prop · G70323 · 1983-12-31 00:00:00 — Vadsom i övrigt får antas vara bestämmande för förordnande av offentligförsvarare enligt 21 kap. 3 § Qärde stycket RB - frånsett när det gäller anhållnaoch häktade - är om målet innehåller komplicerade rätts- eller bevisfrågoreller om saken gäller omfattande eller på annat sätl svåröverskådligasakförhållanden. Av betydelse är också om den misstänkte vid fällande domriskerar en frihetsberövande påföljd, som inte är endasl kortvarig, eller ompåföljdsvalet kan diskuteras och annan påföljd än böter eller villkorlig domkan komma i fråga. Då rättspsykialrisk undersökning är aktuell bör offentligförsvarare regelmässigt förordnas. Vad nu har sagts gäller såväl mål vari denmisstänkte har erkänt gärningen som mål vari han har förnekat denna. När denmisstänkte har förnekat gärningen torde därutöver - bortsett från mål om s.k.förseelser, trafikbrott och andra lindrigare broll - försvarare i regelförordnas om den misstänkte begär det (se vidare SOU 1938:44 s. 274, m.fl.Nya , 1949, s. 266, , Rättegången i brottmål enligt RB,3 uppl. s. 100, , Rättegång II, 5 uppl. s. 86, samt Laurini Brottels beivrande = Kriminolo-gisk , utgiven av , IV, 1952 s. 193). Åtminstone enligt äldrepraxis har offentlig försvarare förordnats i trafikmål endast under särskildaförhållanden (se SvJT 1956 rf. s. 62, Welamson i SvJT 1959 s. 241 f och NJA1977 s. 741). Exempel på fall då särskilda förhållanden anses föreligga är altden tilltalade har nedsatt syn eller hörsel, inte behärskar svenska språket, ärmyckel gammal eller inte har fyllt . Även när åtalet gäller grov vårdslöshet,då del har uppstått stora t2 1983/84. Prop.1983/84:23 14 skadoreller då en komplicerad rätts- eller bevisfråga föreligger i målet har offentligförsvarare ibland förordnals. Vadsom sagts om trafikmål får anses tillämpligt även beträffande andra lindrigabrott, främst sådana som noimalt förskyller endast elt bötesstraff. Vad gällerordningsförseelser och brott som i straffskalan inle har annan påföljd änpenningböter får det anses i det närmaste uteslutet att förordna offentligförsvarare. Beträffandefrågan om offentlig försvarare i högre instans finns en del rättsfall frånhögsta domstolen (HD, se NJA 1974 s. 522 I och II, 1977 s. 741 och 1978 s.449). Av båda fall synes man kunna dra i vart fall den slutsatsen attom domen i ell brottmål har överklagats till hovrätten och del där är fråga omhuruvida påföljden skall bestämmas till fängelse eller inle, skall offentligförsvarare enligt HD: s uppfattning förordnas, om den tilltalade begär del. I1977 års fall begärde den tilltalade att få offentlig försvarare sedan åklagarenhade överklagat tingsrättens frikännande dom till hovrätten. Åtalet avsåg etttrafikbrott, som inle var belagt med strängare straff än böter. Den tilltalademotiverade sin begäran med att saken hade betydelse inle bara för honom självutan också för viss yrkesverksamhet i allmänhet. HD fann under åberopande avvad som redovisats samt eftersom muntlig bevisning skulle föras i hovrätten,att offentlig försvarare borde förordnas, fall hade den tilltaladeav tingsrätten mol sitt nekande dömts för brottet till femton dagsböter. Dentilltalade yrkade i hovrätten frikännande och åklagaren yrkade där attbötesstraffet skulle skärpas. HD fann att den tilltalades begäran om offentligförsvarare i hovrätten borde bifallas med hänsyn till att muntlig bevisningskulle förekomma, att målet inte kunde anses vara helt okomplicerat och att dentilltalade motiverat sin begäran med att han ansåg sig själv inte varatillräckligt kunnig att föra en diskussion inför rätten i en viss för målelsutgång möjligen avgörande rättsfråga. Offentligförsvarare kan som nämnts förordnas även om den tilltalade inle begärt deteller till och med motsätter sig del. Den tilltalades uppfattning torde docktillmätas stor belydelse. Atl offentlig försvarare förordnas mot denmisstänktes önskan torde huvudsakligen förekomma då den misstänkte är under 21år eller visar tecken på psykisk abnormitet