prop · G70360 · 1983-12-31 00:00:00 — I 1-3 §§ atomenergilagen anges lagens tillämpningsområde.Det omfaltar förvärv, innehav, överlåtelse, bearbetning eller annan befattningmed klyvbara ämnen, inklusive använt kärnbränsle, uppförande, innehav och driftav anläggningar för utvinning av kärnenergi eller för bearbetning, lagringeller förvaring av klyvbara ämnen och radioaktivt avfall samt utförsel ur riketav klyvbara ämnen, med halt av sådant ämne, vad som framställts avsådant ämne eller vara i vilkel sådant ämne ingår. Inom atomenergilagenstillämpningsområde faller också utförsel av utmstning eller material som harsärskill konstruerats eller iordningställts för bearbetning, användning ellerframställning av särskilt klyvbart material, om regeringen föreskriver det.Transport av klyvbara ämnen anges inte uttryckligen i aiomenergilagen meninnefattas i praktiken under begreppet innehav och befattning med klyvbartmaterial. I vissa fall fömtsätts dock särskilt tillstånd för transport. I lagenanges direki inte heller införsel av klyvbart material m. m. men införselomfattas av förbudel alt utan tillstånd förvärva eller annars ta befallning medklyvbart material. Atomlagstiftningskommitténkonstaterar i sitt betänkande att atomenergilagen i princip redan omfattarkärnkraftens hela processkedja vad gäller anläggningar, ämnen och använtkärnbränsle samt transport, införsel och utförsel av klyvbara ämnen, materialm. Vad avser ämnen i bränslehanteringens slutled regleras f. n. frågor omtillstånd till innehav m. m. av använt kärnbränsle enligt atomenergilagen,medan tillstånd till innehav m. m. av radioaktivt avfall regleras enligtstrålskyddslagen. Den nya lagen bör enligt kommittén omfatta också radioaktivtavfall från verksamheten på kärnenergiområdet. Jag återkommer i avsnitt 5.3.1fill frågan om regleringen i lag av del radioakliva avfallet. Redan nu villjag emellertid framhålla del angelägna i att i en ny lag få samlade regler förvad som krävs för verksamhet på kärnkraftsomrädet. Av vad jag nu har anfört framgår att jag finneratomlagstiftningskommitténs förslag i väsentliga delar väl ägnat att läggastill gmnd för en ny lagstiftning. Jag tar i det följande upp vissa huvudfrågori förslaget, nämligen säkerhet och strålskydd (avsnitt 5.3.1),avfallshantering och slutförvaring (avsnitt 5.3.2), utförsel av ämnen ochutmstning m. m. på kärnenergiområdet (avsnitt 5.3.3), kompetensfördelningenmellan SKI och SSI (avsnill 5.3.4), offenUig insyn (avsnitt 5.3.5), regleringav kärnkraftens avveckling (avsnitt 5.3.6), fråga om ersättning vidåterkallelse av tillstånd (avsnitt 5.3.7), ikraftträdande m.m. (avsnitt 5.3.8)samt förhällandet mellan den nya lagstiftningen och annan lagstiftning(5.3.9). 5.3 Huvudfrågor i lagstiftningsärendet 5.3.1 Säkerhet och strålskydd 5.3.1.1 Tillvaratagande av säkerhet och strålskydd En gmndläggande princip för kärnteknisk verksamhel börvara att alla led i kärnbränslets hantering skall kunna fullföljas på ett fullttillfredsstäl-3 1983/84. 1983/84:60 34 landesätt med hänsyn fill säkerhet och strålskydd. För att uppnå detta krav fordrasi princip en sammanhållen bedömning ett systemtänkande - vad gällerverksamheten och en sammanvägning av såväl kortsiktiga som långsiktigasäkerhets- och strålskyddskrav. I säkerhetsfrågorna ingår därvid bl. a. att setill att olika s. k. barriärer i bränsle, reaktorn och dess inneslutning,transportbehållare och emballage samt avfallsanläggningar fungerar som avsettså att inga skadliga mängder radioaktivitet når ut i omgivningen. Parallellthärmed är del en strålskyddsuppgift alt den aktivitet som trots detta kanuppkomma under normaldrift, vid inte förutsedda barriärfunktioner eller olyckorhindras från att ge oacceptabel strålning med effekt på människor och miljö. till de första ledenför kärnteknisk verksamhet, varmed här avses främst bränsletillverkning,befattning med kärnämne och drift av kärnkraftverk, innebär den nuvarandeatomenergilagen krav på tillstånd för såväl befattning med kärnämnet som