prop · G70366 · 1983-12-31 00:00:00 — om vissa frågor inom den allmänna försäkringen; Regeringen förelägger vad som har upptagits ibifogade utdrag av regeringsprotokoll för de åtgärder och de ändamål somframgår av föredragandens hemställan. De nuvarande beslämmelserna om vissa begränsningar av möjlighelernaför privatpraktiserande tandläkare att bli anslutna till den allmänna tandvårdsförsäkringensersättningssystem gäller till uigången av . I proposifionen föreslås altbegränsningsregler skall gälla även för är 1984 i avvaktan på att ställning tastill tandvårdens mera långsiktiga utformning. Syftet med den fortsattaregleringen av anslutningen av tandläkare till försäkringen är främst att uppnåen regional utjämning av tillgången på tandläkare inom ramen för en begränsadkostnadsökning, I propositionen redovisas också frågan om anslutningentill sjukförsäkringen av vissa privatpraktiserande läkare. Regler föreslås för de allmänna försäkringskassornasbehörighet att fatta beslut om ersättning till försäkrade som är inskrivna hosandra försäkringskassor. Vidare anmäls en viss ändring av reglerna förstatsbidragsgrundande bostadskostnader vid beräkningen av kommunallbostadstillägg till makar. 1 1983/84.1 saml. 1983/84:66 2 Lag omändring i lagen (1973:456) om ändring i lagen (1962:381) om Härigenomföreskrivs att punkten 9 övergångsbestämmelserna till lagen (1973:456) om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring skall ha nedan angivna lydelse. Om finner anledning anla attbehovet av tandläkare inom folktandvården eller i vissa delar av landel blirotillräckligt tillgodosett, får verket till utgången av i denutsträckning som behövs föreskriva att tandläkare som avses i punkt 8 ej skallföras upp på förteckning hos allmän försäkringskassa. För atl uppnå en utjämning av tillgången på tandläkaremellan olika delar av landet får till utgången av år1984 i den utsträckning som behövs föreskriva att tandläkare som avses i punkt8 ej skall föras upp på förteckning hos allmän försäkringskassa. Denna lag Iräder i kraft . Senaste lydelse 1982:1231. Lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring Härigenomföreskrivs att 2 kap. 10 §, 3 kap. 13 § och 4 kap. 20 § lagen (1962:381) omallmän försäkring' skall ha nedan angivna lydelse. 2 kap 10 § Sjukvårdsersättning utgives av den allmänna försäkringskassa, hos vilken den försäkrade är inskriven eller skulle hava varit inskriven, därest han uppfyllt åldersvillkoret i 1 kap. 4§. Sjukvårdsersältning ål försäkrad, som icke är och ejheller under förutsättning som sagts i första stycket skulle hava varitinskriven hos allmän försäkringskassa, utgives av den kassa, inom varsverksamhetsområde vården erhållits. Frågor om sjukvårdsersättning prövas i andra fall än somavses i andra stycket av den allmänna försäkringskassa, hos vilken den försäkradeär inskriven eller skulle ha varit inskriven, om han uppfyllt åldersvillkoreti 1 kap. 4§. Detma försäkringskassa får dock uppdra åt en annanförsäkringskassa att pröva sådana frågor. Frågor om sjukvårdsersältning enligt 2 och 3 §§ samt 6 §första stycket prövas av den försäkringskassa inom vars verksamhetsområdevården erhållits. Detsamma gäller sjukvårdsersättning i övrigt åt enförsäkrad, som inte är och inte heller under den förutsättning som sagts iförsta stycket skulle ha varit inskriven hos allmän försäkringskassa. 3 kap. 13 § Frågor om förmåner enligt detta kapitel prövas av denallmänna försäkringskassa hos vdken den försäkrade är inskriven eller skulleha varit inskriven, om han uppfyllt åldersvillkoret il kap. 4 §. Dennaförsäkringskassa får dock uppdra åt en annan försäkringskassa att pröva sådanafrågor med undanlag av frågor som avses 15 §. Bestämmelserna i 2 kap. 10 § första stycket, 11 och 13 §§ äga molsvarande tillämpning i fråga om sjukpenning. Vid tillämpning av 2 kap. 13 § andra stycket skall hänsyn icke lagas till särskild sjukpenning enligt lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd. Bestämmelserna i 2 kap. 11 och 13 §§ tillämpas även ifråga om sjukpenning. Vid tillämpning av 2 kap. 13 § andra stycket skallhänsyn inte tas till särskild sjukpenning enligt lagen (1977:265) om statligtpersonskadeskydd. ' Lagen omtryckt 1982:120. 1* 1983/84.1 saml. Bestämmelserna i 3, 5 och 8 §§ i fräga om förtidspension ägamolsvarande tillämpning där den försäkrade skulle ha kommit i åtnjutande avsådan pension, om han varit svensk medborgare. Harförsäkrad, utan att bestämmelserna i 3 kap. 3 § första stycket ärotillämpliga, efter ingången av den månad, varunder han uppnått sexiiofem årsålder, åtnjutit sjukpenning , må allmänförsäkringskassa besluta alt sjukpenning icke längre skall utgå. Bestämmelserna i 3, 5 och 8 §§ i fråga om förtidspensiontillämpas även där den försäkrade skulle ha erhållit sådan pension, om hanvarit svensk medborgare. Har en försäkrad, utan atl bestämmelserna i 3 kap. 3 §första stycket är tillämpliga, efter ingången av den månad då han uppnådde sexfiofemårs ålder, erhållit sjukpenning , får den allmännaförsäkringskassanbeslula att sjukpenning inte längre skall utgå. 4 kap. 20 § Bestämmelserna