prop · G7031 · 1983-12-31 00:00:00 — Bestämmelsema i denna paragraf är inte avsedda förpassagerarfartyg som även har fartcertifikat för lastfartyg. I övrigt hänvisas fill den allmänna motiveringen iprincipbetänkandet, avsnitt 3.8. Paragrafen motsvaras av 15 § mönstringsförordningen. I första hand skall sjömannen uppvisa ett intyg somutfärdats enligt förordningen om läkarintyg för sjöfolk. Utomlands kan det dockinträffa att man inte kan få fram ett intyg som utfårdats av en svensk läkareeller av någon av chefen för utsedd läkare. I sådana situationerbör kunna godta likvärdiga utländska intyg. Denna paragraf motsvarar närmast bestämmelsen i 4 § förstastycket p. 2 mönstringsförordningen om s.k. målsmansintyg. Paragraferna återger de åtgärder redare och befålhavareensamma svarar för sedan systemet med mönstringsförrättare avskaffats. 19 § behandlas kontrollåtgärderna vid påmönstring. Härhänvisas till den allmänna motiveringen i principbetänkandet, avsnitt 3.3. Prop.1983/84:1 73 I10 § behandlas skyldigheten att rapportera av- och påmönstringar till sjömansregislret.Även i dessa frågor hänvisas till den allmänna motiveringen iprincipbetänkandet, avsnitt 5.3.3. Detnaturliga torde bli att rapporteringen sker från rederikontoren. Dock kanredaren delegera rapporteringsskyldigheten till befälhavaren. Därmed befriasinte redaren utan vidare från sitt ansvar. Vid försummelse kan allt efteromständigheterna påföljd ådömas såväl redaren som befälhavaren. Viktenav att rapporteringen sker snabbt understryks. För en effektiv bemanningskontrollär det nödvändigt att rapporteringen sker . En stor del av syftet medett modernt sjömansregister förfaller om tjänstgöringsbeskeden blir liggandepå rederikontoren eller på fartygen. Den gräns som nämns i denallmänna motiveringen avser tidsåtgången för postbefordran i de allraogynnsammaste fallen. Innehålleti paragrafen motsvarar i huvudsak bestämmelsema i 2 § andra stycketförordningen (1981; 204) om intendenturpersonal på fårjor. När det gällerbegreppen intendenturpersonal och passagerarfartyg hänvisas till specialmotiveringentill 6§. Intendenturpersonali den färjetrafik det här är fråga om ingår ofta i ett fast avlösningssystemdär personalen regelbundet till- och frånträder befattningar ombord utan attanställningen påverkas. Tjänstgöringen kan vara förlagd till ett eller flerafartyg i samma rederi. Intendenturpersonalen i fårjorfår anses ha mindre betydelse för säkerheten ombord än den övrigabesättningen. Arbete i en färjas intendentur-avdelning utgör heller inte gmndför behörighet som fartygs- eller maskinbefäl. Mot bakgrand av dessaförhållanden är det inte nödvändigt att rapportering till sjömansregistret skeroftare än i samband med att anställningen påbörjas och upphör eller närsjömansregistret påfordrar det. Dock skall rapportering självfallet ske om enbefattningshavare lämnar intendenturavdelningen men behåller anställningen. Såkan vara fallet om någon går från intendenturen exempelvis till däck ellertillträder en befattning i rederiets organisation i land. Genomparagrafen ersätts den gamla bundna milan med en s. k. lösbladsmlla. I frågaom skälen härför liksom utredningens synpunkter på ikraftträdandet hänvisastill den allmänna motiveringen i principbetänkandet, avsnitt 3.7. Rullanbestår av en pärm i vilken samtliga befattningshavares tjänstgöringsbeskedsamlas. Om skyldighet att utfårda tjänstgöringsbesked finns särskildabestämmelser i sjömanslagen. Attföra milan enligt denna lag består endast i att plocka ut och sätta in tjänstgöringsbeskedenallt efter till- och frånträdena ombord. Prop.1983/84:1 74 tenatt hålla milan aktuell ingår naturligtvis också en plikt att först och främstse till att mlla finns anskaffad för fartyget. Enligthuvudregeln skall milan förvaras ombord. Dispensmöjligheten i tredje styckethar tillkommit med tanke på den förjetrafik och den off-shoreverksamhet däralla personalfrågor handläggs i land. Ioch med att systemet med mönstringsförtättare avskaffas överförs också vissa