prop · G703136 · 1983-12-31 00:00:00 — Till protokollet i detta ärende bör fogas dels kommitténssammanfattning av betänkandet som bilaga 1, dels kommitténs förfallningsförslagsom bilaga 2, dels en förteckning över remissinstanserna som bilaga 3. Ensammanställning av remissyttrandena har gjorts inom justiliedepartementet ochfinns tillgänglig i lagstiftningsärendet (Dnr 2797-81). har i en skrivelse den 10 mars1981 lill jusfitiedepartementet hemställt om lagstiftning för atl stärkabesittningsskyddet för anläggningsarrendatorerna. Skrivelsen bör fogas lillprotokollet i delta ärende som bilaga 4. Jag har i detta ärende särskill samråll med chefen förjordbruksdepartementet. ' Generaldirektören , ordförande, samtriksdagsledamöterna . Prop.1983/84:136 32 2. i Allmänna synpunkter Arrende föreligger när någon upplåter jord till nyttjandemol ersättning. Upplåtelse kan ske i form av jordbruksarrende, bostadsarrende,anläggningsarrende eller lägenhetsarrende. Allmänna bestämmelser om arrendefinns i 7 och 8 kap. jordabalken (JB). De särskilda reglerna om jordbruksarrendefinns i 9 kap. JB. Bestämmelserna om bostadsarrende och anläggningsarrendefinns i 10 och 11 kap. JB. När någon mot ersättning upplåter fiskerätt åtannan, kan det ske som fiskearrende. Bestämmelser härom finns i lagen (1957:390) om fiskearrenden. har i enlighet med sina direktivfrämst sysslat med frågor som gäller upplåtelse genom jordbruksarrende. Även imin framslällning kommer tyngdpunkten atl läggas på reglerna om jordbruksarrende.Flera av förslagen avser dock även andra former av arrende. .\rtende har sedan gammalt en väsenlligbetydelse för det svenska jordbruket. Av det lolala antalet jordbruksförelag ärf.n. omkring 15 procenl brukningsenheter som helt arrenderas av brukaren ochomkring brukningsenheter som består av såväl arrenderad som ägdmark. Endast omkring hälften av alla jordbruksföretag består alltså avbrukningsenheter som helt ägs av brukaren. Av det sagda framgår atl lagstiftningen omjordbruksarrende måste ulformas så att den står i god överensslämmelse medmålen för jordbrukspolitiken. Senast fastställdes riktlinjer för jordbrukspolitiken vid1977/riksmöle (prop. 1977/78:19, JoU 10, rskr 103). Riktlinjerna byggerpå de tre cenlrala mål som den svenska jordbrukspolitiken har haft sedanefterkrigstiden, nämligen ell produktionsmål, ett inkomslmål och etteffektivitets-mål. Målen har under olika perioder haft skiftande formuleringaroch olika inbördes tyngd. Med stöd av regeringens bemyndigande den 9 december 1982tillkallade chefen för en kommitté (Jo 1983:01) som hari uppdrag atl utreda utformningen av en livsmedelspolitik. Som framhålls ikommitléns direktiv (Dir 1982: 103 s. 6) bör under huvudsyftet atl trygga vårlivsmedelsförsörjning som likställda delmål för jordbrukspolitiken gälla altkonsumenterna får lillgång lill livsmedel av god kvalitet till rimliga priseroch att jordbrukarna får en med andra jämförbara grupper likvärdig standard. lill dess kommitténs arbele har hunnilresultera i beslut av statsmakterna råder ett temporärt förbud mot nybyggnad avdjurstallar enligl lagen (1983: 147) om förbud under viss lid mot nybyggnad avdjurstallar för nötkreatur, svin och fjädert"ä (prop. 1982/83: 112, JoU27, rskr 188). Prop.1983/84:136 33 Den artendelägstiftning som fanns före JB innebar enlångtgående uppdelning av artenden i olika kategorier med särskildabestämmelser för publika, sociala och övriga artenden. Enligt en allmänuppfattning var lagsliflningen svåröverskådlig och svårtillämpad. JB, somträdde i kraft , innebar en genomgripande reform avarrendelagstiftningen. I princip tillskapades en enhetlig lagstiftning föralla jordbruksartenden. JB innebar också alt jordägare och arrendatorer gavsen ökad avtalsfrihet i ekonomiska angelägenheter. Avsikten var alt manhärigenom bl. a. skulle tillgodose del jordbrukspolitiska effek-livitelsmålet.Utbudet av mark för artende antogs komma atl slimuleras av en ökadavtalsfrihet. Därigenom skapades ökade möjligheter