prop · G70360 · 1983-12-31 00:00:00 — Vid upparbetningen avskiljs uran ochplutonium på kemisk väg. Det återvunna uranet används sedan för nybränsletillverkning, eventuellt med inblandning av plutoniet, s.k. MOX-bränsle.Kvar blir en högaktiv avfallslösning som innehåller klyvningsprodukter samtmindre rester av uran, plutonium och andra transuraner. Efter en tidsförvaring i kylda tankar överförs avfallet till fast form och lagras därefterett antal decennier för att värmeutvecklingen i avfallet skall sjunka. Sedaninkapslas avfallet i korrosionsbeständigt och strålskär-mande hölje för slutligförvaring. Ifallet direktförvaring i ett slutförvar avses det använda bränslet lagras i ettcentrallager - för att minska avfallets aktivitet ochdess värmeavgivning. Bränslet avses sedan föras till en inkapslingsan-läggning,där det kapslas in och förs till slutförvar. Någonslutförvaring av högaktivt avfall eller direktförvaring av använt kärnbränslefinns ännu inte genomförd i praktiken i något land. För svenskt vidkommandelagras det använda bränslet f. n. i de lokala bränslelagren vid kärnkraftverken.En mindre del har överförts till lagringsbas-sänger vidupparbetningsanläggning. Vid flertalet svenska kärnkraftsreaktorer hardessutom vidtagits åtgärder (kompaktställ) för ökning av lagerkapaciteten ivattenbassängema för använt kärnbränsle. Vid kraftverken lagras också medel-och lågaktivt avfall. F.n.byggs ett centralt lager för använt kärnbränsle (CLAB), vilket beräknas tas idrift /85. Vidare är ett centralt slutförvar för låg- ochmedelaktivt avfall (SFR) under uppförande och planeras att tas i drift under år1988. Tillstånd för denna anläggning har lämnats . Prop.1983/84:60 25 Kärnkraftenaktualiserades i , en period då den tekniskautvecklingen av den fredliga användningen av kärnenergin gick mycket snabbt. Iförsta hand knöts intresset av ett kommersiellt utnyttjande av kärnenergintill värme- och elkraftsförsörjning. fästes stor vikt vid önskemåletatt minska behovet av import av fossila bränslen för bränsleförsöijningen (SOU1956: 11 Atomenergien, s. 68). Utnyttjandet av kärnenergi till värmeförsörjninghar i förekommit endast från mitten av 1960-talettill mitten av (Ågestareak-tom). Riksdagenhar tagit ställning ett flertal gånger till frågorom kärnenergins utnyttjande i . Ett återkommande skäl härför har, vidsidan av energiförsötjningsaspekter, varit frågor som aktualiserats kringsäkerheten vid reaktordrift och vid hantering av radioaktivt avfall. Dessafrågor uppmärksammades redan vid kärnkraftens införande i (prop.1956:176, s. 43) men kom att spela en mer avgörande roll förkärnkraftsutbyggnaden först en bit in pä . beslötriksdagen (prop. 1973: 1, bil. 15, NU 49, rskr 184) att inga beslut att byggaut kärnkraften utöver elva reaktorer borde fattas förrän ett nytt allsidigtbeslutsunderlag, innefattande bl.a. forskningsresultat, utvecklingstendenseroch säkerhetsfrågor, hade förelagts . På gmndval av prop. 1975:30 omenergihushållningen m. m. beslöt att kärnkraftsprogrammet t. o. m.år 1985 skulle begränsas till befintliga kärnkraftslägen och att sammanlagt 13reaktorer skulle byggas. Nyariktlinjer för energipolitiken avseende tiden fram till omkring är 1990 ladesfram i prop. 1978/79:115. Enligt propositionen borde kärnkraftsprogrammetbegränsas till tolv reaktorer. Någon utbyggnad därutöver borde inte komma ifråga. Beslut om kärnkraftens fortsatta utnyttjande uppsköts av tillår 1980 i avvaktan pä utfallet av en rådgivande folkomröstning ikämkraftsfrågan som skulle äga mm . Efter det attfolkomröstningen hade hållits förelades en ny proposition(1979/80:170) om vissa energifrågor. De förslag som då lades fram hade sinutgångspunkt i bl. a. resultatet av folkomröstningen. beslut (NU1979/80:70, rskr 410) innebär att ingen ytterligare kärnkraftsutbyggnad skallförekomma utöver de tolv reaktorer som är i drift, färdiga eller under byggnad.Beslutet innebär vidare, att kärnkraften skall avvecklas i den takt som