eller då det gäller mycketallvarlig brottslighet. Vid avgörande av om offentlig försvarare skallförordnas torde rätten även ta hänsyn till alt den tilltalade, om han fälls,normalt får betala tillbaka försvararkostnaden till staten (31 kap. 1 S RB). Somjagredan har nämnt och som också framgår av de redovisade domarna från HD hardomstolarnas praxis när det gäller förordnande av offentliga försvarare medtiden blivit alltmer frikostig. Försvarare förordnas nu i betydligt fler fallän som åtminstone vid RB: s tillkomst torde ha varit avsett. Den skärpning avförutsättningarna för förordnande av offent- Prop.1983/84:23 15 ligaförsvarare som förordas syftar till att återföra domstolarnas praxis till enmer restriktiv nivå. Det finns i detlasammanhang anledning att påpeka att den misstänkte inte står utan hjälp med siltförsvar även om han inte har försvarare. Sålunda åligger del åklagaren attbedriva utredningen på ett objektivt sätl och försöka ta fram även sådant somtalar till den misstänktes förmån (jfr 23 kap. 4 § RB). Domstolen skall verkaför alt målet blir uttömmande behandlat och har alltså att se till attutredningen är tillräcklig i såväl ansvars- som päföljdsfrågan (jfr 46 kap. 4 §RB). I praktiken brukar domstolarna utöva en mer aktiv processledning när dentilltalade inte biträds av försvarare. Föratt åstadkomma en mer restriktiv tillämpning är det nödvändigt att nuvarandebestämmelse i 21 kap. 3 § RB formuleras om och att därvid förutsättningarna förförsvararförordnande preciseras mer än . En ny bestämmelse i ämnet bör.liksom den nuvarande, särskilt ta upp det fallet att den tilltalade är anhålleneller häktad. Vid sidan härav bör som ett huvudfall tas upp atl misstankenavser ell allvarligt brott med ell högt minimistraff i straffskalan. 1 dessabåda fall bör liksom offentlig försvarare alltid tillhandahållas enmisstänkt som begär det, oavsett om han har erkänt eller förnekat brottet. Rättshjälpskommilténhar föreslagit alt ovillkorlig rätt till offentlig försvarare skall föreliggavid elt minimistraff om fängelse elt år. Två remissinstanser har ansett altdenna gräns har satts för högt. Även jag anser att gränsen bör dras på en någotlägre straffnivå. Om kommitténs förslag accepterades skulle den som misstänksför t.ex. grovt vållande till annans död, grov stöld, grovt bedrägeri, grovförskingring, grov oredlighet mol borgenärer och grov urkundsförfalskning kunnavägras offentlig försvarare. Jag anser emellertid alt dessa brott generellt seltär av så allvarlig art att en misstänkt nära nog undantagslöst har behov av enförsvarare. Gemensamt för dessa brott är atl straffskalans nedre gräns ärfängelse . Jag förordar alt gränsen sätts vid den straffnivån. Närdel gäller övriga fall bör del till en början konstateras att det inte bör kommai fråga alt offentliga försvarare förordnas av enbart kurativa skäl. I övrigtbör gränsdragningen ske i enlighet med kommitténs rekommendationer, vilka jagi allt väsentligt ansluter mig till. Detta innebär i huvudsak följande. Föralt ett åtal skall kunna bifallas måste en utredning i ansvarsfrågan alltidpresenteras från åklagarens sida. Detta gäller även erkända gärningar.Erkännandet måste stödjas av andra omständigheter. Om den tilltalade har erkäntgärningen torde emellertid utredningen av själva brottet i allmänhet inlemotivera alt en försvarare förordnas. Däremot kan han även i ett sådanl mål habehov av försvarare med hänsyn till frågan om valet av påföljd. Jag skall straxåterkomma till den frågan. Omden tilltalade förnekar den gärning som han är misstänkt för kan han 1983/84:23 16 däremot ha behov av juridisk hjälp för alt kunna hävda sinståndpunkt gentemot åklagarens. Det kan bero på alt målet innehållerkomplicerade rätts- eller bevisfrågor eller atl saken gäller omfattande ellerpå annat sätt svåröverskådliga sakförhållanden. I enklare mål - framför alltmål om mindre förseelser, trafikbrott och brott i övrigt med endasl böter istraffskalan bör den misstänkte normalt kunna föra sin talan