alt förstärka brukningsenhetergenom tillskott av arrenderad jord, vilkel antogs medföra atltakten istrukturrationaliseringen skulle öka. JB innebar emellertid inle bara altarrendelagstiftningen reformerades i riktning mol en ökad avtalsfrihet.Samtidigt skyddades också arrendatorn genom tvingande regler, t.ex. när detgällde besiUningsskyddet. Eu starkt besiUningsskydd ansågs motiverat från bådesociala och samhällsekonomiska synpunkter (prop. 1970: 20 s. B 854). Efler JB:s ikraftträdande synes strukturrationaliseringeninom jordbruket i ökande omfattning ha kommil alt ske genomlillskollsarrenden. Ulvecklingen och lill harinneburit dels atl del totala antalet jordbruksföretag har minskal inteobetydligt, dels aU den arrenderade arealen har ökat från omkring 30 lill av åkerarealen. Delförhållandel atl strukturrationaliseringen numera ofta sker genomtillskottsartende har alltmer kommil att uppmärksammas i denjordbrukspolitiska debatten. Man har därvid pekat på att det inle är givet allett tillskottsartende bidrar till att tillskapa mera ralionella och lönsammajordbruksföretag. Sådana arrenden kan, påpekas det, försvära en önskvärdstrukturomvandling saml även bidra lill en stegring av arrendepriserna (se t.ex. LU 1977/78: 26 s. 14). Den fortgående rationaliseringen inom jordbruket har ocksålett till all frågan om investeringsnivån på arrendegårdarna alltmer haruppmärksammats. Somjaginledningsvis nämnde har del av arrendelagskommittén avlämnade delbetänkandel(SOU 1978:36) legal till grund för lagsfiftning. Genom de nya reglerna, somirädde i kraft , stärktes artendatorernas besittningsskydd isjälvinträdesfallen. Jordägarens inlresse av alt få brukningsrätten tillartendeställel skall vägas mol artendalorns behov av social och ekonomisktrygghet. Före lagändringen var arrendatorn alltid tvungen atl lämnaartendeställel vid artendeperiodens utgång, om jordägaren gjorde sannolikt atthan själv eller en nära anhörig skulle bruka arrendestället i fortsätlningen.1979 ändrades också reglerna om hur arrendeavgiften skall bestämmas vidförlängning av avtalet. Ändringen innebär bl. a. alt slörre hänsyn skall lastill artendeställets avkastningsförmåga. 3 1983/84. 1983/84:136 34 I sitt slutbetänkande har kommittén lagt fram förslag sominnebär en omfattande omarbelning av reglerna på arrendeområdet, främst JB:sregler om jordbruksartende. Betänkandet berör följande områden, nämligen invesleringarpå arrendestället, artendelid och besittningsskydd vid sidoarrende, muntligaarrendeupplåtelser, upplålelseliden vid kommunala jordbruksarrenden, förköps-och friköpsrätt för jordbruksarrendalorer, överlåtelse av arrenderätt,artendeavräkning vid ändral penningvärde, fideikom-missarrendalorersrättsställning, underartendalorers rättsställning, förverkande avjordbruksarrende på grund av vanvård, maximitiden för arrendeupplåtelser,arbetsavtal i samband med artende, ränla på retroaktiv arrendeavgift,dispensregler, uppsägningsförfarandet vid jordbruksarrende, processordningen iarrendetvister, taxeringsvärderegeln vid bostadsarrende samt frågan omföljdändringar bl. a. i lagen om fiskeartenden. Kommitléns belänkande är enhälligt ulom såvitl gällerfrågan om överlåtelse av arrenderätt och frågan om artendeavräkning vid ändratpenningvärde. Efter det att belänkandet avlämnades har bl. a. frågan omfriköpsrätt och frågan om överiåtelserätt behandlals av (LU1982/83:27, rskr 266). Jag återkommer strax till delta. När delgäller den allmänna inriktningen av kommitténs förslag har fleraremissinstanser riktat uppmärksamheten på förslagens helhetsverkan på marknadenför jordbruksartenden. Vissa av dessa instanser anser atl ett genomförande avnågra av förslagen kan få negativa effekter, sett från marknadens synpunkter,när det gäller t.ex. utbud av arrendegårdar och gårdarnas långsikligastrukturutveckling. Dessa förslag anses också leda lill en väsentligt ökadbyråkratisering och komplicerad formalisering för parterna. För egen del anser jag givetvis att det är viktigl