ärmöjlig med hänsyn till behovet av elektrisk kraft för att upprätthållasysselsättning och välfärd samt att säkerhetssynpunkter bör vara avgörande föri vilken ordningsföljd reaktorerna skall tas ur drift. Med hänsyn till attreaktorernas tekniska livslängd bedömdes vara 1983/84:60 26 ca25 är, fastslog att den sista reaktorn i skall stängas senastår 2010. I samband med folkomröstningen beslöt också att särskildas.k. säkerhetskommittéer skulle inrättas vid varje kärnkraftverk för att ökamedborgarnas insyn i kärnsäkerhetsarbetet. Förslag härom togs upp i prop.1980/81:25 och låg till grund för lagen (1980: 1123) om offentlig insyn isäkerhetsarbetet vid kärnkraftverken. Vidare har i lagen om finansiering avframtida utgifter för använt kärnbränsle m.m. (finansieringslagen) tagits uppbestämmelser om en reaktorinnehavares ansvar och kostnadskyldighet vad avser ensäker hantering och slutförvaring av använt kärnbränsle och radioakfivt avfallsamt avveckling och rivning av reaktoranläggningen. n. för den svenska kärnkraftsutbyggnaden är att nio kärnkraftsblock -varmed förstås reaktor, turbin, övrig utrustning och byggnader - tagits idrift i full skala med en sammanlagd installerad effekt pä ca 6750 MW(1 och 2, , , 2 och 3 samt Forsmark I och2). Av övriga beslutade tre block är ett färdigställt () och taget idrift. Resterande två kärnkraftsblock (och 3) är underuppförande och ansökningar om tillstånd enligt den s. k. villkorslagen (1977;140) att ladda dessa reaktorer har getts in . Församtliga de nu nämnda kärnkraftsblocken har getts tillstånd enligtatomenergilagen för uppförande, innehav och drift. Härtill har tillstånd enligtatomenergilagen lämnats för ett centralt lager för använt kärnbränsle (CLAB) ianslutning fill kärnkraftstationen i och för ett slutförvar förreaktoravfall (SFR), dvs. låg- och medelaktivt avfall i anslutning tillkärnkraftstationen i Forsmark. Somjagnyss har berört växte en mera restriktiv inställning till kärnkraftensutnyttjande fram . Riskerna med använt kärnbränsleoch högaktivt avfall betonades starkt. Som villkor för att första gången fåtillföra en kärnreaktor bränsle föreskrevs genom villkors-lagen attreaktorinnehavaren skall ha företett ett avtal som pä ett betryggande sätttillgodoser behovet av upparbetning av använt kärnbränsle och ha visat hur ochvar en helt säker slutlig förvaring av det vid upparbetningen erhållnahögaktiva avfallet kan ske. Om använt kärnbränsle inte avses bli upparbetat,skall reaktorinnehavaren ha visat hur och var en helt säker slutlig förvaringav det kan ske. Villkorslagenavsåg reaktorer för vilka fillstånd meddelats enligt atomenergilagen, men sominte tillförts kärnbränsle före . De fem reaktorer som tagitsi drift fram berördes således inte av lagen, ulan denna kom atlgälla endast de reaktorer som då inte tagils i drift. Beträffande en reaktor,, som vid lagens ikraftträdande var färdigställd men ännu inte hadetagits i drift, meddelades särskilda bestämmelser. Prop.1983/84:60 27 Efterprövning enligt villkorslagen togs kärnkraftsreaktorn i drift islutet av . Tillståndet att driva reaktorn tidsbegränsades med anledningav att upparbetningsavtal inte förelåg än t. o. m. år 1979.Sedan nytt upparbetningsavtal ingetts föriängdes fillständet till utgången avår 1990. Ytterligaretvå reaktorer, och , var färdiga atttillföras bränsle och en prövning begärdes enligt villkorslagen. Dessa ingicksom reaktorerna sju och åtta i kärnkraftsprogrammet. Ansökningar om laddningav reaktorerna ingavs under slutet av och i böljan av . För attvisa att villkorslagens krav var uppfyllda åberopades ett av kraftföretagenutarbetat utrednings- och utvecklingsprogram, projekt (KBS)avseende upparbetning och slutförvaring av högaktivt avfall. En första rapportlämnades . Ansökningarna om laddning prövades ,varvid villkorslagens krav ansågs i huvudsak uppfyllda med undantag av att detfordrades vissa ytterligare geologiska undersökningar för en slutförvaring.Efter komplettering