sådantsom uppförande, innehav och drift av anläggningar för bränsleframslällning ochkärnkraftsproduktion. Skälet härtill är att säkerhetsaspekterna i dessa led äruppenbara. Sålunda innehåller kärnbränsle klyvbara ämnen, vilka medför allrisken för en oavsiktlig krificilet - dvs. en självunderhällande kedjereaktion- måste beaktas. De ämnen som ingår i bränslet kan i sig utgöra material somkan användas för vapenframställning och är därför underkastade särskild kontrollav all de inle kommer till obehörig användning. Denna materialkon-Iroll(safeguards) organiseras internationellt av del inlernalionella atomenergiorganetlAEA och inom av SKI. Strälskyddskraven vid hanteringen av färsktobesträlat bränsle är i och för sig mindre omfattande än vad gäller använtbränsle. Vid bränslelillverkningen finns strålskyddsproblem speciellt medavseende på risken för spridning och inandning av urandamm. Vad gällerkämkraftsreaklorer aktualiseras komplicerade säkerhetsfrågor med hänsyn tillatt reaktorerna arbetar vid höga tryck och temperaturer, med höga effekler ochstora lagrade energimängder. Vid reaktordriften har man en självunderhållandekärnklyvningsreaktion, kriticitet, varvid bildas långt större aklivitetsmängderän i andra verksamheter där radioak-fiva ämnen förekommer. Med hänsyn härtillställs höga krav på strålskydd saml på säkerheten vad gäller konstruktion,utförande och drift. Med hänsyn lill de säkerhetsproblemsom är förenade med kärnämnen och anläggningar där sådana ämnen hanteras -bränslefabrik och kärnreaktor - bör enligt alomlagsfiftningskommittén denärmare bestämmelserna om fillstånd i dessa avseenden samt därtill förenadevillkor och föreskrifter regleras i den föreslagna nya lagen. Jag delar dennauppfattning. Härigenom ges, liksom f. n. enligt atomenergilagen, samladebestämmelser om tillstånd såväl för befattning med kärnämnet som sådant somför uppförande, innehav och drift av anläggningar för bränsleframställning ochkärnkraftsproduktion. Möjlighet ges därmed att få en sammanhållen be- 1983/84:60 35 Liksom f. n. bör villkor och föreskrifteravseende strålskyddet vid normaldrift meddelas med slöd av slrålskyddslagen.Därigenom ges en möjlighet att få en sammanhållen bedömning även avslrålskyddsfrågorna. När det gäller de följandeleden av kämenergiverksamhelen, nämligen hantering och förvaring av använtkärnbränsle och radioakfivt avfall, är bilden lagtekniskt delvis en annan. Idenna del gäller efter en ändring 1978 (SFS 1978:281) alttillstånd lill befattning med använt kärnbränsle samt till uppförande, innehavoch drift av anläggning för bearbetning, lagring eller förvaring av använtkärnbränsle eller radioakfivt avfall, som uppkommer vid användning avkärnbränsle, eller vid bearbetning av använt kärnbränsle regleras enliglatomenergilagen, medan tillstånd till befattning med radioaktivt ämne, som ejär klyvbart, regleras enligt strålskydd slagen. Syftet med ändringen iaiomenergilagen var alt också anläggningar för radioaktivt avfall skulleomfattas av fillståndsprövning enligt aiomenergilagen. Det påpekades dock imotiven till lagändringen (prop. 1977/78:138 s. 23) atl tillägget lillaiomenergilagen endasl delvis rådde bot på de brister, som förelåg påavfallsområdet i då gällande lagstiftning. Något entydigt klarläggande avförhållandel mellan atomenergilagen och strålskyddslagen och den av dessalagar följande tillsyns-kompetensen mellan SKI och SSI innebar således intelagändringen. Vid diskussioner om dennärmare lagregleringen beträffande kärnavfall och anläggning för hantering,lagring och förvaring av kärnavfall har -liksom i tidigare lagstiftningsärenden- en av de gmndläggande frågorna gällt humvida det är säkerhets- ellerstrålskyddsaspeklema som är de mesl dominerande och därmed avgörande för ivilken lag reglerna skall ges (atomenergilagen eller strålskyddslagen). Enutgångspunkt vid en översyn av lagregleringen på avfallsområdet bör, som nysshar angetts, vara att få en sammanhållen bedömning som avspeglar ettsystemtänkande. Detta fömtsätter