prop · G703111 · 1983-12-31 00:00:00 — Som motivering anför beredningen att det här genomgående är frågaom personal som i större eller mindre utsträckning fullgör uppgifter avpolisiär natur. Beredningen har också föreslagit en regel om att den som imyndighetsutövning med laga rätt omhändertar eller avlägsnar någon även skaUha samma befogenhet som en polisman att genomföra skyddsvisitation. Flera instanser, t. ex. kammarrätten i , anför att det skuUe vara en fördel om rätten för andrabefattningshavare än polisen atl använda våld inte reglerades i polislagen utanpå annat håll i lagstiftningen. Mot den föreslagna utformningen i sak har ingeninvändning rests under remissbehandlingen. Liksom beredningen anser jag det naturligt alt sådanbefogenhet atl bruka våld som fillkommer andra offentliga funktionärer änpolismän så långt möjHgt regleras i polislagen, när det är fråga om våldsom-får användas för utförande av tjänsteåtgärder som fill sin natur ärpolisuppgifter. Bestämmelser om detta kan lämpligen samlas i en särskildparagraf. I huvudsak godtar jag beredningens förslag även i sak. Jag övergår härefter fill att något närmare redogöra förmitt förslag. I första stycket anges till en början att bestämmelserna i10 § första stycket 1,2 och 4 gäller även sådan vaktpost eller annan krigsmansom tjänstgör för bevakning eller för att upprätthålla ordning samt tjänstemanvid kustbevakning som enligt särskild lagstiftning medverkar vidpolisiär övervakning. Denna föreskrift återgår på 24 kap. 2 § BrB i gällandelydelse. Av detta lagrum följer att de funktionärer som det här gäller harsamma befogenhet som en polisman att använda våld för att genomföra entjänsteåtgärd, om funktionären i det särskilda fallet möts av våld eller hot omvåld Hksom när fråga är om laga frihetsberövande. Den personal som avses härfår enligt 24 kap. 2 § tredje stycket BrB också bruka våld när tjänsteåtgärderav den typ som avses i 10 § första stycket 4 polislagen skall fullgöras. En skillnad i förhållande fill gällande rätt är att istycket inte har tagits med "civilförsvarspersonal undercivilförsvarsberedskap". Anledningen härtill är att nuvarandeorganisation, enligt vilken poHsuppgifter vid civilförsvarsberedskap skallfullgöras av ordnings- och bevakningsenheterna inom civilförsvaret, enligtprincipbeslut av (prop. 1979/80:100 bil. 7 s. 290-316, FöU 13, rskr316) skall upphöra. Principbeslutet innebär vidare att polisen tillförs s. k.beredskapspoliser och övertar de polisuppgifter som ankommer påcivilförsvaret. Enligt nuvarande planering är siktet inställt på 1983/84:111 139 en överföring av civilförsvarels ordningsuppgifter tillpolisväsendet (prop. 1982/83:100 bil. 4 s. 47). Med anledninghärav har hänvisningen i stycket till civilförsvarspersonal utgått. Atlcivilförsvarspersonal övergångsvis kan ha behov av de här diskuteradepolisiära befogenheterna har beaktats vid utformningen avövergångsbestämmelserna. I fråga om befogenheterna för vaktpost och annan krigsmanhar det i 24 kap. 2 § första stycket andra meningen förekommande uttrycket"fullgör polisuppgift" fått utgå, eftersom det kan vara ägnat attföranleda missförstånd. Ursprungligen log detta uttryck sikte på de uppgiftersom kunde åläggas militär personal enligt förordning "ang.användande av militär personal till upprätthållande av allmän ordning samt föreldsläckning och andra dylika ändamål" (jfr SOU 1953:14 s. 402-406). Dennaförordning har emellertid numera ersatts av kungörelsen (1969:85) om militärräddningstjänst, som inte avser polisuppgifter i egentlig mening ulanhjälpåtgär-der. Uppgifter som gäller ordningshållning ankommer emellertidfortfarande på viss militär personal, exempelvis enligt 36 § militärarättegångslagen (1948:472) och alltjämt gällande kungörelse ang. vadmilitär personal i vissa fall har att iakttaga vid upprätthållande av allmänordning m. m. En personalkategori som fullgör direkta polisuppgifter ärmilitärpolisen, men denna - som har fått viss grundläggande polisulbildningoch i vilken även krigsplacerade