av alt en lönsam rörelse kan bedrivas i dem. Prop.1983/84:146 23 enkonkurssituation har de alltså ofta ett helt obetydligt värde om ens något. Åandra sidan har affärs- och kontorsfastigheter liksom bostadsfasligheler istort sett behållit sitt värde. Företagsinteckningar har generellt sett ocksåvarit av stor betydelse för att säkerställa bankernas fordringar. Denrisk som är förenad med all kreditgivning är alltså i hög grad beroende av attsåväl låntagarens person som den erbjudna säkerheten blivit föremål för eningående och kompetent prövning. En sådan prövning har varit och är fortfarandeett viktigt led när det gäller att tillgodose kravet på skydd för insättarnasmedel. En aldrig så god säkerhetfår, såsom framgått, inle innebära alt avkall ges på kravet att prövalåntagarens person. Kredit får alltså inte beviljas enbart för att en godsäkerhet kan presteras. Däremot kan, om låntagarens förutsättningar att infrialåneförbindelsen bedöms vara goda, kravet på säkerhet efterges i vissomfattning.