elt sammanhållet lagsystem som ger möjligheteratt samordna och sammanväga kraven på egenskaperna hos olika avfallskategorieroch kraven på utformningen av hanteringsanläggningar, mellanlager, transporteroch förvar. Samlidigl bör hänsyn las lill sädana förhållanden i tidigare led iverksamheten på kärnkraftsomrädet - framför allt reaktordriften -som kan påverkaavfallshanteringen och som således innebär atl en samordning och helhelssyn ifräga om säkerhet och strålskydd kan vara en fördel. Hänsyn bör även tas tillatt den lekniska utvecklingen kan leda till andra lösningar än dem som omfatlasav nuvarande riktlinjer för avfallshantering och slutförvar. Atomlagsliflningskommillénhar närmare studerat säkerhets- och sträl-skyddsproblemen i samband medavfallets omhändertagande och slutförvaring och har därvid kunnat konstatera -vad gäller såväl sambandet använt kärnbränsle och radioaktivt avfall samtavfallsanläggningar härför som sambandet reaktordrift och avfallshantering -alt del inte föreligger 1983/84:60 36 någraklara indikationer för att säga att endera säkerhets- eller slrålskyddsfrågornai bränslehanteringens slutled är sä dominerande att det påverkar bedömningen avlagregleringen. I dessa led föreligger både säkerhets- ochsträlskyddsinlressen, även om säkerhetsfrågorna i flera avseenden är mindreframträdande än vid reaktordriften. denna bakgrund har atomlagstiftningskommittén förordat atl frågor omprövning av tillstånd för innehav av använt kärnbränsle och radioaktivt avfallsamt anläggningar för mellanlagring, inkapsling och slutförvar regleras i dennya lagen. Atomlagsfiftningskommitténsuppfattning stöds av remissinstanserna. SSI har dock ansett att frågor ominnehav och hantering av radioaktiva ämnen liksom f. n. bör regleras islrålskyddslagen. a. befarar institutel alt kommittéförslaget kan innebäraen konkret risk för alt etl antal rena slrålskyddsfrågor handläggs även av SKI.Som exempel härpå pekar institutet på prövning av en viss hanteringsmetodbeträffande radioaktiva ämnen där problemen i huvudsak gäller strålskyddetsamt tillstånd till transport av icke klyvbara ämnen som enligt gällandebestämmelser handläggs ensamt av SSI. Det torde enligt minmening - åtminstone med utgångspunkt från de nuvarande kunskaperna påavfallsområdet - knappast vara en framkomlig väg atl försöka dela in de olikaavfallsprodukterna och de olika anläggningarna härför efler vilka som verkaromfatta mest "säkerhetsfrågor" och vilka verkar omfatta mest"strålskyddsfrågor". Det väsentliga är i stället, somjag fidigare harangett, att försöka uppnå ett sammanhållet lagsystem som ger möjlighet atlsamordna och väga samman kraven pä de olika avfallskategorierna samthanteringsanläggningar, transport och förvar. Jag finner från dennautgångspunkt att kommittéförslaget har stora fördelar. En väsentlig fördel ärsåledes att i en samlad lag kommer att anges omfattningen av sådan verksamhetpä hela kärnenergiområdet som är tillståndspliktig och att i denna lag gessamlade regler för en tillståndsha-vares ansvar för verksamheten. Till den nyalagen bör således frän strålskyddslagen överföras tillståndsfrågor rörandebefattning med radioaktivt ämne, som ej är klyvbart. Mitt förslag i denna delinnebär att villkor och föreskrifter avseende säkerheten iverksamheten regleras enligt den nya föreslagna lagen, medan villkor ochföreskrifter som avser strålskyddet liksom f. n. regleras med stöd avstrålskyddslagen. I vissa fall kan denuppläggning av lagstiftningen beträffande radioaktiva ämnen somjag nu förordatinnebära att tillståndsärendet hell eller i väsentliga delar enbart kommer attberöra strålskyddsfrågor, vilka strålskyddsmyndigheten (SSI) ensamt har attbedöma. Det kan främst gälla lågaktivt och visst medelaktivt avfall medbegränsad livslängd saml transport av icke klyvbara ämnen. I sådana ärenden börmyndigheterna samordna sin verksamhet för att finna den smidigastehandläggningsordningen. I de fall prövning och avgörande av dessatillståndsfrågor bör överlåtas åt myndig- Prop.1983/84:60 37 hetär det möjligt alt i förordning till den nya lagen utse den myndighet somframstår som lämphgast. 