polismän ingår - är att anse som polispersonaloch har i princip fullständiga polisiära befogenheter inom ramen för sinuppgift att upprätthålla allmän ordning och säkerhet inom försvarsmakten, seförordningen (1980:123) med reglemente för militärpolisen. Beträffandemilitärpolisen gäller sålunda i tillämpliga delar samtliga bestämmelser i 8-22§§ och inte endast befogenheten att använda våld i vissa fall. Bestämmelserna i första stycket andra meningen motsvarar24 kap. 2 § tredje stycket BrB utom till den del stycket tar sikte på polismän.I förhållande till den nuvarande regleringen i har bestämmelsernaförenklats redaktionellt. De reglerar befogenheterna för en rad olikapersonalkategorier såsom ordningsvakter, skyddsvakter, jakt- ochfisketill-synsmän, befattningshavare vid domänverket och lantbruksnämnds rennäringsenhetsamt stiftsjägmästare och dennes biträden liksom vissa tjänstemän vidflygplatser, allt i den mån det behövs för särskilt angivna åtgärder avpolisiär natur som personalen äger vidta enligt olika förfallningsrum. Här kanhänvisas till prop. 1979/80:122 (s. 75-76), där en närmare redogörelse ges förvilka tjänsteålgärder det här kan vara fråga om liksom för tillämpliga lagrum.Meningen har avfattats så att den tar sikte även på sådana frihetsberövandensom varje medborgare äger verkställa enligt 24 kap. 7 § andra stycket RB, t.ex. att gripa den som har begått brott, vara kan följa fängelsestraff, och sompåträffas "å bar gärning eller flyende fot". Att även denna frågaregleras i polislagen synes befogat med hänsyn till att den enskilde i häravsedda fall kan sägas med laga rätt ta på sig en polisuppgift. Prop.1983/84:111 140 Iförsta styckets tredje mening slås fast att den begränsning i rätlen förpolismän att ingripa med stöd av 10 § första stycket 4 som framgår av sammaparagrafs andra stycke, dvs. att våld mot person får brukas endasl ompolismannen möts av motstånd, naturligtvis gäller även när någon tillhörig depersonalkategorier som avses i förevarande paragraf ingriper med slöd av sammapunkt. Iandra stycket har i enlighet med beredningens förslag tagits in en befogenhet förordningsvakter och andra funkfionärer som avses i första stycket att göraskyddsvisitafion i samband med frihetsberövande eller avlägsnande. Regleringeni tredje stycket behandlar till en början befogenheten för en ordningsvakt alttillämpa 13 § polislagen och motsvarar i denna del i huvudsak 10 § LTO. Isistnämnda lagrum har hänvisats även till de bestämmelser i som motsvarar15 § första stycket och 17 § polislagen. Föreskrifterna i 15-18 §§ polislagenom förfarandel vid ett tillfälligt omhändertagande enligt 13 § andra stycket äremellertid så utformade att de - medden modifikation som framgår av andra meningen i förevarande stycke - bliromedelbart tillämpliga, även när ett sådant omhändertagande har gjorts av en ordningsvakt. Det är därför tillräckligt att man i förevarandv stycke hänvisar till 13 §. För fullständighetens skull har en erinran i stycker också gjorts om den befogenhet att verkställa omhändertaganden som tillkommpr kustbe; ;.ingstcanstemän enligt den förut nämnda särskilda lagen f;7iii .jr 1982, för verkställighet av denna lag meddelas av regeringen eller denmyndighet som regeringen bestämmer. Somhar förutskickats i det föregående måste polislagen kompletterasmed en polisförordning, som ersättning för polisinstruktionen. En erinran omatl verkslälligbetsföreskrifter kommer att meddelas får anses fylla ettinformativt syfte. Om något bemyndigande i egentlig mening är det inte fråga, eftersomregeringen med stöd av regeringsformen alltid har befogenhet att meddelaverkställighetsföreskrifter till lag. Denna lag träder i kraft den 1juh 1984. Genom lagen upphävs lagen(1972:509) om vad som avses med polismyndighet m. m. och lagen (1973:558) omtillfälligt omhändertagande. Vad som före ikraftträdandethar föreskrivits om polisstyrelse skall i fortsättningen gällapolismyndigheten. De nya bestämmelserna om val avledamöter och suppleanter i polisstyrelser tillämpas först vid val som avsertid efter utgången av . 