avmönstringsförrättarens uppgifter rörande sjöfartsboken till redaren. Denneåläggs att se till att uppgifter om tjänstgöring ombord förs in isjöfartsboken. Jämsides med uppgifterna i sjömansregistret kan sjöfartsbokendå även i fortsättningen tjäna som bevis i behörighetshänseende. Enligt6§ behöver intendenturpersonal i viss förjetrafik inte ha sjöfartsbok. Ingethindrar emellertid den personalkategorin från att ändå skaffa sig sjöfartsböcker.Den som frivilligt skaffat sig sjöfartsbok har rätt att på begäran fåanteckningar om tjänstgöring till sjöss införda i boken. Någon skyldighet förredaren eller befålhavaren att självmant ta reda på vilka bland intendenturpersonalensom har sjöfartsböcker föreligger dock inte. Redarenkan delegera skyldigheten att föra befattningshavarnas sjöfartsböcker till befålhavaren.Detta torde bli det naturliga eftersom sjöfartsboken under tjänstgöring ombordskall förvaras på fartyget. Vid försummelse kommer därför det straffrättsligaansvaret att allt efter omständigheterna läggas på redaren eller befålhavaren. Paragrafensförsta stycke motsvarar närmast 40 § mönstringsförordningen. Andrastycket har tillkommit för att ge även de ombordvarande bättre möjligheter attbedöma bemanningsläget på fartyget. Iparagrafen ges gmndläggande bestämmelser om sjöfartsboken. Sjöfartsbokenkommer som tidigare huvudsakligen att fungera dels som en identitetshandling,dels som ett dokument för samlade uppgifter om behörighet och om tjänstgöringtill sjöss. En nyhet i mönstringslagen är emellertid att sjöfartsbok skallkunna utfårdas också för utländska medborgare. Avskäl som anges i den allmänna motiveringen, slutbetänkandet avsnitt 6.2, bördock olika formulär för sjöfartsbok komma fill användning för svenska ochutländska sjömän. När systemet med mönstringsförrättare avskaffas fordras nyaregler om vem som skall föra sjöfartsboken. Eftersom boken är en officiellhandling bör anteckningar enligt paragrafens första stycke göras av enmyndighet. De löpande anteckningarna enligt Prop.1983/84:1 75 andrastycket kan göras av redare eller befälhavare. För närmare utveckling avfrågan om hur sjöfartsboken skall föras hänvisas till den allmänna motiveringeni principbetänkandet, avsnitt 3.8. Föratt onödig spridning av sjöfartsböcker skall motverkas föreslås i paragrafenatt den som begär sjöfartsbok skall kunna visa att han skall tillträda enbefattning ombord på ett fartyg. Pågrund av den personbeskrivning som skall göras i sjöfartsboken är det nödvändigtatt sjömannen är personligen närvarande när sjöfartsbok skall utfärdas förhonom. Närdet gäller utfärdande myndigheter hänvisas till den allmänna motiveringen iprincipbetänkandet, avsnitt 3.8. Ifråga om sjöfartsbokens giltighetstid hänvisas till den allmänna motiveringeni principbetänkandet, avsnitt 3.8. Ogiltigheten gäller endastsjöfartsboken i dess egenskap av identitetshandling. Som samlingsdokument föruppgifter om behörighet och tjänstgöring till sjöss har även en utgångensjöfartsbok ett bevisvärde. Paragrafernamotsvarar närmast 43 § och 44 § första stycket mönstringsförordningen. Enligt44 § andra stycket mönstringsförordningen skulle en mönstringsförrättare isamband med påmönstring begära ett nytt läkarintyg om det var påkallat avsjukdom eller olycksfall, som drabbat sjömannen efter den senast undergångnaläkarundersökningen. När systemet med mönstringsförrättare avskaffas blir detredaren eller befålhavaren som får avgöra om ett nytt läkarintyg erfordras. Härhänvisas till den allmänna motiveringen i principbetänkandet, avsnitt 3.3, ochtill vad som sagts i specialmotiveringen till 5 §. Paragrafenmotsvarar 49 § första stycket mönstringsförordningen. Paragrafenmotsvarar närmast 1 § första stycket mönstringsförordningen. Dock föreslåsväsentliga förändringar i fråga om sjömansregistret. När det gällerhuvudmannaskapet överflyttas detta från arbetsmark- 1983/84:1 76 Skälen härför utvecklas i den allmänna motiveringen iprincipbetänkandet, avsnitt 7.1. Sjömansregislrethar förts manuellt med hjälp av