meddelades slutliga tillstånd enligt villkorslagen i juni1979. Tillstånden enligt atomenergilagen att driva dessa reaktorer harberoende på gällande upparbetningsavtal begränsats till utgången av år 1990.Tillstånd enligt villkorslagen har senare () meddelats för reaktorernaForsmark 2 och . Tillstånden enligt atomenergilagen att driva dessahar av samma skäl begränsats till utgången av . Somunderlag för ansökningarna om tillstånd enligt villkorslagen att laddareaktorerna och 3 har kraftföretagen åberopat en av demutarbetad rapport "Kärnbränslecykelns slutsteg. Ärendena bereds f.n. inom industridepartementet. Resultatetav folkomröstningen och de beslut som därefter har fattat innebär attkärnkraften skall avvecklas som energikälla för framtiden, men också att denskall utnyttjas pä ett sä säkert och effektivt sättsom möjligt. kan konstateras att vårt land kärnkraftenutnyttjas i hög grad är beroende av den energi som levereras frånkämkraftverken från såväl energiförsöijnings-synpunkt som ekonomisk synpunkt. Engiven fömtsättning för att drift av kärnkraftverk skall tillåtas är att allarimliga åtgärder vidtas för atl upprätthålla säkerheten och strålskyddet vidkärnkraftverken. Åtgärder i detta avseende har vidtagits och vidtas fortlöpandeoch en omfattande forsknings- och utvecklingsverksamhet bedrivs på bådenationell och intemationell bas. Arbeiet i fräga om såväl säkerhetshöjandeåtgärder som forskning och utveckling på säkerhetsområdet måste enligt minmening fortsättas. Ett led i dessa strävanden är också beslut (prop.1980/81:20, NU 60, rskr 381) om att varje Prop.1983/84; 60 28 kärnkraftsblocki om möjligt under sin tekniska livslängd skall genomgå minst trefullständiga säkerhetsgranskningar. En sådan granskning kommer således alt skevart åttonde lill tionde år. En första säkerhetsgranskning avseende reaktornOskarshamn I har lämnats till regeringen . Ökadegarantier för att säkerhetsfrågorna vid kärnkraftsdriften får till-böriigtutrymme ges vidare genom att stat och kommun numera har ett dominerandeägarinflylande över samtliga kärnkraftverk i landet. Av betydelse är ocksåallmänhetens insyn i och information om säkerheten vid kraftverken. Detär vidare en fömtsättning för aU kärnverksamhet skall tillåtas bedriv vas attfrågorna om hantering och slutförvaring av använt kärnbränsle och radioaktivtavfall kan lösas på ett tillfredsställande sätt med hänsyn till säkerhet ochstrålskydd. Vid de prövningar enligt villkorslagen som hitfills har företagilshar man ansett att kravet på en helt säker metod varit uppfyllt. De beslut omtillstånd till laddning av kärnreaktorer som fatlats enliglvillkorslagen har helt inriktats pä att del använda kärnbränslet skallupparbetas. Laddningstillstånden gmndades på tre avtal om upparbetning som haringåtts mellan och det franska företaget des Matiéres Nucléaires, Cogéma. Avtalen omfattade sammanlagt 727 tonav de närmare använt kärnbränsle som hela det svenskakärnkraftsprogrammel beräknas ge upphov lill. I anslutning lill dekommersiella avtalen träffades en överenskommelse på regeringsnivå mellanSverige och . Denna överenskommelse var en fömtsättning för dekommersiella avtalens giltighet. Kraffindustrinsanpassning fill de godkända upparbetningsavlalen har lett lill alt det f.n.finns mycket små möjligheter att lagra använt kärnbränsle vid kraftverken. Detmellanlager för bestrålat bränsle som är under byggnad blir klart först ibörjan av . De ingångna avtalen och de begränsadelagringsmöjligheterna inom landet hindrar full handlingsfrihet för framtiden ivalet mellan olika avfallshanteringsmeloder. Bl.a. har pä grund av de smålagringsmöjligheterna i beslut fattats om utförsel av använtkärnbränsle för lagring vid upparbelningsanlägg-ningen i . Närdet gäller hanteringen av använt kärnbränsle anser jag all det nu behövs ettlångsiktigt handlingsprogram för en säker hantering av avfallet. Någonslutförvaring behöver inte ske . Det slutliga ställningstagandettill vilken metod som skall användas bör baseras på en egen långsiktigforskning och på andra länders lika intensiva forskning. Del finns därför inteanledning att för dagen fatta några definitiva beslut om metoder för denslutliga hanteringen och förvaringen av kärnkraftsavfallel. Det bör därför enligtmin mening inte ske någon fortsatt bindning till upparbetningsalternativet. 