1983/84:111 141 Vad som föreskrivs i 23 § första och andra styckenagäller även dem som enligt äldre bestämmelser är krigsplacerade inomcivilförsvaret för tjänstgöring inom ijänstegrenen ordnings- ochbevakningstjänst, så länge krigsplaceringen gäller. Lagen bör i enlighet med riksdagensprincipbeslut träda i kraft . De bestämmelser som finns i lagen (1972:509)om vad som avses med polismyndighet m. m. blir överflödiga i och medikraftträdandet av polislagen. lag bör alltså då upphöra att gälla.Detsamma gäller LTO, vars innehåll i överarbetat skick har förts över tillpolislagen. Efter tillkomsten av lag harmyndigheterna i de lokala polisdistrikten benämnts polisstyrelser. Denna termförekommer i ett stort antal författningar. Efler polislagens ikraftträdandeblir beteckningen i stället polismyndighet (jfr prop. 1980/81:13 s. 68-69). Denövergångsbestämmelse som föreslås här innebär alt äldre bestämmelser ompolisstyrelse i fortsättningen skall gälla polismyndighet. I anslutning tillandra ändringar i författningar där "polisstyrelse" förekommer i denmening som avses här bör lämpligen termen ersättas av "polismyndighet". Mandatperioden för ledamöter och suppleanter ipolisstyrelserna avses liksom tidigare sammanfalla med den som gäller förledamöter av kommunfullmäktige m. fl. 1 punkten anges därför att de nyabestämmelserna om val i fråga om polisstyrelser skall tillämpas först vid valsom avser tid efter utgången av . F. n. har civilförsvarspersonal som tjänstgörunder civilför-svarsberedskap under angivna förutsättningar enligt 24 kap. 2 §BrB vissa befogenheter att tillgripa tvång. Som jag närmare bar redogjort för imotiveringen till 23 §, har jag inte föreslagit någon motsvarande reglering ipolislagen, eftersom ifrågavarande arbetsuppgifter enligt principbeslut avriksdagen skall överföras till polisväsendet. Till dess att den nya ordningenär genomförd bör dock de som vid civilförsvarsberedskap fullgör ordnings- ochbevakningsuppgifter inom civilförsvaret ha samma befogenheter att tillgripatvångsåtgärder som de personalkategorier som anges i 23 § första stycket förstameningen. En bestämmelse härom har intagits i punkten. 4.2 Förslaget till lag om ändring i Andringen innebär att första stycket utgår. Beträffandeskälen till ändringen kan jag hänvisa till vad som anförts i motiveringen till6 § tredje stycket förslaget till polislag. 28 kap. 2 S F. n. gäller enligt denna paragraf att personellhusrannsakan får företas i syfte att söka efter den som skall gripas, anhållaseller häktas eller hämtas till 1983/84:111 142 förhör eller till inställelse vid domstol. Ändringeninnebär att möjHgheten alt företa husrannsakan vidgas till att avse ävensituationer när kroppsvisitafion enligt 28 kap. 11 § RB eller kroppsbesiktningenligt 12 § samma kap. skall företas. En ändring av angiven innebörd aktualiserades av 1975 årspolisutredning i samband med att utredningen behandlade polisens befogenhet attföreta husrannsakan och liknande åtgärder. Utredningen framhöll att tvekan hadeyppats om bestämmelsen kan anses utgöra stöd för personell husrannsakan i syfteatt genomföra kroppsbesiktning. Utredningen påpekade att vad saken i praktikengällde var frågan om polisen under förföljande av en person som är misstänktför rattfylleri fick t. ex. forcera dörren till en lägenhet dit den misstänktetagit sin tillflykt. Sådana ingripanden förekommer enligt utredningen i detpraktiska polisarbetet, varvid praxis och 2 § Pl har åberopats som stöd. Enligt utredningen borde i samband med utarbetandet av enny polislag 28 kap. 2 § RB kompletteras i syfte att undanröja tvekan om det befogadei ingrepp av del slag som utredningen berört. Delta skulle enligt utredningenkunna ske t. ex. genom all kroppsbesiktning uttryckligen nämns bland deåtgärder som grundar rätt till husrannsakan enligt lagrummet. Polisberedningen har anslutit sig till utredningensståndpunkt och förordat atl ändringen utformas så att den tar sikte även påkroppsvisitation. Beredningens förslag har genomgående tillstyrkts ellerlämnats ulan erinran av remissinstanserna. Även jag ansluter mig till del.Förslaget till ny lydelse av paragrafen har utformats i enlighet härmed. 