själv även ommuntlig bevisning förekommer. Som nämnts ankommer det på domstolen att verkaför atl målet blir tillfredsställande utrett. Om försvarare inte medverkar kandelta kompenseras genom en mera aktiv processledning från domstolens sida.Enbart den omständigheten all del i sådana mål skall förekomma förhör medmålsägande och vittnen utgör alltså inte i sig elt skäl att förordna offenfligförsvarare. Denskriftliga bevisningen i brottmål kan utgöras av t.ex. analysbevis i mål omrattfylleri, läkarintyg i mål om misshandel och värderingsintyg i mål om stöldeller skadegörelse. Bevisning av den typen motiverar sällan att offentlig försvarareförordnas. Är emellertid den skriftliga bevisningen omfattande ochsvåröverskådlig kan det finnas behov av en försvarare. Detta är t.ex. oftafallet i mål där bokföringsmaterial åberopas som bevisning. händer det all en misstänkt accepterar åklagarensbeskrivning av händelseförloppet men bestrider ansvar för brottet. Kommitténanför som exempel atl den tilltalade erkänner atl han utdelat ell slag mot mälsägan-denmen gör gällande atl han har blivit provocerad. En sådan invändning kan medförabehov av biträde vid målsägandeförhöret. Å andra sidan bör beaktas atlinvändningar av det slaget är så vanliga i misshandelsmål att del är mer ellermindre självklart för domstolen att se till alt de blir uppmärksammade och ordentligtutredda. Detta måste också finnas med i bilden vid bedömningen av behovet av enoffentlig försvarare. Ett annat liknande fall är att den tilltalade invänder atthan handlat i nöd eller nödvärn. När del är fråga on juridiska spörsmål av denarten torde den tilltalade inte sällan ha behov av offentlig försvarare. Kommittén nämner också den situationen att den tilltaladeerkänner gärningen men anser atl denna bör rubriceras på annal sätt än vadåklagaren gjort. Rubriceringsfrågan skall emellertid prövas självmant avdomstolen, som inle är bunden av parternas åsikter i saken. I likhet medkommittén anser jag att behovet av försvarare i sådana fall inte ärframträdande. Saken kan emellertid ligga annorlunda till om en rubriceringsfrägahar belydelse för påföljden. Sammanfattningsvis anser jag » likhet medrättshjälpskommittén och remissinstanserna alt som ell särskilt skäl till attförordna offentlig försvarare bör anges alt en försvarare behövs med hänsyntill utredningen om brottet. Jag vill understryka alt det i varje enskilt fallmåste göras en prövning av om en försvarare verkligen behövs. Bl.a. bör beaktasom den misstänktes önskemål om juridiskt bistånd kan tillgodoses genom rådgiv- 1983/84:23 17 ning enligt RHL. Vid bedömningen måste hänsyn givetvisockså tas till den misstänktes personliga förutsättningar att klara försvaretpå egen hand. Jag återkommer till den frågan i det följande. Liksom f.n. bördet inte krävas att den misstänkte själv begär atl få en försvarare. Utan ensådan begäran bör emellertid en försvarare i nu avsedda fall endaslundantagsvis förordnas. Som kommittén framhåller måste i bedömningen ingå enprövning huruvida den åberopade utredningen är rimlig med hänsyn till vadmålet gäller. Det kan inträffa atl den tilltalade för in bevisning ibagatellmål som inle står i nägon rimlig proportion till vad målet gäller. Atlförordna offentlig försvarare i sådana fall bör i allmänhet inte komma ifråga. Behov av försvararekan föreligga även med hänsyn till valet av påföljd för brottet. I mål där detär tveksamt vilken påföljd som skall väljas krävs ofta att den tilltaladebiträds av en försvarare för atl man skall vara säker pä aU de relevantaomständigheterna kommer fram. Detla kan vara fallet även i mäl som i övrigt ärenkla. Föreligger inte någon egentlig tveksamhet vid påföljdsvalet böroffentlig försvarare inle förordnas såvida det inte behövs av andra skäl. Del finns numera en klar tendens hos domstolarna attförordna offentlig försvarare i mål om rattfylleri. Detla torde sammanhänga medatt alternativa påföljder - främst skyddstillsyn - vid sådana brott numerakommer i fråga oftare