prop · G70360 · 1983-12-31 00:00:00 — Ett statligt ansvarföreligger vidare genom åtgärder för planering av beredskapen motkärnkraftsolyckor utanför ett kärnkraftverk och genom atomansvarighetslagen i frägaom ersättning av statsmedel i vissa fall till den som skadas i samband med enkärnkraftsolycka. Kommittén anser att det övergripande ansvar över och insyni kärn-kraflsverksamheten som samhället iklätt sig är väsentligt för dess bedrivandeoch bör bibehållas i sin nuvarande omfattning. Vid sin bedömning av denna frågahar kommittén funnit att behov inte finns av ytterligare utbyggnad av detstatliga ansvaret eller insynen pä detta område. Det direkta ansvaret - dvs. till skillnad mot detövergripande ansvaret - för att kärnteknisk verksamhet bedrivs enligt de kravsom samhället uppställer åligger den som har tillstånd till verksamheten. Innehavarens ansvar avser skyldighet att följa de villkorsom är förknippade med tillståndet och de villkor och föreskrifter somtillsynsmyndigheterna - och statens strälskyddsinstitut- meddelar. Lagstiftningens innebörd samt uppställda villkor och föreskrifteranses vidare medföra att en innehavare av en reaktoranläggning eller annan somfått fillstånd till kärnteknisk verksamhet också är skyldig att fortlöpandeuppfylla de ökade krav som ställs på verksamheten och att själv vara aktiv föratt hålla säkerheten och strålskyddet vid varje lillfälle pä optimal nivå. att en reaktorinnehavare har att svara Prop.1983/84:60 122 för att erforderliga åtgärder faktiskt kommer till ståndoch alt betala kostnaderna härför. Han måste också svara för att teknisktkunnande, utrustning, anläggningar m.m. finns tillgängliga i erforderligutsträckning och att anläggningen skyddas (fysiskt skydd). Genom särskildlagstiftning - atomansvarighetslagen - har innehavaren åven ålagts skyldighetatt svara för skadorna som drabbar tredje man och för att ansvarigheten skallvara täckt av försäkring eller annan ekonomisk garanti. En innehavare av tillstånd till verksamhet påkärnenergiområdet har således ålagts ett långtgående ansvar för verksamhetens säkerhetoch strålskydd. Ett sådant ansvar är av väsentlig betydelse för att verksamhetenskall fä bedrivas. Enligt vad kommittén kunnat konstatera är principerna fördetta ansvar numera i huvudsak klariagda och omfattar samtligaverksamhetsformer på området. På en punkt har kommittén dock funnit behov avkompletterande regler, nämligen i fråga om tiden för ansvarets upphörande.Tillståndsinnehavarens ansvar för en avstängd reaktor samt för kärnämnen ochkärnavfall bör kvarstå till dess han fullgjort de skyldigheter som anges ilagen. Utförsel av kärnämnen och kärnteknisk utrustning m. m. Utförsel från på kärnenergiområdet förekommerendast i begränsad omfattning och av ett fätal svenska företag. För utförselav kärnämnen och kärnteknisk utrustning krävs tillstånd av regeringen i varjesärskilt fall. Tillståndsgivningen sker mot bakgrund av förpliktelserfrämst enligt det s. k. icke spridningsfördraget, enligl vilket bl.a.åtagit sig att varken själv utveckla kärnvapen m.m. eller genom export bidratill att andra länder gör det och att utförsel sker under kontroll av detinternationella kontrollorganet lAEA. har vidare åtagit sig att följade riktlinjer för export på kämenergiområdet som överenskommits mellan ettantal stater genom de s. k. Londonriktlinjerna. Dessa riktlinjer tar sikte bl.a.på kontroll av material och utrustning som kräver särskild kontroll.Bestämmelser härom har tagits upp i förordningen (1975:20) om förbud motutförsel av utrustning eller material för utvinning av atomenergi, m. m. Kommittén ansluter sig helt till de icke-spridningsmotiveradehänsyn, som ligger bakom nu gällande bestämmelser och deras fillämpning. Vadgäller reglerna lagtekniskt sett finner kommittén alt de har en sådan utformning,att de ger möjlighet till en bedömning utifrån såväl de internationellaåtaganden som gjorts som de andra hänsyn som finns att beakta vid export.Kommittén anser därför att de