1983/84:60 29 Deninriktning av avfallsproblematiken som jag nu har angett innebär således altjag lägger stor vikl vid att arbetet fortsätts med utveckling av alll säkrareoch bättre meloder för hantering av allt det avfall som uppkommer frånkärnkraflsreaklorerna i landet. Ansvaret för detta arbete måste tas av såvälsamhället som kraftföretagen. En ny lagstiftning på kämenergiområdet bör utgåfrån denna principiella syn på hanteringen och slutförvaringen. Ifråga om de två sista reaktorerna i del svenska kärnkraftsprogrammet (Forsmark3 och 3) som ännu inte tagits i kommersiell drift anser jag det böraklariäggas att avfallsprodukterna från dessa kan hanteras och omhändertasenligt en metod som kan godtas med hänsyn till säkerhet och strålskydd. Krav påladdningstillstånd bör därför finnas kvar. Innebörden härav är atl det vidladdningstillfället skall ha blivit klariagt att det överhuvud taget finns enmetod för avfallshantering tillgänglig. är del väsentligt att fråganom den fortsatta och slutliga hanteringen av det använda kärnbränslet fråndessa reaktorer inpassas i det långsiktiga programmet för avfallshanteringen. Ävenom jag är kritisk mot metoden att upparbeta använt kärnbränsle före bränsletsslutförvaring, är jag inte beredd all förorda att de ingångna avtalen omupparbetning förbjuds i lag. Som har angetts bör den framtida forskningenoch utvecklingen på avfallsområdet inte utesluta upparbetningsalternativet. Atlnu förbjuda ett fullföljande av de ingångna avtalen och internationellaförpliktelser skulle därför framstå som inkonsekvenl och dessulom stå i stridmol intresset av atl ingångna avlal respekteras. De företag som slufit avtalom upparbetning har anpassat sig efler gällande bestämmelser och tillstånd.Enligt min mening skall givna tillstånd gälla om inte säkerhets- ellersträlskyddsskäl, inbegripet icke-sprid-ningshänsyn, påkallar atl ingrepp görs itillstånd. Några sådana skäl har enligt min mening inte förelegat. Mininställning till frågan om hantering och slutförvaring av använt kärnbränsleoch radioaktivt avfall, för vilken jag redogjort i stora drag, innebär att manmåste komma bort från den låsning av avfallshanteringen som villkorslagenmedför. Den framtida inriktningen av avfallets hantering bör i stället enligtmin mening ses i skilda utvecklingssleg baserade på en fortsatt forskning ochutveckling. I sammanfattning innebär mitt förslag i denna del att de avfallsproduktersom uppkommer under kärnkraftens utnyttjande i ett första skede tas om hand imellanlager, att ett slutligt ställningstagande till avfallets slutförvaringskall byggas på den metod som vid den fortsatta forskningen och utvecklingenframstår som bäst ägnad att hälla avfallet isolerat och alt det under den tidsom forsknings- och utvecklingsarbetet pågår inte skall ske någon bindningtill en viss förvaringsmetod. Prop.1983/84:60 30 5.2Allmänt om lagstiftningens utformning Enhuvuduppgift för atomlagstiftningskommittén har varit att utreda möjligheternaatl samordna den gällande lagstiftningen inom kärnenergiområdet. Kommitténskulle därvid särskilt studera möjligheterna att föra samman den lagsfiftningsom reglerar verksamheten på detta område till en lag. Kommittén konslalerar isitt betänkande att det i och för sig skulle vara möjligt att i en lag samordnaalla de bestämmelser som rör kärnanläggning-ar, nukleära ämnen och andraradioaktiva ämnen. En sådan lag skulle dock med nödvändighet bli mycketomfattande och komplicerad i sin uppläggning. Lagen skulle också komma attinnehålla i princip tre olika ämnesområden. Tillden första gruppen hör atomenergilagen