5.3.1.2Ansvaret för säkerhet och strålskydd Enligtatomenergilagen åvilar ansvaret för efterlevnaden av lagentill-ständsinnehavaren. Han är vid straffansvar skyldig alt tillse atttillstånd finns för verksamheten eller innehavet av kärnämne och använt kärnbränsleoch att ställda villkor och föreskrifter uppfylls. Däremot saknaratomenergilagen ett mera generellt åläggande för en tillståndsinnehavare att påeget initiativ verka för atl säkerheten upprätthälls vid verksamheten. En sådan bestämmelse gesvad avser strålskyddet i slrålskyddslagen. Enligl 10 § första stycket den lagenär således den som bedriver radiologiskt arbele pliktig att utöver vad somstadgas i lagen och med slöd av lagen meddelade föreskrifter iaktta alll sommed hänsyn till arbetets natur och de förhållanden under vilka det bedrivs samtdäri sysselsatta personers yrkesvana och övriga fömtsättningar för arbetetskäligen kan göras för all förebygga skador av strålningen. En motsvarandebeslämmelse ges i 3 kap. 2§ första slyckel arbelsmiljölagen (1977:1160), sombl.a. föreskriver all arbetsgivare skall vidta alla åtgärder som behövs för atlförebygga alt arbetstagare utsätts för ohälsa eller olycksfall. De beslämmelser islrålskyddslagen och arbetsmiljölagen, som har angetts, är tillämpliga ävenpå verksamhet pä kärnenergiområdet. En tillståndsinnehavares skyldigheter attvidta alla de åtgärder som behövs för skydd mot strålning är enligt minbedömning tillfredsställande löst i strålskyddslagen. De åtgärder som krävsför alt upprätthålla säkerheten vid verksamhet på kärnenergiområdet äremellertid längre gående än vad som krävs enligt arbelsmiljölagen. Denna lagsyftar främst på åtgärder vad avser konventionellt arbetarskydd.Säkerhetskraven vid verksamhel på kärnenergiområdet är, som har sagts(avsnitt 5.3.1.1), inriktade på atl förebygga radiologisk olycka som kanuppkomma genom fel vid kon-stmktion, utförande eller drift. Till dettasäkerhetskrav hänförs även åtgärder för skydd av anläggningar och transporter,fysiskt skydd samt säkerställande av kärnenergins fredliga användning vidinnehav, import eller export av kämämne och använt kärnbränsle. Det sist nämndakravet innebär gentemot en tillslåndsinnehavare bl.a. att han håller kärnämnenm. m. och anläggningar i vilka sädana ämnen förekommer tillgängliga förbehövlig konlroll. Desäkerhetskrav som åvilar en innehavare av elt tillstånd till verksamhel påkämenergiområdet bör såsom atomlagstiftningskommittén förordat komma filluttryck i den nya lagen. En bestämmelse härom synes efter förebild från främststrålskyddslagen kunna ges det innehållet att en tillslåndsinnehavare skallsvara för alt alla de åtgärder vidtas som, med hänsyn till verksamhetens artoch de förhållanden under vilka den bedrivs, krävs för atl upprätthållasäkerheten. Vad somjag nu har föreslagit ankny- 1983/84:60 38 lertill den gmndsyn på säkerhetsfrågorna som gällt. Så t. ex. uttalas iprop. 1979/80:170 (s. 37), NU 70, rskr 410, bl.a. atl målsättningen försäkerhetsarbetet bör vara att så långt det över huvud taget är möjligtundanröja riskerna för förluster av liv eller egendom och att säkerheten vidverksamhet på kämenergiområdet inte bara besiäms av utformningen av tekniskasystem utan också av organisatoriska, administrativa och personella faktorer.I prop. 1980/81:90 (s. 311), NU 60, rskr 381, anges bl. a. atl säkerheten pådet kärntekniska området skall hållas på en sä hög nivå som del är praktisktmöjligt. 