registerkort. I paragrafen föreskrivsövergång till ADB. Det är inte bara en allmän strävan efter effektivitet ochinbesparingar på personalsidan som ligger bakom tanken på ADB-registrering.Skälet är först och främst att en effektiv kontroll av fartygens aktuella ochtidigare bemanning måste kunna göras på sjömansregislret. Denbemanningskontrollen skall delvis ersätta den bemanningskontroll som hittillshar utförts av mönstringsförtättama. Saken utvecklas närmare i den allmännamotiveringen i principbetänkandet, avsnitten 4.2 och 5.1. Ettannat skäl för övergång till ADB-registrering är att sjömäns tjänstgöringstidertill sjöss skall bli noggrant registrerade. Detta är av betydelse för sjöfartsverketnär behörighetsbevis skall utfårdas. har ratificerat den s. k. STCW-konventionenvilken bl. a. föreskriver vissa angivna praktiktider för utfärdande avbehörighetsbevis. Konventionen föreskriver även att dessa behörighetsbevisskall omprövas (revalideras) . För förnyelse eller förlängning avbehörighetsbeviset är sjömannens verkliga sjötid avbetydelse. Omprövningen underlättas självfallet om uppgifter om sjömännenstjänstgöring finns snabbt tillgängliga för . Artenav de uppgifter som skall tas in i det ADB-baserade sjömansregistret skiljersig inte nämnvärt från vad som hitfills registrerats. Liksom tidigare tordetyngdpunkten i registreringen komma att ligga på uppgifter om sjömännen ochderas tjänstgöringsperioder. Ettregister med kompletta uppgifter om fartyg eftersträvas inte. Registreringenbör beträffande fartyg inriktas på vad som krävs för att registret skall kunnaanvändas vid bemanningskontroller. Ytterligare synpunkter på registretsinnehåll finns i den allmänna motiveringen i principbetänkandet, avsnitt 5.3.2. 1fråga om första stycket hänvisas till specialmotiveringen till 22 §. Genomandra stycket ges sjömansregistret möjlighet att fylla ut ofullständigheter iregistret eller kontrollera uppgifter som kan befaras vara missvisande. Manmåste räkna med att misstag i fråga om rapportering och registrering kan görassåväl av rederierna som av sjömansregistret. För de flesta sjömän blir i sådanafall misstagen rättade i samband med att nästa tjänstgöringsbesked kommer inför registrering. För viss personal i färjetrafik skall emellertid rederiemasrapportering endast ske när anställningen börjar eller upphör. För denpersonalkategorin finns således inte dessa naturliga tillfällen till rättelse iregistret. För att motverka exempelvis att Prop.1983/84:1 77 enperson felaktigt står registrerad som anställd i ett fåijerederi under många årefter det att anställningen upphört bör sjömansregistret ha möjligheter attmed stöd av denna paragraf emellanåt begära in aktuella uppgifter ompersonalen från rederierna. Iparagrafen regleras inskrivningen i sjömansregistret. Tidigarefanns skilda register för svenska och utländska sjömän. Enligt mönstringslagenskall endast ett sjömansregister finnas. Inskrivningi sjömansregistret var enligt mönstringsförordningen ett villkor som försvenska sjömän måste vara uppfyllt innan sjömannen fick påmönstras ett fartyg.I samband med inskrivningen utfårdades sjöfartsbok. Mönstringslagen serinskrivningen mera som en efterföljande registrering där inskrivning skallgöras sedan någon fått sjöfartsbok eller sedan någon tillträtt en befattning. Enligthuvudregeln (5 §) skall alla befattningshavare ombord ha sjöfartsbok. Genomatt skriva in sjömannen efter det han fatt sin sjöfartsbok får man samtidigtett nödvändigt register över utfärdade sjöfartsböcker. Mönstringslagenundantar dock intendenturpersonal i viss fåijetrafik från kravet påsjöfartsbok (6§). För den intendenturpersonal som därför tillträder sin förstabefattning utan att ha sjöfartsbok är det tillräckligt om inskrivning sker närtjänstgöringsbeskedet kommit in till registret. Enligttidigare besfåmmelser skulle den svenske eller utländske som under ettkalenderår inte utövat sjömansyrket på svenskt handelsfartyg avföras ur deaktuella registren. Mönstringslagen innehåller inga