atlarrendereglerna utformas så att de inte medför negativa effekier när det gällerutbudet av arrendemark. Å andra sidan är det tydligt att gentemot varje förslagom en förbättring av arrendatorernas rättsställning kan åberopas alt del medfören risk för alt jordägarna blir mindre benägna atl bjuda ul jord på arrende.Lika tydligt är alt denna risk inle kan få hindra alla reformer påartendeom-rådel. Sådana reformer kan vara påkallade t. ex. av starka socialaskäl. De förslag lill lagstiftning som jag kommer att redovisa idel följande innebär i huvudsak ett genomförande av kommitténs förslag. Mot bakgrundav bl.a. vad som har kommil fram vid remissbehandlingen harjag dock i vissafall föredragit andra lösningar än dem som kommittén har föreslagil. Jag harockså beaklal vad som har anförts i det nämnda betänkandet frånlagutskottet. Sammantaget innebär förslagen enligt min mening en påtagligförbättring av arrendatorernas rättsställning. Jag vill här nämna atl jag, främst av sociala skäl, kommeralt föreslå dels en företrädesrätt för arrendatorer alt förvärvaarrendestället, dels en utvidgad rätt för artendatorer att överlåtaartenderätten. Jag kommer också all 1983/84:136 35 föreslå ändringar i reglerna om proceduren vidförlängnings- och villkorstvister som innebär att artendatorernas ställningstärks i dessa tvister. Förslagen har så betydande fördelar främst ur socialsynpunkt att man enligt min mening får acceptera alt det kan uppkomma vissanegativa effekter på utbudet av arrendemark. Jag vill dock understryka att jaganser att förslagen har utformats så atl några påtagliga negativa effekter inleskall behöva uppkomma. Jag kommeri del följande att närmare redovisa mina ställningstaganden till de olikafrågor som kommittén har behandlal samt skälen för dessa ställningstaganden.Jag kommer vidare att behandla skrivelsen från Stockholmshandelskammare om anläggningsartendalorer-nas rättsställning (se bilaga 4 samt avsnitt2.15.2). Redan nu villjag dock ta upp tre av de frågor som kommittén harbehandlal. Kommitlén har övervägt frågan om införandet av en rätt förartendatorer all friköpa artendeställel (se s. 1191 betänkandet). funnil att en friköpsrätt är förenad med så stora nackdelar attdessa inte vägs upp av den förmån som skulle komma vissa artendatorer till del.Kommitlén har därför inte föreslagil alt någon sådan rätt införs. I det lidigare nämnda betänkandet LU 1982/83:27 anförsemellertid dels att frågan om en friköpsrätt för innehavare av s. k. historiskajordbruksar-renden bör bli föremål för en förutsättningslös utredning, dels atli samband därmed även frågan om behovet av en friköpsrätt till tomtmark börutredas. Enligl min mening bör de berörda friköpsfrägorna utredasav en särskild kommitté. Jag avser därför inte atl nu la slällning ifriköpsfrågan ulan kommer i slällel alt ta upp frågan om kommittédirektivsenare . Som tidigare berörts har artendelagskommittén i sittbetänkande lagt fram förslag beträffande processordningen i arrendetvister (sebetänkandet s. 197206). Förslagen, som bl.a. innebär atl en särskildarrendedomstol skall inrättas som överinstans till arrendenämnderna och att deartendemål som handläggs av fastighetsdomstolarna skall överflyttas tillartende-nämnderna, förutsätter alt en samordning skall ske med förslagen ihyres-rällsutredningens slutbetänkande (SOU 1981:77) Hyresrätt 3 om en nyhyresprocesslag m. m. Kommitténsförslag när del gäller processordningen har fått ett blandat mottagande hosremissinstanserna (se remissammanställningen avsnitt 17). Mångaremissinstanser, bl.a. samtliga allmänna domstolar som yttrat sig, tvåartendenämnder, och , är negativa till förslagetom inrättande av en särskild arrendedomslol. Kommitténs förslag att deartendemål som handläggs av fastighetsdomstolarna skall överflyttas tillarrendenämnderna har fåll ett mera positivt bemötande av remissinstanserna.Svea hovrätt, och anser dock alt del börprövas närmare om inte arrendenämndsmålen kan prövas i allmän domstol för detfall att