4.3 Förslaget till lag om ändring i 24 kap. 2 § Nuvarande första och tredje styckena motsvaras av 10 §första stycket 1 och 4 samt 23 § första stycket förslaget till polislag och bördärför utgå ur broltsbalksbeslämmdsen. Detsamma gäller nuvarande andra stycketandra meningen, som i polislagsförslaget motsvaras av 10 § första stycket 2resp. 23 § första stycket. Nuvarande andra stycket blir därmed första stycket.Bestämmelsen i detta stycke behandlar befogenheten att bruka våld när den somär berövad friheten rymmer eller gör motstånd. Bestämmelsen är tillämplig påpolismän i de situationer som den tar sikte på men även på annan personal,främst kriminalvårdspersonal. Jag har därför ansett att den inte bör flyttasöver till polislagen utan bör stå kvar i . I ett nytt andra stycke har tagits in en erinran ompolislagens bestämmelser angående våldsanvändning. Nuvarande fjärde - enligtförslaget tredje -stycket har ändrats redaktionellt. Prop.1983/84:111 143 24 kap. 3 § Ändringen i andra stycket är en följd av att nuvarande 2 §fjärde stycket kommer att betecknas som tredje stycket. 24 kap. 5 § Paragrafen behandlar vissa fall av s. k. excess vidnödvärn, laga befogenhet atl bruka våld samt nöd. Till paragrafens uppräkningav fall har lagts våldsanvändning enligt 10 § polislagen, till vilket lagruminnehållet i nuvarande 24 kap. 2 § delvis har överförts. Med våldsanvändningenligt 10 § polislagen avses självfallet även sådant bruk av våld som enligthänvisningen till nämnda lagrum i 23 § polislagen får utövas av andra änpoHsmän. 4.4 Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen(1980:376) Ändringen innebär alt 100 § upphör atl gälla. Skälen tilländringsförslaget har redovisats i motiveringen till 6 § tredje stycketförslaget till polislag, vartill jag får hänvisa. 4.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:511)om omhändertagande av berusade personer m. m. Den som anträffas så berusad av alkoholdrycker eller annatberusningsmedel (Itt han inte kan ta hand om sig själv eller annars utgör enfara för sig själv eller för någon annan får omhändertas av en polisman. Anträffas någon där han eller någon annan har sin bostad,får han inle omhändertas enligt första stycket. I paragrafen anges de allmänna förutsättningarna för ettomhändertagande enligt LOB. Ändringarna innebär till en början denprincipiella nyheten att möjligheten att omhänderta en berusad person intebegränsas till de tillfällen då denne anträffas på allmän plats eller vissaangränsande platser. Elt absolut hinder för tillämpning av LOB föreslås docknär det gäller bostäder. Beträffande motiveringen för den föreslagna ordningeni denna del hänvisas till den allmänna delen (avsnitt 2.3). I övrigt har gjorts närmast redaktionella ändringar.Sålunda har uttrycket "alkoholhaltiga drycker" bytts ut mot"alkoholdrycker" för alt överensstämmelse skall nås med denterminologi som brukar användas. Enligt den nuvarande avfattningen avparagrafen förutsätts för ett omhändertagande av en berusad person bl. a. atthan till följd av berusningen är ur stånd att "ta vård om sig" ellerannars utgör en fara för sig själv eller annan. Uttrycket "ta vård omsig" har i överensstämmelse med vad LTO/föreslagit byttsut mot "ta hand om sig själv" för alt det tydligare skall framgå Prop.1983/84:111 144 attlagen inte ställer anspråk på att den enskilde polismannen gör någonvårdbedömning i egenfiig mening. Någon saklig skillnad i förhållande tillnuvarande ordning är inte avsedd. Jaghar däremot inte funnit skäl att i överensstämmelse med vad utredningenföreslagit ändra regelns avfattning från att polismannen, om förutsättningarnahärför är uppfyllda, "får" verkställa ett omhändertagande till atthan "skall" göra det. Självfallet bör en polisman i princip ansesvara skyldig att se fill att del vidtas någon