än . Mot att försvarare förordnas i fall där detföreligger skäl för en sådan alternativ påföljd finns inle någol att invända.Jag vill emellertid understryka atl offentlig försvarare i rattfyllerimål inlebör förordnas enbart av den anledningen att det kan bli fråga om en frihetsberövandepåföljd. I detla sammanhang vill jag anmärka att det är min avsiki att senareta upp sanktionssyslemet vid rattfylleri på grundval av departementspromemorian(Ds Ju 1983:6) Trafiknykterhetsbrotlen och remissyttrandena över denna. Om valet kan länkas slå mellan böter eller villkorlig domfinns det knappast anledning atl förordna offentlig försvarare för atltillvarata den misstänktes rätt i påföljdsdelen. Varken böter eller villkorligdom kan anses utgöra så ingripande påföljder all någon försvarare behövs. Som kommittén framhåller kan del ofta. främst vid vissa förmögenhelsbrott,slå i det närmaste klart att påföljden kommer att bli skyddstillsyn. I likhetmed kommittén vill jag förorda restriktivitet när det gäller att förordnaoffentliga försvarare i sådana fall. Del sagda förutsätter atl en viss förhandsbedömning görsav påföljdsfrågan, t.ex. pä grundval av stämningsansökningen. Detta är viktigtför att undvika att offentliga försvarare förordnas slentrianmässigt. Enliknande förhandsbedömning måste ofta göras av andra skäl, t.ex.för atl avgöra frågorna om rätlens sammansättning vid huvudförhandlingen ochmöjligheten alt handlägga målet i den tilltalades utevaro. Att en vissförhandsgranskning görs har godtagits i andra lagstiftningsärenden som 1983/84:23 18 varil aktuella (se t.ex. prop. 1981/82:105. JuU 45. rskr 273 och prop. 1982/83:41, JuU 11, rskr 83). Vid sidan av de fall somjag nu har tagit upp bör ienlighet med kommitténs förslag rätl till offentlig försvarare också föreliggadå del är motiverat av särskilda skäl. Elt sådant skäl är alt den misstänktehar svårt all själv klara silt försvar på grund av personliga förhållanden, t.ex.mycket hög levnadsålder, psykisk eller allvarlig fysisk sjukdom, nedsatt syneller hörsel eller annat allvarligt handikapp. Då rättspsykialriskundersökning kommer i fräga bör offentlig försvarare regelmässigt förordnas. Idessa fall anser jag alt den misstänkte bör ha rätt att erhålla offentligförsvarare även vid mindre allvarliga brott. Kommittén har också föreslagit att offentlig försvarareskall kunna förordnas om det föreligger särskilda skäl med hänsyn till måletsart eller omfattning. Kommittén syftar bl.a. på det fallet att åtalet gäller engärning med myckel komplicerade sakförhållanden eller att en skadeslåndsfråga ibrottmålet av processekonomiska skäl motiverar att en offentlig försvarareförordnas. För egen del vill jag framhålla aitt i fall dåsakförhållandena är komplicerade det i regel - om den misstänkte har förnekatbrottet eller i övrigt har haft invändningar i ansvarsfrågan - finns skäl attförordna offentlig försvarare enligt den tidigare behandlade grunden atl en försvararebehövs med hänsyn till utredningen om brottet. Någol skäl alt därutöver medgeoffentlig försvarare med hänsyn till komplicerade sakförhållanden torde knappastfinnas. Inte heller bör förekomsten av skadeståndsanspråk enligt min meningensamt motivera att offentlig försvarare förordnas, frånsett möjligen då detrör sig om ett mycket betydande belopp (jfr , Rättegäng II, 5 uppl. s 86). Normall avgörsendast okomplicerade skadeståndsfrågor i brottmålet. I andra fall brukarskadeståndsdelen avskiljas för all handläggas som tvistemål. Detsamma gällerom utredningen om skadeståndets storiek är omfattande. Jag anser inle heller atl målets omfattning i sig börutgöra grund för alt förordna offentlig försvarare. Däremot kan det i en del mål finnas särskilda frågor somär komplicerade och som motiverar att en offentlig försvarare biträder denmisstänkte. Det kan l.ex. gälla yrkanden om förverkande eller annan särskildrättsverkan. Dessa fall bör enligt min mening kunna inrymmas under uttrycketalt offentlig försvarare skall förordnas om del föreligger