5.3-2Avfallshantering och slutförvaring 5.3.2,1 Ansvaret för avfallsprodukler Enligtlagstiftningen på kärnenergiområdet skall den som bedriver verksamhet ansvaraockså för alt de radioaktiva restprodukter som uppkommer i verksamheten tas omhand på ett säkert sätt, liksom alt den anläggning i vilken verksamhetenbedrivits avvecklas och rivs på elt säkert sätt, samt att han svarar förkostnaderna härför. Enligl både villkorslagen och finansieringslagen åliggeransvaret för avfallets omhändertagande reaktorinnehavaren och avser enligtvillkorslagen använt kärnbränsle och det vid upparbetning erhållna högaktivaavfallet samt enligt finansieringslagen använt kärnbränsle och radioaktivtavfall som härrör frän delta. I båda lagarna avses avfall frånkämkraftsreaklorer. Avfall från exempelvis forsk-ningsreaktorer omfattas inteav lagarna. Bakgmndenlill all ansvaret för avfallshanteringen koncentrerats till kärnreaktoreravsedda för kraftproduktion synes främst vara att det är på detta område destora mängderna använt kärnbränsle och radioaktivt avfall uppkommer och alt delframstått som mest angeläget att lösa dessa problem. I förarbetena lillfinaniseringslagen (prop. 1980/81:90, bilaga 1, s. 328 och 608) framhölls t.ex. att drift av forskningsreaktorer ger upphov till använt kärnbränsle, låtvara i mindre omfaltning, och atl detta avfall bör las om hand på samma sättsom molsvarande avfall frän kämkraftsreaklorer, eftersom samma krav påsäkerhet måste gälla också för denna typ av avfall. De speciella fömtsättningarsom gäller för drift av forskningsreak-lorer, liksom den förhållandevis ringamängd avfall som genereras vid dessa, innebar emellertid enligl föredragandensuppfattning att avfallet från dessa anläggningar kunde behandlas i särskildordning. De ekonomiska problemen i samband med denna hantering ansågs vidareinte vara av samma art som när del gäller använt kärnbränsle och radioaktivtavfall frän kraflproducerande reaktorer. I fräga om det låg- och medelaktivaavfallet framhölls att detta kräver betydligt kortare förvaringstider ochställer betydligt lägre krav beiräffande omhändertagande, hantering och förvaring.Hanteringen av della avfall sker vidare lill övervägande del under den fidkärnkraflsanläggningen är i drift. Denna typ av avfall ansågs därför kunnalämnas åsido. Prop.1983/84:60 39 Atomlagstiftningskommitténhar uttalat atl det inför en ny lagstiftning bör slås fast att ansvaret föromhändertagande av de radioaktiva avfallsprodukterna åligger envar som hartillstånd att bedriva verksamhel på kämenergiområdet och att detta ansvaromfattar även medel- och lågaktivt avfall. En sådan bestämmelse, sägerkommittén vidare, ligger i linje med den allmänt godtagna principen att den somdriver en industriell verksamhet också skall ansvara för alt de problem somverksamheten ger upphov till kan lösas. Mot denna inställning har ej framförtsnågon invändning under remissbehandlingen. En bestämmelse om atl entillsländsinnehavares ansvar omfattar allt i verksamheten uppkommet använtbränsle och radioaktivt avfall har i gällande lagstiftning sin motsvarighet i1 § finansieringslagen. I förhållande till den lagen innebär en bestämmelse medangiven innebörd etl något utvidgat ansvar. Ansvaret för uppkomna restprodukterbör alltså omfatta inte bara använt kärnbränsle och radioaktivt avfall somhärrör från detta utan över huvud allt radioakfivt avfall som uppkommer iverksamheten samt radioaktiva ämnen som avskiljs vid upparbetning och inteåteranvänds. Vad jag nu förordat överensstämmer med atomlagstiftningskommitténsförslag och har ej mött någon erinran under remissbehandlingen. En bestämmelsemed det innehåll somjag nu har angett bör således införas i den nya lagen. Detinnebär att en innehavare av tillstånd till verksamhel på kämenergiområdet ärskyldig atl svara för att allt i verksamheten uppkommet kärnavfall och sådantkärnbränsle, som inte återanvänds, hanteras och slutförvaras på ett säkert sättsaml att den anläggning, i vilken verksamheten bedrivs, avvecklas och rivs påett säkert sätt, sedan verksamheten har upphört. I della ansvar ingår atl bl.a. ombesörja att tekniskt kunnande, kompetens, utmstning och anläggningar finnstillgängliga i behövlig utsträckning och att svara för de faktiska kostnadernahärför. I den nya lagen bör vidare särskilt anges att ansvaret avser var och ensom fått fillstånd till verksamhet pä kämenergiområdet. Ansvaret kommersåledes aft avse inte endast den som har fillstånd innehav