sakkunniga på Prop.1983/84:136 36 arrendeområdetingår i domstolen. Flera remissinstanser, bl.a. (), vill avvakta resultatet av rätlegångsutredning-ens (Ju 1977:06) arbeteinnan de tar slällning till kommitténs förslag om att en gemensam processlagför artende- och hyresmålen skall utarbetas på grundval avhyresrältsutredningens förslag. Jagdelar i och för sig kommitténs uppfallning alt den nu gällande processordningeni artendelvisler i vissa hänseenden inle är tillfredsställande. Enligt minmening är tiden emellertid ännu inte mogen för atl ta ställning till en reformav arrendeprocessen. Del finns bl.a. anledning att avvakta vad som blirresultatet av rätlegångsutredningens arbele med alt reformera förfarandel vidde allmänna domstolarna. I rättegångsutredningens uppdrag ingår även altöverväga kompetensfördelningen mellan allmän domstol och fastighetsdomstol. Jaghar alltså inte för avsikt atl nu ta ställning lill kommitténs förslag när detgäller processordningen i arrendetvister. Jag förordar i slället att nuvarandeordning t. v. behålls. Jaghar i denna fråga särskill samrått med chefen för , som ien lagrådsremiss senare denna dag med förslag till ändringar ihyreslagstiftningen kommer atl behandla frågan om handläggningen avhyrestvister. Dentredje frågan somjag vill ta upp redan nu är kommilténs förslag när del gällerunderartendalorernas rättsställning (se betänkandet s. 149-154). Ettmoisvarande förslag finns också på hyresområdet (se SOU 1981:77 s. 257-268). De ifrågavarande förslagenberör bl. a. det fallet alt arrende har upplåtits i andra hand av en arrendatorsom i själva verkel endasl är bulvan för jordägaren. Frågan om en allmänlagstiftning mol bulvanförhållanden har behandlats av kommissionen (Ju 1982:05)mot ekonomisk brottslighet i delbetänkandel (SOU 1983:46) Bulvanlag, som f.n.remissbehandlas. Enligt min mening bör man avvakta den vidare behandlingen avkommissionens betänkande innan slällning tas lill arrendelagskommillénsförslag beträffande underarrendatorernas rättsställning. Även i denna frågaharjag särskilt samrått med chefen för . Mittförslag: Jordägaren åläggs en principiell skyldighel atl ulföra investeringarsom påfordras av en myndighel, t. ex. enligt hälso- eller miljöskyddslagstiftningen.Regeln utformas efter mönster av vad som gäller beträffande jordägarensbyggnadsskyldighet enligt 9 kap. 18 och 22 SS JB. Delta innebär bl.a. altjordägarens investeringsskyldighel endast omfattar sädana anläggningar sombehövs med hänsyn till en ändamålsenlig planläggning av jordbruket påartendeställel. Dendisposiliva regeln i 9 kap. 21 S JB om rätt för artendalorn all få ersättningför täckdikning görs tvingande. 1983/84:136 37 Kommitténs förslag: Artendatorn får söka tillstånd hosarrendenämnden att göra in vestei ingår som medför varaktig nytla förjordbruket på arrendestället. Vid arrendets upphörande skall jordägaren betalaersättning till artendalorn med ett belopp som skall molsvara vadarrendestället genom invesleringen har ökat i värde. (Se betänkandet s. Remissinstanserna: Flertalel remissinslanser lillslyrkereller motsätter sig inte att regler införs. Många remissinstanser, bl.a. islort sell alla som företräder jordägareintresseri samt en fingsrätt ochSveriges advokatsamfund, avstyrker dock kommitténs förslag. Ävenremissinstanser som inte avstyrker har kritiska synpunkter och efterlyserförtydliganden pä olika punkter. Särskilt ersättningsregeln har kommenterats avett stort antal remissinslanser. Många av dessa anser att ersättningsfråganmåste lösas i samband med atl tillstånd lämnas till invesleringen. Även deförutsättningar under vilka investeringstillstånd kan lämnas måsle enliglmånga remissinstanser anges klarare. Flera remissinstanser, bl.a. LRF, villockså ha särskilda regler för investeringar som påfordras av en myndighet.Sveriges jordbruksartendalorers förbund anser att täckdikning har sådanbelydelse att den bör särbehandlas. (Se remissammanställningen avsnill 2.) Skäl för mitt förslag: Enligt gällande regler