nuvarande exportreglernas konstruktion - dvs.med ett allmänt tillsländskrav fastställt i lagen och med detaljanvisningar iförordning - myckel väl kan läggas till grund för utförselregleringen även ifortsättningen. Kommittén anser vidare med hänsyn bl.a. lill nuvarande praxis samldet ringa antalet utförselärenden och fätalet berörda exportörer, att det inteföreligger behov av att i lagen Prop.1983/84:60 123 närmare ange de omständigheter som regeringen har attbeakta vid denna prövning. I ett avseende föreslår kommittén en utvidgning av denuvarande bestämmelserna. Således föreslås att även s.k. teknologiöverföring,dvs. upplåtelse eller överlåtelse av tillverkningsrätt (licens), skall krävaregeringens tillstånd vad avser sådan utrustning och material som är tillståndspliktig. finns dock anledning att granskainnehållet i utförselförordningen, särskilt vad gäller dessproduktförteckning. Någon detaljgranskning av förordningen i detta avseendehar kommittén emellertid inle företagit. Den nuvarande lagstiftningen ger bestämmelser med krav påavfallshantering och slutförvaring i två skilda författningar - villkorslagenoch finansieringslagen - med olika konstruktion. Villkorslagen angeratt dereaktorinnehavare, som omfattas av lagen vid laddningstillfället av en reaktorskall visa att hantering och slutförvaring kan ske av använt kärnbränsle och högaktivtavfall som erhålls vid upparbetning om sådan sker, eller vid slutförvaring avanvänt, ej upparbetat kärnbränsle. I samband med givna laddningslillsländ enligtvillkorslagen har regeringen begränsat driftstiden med stöd av atomenergilagenoch som villkor enligt denna lag för förlängd driftstid slälls krav på attreaktorinnehavaren anger hur den fortsatta avfallshanteringen ochslutförvaringen skall kunna ske. Enligt finansieringslagen åläggs samtliga innehavare avkärnkraftverk i landet att ansvara för att i reaktorn använt kärnbränsle ochradioaktivt avfall som härrör frän detta hanteras och slutförvaras på ettsäkert sätt samt att reaktorinnehavaren svarar för de framtida kostnadernahärför. Samma krav uppställs i fräga om reaktoranläggningarnas avveckling ochrivning. Ansvaret avser även att reaktorinnehavaren betalar kostnaderna för denforskning och de åtgärder som behövs för det. Villkorslagens syfte är atl man innan laddning sker fårprövat om använt kärnbränsle från en kärnkraftsreaktor kan tas om hand på ettsätt som uppfyller de höga säkerhetskrav som måste uppställas mot bakgrund av bl.a.den långa tid under vilken avfallet avger radioaktiv strålning. Kommitténunderstryker behovet av att en sådan prövning sker. Kommittén anser det såledesangeläget alt en noggrann och välunderbyggd prövning av det använda bränsletshantering och slutliga förvaring kommer till stånd även för de tvä reaktorer idet svenska kärnkraftsprogrammet (och 3) som ännu inteprövats enligt villkorslagen. Eftersom kommittén inte kan förutse huruvida prövningen avfräga om laddningstillstånd för dessa reaktorer kommer att ske före eller efterdet att en på kommitténs arbele grundad revidering av kärnkraftslagstiftningen Prop.1983/84:60 124 kommit till stånd, har beslämmelser om prövning av enladdningsansökan tagits upp i kommitténs lagförslag. I fråga om den närmare lagregleringen framhåller kommitténatt prövningen enligt villkorslagen inte sträcker sig längre än till att detvid ladd-ningslillfället finns en förvaringsmetod lijigänglig enligt de kravlagen ställer, medan något krav om fortsall forskning och utveckling påområdet inte slälls. Eftersom flera decennier kommer att förflyta mellanprövningen av laddningstillstånd och genomförande av slutförvaring har man allanledning att räkna med att en fortsall forskning kan leda till förbättrademetoder. Det kan därför enligt kommitténs mening vara till nackdel om manalltför tidigt i denna forskningsprocess låser fast sig vid ett speciellt teknisktförfaringssätt, medan andra alternativ inte blir lillräckligt studerade. Kravet på ett allsidigt