åtgärd beträffande den sompåträffas berusad och som inte kan ta hand om sig själv. I likhet medrikspolisstyrelsen anser jag emellerfid att en sådan skyldighet för denenskilde polismannen följer av aHmänna principer även om bestämmelsen utformasfakultativt. Om så sker uppnås också en principiell likhet med regleringen avpolisens befogenheter i polislagen. Somjag anmärkte får omhändertagande inte göras av någon som påträffas där"han eller någon annan har sin bostad". Uttrycket har valts eftermönster från stadgandet i 4 kap. 6 § BrB om ansvar för hemfridsbrott ochinnebär samma avgränsning som det lagrummet. Medbostad avses således också gårdar och trädgårdar i anslutning till bostäder.Vidare avses inte endast lokal eller annan plats där en person bor beständigteller . Även en tillfällig bostad, t. ex. ett hotellrum, en hyttpå en båt eller ett tält, kan utgöra en persons bostad. Dennya lydelsen gör det formellt möjligt atl ingripa när någon uppträder berusad iexempelvis förhyrda samlingslokaler som inte kan anses som allmän plats.Självfallet bör emellertid lagen tillämpas med stor försiktighet när fråga ärom privata lokaler. Ingripanden i den typen av lokaler bör aktualiseras endastdå förhållandena är sådana att ett omhändertagande enligt LOB är den endamöjligheten att reda ut en mycket allvarlig situafion. Omdel behövs med hänsyn till den omhändertagnes tillstånd, skall han så snart detkan ske undersökas av en läkare. Omden omhändertagne inte bereds vård på sjukhus eller annan vårdinrättning ochinte heller tas om hand på annat sätt eller annars kan friges, får han hållaskvar hos polisen. Idessa paragrafer har endast gjorts några redaktionella ändringar iöverensstämmelse med LTO/förslag. Den praktiska tillämpningenav paragraferna har som utredningen pekat på i hög grad kommit att bli beroendeav vilka vårdresurser, som har stått till buds. Enligt utredningen haremellertid lagstiftningen i denna del inte vållat problem som påkallarändringar. Jag vill här erinra om den försöksverksamhet med 1983/84:111 145 tillnyktringsenheter vars preliminära resultat i annatsammanhang har anmälts för (se prop. 1981/82:100 bil. 191,jfrprop. 1982/83:100 bil. 7 s. 166). Det bör anmärkas att 6 § innehåller en regel om att när enomhändertagen förvaras hos polisen, han skall föras fill sjukhus eller läkaretillkallas, om den omhändertagnes tillstånd skulle ge anledning till det. Tillskillnad från utredningen anser jag att denna bestämmelse fyller en funktionäven med beaktande av regeln i 3 §. Den som är omhändertagen enligt denna lag skall så snartsom möjligt underrättas om anledningen till omhändertagandet. Bedöms den omhändertagne vara i behov av hjälp eHer stödfrån samhällets sida, skall polisen innan omhändertagandet upphörda honom ////hända med råd och upplysningar samt, i den mån det lämpligen kan ske, samrådamed annat samhällsorgan som har till uppgift att fillgodose sådant behov. Den omhändertagne skall friges så snart det finnes kunnaske utan men för honom själv och anledning till omhändertagande ej längreföreligger. Frigivandet skall dock alltid äga rum senast efteromhändertagandet, om det ej uppenbarligen är förenligt med den omhändertagneseget intresse att han får kvarstanna därutöver. I paragrafen har den nuvarande bestämmelsen om att denomhändertagne skall förhöras tagits bort. Första och andra styckena EnHgt första stycket i förevarande paragraf gäller f. n.att den som är omhändertagen skall förhöras och därvidunderrättas om anledningen till omhändertagandel. Föreskriften om förhörtillkom vid riksdagsbehandlingen av förslaget fill LOB. Som skäl åberopades attförhöret kan fungera som dokumentation över ingripandet. underströksatt förhöret torde kunna underlåtas om den omhändertagne innan förhör kanhållas bereds vård utanför polisstationen. Förhöret är i praktiken normalt mycket summariskt bl. a.på gmnd av att den omhändertagne ofta inte är intresserad av atl lämna poHsennågra upplysningar till följd av sin berusning och har en diffus minnesbild avde fakfiska omständigheterna kring omhändertagandet. Enligt andra stycket skall, om den omhändertagne finnesvara i behov av hjälp eller stöd från samhällets sida, polisen innanomhändertagandet upphör fillhandagå honom med råd och upplysningar samt, om detlämpligen kan ske, samråda med annat samhällsorgan som har till uppgift atltillgodose sådant behov. 