och drift avreaktorer för kraftproduk-fion. Radioaktivtavfall från annan verksamhet än drift av kärnkraftverk, t. ex. forskning ochsjukvård, bör som uttalats i prop. 1980/81:90, bilaga 1, s. 328, kunna förvarasi de anläggningar som uppförs av det av kraftindu-slrin gemensamt ägdaföretaget. Förhandlingar härom pågår f. n. En preliminär överenskommelse vadgäller förvaring av del aktuella avfallet i SFR har träffats. Jag avser attsenare återkomma med förslag i frågan. Ansvaretför avfallet bör som uttalades i den nämnda propositionen övergå tillinnehavaren av avfallsförvaret. Som etl villkor vid tillståndsprövningen avett slutförvar kan föreskrivas skyldighet att ta emot sådant radioaktivt avfallfrån annan inhemsk verksamhel än drift av kärnkraftverk som innebär sådanalångsiktiga risker atl en slutförvaring av samma slag som för kärnkraftenshögaktiva avfall är påkallad. Jag vill emellertid fram- 1983/84:60 40 hållaatt det är innehavaren av tillståndet till verksamheten som har det direktaansvaret för all avfallsfrågorna blir lösta. Enligtmin mening lalar övergripande säkerhetsskäl för atl allt radioaktivt avfall,således även sådant som inle härrör från kärnkraftsindustrin, bliromhändertaget enligl de riktlinjer somjag nu har angett. Denna ståndpunkt harockså fullföljts genom det beslut om tillstånd till anläggande och drift somlämnats av anläggningen för slutlig förvaring av låg-ochmedelaktivt avfall utanför Forsmark. Frågan om det icke kärnkrafts-anknutnaavfallet kommer enligt regeringens direktiv att behandlas närmare avutredningen för översyn av slrålskyddslagstiftningen (Jo 1983:06). 5.3.2.2Forskning och utveckling pä avfallsområdet m. m. Dengällande lagstiftningen ger, som jag har nämnt, bestämmelser med krav påavfallshantering och slutförvaring i två skilda författningar, nämligenvillkorslagen och finansieringslagen. De båda lagarna har olika kon-stmktion.Villkorslagen anger att de reaktorinnehavare som omfatlas av lagen vid detlillfälle en reaktor skall laddas skall visa att hantering och slutförvaringkan ske av använt kärnbränsle eller högaktivt avfall som erhålls vidupparbetning. I samband med givna laddhingsfillstånd har driftstiden begränsatsmed stöd av atomenergilagen (4 §) för den tid som upparbetningsavlalen gäller,varvid regeringen angelt atl vid ansökan om tillstånd till fortsatt drift skallfogas avtal om upparbetning av använt kärnbränsle eller ulredning om slutligförvaring av använt ej upparbetat kärnbränsle eller om annan melod för slutligförvaring av använt kärnbränsle. Enligt finansieringslagenåläggs samtliga innehavare av kärnkraftverk i landet alt ansvara för atl i reaktornanvänt kärnbränsle och radioakfivt avfall som härrör från detta hanleras ochslutförvaras på ell säkert sätt samt alt reaklorinnehavaren skall svara för deframtida kostnaderna härför. Samma krav ställs upp i fråga omreaktoranläggningarnas avveckling och rivning. Ansvaret avser attavfallsprodukterna slutligt kommer att las om hand och alt reaktorinnehavarenbetalar kostnaderna för den forskning och de åtgärder som behövs härför. Somjag har angett(avsnitt 5.3.2.1) bör i den nya lagen införas en bestämmelse om ansvar för densom bedriver verksamhet pä kämenergiområdet att svara för en säker hanteringoch förvaring av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall. Hämtöver börsamtliga reaklorinnehavare, liksom f. n. gäller enligt finansieringslagen, varaskyldiga atl bedriva den forsknings- och utvecklingsverksamhet som behövs påavfallsområdet och i övrigt vidta alla åtgärder för att kunna fullgöra dennaskyldighet. Reaktorinnehavarna bör också åläggas atl på samma sätt som gällerenligt finansieringslagen svara för statens kostnader för bl. a. forskning ochutveckling pä avfallsområdet och atl erlägga en årlig avgift till staten. Prop.1983/84:60 41 Delmåsle med mitt synsätt läggas stor vikt vid att forsknings- ochutvecklingsverksamheten bedrivs allsidigt och effektivt. De forskningsinsatsersom behövs är även mycket resurskrävande.