forsknings- ochundersökningsprogram, anpassat lill lidsperspektivet för avfallshanteringen,finns fastslaget i finansierings-lagen. Till skillnad från villkorslagenomfattar finansieringslagen samtliga kraftreaktorer i landet. Kommitténförordar med hänsyn till dessa omständigheter alt en ny lagstiftning utgårfrån finansieringslagens gmndläggande principer, 1 linje härmed bör beträffandeladdning av en kärnreaktor för utvinning av kärnenergi krävas avreaktorinnehavaren att han i samband med laddningsansökan dels visat engodtagbar metod med hänsyn till säkerhet och strålskydd finns föravfallshanteringen, vilket krävs enligt villkorslagen, delsföreter ett allsidigt program för den forsknings- och utvecklingsverksamhetsom behövs för att avfallet skall kunna tas om hand, 1 villkorslagen anges att avfallets slutliga förvaringskall vara "helt säker". Kommittén understryker att mycket högasäkerhets- och strålskyddskrav måste ställas på metoden för det användakärnbränslets omhändertagande och slutförvaring, men det framhålls samtidigtatt det med dagens kunskaper inte kan anges någon "helt" säker metodatt lösa detta tekniska problem. Det är därför angeläget att forskningen ochutvecklingsarbetet i avfallsfrågorna inte avmattas sedan laddningslillsländlämnats. Mot denna bakgrund framstår det enligt kommittén som olyckligt om enmetod angavs som "helt säker", vilket skulle kunna ge intryck av altfortsatt forskning var mindre angelägen. Begreppet "helt säker", hardärför utmönstrats i den nya lagen. Vid en uppläggning av lagstiftningen enligt kommitténsförslag bör stor vikt fästas vid den övervakande och kontrollerandeuppgift pä avfallsområdet som handhas av använt kärnbränsle(kämbränslenämnden). Det bör åligga nämnden att ärligen granska och utvärderadet forsknings- och utvecklingsarbete som kraftbolagen bedrivit. För attnämnden skall kunna fullgöra bl. a. denna uppgift förordas att den ges resurseroch utökad kompetens härför. Kommitténs förslag vad gäller avfallshanteringen innebärsammanfattningsvis att det vid laddningstillfället för en kärnreaktor skallprövas om en Prop.1983/84:60 125 visadhanteringsmetod kan godtas med hänsyn till säkerhet och strålskydd och att ettallsidigt forskningsprogram förtetts. Om laddningslillsländ ges, åligger detdärefter reaktorinnehavaren att svara för den fortsatta forsknings- ochutvecklingsverksamheten. Denna verksamhet granskas i första hand avkärnbränslenämnden, som skall bedöma den planerade framtida forskningen ochutvärdera redan uppnådda forskningsresultat. Nämnden kan uppställa föreskrifterför forskningsverksamheten och själv, liksom , utförakompletterande forskning på avfallsområdet. Mot bakgrund av den betydelse somavfallshanteringen måste tillmätas är det naturligt att denna har en särskildbetydelse för frågan om återkallelse av driftstillstånd. En förutsättning föratt driftstillstånd inte skall återkallas är därför att lillståndsinnehavarenuppfyller sin skyldighet i fråga om forsknings- och utvecklingsverksamheten.Den årliga prövning, som kärnbränslenämnden skall göra och inrapportera tillregeringen av hur forsknings-och utvecklingsverksamheten i avfallsfrågorna harbedrivits av tillståndsinnehavarna, mäsle ske efter lika stränga kriterier somden ursprungliga prövningen för laddningstillstånd. Kommitténfastslår härutöver att ansvaret för omhändertagande av radioaktivt avfallskall åligga envar som har tillstånd att bedriva kärnteknisk verksamhet och attdetta ansvar omfaltar även låg- och medelaktivt avfall. Skyldigheten att Ullstaten betala avgift enligt finansieringslagen föreslås dock gälla endast densom har tillstånd att inneha eller driva en kärnreaktor för utvinning avkärnenergi. De alternalivför att ta hand om och slutförvara använt kärnbränsle och radioaktivt avfallsom föreligger innebär att bränslet antingen upparbetas eller direktdeponeras.Det pågår emellertid en omfattande debatt och forskning om den lämpligastelösningen av det använda bränslets hantering. Uppmärksamheten har därvidriktats