10 1983/84. 1983/84:111 146 Enligt LTO/är det mot bakgrund av denpraktiska tillämpningen uppenbart att bestämmelsen om förhör varit avbegränsat värde. Det kan dock enligt utredningen vara lämpligt att denomhändertagne alllid medan händelseförloppet är aktuellt beredstillfälle alt yttra sig över omhändertagandet. Skulle han ha någon invändningmol det, skall han lämpligen utfrågas närmare om de faktiska omständigheternasådana han uppfattal dem. I sådana fall kan det självfallet ibland finnasanledning alt låta de omhändertagande polismännen komplettera den redogörelseför det inträffade som de antecknat på omhänderlagandebladei. Självfallet bören sådan komplettering göras utan onödig omgång medan polismännen fortfarandehar händelseförloppet aktuellt och om möjligt så att den omhändertagne kan fådel av den. Ett samtal med den omhändertagne av nu angivet slag skulleinte vara avsett att ha den karaktär av stödsamtal som ibland förekommer på bl.a. tillnyktringsenheterna. Det skulle äga rum före frigivandet men inte behövaske "så snart som möjligl". Vid samtalet kunde också muntliga råd ochupplysningar lämnas. Den omhändertagne kunde också tillfrågas om han önskarkontakt med andra myndigheter eller organ och om han motsätter sig attmeddelande om omhändertagandet lämnas myndigheterna inom . Enligt utredningens mening bör ett samtal av nu skisseratslag ersätta bl. a. det nuvarande förhöret. Ett sådant samtal bör alllid kommatill stånd och innehållet och tidpunkten för det bör dokumenteras. Undantaghärifrån bör dock kunna förekomma då den omhändertagne överlämnastill vård eller liknande, varvid dock anledningen till att samtalet underlåtitsbör antecknas på omhändertagandebladet. Beträffande underrättelse om anledningen tillomhändertagandet är det självfallet så att den omhändertagne måsle ha klart försig varför han omhändertagits. Ett samtal av angivet slag skulle annarsinte bli meningsfullt. Såväl lagstödet för ingripandet som de faktiskaomständigheter som motiverat det måste således naturligen aktualiseras då. Redan före samtalet bör emellertid den omhändertagneunderrättas om varför han omhändertagils. Det bör ske så snart det är möjligt,helst innan han införts till polisstationen eller överlämnats till vård ellermotsvarande. Underrättelseskyldigheten bör därför lagtekniskt inte knytassamman med det samtal som normalt skall komma till stånd. Härför talar ocksåall underrättelse alltid bör lämnas den omhändertagne medan samtalet som nämntskan underlåtas i vissa fall. Utredningen föreslår en särskild bestämmelse om att denomhändertagne skall få tillfälle att yttra sig över omhändertagandet. 1983/84:111 147 Utredningens förslag om borttagandet av bestämmelsen omförhör har kommenterats särskilt endast av i somanser att bestämmelsen bör finnas kvar, om uppgifter om omhändertagandealltjämt skall lämnas till andra myndigheter. När det gäller skyldigheten för polisen att upplysa omgrunden för omhändertagandel pekar polisstyrelsen i polisdistrikt påalt det i de fall då den omhändertagne överlämnas till lillnyktringsenhet iallmänhet inte är meningsfullt att resonera med den berusade. Enligt bör bestämmelsen att den omhändertagne skall beredas tillfälleatt yttra sig över omhändertagandet utgå. pekar på att man bör uppmärksammaom den omhändertagne står under kriminalvård och bereda honom tillfälle att takontakt med övervakare eller frivårdstjänsteman. Enligt styrelsen kan dettänkas att underrättelse om omhändertagandet av narkotikapåverkadefrivårdsklienter till kriminalvården skulle kunna leda till åtgärder inom ramenför kriminalvårdslagstiftningen i syfte att förhindra fortsatt brottsligverksamhet.