med till den anknytande lagar ochförordningar samt strålskyddslagen. Dessa beslämmelser, som syftar till atttillvarata behovet av säkerhet och strålskydd, kontroll av kärnämnen m. m. vidkärnteknisk verksamhet, reglerar frågor om tillstånd och villkor för sådanverksamhet samt tillsyn över och insyn i verksamheten. Av annan karaktär ärbestämmelserna i lagen om skyddsåtgärder vid olyckor i alomanläggningar m. m.Denna lag reglerar vissa länsstyrelsers skyldighet att sörja för atterforderliga skyddsåtgärder vidtas och ger dessa länsstyrelser befogenhet attutanför området för en kämanläggning förordna om evakuering, utegängsförbud,inskränkningar i rällen att nyttja vatten och livsmedel m. m. gesi lagen också rätt alt beslula om tjänsteplikt för enskild person och attrekvirera förnödenheter. Till denna grupp av bestämmelser hör vidarebestämmelser om statlig ersättning på grund av bl. a. beslul omåtgärder. Det tredje ämnesområdetavser bestämmelserna om skadestånd och försäkringsskyldighet enligtatomansvarighetslagen. Denna lag riktar sig visserligen också mot en innehavareav en kämanläggning. Lagen behandlar emellertid verksamheten påkärnenergiområdet i elt speciellt avseende, nämligen såvitt gäller ersättningför skador i samband med atomolyckor. Denna reglering har inte någotlagstiflningslekniskl samband med övrig reglering på kärnenergiområdet.Atomansvarighetslagen utmärks vidare av atl den är nästan fullständigtkonventionsbunden och uppbyggd på vissa i konventionen noga definieradebegrepp. Vad gällerstrålskyddslagen tillvaratar denna lag viktiga skyddsintressen vid verksamhetpå kärnenergiområdet. Strålskyddslagsfiftningens syften är att skydda delsanställda som är sysselsatta i radiologiskt arbete, dels utomstående mot skadorav joniserande strålning. Slrålskyddslagen är m. a. o. en allmän skyddslag ochtäcker i princip alla verksamheter, såsom itiedicin, forskning och annan ickekärnteknisk industri, där strålskyddsaspekter kommer in, inkl. verksamhetersom berörs av naturligt förekommande radioakliv strålning. Prop.1983/84:60 31 Aiomenergilagenmed anknytande författningar är såtillvida av annan karaktär änstrålskyddslagen att de inom sitt tillämpningsområde uppställer krav påsäkerhet och skydd mot olyckor som går utöver strålskyddslagen. Mot dennabakgmnd har kommittén funnit att del med hänsyn till gmndläggande skillnader ide olika lagarna på kärnenergiområdet är mindre lämpligt att sammanföra alllagstiftning till en gemensam lag. Kommittén har förordat all i första handbestämmelserna om skadestånd och beredskapsplanering m. m. kvarståroförändrade i nu gällande lagar. Det skulle i och för sig kunna övervägas atlbryta ut de delar av strålskyddslagen som gäller strålskyddet vidkärnverksamhet. Kommittén anser dock all detta skulle vara olämpligt ochföreslår därför att bestämmelserna om strålskydd på kämenergiområdet liksom f.n. skall ingå i strålskyddslagen. Vadgäller de bestämmelser som direkt reglerar verksamheten på kämenergiområdet ärdessa uppdelade på olika lagar, nämligen atomenergilagen, villkorslagen ochlagen om offentlig insyn i säkerhetsarbetet vid kärnkraftverken. Kommitténföreslår atl dessa lagar förs samman fill en lag. I denna lag bör enliglkommittén också ingå de bestämmelser i finansieringslagen som avserreaktorinnehavarens ansvar för kärnbränslehanteringens slutsteg. Remissinstansernahar med etl undantag - hovrätten för - anslutit sig fillatomlagsfiftningskommitténs förslag. Ävenjag ansluter mig till kommitténs förslag. Jag förordar således attbestämmelserna i atomenergilagen, villkorslagen, lagen om offentlig insyn isäkerhetsarbetet vid kärnkraftverken och de nämnda bestämmelserna ifinansieringslagen om reaklorinnehavarens ansvar för kärnbränslehan-leringensslutsteg sammanförs i en lag. Dessa bestämmelser avser frågor om säkerhet samtansvar, kontroll och insyn avseende verksamhet på kärnenergiområdet. Jagdelar kommitténs uppfattning att elt sammanförande av de