särskilt mot frågan om upparbetning skall ske eller ej. Genom upparbetningav det använda bränslet utvinns uran och plutonium som kan återanvändas i nyttkärnbränsle. En betydelsefull fråga i detta sammanhang är om valet av upparbetningpåverkar riskerna för spridning av kärnvapen. Det vid upparbetning utvunna plutonietfrån civila reaktorer är visserligen mindre ägnal för kärnvapenframställningän s. k. vapenplutonium, men dess användning för framställning avkärnladdningar kan principiellt inte uteslutas. Kommitténbetonar det väsentliga i att det av icke-spridningshänsyn krävs långtgåendegarantier i fråga om kärnämnen - och då sårskilt plutonium som utvinns viden eventuell upparbetning och att uppfyller de förpliktelser omkontroll av kärnämnen som följer av icke-spridningsfördraget. De övervägandensom kan göras på grund av nuvarande kunskaper i fråga om avfallshanteringtalar också för att det använda bränslet direktdeponeras och således ejupparbetas. Prop.1983/84:60 126 mitten närmare har att överväga är huruvida i lag böranges vilken metod för omhändertagande av använt kärnbränsle som skall komma lillanvändning eller om lagen bör ges en sådan utformning att den medger olikahanteringsmetoder, dvs. görs flexibel med hänsyn till främst den tekniskautvecklingen. Olika skäl främst vad gäller hänsyn till icke-spridningssynpunkterna - talar enligtkommittén för en slutförvaring av använt kärnbränsle utan föregående upparbetning.Samtidigt pekas pä att högre krav på slutförvarets långsiktiga hållbarhetställs vid slutförvaring av använt kärnbränsle än vad som ställs när upparbetningsavfallslutförvaras. Ännu har det heller inte visats atl en frän alla synpunktertillfredsställande lösning på avfallsproblemet kan uppnås genom direktslutförvaring. Ett förbud mot en viss hanteringsmetod kan också resultera ilösningar som senare kan visa sig mindre välgrundade. Kommittén anser mot dennabakgrund att det är mindre lämpligt att nu i lag förbjuda upparbetning. Det böremellertid tillses att metoden med direkt slutförvaring ges mycket högprioritet i forsknings- och utvecklingsarbetet kring avfallsproblemen. En annansynpunkt är att syftet med lagstiftningen på kämenergiområdet är atttillvarata säkerhets- och strålskyddsintressen och att i lagen ange hur dessaintressen skall kunna tillvaratas. Vid prövning av en ansökan om en angivenhanteringsmetod kan bedömas om det uppställda syftet kan anses säkerställt. mening talar således skäl för att den föreslagna lagen omfattar deolika metoder för hantering av använt kärnbränsle som kan förekomma ellerutvecklas, dvs. att lagstiftningen görs flexibel i dessa hänseenden. Samtidigtbör emellertid krävas att en aktuell hanteringsmetod blir föremål förprövning. Det uppnås genom att del, liksom i gällande lagstiftning, uppställskrav på tillstånd av regeringen för innehav av eller annan befattning med förutom kärnämne - använt kärnbränsle och att en reaktorinnehavare måste sökatillstånd för att bedriva verksamhet som avser en viss hanteringsmetod. är det påkallat att det använda kärnbränsle somavses upparbetas blir föremål för kontroll från samhällets sida. Liksom för närvarandegäller föreslås alt regeringens tillstånd måste föreligga för utförsel urlandet av bl.a. använt bränsle. Regeringen kan därvid uppställa erforderligavillkor beträffande materialkontroll samt hantering och förvaring av uran ochplutonium som utvinns vid en eventuell upparbetning av använt bränsle. Kärnbränsle,som kan finnas kvar i en kärnreaktor vid en slutlig avstängning av reaktornfår anses omfattas av finansieringslagens bestämmelser om en reaktorinnehavaresansvar att la hand om använt kämbränsle och radioakliva avfallsprodukter. Sammaansvar föreslås föreligga enligt den av kommittén föreslagna nya lagen. Enbestämmelse härom har utformats 1983/84:60 127 så att den omfattar även sådana kärnämnen (uran ochplutonium) som erhålls vid upparbetning och som ej används på nytt. Avveckling av kärnteknisk verksamhet Fråga om