regler om avregistrering. Istället kan med ADB-teknikens hjälp önskvärda begränsningar göras iinformationen från registret. Om man vill rensa ut gamla eller betydelselösauppgifter kan det ske i enlighet med nya gallringsbestämmelser. Tillsynöver efterlevnaden av denna lag torde ofta komma att utövas vid inspektionombord på fartyget. Inspektion är en tillsynsförtättning enligt sjösäkerhetslagen.Den som verkställer en tillsynsförrättning kan enligt bestämmelser i 1 kap.sjösäkerhetslagen få anlita biträde av sakkunnig och olika myndigheter. Hanskall också lämnas tillträde till fartyget och få del av erforderligahandlingar. Bestämmelsenersätter 52 § mönstringsförordningen. Har ett beslut enligt denna lag meddelats av en myndighet som inte ärcentral förvaltningsmyndighet får beslutet överklagas hos genombesvär. Det innebär att beslut som har meddelats l.ex. av en 7 1983184. 1983/84:1 78 passmyndigheti fråga om utfärdande av sjöfartsbok överklagas hos . Detsammagäller beslut som har meddelats av svensk utlandsmyndighet. Beslutsom har meddelat i ett besvärsärende eller som har meddelats avsjöfartsverket i första instans överklagas hos regeringen. Huvudregelnär att fattade beslut skall gälla oavsett om talan förs mot beslutet.Sjöfartsverket och regeringen har dock möjligheter att vid behov meddela s. k. inhibiiion. Paragrafenmotsvarar med vissa redaktionella ändringar straffbestämmelsen i 71 §sjömanslagen. Strängare straff än böter ingår dock inte i straffskalan. Detstörte ansvar för kontroll av befattningshavarnas kvalifikationer, för rapporteringentill sjömansregistret, för sjömansrallan och för sjöfartsboken som åläggsredare och befälhavare när systemet med mönstringsförrättare avskaffasmotiverar att straffbestämmelser införs. Stadgandet i paragrafen om påföljdför brott mot 14 § första stycket motsvarar närmast 55 § mönstringsförordningen. Detbör observeras att påföljd för brott mot ett fartygs minimibesättningsbeslutkan utdömas med stöd av bestämmelser i sjösäkerhetslagen (10 kap. 2§). Paragrafenmotsvarar med redaktionella ändringar 56 § mönstringsförordningen. 8.2Förslaget till lag om ändring i sjölagen (1891:35 s. 1) Detnya stadgandet i paragrafens första stycke, att förklaringen får avse ävenandra befattningar än den i vilken gärningen begåtts, utgör endast ett förtydligandeav vad som redan gäller. Enligt paragrafens förarbeten kan en fråndömassin behörighet även till annan befattning än den i vilken han begått brottet.Även om domstolen således har vida möjligheter att dra in en olikabehörigheter bör bestämmelsema tillämpas med hänsynstagande till den enskildessociala situation. Den för vilken exempelvis befålhavarbehörigheten dras inbör, om inte särskilda skäl talar emot detta, få stanna i yrket i en lägrebefattning. Övriga ändringar i första och andra styckena är av redaktionell karakfår. 1983/84:1 79 Genomtredje stycket ges möjlighet att interimistiskt dra in enbefattningshavares behörighet i avbidan på domstols dom. Angående de närmareskälen för att införa en sådan möjlighet hänvisas till den allmänna mofiveringeni principbetänkandet, avsnitt 4.4, och i slutbetänkandet, avsnitt 6.4. Här kanunderstrykas att skärpningen framför allt föranleds av det större ansvar somläggs på befälhavarna när mönstringsförtättama försvinner. Interimistiskindragning bör tillgripas endast när det framstår som uppenbart att behörighetsindragningskall ske och det finns ett klart behov av ingripande. En interimistiskbehörighetsindragning gäller längst intill dess lagakraftägande domföreligger. Skulle åklagaren besluta att inte väcka åtal mot sjömannen skallsjöfartsverket häva ett meddelat interimistiskt beslut. Eftersom talan inte skallkunna föras mot ett beslut om interimistisk indragning av behörighet är detangeläget att den vidare handläggningen av ärendet sker med störstaskyndsamhet. 