omjordbruksarrende (se 9 kap. 15-22 S§ JB) är varken jordägaren eller arrendatornskyldig all förbäitra arrendestället . Däremot skallartendatorn underhålla och vårda arrendestället. Arrendatorn har rätt att fåersättning av jordägaren för vissa förbättringar som han har ulfört påartendeställel. gäller i första hand lillträdesbrister som arrendalornhar avhjälpt. En ersättnings-rätt föreligger också när det gäller nytäckdikning och vissa andra frislående förbättringar, dock inte uppförande avbyggnad, vilka har medfört en varaktig nytta för jordbruket. Rätt tillersättning för frislående förbättringar föreligger endast om inle annat haravtalals. Vidare är jordägaren skyldig att utföra och bekosta det arbete sombehövs därför att en byggnad, täckdikning eller annan anläggning, som finns påarrendestället, blir så skadad eller sliten att den inte längre fyller.sittändamål ulan behöver byggas om eller ersättas med en ny. Jordägarensbyggnadsskyldighet omfattar endast sådana ålgärder som inte ingår i arrendatornsunderhållsskyldighet och som är motiverade från ekonomisk synpunkt. Harjordägaren fullgjort sin byggnadsskyldighet eller bekostat en friståendeföi-bältring, är arrendalorn i princip skyldig all godta en skälig höjning avarrendeavgiften. Kommillén har föreslagil alt vissa ylleriigareinvesleringar blir föremål för lagstiftning. Investeringarna karaktäriseras pådet sättet att de skall gå utöver arrendatorns underhällsskyldighet ochjordägarens byggnadsskyldighet enligt nuvarande regler samt leda till enpåtaglig förbättring av arrendeställets skick. Kommittén föreslår atlarrendalorn skall få ersätt- Prop.1983/84:136 38 ning av jordägaren för en sådan investering, omarrendenämnden har lämnat tillstånd till investeringen. Ersättningen skallbestämmas vid av-trädessyn och skall molsvara vad artendeställel genominvesteringen har ökat i värde. Kommitléns förslag innebär vidare atl reglernaom invesleringar på artendeställel görs tvingande. I motiven till de nu gällande reglerna om frislåendeförbättringar på arrendeställena framhålls atl reglerna inte bör ges en sådankonstruktion att de driver fram en ökad lotal jordbruksproduktion. Allabestämmelser om ersättning för fristående förbättringar gjordes därfördispositiva (se prop. B 837 och 879). Gällande regler bygger på principen atl ansvaret för atlnödvändiga investeringar görs vilar på jordägaren. Det finns emellertid ingelsom hindrar alt parterna kommer överens om alt artendatorn skall göra eninveslering. Det är också sådana invesleringar som tillkommer genom samarbelemellan jordägaren och artendatorn som har de bästa förutsättningarna atl blinyttiga och lönsamma för jordbruket. Parterna kan bl.a. komma överens om devillkor som de anser rimliga för en investering på ett arrendeställe.Artendalorn har vidare i princip rätt atl på egen risk ulföra en inveslering. Ivissa fall kan också statligt slöd lämnas för all främja en sådanrationalisering som det här är fråga om. Som skäl för förslaget om tvingande regler om invesleringarhar kommillén åberopat att arrendeställena är eftersatta iinvesteringshänseende jämfört med fastigheter som brukas eiv ägaren och atldetta kan förklaras med avsaknaden av tvingande regler om skyldighel atl göravaraktiga förbätlringar på arrendeställena. Rikligheten av kommitléns uppfattning alt artendeslällenaär eftersatta i invesleringshänseende har bestritts av flera remissinstanser.Några remissinslanser har pekat på atl eventuella brister när det gällerinvesleringar på artendeslällena kan bero på andra faktorer än att del saknastvingande regler. Enligt min mening ger ulredningen i ärendel inle någotsäkert stöd för uppfattningen alt den av kommittén förordade lagstiftningenbehövs. Av belydelse för mitl ställningstagande till kommitléns förslagi denna del är vidare atl remissinstanserna har framställt många invändningarmot förslagets praktiska konsekvenser. Särskilt problematiskt är enligl minmening atl frågan om jordägarens ersättningsskyldighet lill