avstängning och nedläggning av enkärnkraftsanläggning skall enligt kommittén bedömas med hänsyn till säkerhetenoch strålskyddet. Denna ordning föreligger redan enligt gällande bestämmelser.Således äger tillsynsmyndigheterna som villkor för drift av en reaktor krävaatt åtgärder av säkerhets- och strålskyddsskäl vidtas eller upprätthålls.Uppfylls inte dessa villkor får driften ej heller fortsätta. Om således intesäkerhets- och strålskyddsskäl talar mot driften av en reaktor, bör denna fådrivas till den beslutade avstängningstiden . Kommitténslagförslag innehåller ej någon särskild bestämmelse om att kärnkraftverkenskall avvecklas . a. anförs i denna fråga att delagstiftningsåtgärder som kan behövas bör tas upp först när alla frågor häromfinns klarlagda. Avfallshanteringens finansiering, övervakning och kontroll Finansieringslagen trädde i kraft och harsåledes varit i kraft endast en kort lid. Finansieringssystemet tillämpas ifull utsträckning först fr.o. m. är 1983, varför några närmare erfarenheter avlagen saknas. Kommittén lägger på grund härav inte fram några ändringsförslag.Vissa frågor som kommittén särskilt har uppmärksammat berörs dock. Bl.a.ifrågasätts om inte kostnaderna för avfallshantering samt forsknings- ochutvecklingsarbetet härför bör bäras gemensamt av reaktorinnehavarna. Ettgemensamt system för avfallshanteringen åtminstone i väsentliga delar, fårnämligen anses vara en viktig förutsättning för att lösa de i flera avseendensvåra och kostsamma åtgärder som krävs för en säker avfallshantering ochavveckling av kärnkraften. Ytterligare erfarenheter i denna fräga bör dockavvaktas och närmare studeras, l.ex. effekten av kostnadsfördelningen mellanreaktorinnehavarna vid ett gemensamt ansvar och de problem som kan föreliggamed hänsyn till ägareförhällanden. En annan fråga som berörs gäller reaktorinnehavarnas möjlighelenligt finansieringslagen till äterlån av de avgiftsmedel en reaktorinnehavarebetalat in samt återlänens effekt. För att kärnbränslenämnden skall kunna fullfölja singranskande - och i viss mån styrande uppgift vad gäller avfallsfrågornaförordar kommittén att nämndens reella resurser stärks. En i och för sig möjliglösning är att nämnden samorganiseras med någon av tillsynsmyndigheterna, somredan inom sig har kunskaper i avfallsfrågor. Kontrollen och tillsynen över verksamheten påkärnenergiområdet regleras enligt gällande bestämmelser genom tvä huvudlagar,nämligen atom- Prop.1983/84:60 128 energilagen och slrålskyddslagen. Enligl kommitténsförslag behälls denna uppdelning. Således föreslås att bestämmelserna omsäkerhet, liksom ansvaret härtor, ges i den av kommittén föreslagna lagen,medan strålskyddsbestämmelserna ges i slrålskyddslagen. Liksom dennuvarande lagstiftningen bör i en ny lag anges i vilka avseenden tillståndkrävs av regeringen eller av myndighet som regeringen bestämmer samt lämna ålregeringen eller myndighet som regeringen bestämmer möjlighet alt uppställabehövliga föreskrifter och villkor för verksamheten. Bestämmelserna omtillstånd, villkor och lillsyn har således en avgörande betydelse för attsäkerställa lagstiftningens huvudsyfte att kärnenergins fredliga användningskall kunna ske så långt möjligt riskfria. En grundläggande princip för kärnteknisk verksamhel ärenligt kommittén att alla led i kärnbränslets hantering skall fullföljas påett fullt tillfredsställande sätt med hänsyn till säkerhet och strålskydd. Föratt uppnå detta krav fordras i princip en sammanhållen bedömning avverksamheten och en sammanvägning av såväl kortsiktiga som långsiktigasäkerhets- och strålskyddskrav. Vad gäller de första leden för kärnteknisk verksamhet,varmed här avses främst bränsletillverkning, befattning med kärnämne och driftav kärnkraftverk, omfattar den nuvarande atomenergilagen tillstånd till såvälbefattning med kärnämnet som sådant som uppförande, innehav och drift avanläggningar för bränsleframställning och kärnkraftsproduktion. Denna ordningföresläs bibehållas. Liksom bör villkor