särskilda skäl medhänsyn till vad målet rör. 1 likhet med kommittén anser jag att del ofta föreliggersärskilda skäl att förordna offentlig försvarare i mål om näringsförbud (jfr prop.1979/80; 83, s. 59). Även det fallet täcks av uttrycket med hänsyn till vadmålet rör. Mot bakgrund av vad några remissinstanser har anföll om behoveiav offentlig försvarare i högre instans vill jag framhålla att behovet avförsvarare i regel inte blir större därför att målet skall prövas avytterligare en 1983/84:23 19 kan emellertid detta vara fallet. Jag kansålunda erinra om atl del för prövningstillstånd i HD i princip krävs aU målethar prejudikatintresse och an det ankommer på den som begär prövningstillståndaU ange de omständigheter han åberopar till slöd för alt sådant fillstånd skallmeddelas (55 kap. 4 § andra .stycket RB). Den enskilde lorde mera sällan hamöjligheter att själv bedöma målets prejudikalvärde och kan därför ha behov aven försvarare. I likhet med kommiuén anser jag emellertid att någrasärbestämmelser för rätt till försvarare i högre instans inle behövs. Sammanfattning av skälen: Förutsättningarna för atl fåoffentlig försvarare bör skärpas något och de fall i vilka en rätt tilloffentlig försvarare föreligger preciseras mera än i nuvarande lagtext. Därvidbör utgångspunkten vara de principer som ligger bakom nuvarande lagstiftning.Detta leder till att en ovillkorlig rätt till offentlig försvarare liksom hittillsbör finnas för den som är anhållen eller häktad samt för den som är misstänktför ett allvarligt brott. Därutöver bör behovei av försvarare med hänsyn tillutredningen om brottet eller val av påföljd vara avgörande. Vid sidan härav böroffentlig försvarare förordnas endast om särskilda skäl föreligger med hänsyntill den misstänktes personliga förhållanden eller till vad målet rör. 3.1.3 Försvarare för unga lagöverträdare Mitt förslag: Enligt 11 S LUL skall offentlig försvarareförordnas för den som är , om det inle på grund av sakensbeskaffenhet eller av andra skäl är uppenbart att försvarare inte behövs. Deltagäller dock endast om det finns anledning att döma till annan påföljd än böter.Jag föreslår nu atl åldersgränsen sänks till . Kommitténs förslag: Överensstämmer med mitt förslag(betänkandet s. 69-70). Remissinstan.serna: Flertalet remissinstanser godtarkommitténs förslag. RA och hovrätten för anser däremoi alt dennuvarande åldersgränsen bör behållas och åberopar som skäl bl.a. de speciellapåföljdsregler som gäller för tilltalade under . tingsrättanser alt offentlig försvarare i många fall inle heller skulle behövas förtilltalade i om - såsom oftast är fallet utomlands - vårdnadshavarenvore skyldig att vara närvarande vid rättegången. Tingsrätten föreslär alt ensådan regel införs. Skäl för mitt förslag: Nuvarande myndighetsålder är 18 år.Den som har uppnått denna ålder antas själv kunna sköta sina egnaangelägenheter. Han eller hon har rätt att rösta i allmänna val och är valbarsåväl till 1983/84:23 20 som till fullmäktige och styrelser i kommuner ochlandsting. Jag anser bl .a. med hänsyn härtill att den nuvarande åldersgränseni 11 § LUL som f.ö. tillkom när myndighetsåldern var - bör sänkas till18 år. Med anledning av vad RÅ och hovrätten för haranfört vill jag påpeka alt de speciella påföljdsfrägor som de åberopat ofta idet enskilda fallet kan vara sådana atl det finns skäl att förordna offentligförsvarare enligt den föreslagna nya regeln i 21 kap. 3 a § RB, om dentilltalade är . Enligt 9 § LUL får den som inte fyllt 18 är inte dömastill fängelse eller skyddstillsyn om inte vårdnadshavaren - där så lämpligenhar kunnat ske - har blivit hörd i målet. Någon skyldighet för en vårdnadshavareatt infinna sig vid huvudförhandlingen i målet innebär dock inte denna regel.Någon sådan skyldighet finns inte heller på grund av andra regler (jfr 21 kap.1 § RB). I likhet med anser jag atl vissa skältalar för alt en vårdnadshavare i de avsedda fallen skall vara skyldig altnärvara vid rättegången. Frågan huruvida en närvaroplikl