nämnda lagarnamed atomenergilagen knappast kan göras inom den nuvarande atomenergilagenssystematiska ram. En samordnad och sammanförd lagstiftning kräver en i storadelar annan uppläggning än den nuvarande atomenergilagen. Jag förordar därföratt denna ersätts med en helt ny lag. Dennya lag somjag nu föreslår är till sin karaktär en säkerhetslag, dvs. den ärspeciellt inriktad på att ta till vara säkerheten vid verksamhet påkärnenergiområdet saml tillsyn över och insyn i sådan verksamhet. Frågor omskydd mot strålning regleras i slrålskyddslagen, vilken kommer atl utgöra enandra huvudlag inom detta område. bör en ny lagstiftning grundas pä denansvarsfördelning som råder mellan samhället och en innehavare avtillstånd till verksamhet pä kärnenergiområdet. Förhållandet mellan detstatliga övergripande ansvaret och en tillståndsinnehavares direkta ansvar fören medgiven verksamhel har översiktligt beskrivits i kommitténs betänkande (s.111-114). 1983/84:60 32 Dennuvarande lagstiftningen på kärnenergiområdet anger, utan detaljeradeföreskrifter, i vilka avseenden tillstånd krävs av regeringen eller myndighetsom regeringen bestämmer samt lämnar åt regeringen eller myndighet möjlighetatt uppställa behövliga föreskrifter och villkor för verksamheten. Även i dennafråga bör enligt atomlagstiftningskommittén lagstiftningens principiellauppläggning bibehållas. Kommitténs förslag i denna del har tillstyrkts ellerlämnats utan erinran av remissinslanserna. Även jag anser att en ny lag börutgå från den nuvarande lagstiftningens principiella uppbyggnad, dvs. att verksamhetenpå kärnenergiområdet bör regleras genom bestämmelser om tillstånd, villkor ochtillsyn. Som kommittén har framhållit talar flera skäl för det.Anläggningarna, i synnerhet reaktoranläggningarna, är tekniskt mycketkomplicerade och kraven på säkerhet och strålskydd kan förutses komma att ivissa delar öka eller ändras fortlöpande. Även om kunskaperna om kärnteknikenoch dess effekter är siörre än vid tiden för kärnkraftens införande,måste lagstiftningen även för framtiden utformas på ett sådant sätt att den kananpassas till nya kunskaper och nya tekniska lösningar och förbättringar påområdet. Det gäller både med hänsyn lill en anläggnings normala drift och medhänsyn till åtgärder för att förhindra eller lindra konsekvenserna av en felfunktionom en sådan ändå skulle uppstå. Även beträffande avfallet måste lagstiftningenmedge anpassning till förändrad teknik, med inriktning atl driva päutvecklingen pä avfallsområdet och uppnå förbättrade forsknings- ochutvecklingsresultat. I en ny lag bör enligt minmening bestämmelserna om tillstånd, villkor och tillsyn ha en avgörandebetydelse för att säkerställa lagstiftningens huvudsyfte, nämligen attverksamheten skall kunna drivas så långt möjligt riskfritt. För verksamhet påkärnenergiområdet, varmed avses verksamhet inom hela kärnbränslehanteringen,bör därför ställas upp krav på tillstånd av regeringen eller myndighet somregeringen bestämmer samt på en fortlöpande tillsyn av verksamheten.Tillståndet bör innefatta rätt för tillståndsinnehavaren att bedriva verksamhetpå kärnenergiområdet eller inneha klyvbart material och avfall endast för detändamål och på det sätt som följer av tillståndsbeslutet. Vid meddelande av ettfillstånd bör kunna fogas vissa mera grundläggande och principiella föreskrifteroch villkor avseende verksamheten, användningsändamål o.d. När det gäller denfortlöpande driften av en anläggning och l.ex. vidtagande av säkerhetshöjandeoch strålskyddsförbättrande åtgärder vid anläggningen bör tillsynsmyndigheternaliksom f. n. ha befogenhet att meddela de kompletterande och mera delaljmässigaföreskrifter och villkor som kan anses erforderliga eller, om det är påkallatfrån säkerhetssynpunkt, ändra redan meddelade föreskrifter och villkor.Härutöver bör finnas beslämmelser om krav på tillstånd och godkännande av meratillfällig karaktär såsom avseende transport och utförsel. Prop.1983/84:60 33