och föreskrifteravseende strålskyddet vid normaldrift meddelas med stöd av strålskyddslagen. I de följande leden av kärnenergiverksamhet, nämligenhantering och förvaring av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall, reglerasi dag tillståndsfrågan enligt slrålskyddslagen vad gäller innehav av och befattningmed radioaktivt avfall, medan i atomenergilagen regleras övriga tillståndsfrågor,dvs. innehav av använt kärnbränsle saml anläggningar för kärnavfall. Bl.a. medhänsyn till behovet av att uppnå etl sammanhållet lagsystem som ger möjlighetatt samordna och väga samman kraven på egenskaperna hos de olika avfallskategoriernasamt hanteringsanläggningar och förvar, föreslår kommittén att samtligatillståndsfrågor i avfallsleden regleras genom den nya lagen. Liksom gäller ide tidigare leden tillvaratas strålskyddet genom strålskyddslagen. 1 syfte atl underlätta en samordning av säkerhets- ochstrålskyddsintressen och öka möjligheterna till en samlad bedömning av dessaintressen har kommittén bl. a. övervägt en sammanslagning avtillsynsmyndigheterna. Enligt kommittén bör emellertid klara fördelar föreliggaför att företa en sammanslagning av två etablerade myndigheter. Flera av desamordningsproblem som gör sig gällande beror bl. a. pä den nuvarandelagstiftningens Prop.1983/84:60 129 uppdelningmellan kärnavfall, som regleras enligt slrålskyddslagen, och anläggningar föravfallet som regleras enligt atomenergilagen. Genom kommitténs förslag upphördenna skillnad. I övrigt aktualiseras behovet av samordning till största deleni enskilda frågor, exempelvis när säkerhetshöjande åtgärder skall vidtas. Detkan också ur allmän synvinkel anses att ett system med tvä tillsynsmyndigheterär en fördel. Bl.a. nås ett visst mätt av dubbelkontroll över kärnverksamheten,vilket kan gagna förtroendet för verksamheten. talar således olika skäl för att den nuvarande tillsynsorganisationenbör behållas. I vart fall vill kommillén nu ej förorda någon form avsammanslagning av myndigheterna. Frågan om tillsynsverksamheten bör dock ifortsättningen följas med uppmärksamhel i fråga om både samordningsfrågor ochadministrativa frågor. finns i kommuner med kärnkraftsanläggningar,dvs. , , och . Enligt kommittén börhärutöver lokal säkerhetsnämnd inrättas även i en sådan kommun inom vilkenuppförs anläggning för lagring, hantering och slutförvaring av kärnavfall. Nämndernasuppgift enligt nuvarande beslämmelser är bl. a. att inhämta information om delkärntekniska säkerhetsarbete som har utförts eller planeras vid ettkärnkraftverk samt lämna allmänheten information härom. Nämnderna skall ävenfölja planeringen av beredskapen mot kärnkraftsolyckor. Kommitténföreslär en utvidgning av säkerhetsnämndernas uppgifter. Deras verksamhet böromfatta alla de åtgärder som berör säkerhels- och strålskyddsfrågor vid ettkärnkraftverk och en avfallsanläggning. Även frågor om s. k. fysiskt skydd aven anläggning, om säkerheten vid transporter av klyvbara ämnen och omplanering av beredskapen mot kärnkraftsolyckor föresläs ingå i nämndernasuppgifter, dock med de begränsningar som följer av sekretesshänsyn. Föratt säkerhetsnämnderna skall fä så fullständigt underlag som möjligt för sininformationsskyldighet, föresläs att nämnderna skall få upplysningar inte barafrän reaklorinnehavarna, utan även från de tillsynsmyndigheter, som ärverksamma på kärnkraftsområdet, och från vederbörande länsstyrelser och andraorgan som svarar för beredskapsfrågor. Förslagettill lag om kärnteknisk verksamhet Kommitténhar utarbetat förslag till en ny lag. kallad Lag om kärnteknisk verksamhet, ivilken sammanförs nu gällande bestämmelser i atomenergilagen, villkorslagen,finansieringslagen - i de delar lagen avser en reaktorinnehavares ansvar ochskyldighet att betala kostnader för avfalls-9 1983/84. Prop.1983/84:60 130 hantering m. m. - samt lagen om offentlig insyn isäkerhetsarbetet vid kärakraftverken. Den föreslagna lagen utgår från den nuvarandeatomenergilagens principiella uppbyggnad.