artendatorn för eninveslering enligt förslagel ställs och inte avgörs närinvesteringen äger rum. Mot förslaget talar vidare del förhållandel atl ettgenomförande skulle kunna orsaka samhället inle obetydliga koslnader för attlösa tvister mellan jordägare och artendatorer i tillstånds- och ersättningsfrågor. Vid övervägande av det anförda harjag kommit lill denuppfattningen all del inte nu bör införas sådana generella invesleringsreglersom kommittén har föreslagit. Detta innebär emellertid inte alt man hell ochhållet bör Prop.1983/84:136 39 avslå från lagstiftningsåtgärder beträffande investeringarpå arrendestället. Jag anser således att lagstiftning bör ske i två avseenden. I första hand tänker jag då på sådana invesleringar som enmyndighet kräver för att en jordbruksartendator skall kunna fortsätta atlbedriva verksamheten på artendeställel på det säll som förutsattes närarrendeavtalet ingicks. a. , och anser att del behövs särskilda regler för sådanainvesleringar. Till skillnad från hyresområdet saknas på arrendeområdetuttryckliga regler om det hinder i rättighetens utövande som kan uppkomma fillföljd av ell beslut av en myndighel (se 8 kap. 9-11 SS samt 12 kap. 10 S andrastycket, 12 S och 16 8 första stycket 4 JB). I förarbetena lill de artenderättsliga reglerna anförsbl.a. atl det av allmänna avtalsrättsliga grundsatser följer att enjordbruksartendator har rätt lill nedsältning av arrendeavgiften, omarrendestället utan hans vållande undergår en väsenllig förändring underartendetiden, och alt artendatorn har rätt att säga upp avlalel, om skadaninte är ringa. Särskilda regler om atl ändrade förhållanden under närmareangivna förutsättningar skulle kunna leda till jämkning eller hävande avavtalet föreslogs inte, eftersom avsaknaden äv regler inte hade känts särskiltbesvärlig (prop. 1970:20 s. B945-946). De allmänna avtalsrättsliga grundsatserna innebär inte atljordägaren är skyldig alt investera på arrendestället i anledning av atl en myndighelkräver att åtgärder vidlas för alt en jordbruksartendator skall få fortsättaatt bedriva verksamheten på arrendestället på det sätt som förutsattes närarrendeavtalet ingicks. Indirekt kan emellertid reglerna ha den effekten alt eninvestering kommer till stånd. Om jordägaren inte investerar riskerar han juatl arrendatorn tvingas alt ändra sin verksamhel och att denne därigenom i sintur framtvingar t.ex. en sänkning av arrendeavgiften. Enligt min mening är detemellertid, när det gäller jordbruksarrende, en brist i regelsystemet att detinte direkl framgår om och under vilka förutsättningar som jordägaren ärskyldig atl göra en inveslering. Jag anser därför alt denna fråga bör reglerassärskilt i 9 kap. JB. En myndighel kan komma att rikta krav i anledning avverksamhelen på ett arrendeställe enligf bl. a. de bestämmelser som gäller påområden som arbetarskyddet, djurskyddet samt hälso- och miljöskyddet. Ettingripande enligt arbetsmiljölagen (1977:1160) eller lagen (1944:219) omdjurskydd kan således t.ex. leda till att ladugården på ell artendeställe intefår användas på det sätt som förutsattes när arrendeavtalet ingicks. På motsvarandesätt kan ett ingripande enligt miljöskyddslagen (1969:387) ellerhälsoskyddslagen (1982:1080) leda lill t. ex. alt djurhållningen på ett arrendeställemåste upphöra, om inte gödselvårdsanläggningen moderniseras. Det är i princip den som driver verksamheten, dvs. i deltafall arrendatorn, som blir föremål för ingripanden enligl de nämnda lagarna.Detta är Prop.1983/84:136 40 också naturligt bl. a. mol bakgrund av all jordägarensmöjlighet att beslämma över hur verksamheten på artendeställel skall bedrivasofta är inskränkt till följd av arrendeavtalet. I vissa fall torde emellertidett ingripande också kunna rikias mot jordägaren. I 9 kap. 18 § JB finns regler om vad som gäller för delfall alt en byggnad, täckdikning eller annan anläggning har skadats ellerförslilits så att anläggningen måsle byggas om eller ersättas med en ny för atttjäna sitt ändamål.