1983/84:1 80 Närvarande:f. d. regeringsrådet , regeringsrådet , justitierådet . Enligtprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen påhemställan av statsrådet och chefen för Boströmbeslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag till 1. lagom mönstring av sjömän, 2. lag om ändring i sjölagen(1891:35 s. 1), 3. lag om ändring i lagen(1965:719) om säkerheten på fartyg, 4. lag om ändring i sjömanslagen(1973:282). Förslagenhar inför lagrådet föredragits av hovrättsassessom . Förslagenföranleder följande yttrande av lagrådel: Lagenom mönstring av sjömän Rubrikensamt 1 och 3 §§ Lagförslagethar fått rabriken "Lag om mönstring av sjömän". Uttrycket"mönstring" förekommer i 1 § och definieras i 3 §; i fortsättningenav lagtexten används det inte, och för övrigt inte heller i det förslag till förordningom mönstring av sjömän som intagits i mönstringsutredningens slutbetänkande(DsK 1981:10 s.33). Såsom anförts i nämnda betänkande (s. 108) användsuttrycket mönstring i olika författningar utanför den nuvarandemönstringsförordningen för att beteckna tillträde eller frånträde av befattningombord. Däremot omfattas knappast registreringsåtgärder i och för sig avmönstringsbegreppet, och det torde också vara svårt att under uttrycket få insådan hälsoundersökning m.m. som omtalas i 18-21 §§. Med hänsyn till detanförda synes lagens mbrik inte alldeles lämpligt avfattad i förslaget. Det börmarkeras att lagen omfattar också åtskilligt annat än mönstring i gängsemening. Lagrådet förordar att lagen i stället kallas "Lag om mönstring avsjömän m. Vidaremå framhållas att regeln om lagens tillämpningsområde i 1 § första stycket,trots att den formellt avser endast bestämmelserna om mönstring ochregistrering, torde åsyfta att begränsa tillämpningen av samtliga bestämmelseri lagen - och således även bestämmelsema om hälsoundersökning m. m. - till desjömän som anges i stycket. Paragrafen bör därför lämpligen inledas så:"Bestämmelserna i denna lag gäller sjömän ....". Vad angårdefinitionen i 3§ synes den, som framgått av det tidigare anförda, överflödig.Lagrådet föreslår att 3 § första stycket utgår ur lagtexten. Prop.1983/84:1 81 Enligtlydelsen av andra stycket i paragrafen skall för dispens från lagen fordras attarbetstagama på fartyget tillförsäkras skydd inte bara i de hänseendenmönstringslagen reglerar utan även i andra avseenden som regleras ikollektivavtal av närmare angivet slag. Avsikten torde emellertid vara attsådana kollektivavtalsbestämmelser skall beaktas bara i den mån de rör frågorav den art som behandlas i eller har nära samband med mönstringslagen. Mankunde därför ha anledning att överväga en ändring i ordalagen som markeradedetta förhållande. Med hänsyn till att motsvarande formulering förekommerockså i 59 § sjömanslagen och att frågan om bare-boat charter skall utredasnärmare anser lagrådet dock att den något för vittgående avfallningen avförslaget tills vidare får godtas. Kraveti punkt 3 att sjömannen skall ha föreskriven behörighet för befattningen skallatt döma av motiven inte utesluta att en med stöd av 6 kap. 6 § lagen(1965:719) om säkerheten på fartyg tillfälligt får tjänstgöra i en befattningvartill han saknar behörighet enligt de allmänna bestämmelsema i förordningen(1982:892) om behörigheter för sjöpersonal. Man kunde diskutera att ilagtexten i 5§ göra uttryckligt undantag för den nu angivna situationen. Om manuppfattar denna så att sjömannen då inte "tillträder en befattningombord" i mönstringslagens mening, synes dock den föreslagna lagtextenkunna accepteras. Tillinnebörden av paragrafen återkommer lagrådet vid behandlingen av 18ochl9§§. Ingenstädesi det remitterade lagförslaget klargörs att sjöfartsbok utfårdas av myndighet.Detta bör framgå av lagtexten. kan det finnas anledning attomdisponera 15 och 16§§, så att lagen först behandlar sjöfartsbokensutfärdande och innehåll. Lagrådet föreslår att paragraferna avfattaspå följande sätt: "Sjöfartsbokutfärdas av den myndighet som regeringen bestämmer. Sjöfartsbokskall utfårdas för den ... (se 16§ i lagförslaget) ... till honom." 