bör införas äremellertid komplicerad. Frågan kan i vart fall inle behandlas i dettasammanhang utan får tas upp i samband med andra ändringar i LUL. 3.1.4 Försvarare i militära mål Mitt förslag: En misstänkt som är vägen i förvarsarrestenligt 30 § MRL skall alllid ha rätt alt få offentlig försvarare om han önskardet. I övrigt bör nuvarande särbestämmelser för militära mäl upphävas och RB: sregler i ställel gälla även i dessa mål när de handläggs av åklagare ellerdomstol. Därvid bör disciplinstraff anses jämställt med böter. Kommitténs förslag: Överensstämmer med milt förslag(betänkandet s. 70-71). Remissinstanserna: De remissinstanser som har berörtfrågan tillstyrker kommitténs förslag eller lämnar det utan erinran. Skäl för mitt förslag: Förvarsarrest är en särskild formav tvångsmedel som bara förekommer i de militära målen. Samma skäl sommotiverar att anhållna eller häktade har rätt all på begäran få offentligförsvarare talar för atl den som är tagen i förvarsanest skall ha en sådanrätt. Jag föreslår således ingen ändring av gällande rält på den punkten. I militära mål gäller emellertid som redan nämnts en särskildregel även för den som misstänks för ett brott för vilket stadgas fängelse imer än ett är. I så fall föreligger en ovillkorlig rätl till offentligförsvarare. Denna regel är belydligl förmånligare än molsvarande regler i RB. I likhet med kommittén och remissinstanserna anser jag altskäl saknas Prop.1983/84:23 21 atlnumera särbehandlade militära målen i detta avseende. RB:.s reglerom rält tilloffentlig försvarare bör alltså gälla även i de militära målen. Den särskildamilitära påföljden disciplinstraff bör därvid jämställas med böter. Jag vill i sammanhangeterinra om att den som är tilltalad eller misstänkt i ett militärt mål har rättalt erhålla behövlig ledighet från sin tjänstgöring vid försvarsmakten för attsamråda med sin försvarare och i övrigt förbereda sin lalan (87 § andrastycket MRL). Enligt6 § MRL skall vad som är föreskrivet om rättegång i allmänhet gälla i lillämpligadelar vid rättegång i militära mål, om inle avvikande bestämmelser finns i MRLeller i annan författning. Enligt samma lagrum skall disciplinstraff därvidanses lika med böter. RB: s regler om rätlen till offentlig försvarare gälleralltså även i militära mål. om inle avvikande bestämmelser meddelas i MRL ellerannan författning. Vad som behöver regleras särskilt i MRL är därför endast alten misstänkt som är tagen i förvarsarrest skall ha rätt att få offentligförsvarare om han begär det. 87 § bör därför få en något annan utformning än vadkommittén har föreslagit. Sammanfattningav skälen: Det saknas anledning att ha kvar nuvarande särbestämmelser förrätten till offentlig försvarare i militära mål. Det särskilda militäratvångsmedlet förvarsarrest bör dock även i fortsättningen jämställas medanhållande och häktning närdet gäller rätten till offentlig försvarare. 3.1.5Förhållandet till privat försvarare Mittförslag: En offentlig försvarare skall inte förordnas vid sidan av en försvararesom den misstänkte har utsett. Detta bör uttryckligen anges i lagtexten. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt förslag utom så till vida att kommittén inteansett atl regeln behöver anges uttryckligen i lagtexten (betänkandet s. 15-16jämfört med s. 29-30). Remissinstanserna:Förslaget har lämnats utan erinran. Skälför mitt förslag: En av förutsättningarna för att offentlig försvarare skallkunna förordnas enligt gällande rätt är all den misstänkte inte själv harutsett någon försvarare. Enligt praxis betyder detla numera endast att en offentligförsvarare inte skall förordnas vid sidan av en av den misslänk-te utseddförsvarare. Däremoi bör regeln inte förstås så alt en försvarare som denmisstänkte har utsett inte kan förordnas som offentlig försvarare (1975 s.332, se Welamson i SvJT 1982 s. 127). Kommittén har föreslagitalt den nuvarande regeln beträffande förhållandet till privat försvarare skallslopas. I sak godtar jag kommitténs 1983/84:23 22