16§(Se 15 § i det remitterade förslaget.) Prop.1983/84:1 82 Paragrafernagäller endast hälsoundersökning av sjömän i stor kustfart eller vidsträcktarefart och avser inte de särskilda syn- och hörselintyg som regleras i 6 kap. 3 §förordningen (1965:908) om säkerheten på fartyg (jfr 6 kap. 2 § lagen omsäkerheten på fartyg). Härigenom blir lagförslaget ofullständigt och kan ledatill missförstånd; påpekas kan också att regeln i 7 § lagförslaget, vilkenhänvisar till 18 §, enligt vad som upplysts är avsedd att omfatta också intygav angivna slag. Med hänsyn till det sagda bör lämpligen i 18 och 19 §§behandlas båda de typer av läkamndersökningar och intyg som här kommer i fråga.Lagrådet förordar att 18 § får följande avfatlning: "Sjömänskall genomgå ... särskilt intyg. Försjömän på fartyg som uteslutande används i inre fart får läkarandersökningenbegränsas till syn- och hörselförmåga." Iså fall kan 19 § första stycket formuleras på följande sätt; "Läkarintygetgäller i högst eller, om sjömannen vid undersökningen inte fyllt ,i högst . Läkarintyg som avser enbart syn- och hörselförmåga får dockgälla ." Paragrafenreglerar inte fallet att sjömannen vägrar att genomgå ny läkarandersökningenligt beslut. bör även då ha möjlighet attmeddela beslut som avses i tredje stycket. Lagrådet förordar att bestämmelsemai andra och tredje styckena tas upp i ett stycke med denna lydelse: "Omdet finns särskilda skäl till det, får besluta att en sjömanskall genomgå ny läkarandersökning. Visar denna att sjömannen på gmnd av sitthälsotillstånd är olämplig för sin befattning eller sjömansyrket fårsjöfartsverket efter samråd med förklara att ett redan utfärdatläkarintyg inte skall gälla vid tillämpning av 7 §. får meddelasådan förklaring också om sjömannen inte efterkommer beslutet att han skallgenomgå läkarandersökning." Av23 § framgår att sjömansregistret utöver uppgifter om sjömän skall innehålla åtskilligauppgifter om fartyg (jfr också principbetänkandet. Ds K 1980:13, avsnitt5.3.2). Lämpligen bör detta antydas i den allmänna beskrivningen av registreti 22§. Lagrådet förordar att i paragrafen efter "sjömän" inskjutsorden "och fartyg där sjömän tjänstgör". Bestämmelseni 24 § första stycket, som närmast rör registrets innehåll och uppläggning,synes höra hemma i 23 §. Som en sista mening i 23 § kan då tilläggas:"Kontroll av fartygets bemanning skall kunna göras med hjälp av uppgifternai sjömansregistret." I så fall bör första stycket i 24§ utgå. 1983/84:1 83 Regelni 24 § andra stycket innebär en komplettering av den uppgiftsskyldighet somföljer av tidigare bestämmelser i lagen, särskilt 10§. Detta torde böra antydasi lagtexten, förslagsvis genom att bestämmelsen formuleras så: "Utövervad som annars har föreskrivits om skyldighet att lämna uppgifter tillsjömansregistret skall redaren och befälhavaren på begäran av sjöfartsverkettill registret lämna sådana uppgifter om anställda sjömän som är av betydelseför registreringen." Innebördenav bestämmelsen såvitt gäller befälhavaren kommer klarare till uttryck omparagrafen avfattas på detta sätt: "Om den som fått ett medgivande enligt4 § eller fartygets befålhavare uppsålligen eller av oaktsamhet åsidosätternågot villkor i medgivandet eller försummar att lämna undertältelse enligt 4§tredje stycket, döms han till böter." Avbestämmelsen framgår inte vem som skall straffas vid överträdelse av 12 §första stycket första och andra meningarna. Avsikten torde vara att ansvaretför milans förande åvilar befälhavaren ensam, när rallan förvaras ombord. Någonsärskild regel behövs inte härom. Vid överträdelse av 14 §torde redaren kunna straffas för vägran att hålla milan tillgänglig endast om rallanförs och förvaras iland (jfr 12 § andra stycket). förslag i fråga om 24 §, bör orden "andra stycket" i förevarandeparagraf utgå. Bestämmelsemasandra mening kan enligt ordalagen synas medge att enligt beslut av regeringenvissa av de nya bestämmelsema inte alls skulle behöva sättas i kraft. Avsiktenmed regeln kommer bättre fram om meningen formuleras så: "De nya bestämmelsemafår sättas i kraft ." Lagenom ändring i sjölagen