i 3 kap. 12 §, 13 § första stycket saml 16 och 17 §§ ullämpas även i fråga om föräldrapenning. I fall som avses i 3 kap. 12 § skall föräldrapenning enligt 4 kap. 2 och 11 §§ alltid utgå med minst elt belopp som motsvarar garantinivån enligl 4 kap. 4 § minskad med den sjukpenning som skulle belöpa pä vårdersåttningen. Bestämmelserna i 3 kap. 7 § första och andra styckena tillämpas även i fråga om föräldrapenning enligt 4 kap. 2 och 8 §§. Bestämmelserna i 2 A:flp. 10 §samt 3 kap. 12, 16 och 17 §§äga motsvarande tillämpning i fråga om föräldrapenning. I fall som avses i 3kap. 12 § skall föräldrapenning enligt 4 kap. 2 och 11 §§ alltid utgå med minstett belopp som motsvarar garanlinivån enligt 4 kap. 4 § minskad med densjukpenning som skulle belöpa pä värdersättningen. Bestämmelserna i 3 kap. 7 §första och andra styckena äga motsvarande till-lämpning i fråga omföräldrapenning enligt 4 kap. 2 och 8 §§. Bestämmelsernai 3 kap. 7 § tredje stycket gälla i tillämpliga delar i fråga omföräldrapenning enligt 4 kap. 8 § första stycket. Allmänförsäkringskassa får när del finns skäl till det påfordra att förälderns rätt fillsärskild föriildrapenning enligt 11 § fjärde stycket styrkes genom intyg av densom har anordnat föräldrautbildningen. Vidberäkning av antalet dagar med rätt till föräldrapenning anses medhalv föräldrapenning eller med fjärdedels föräldrapenning som endag. Beträffandeföräldrapenning, som tillkommer förälder vilken ej har uppnått aderton årsålder, får på framställning av socialnämnd beslula attföräldrapenningen helt eller delvis skall utbetalas till annan person eller fillnämnden att användas till förälderns och hans familjs nytta. Är modervid liden för barnets födelse intagen i kriminalvårdsanstalt eller hem som avsesi 12 § lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om vård av unga, fårförsäkringskassan på framställning av föreståndare för anstalten eller hemmetbesluta, att den föräldrapenning som tillkommer modern skall utbetalas tillföreståndaren för att användas till kvinnans och barnets nytta. Denna lag träder i kraft . 1983/84:66 5 Lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring Härigenom föreskrivs att 8 kap. 2 och 3 §§ lagen(1976:380) om arbetsskadeförsäkring' skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 8 kap. 2§ Anmälan enligt 1 § andra stycket skall görastill den allmänna försäkringskassa hos vilken den försäkrade år inskriveneller skulle ha varit inskriven, om han hade uppfyllt äldersvillkoret i 1 kap.4 § lagen (1962:381) om allmän försäkring. Är den skadade icke och skulle hanej heller under nämnda förutsättning ha varit inskriven hos allmän försäkringskassa,skall anmälan göras till försäkringskassa i den ort där skadan har inträffateller visat sig. Kan ej med stöd av vad här sagts avgöras fill vilkenförsäkringskassa ärendet hör, skall anmälan göras till eller,när det gäller , fill allmänna försäkringskassa. Åven om det inte följer av första stycket får anmälan, närdet gäller , alltid göras till allmänna försäkringskassa. 3f Allmänförsäkringskassa som av- Den allmänna försäkringskassa ses i 2 § skall så snarl det kan ske som avses i 2 förstastycket skall så bestämma den ersättning som skall snart det kan . ske bestämma den betalas ut. Beträffande ersättning till ersättning som skall betalas ut. Den- arbetstagare hos staten gäller sär- na försäkringskassa får dock uppdra skilda bestämmelser som meddelas åt en annan försäkringskassa att be- av regeringen. ersättning till arbetstagare hos staten gäller särskildabestämmelser som meddelas av regeringen. Bestämmelsen i 20 kap. 2 a § lagen (1962:381) om allmänförsäkring om förordnande till dess slutligt beslut kan fattas gäller även ifråga om ersättning från arbetsskadeförsäkringen. Beslul som meddelas enligl denna Beslut som meddelas enligt denna lag länder /(// eflerrättel- lag skall gällaomedelbart, om ej se, om ej annat föreskrives i beslutet annal föreskrivs i beslutet eller be- eller bestämmes av myndighet som stäms av den myndighet som har att har atl pröva beslutet. Denna lag träder i kraft . Lagen omtryckt 1977:264. Senasle lydelse 1983:192. Prop.1983/84:66 6 Lag om ändring i lagen(1956:293) om ersättning till smittbärare Härigenom föreskrivs att 7ii lagen (1956:293) om ersättning till smittbärare skall ha nedan angivnalydelse. Detankommer på allmän försåkri tillfällig smittbärare. Ärendeangående ersättning upptages av den allmänna försäkringskassa hos vilken smittbärarenär inskriven. Är han icke inskriven hos någon försäkringskassa, upptagesärendet av den kassa, inom vars verksamhetsområde han år bosatt. Är smittbärarenicke bosatt i rikel, upptages ärendet av den försäkringskassa, inom varsverksamhetsområde ingripandet skett. ngskassaatt besluta om ersättning åt Ärendeangående ersättning upplages av den allmänna försäkringskassa hos vilken smittbärarenär inskriven. Är han inte inskriven hos någon försäkringskassa, upptagesärendet av den kassa, inom vars verksamhetsområde han är bosatt. Är smittbärareninte bosatt i rikel, upptages ärendet av den försäkringskassa, inom varsverksamhetsområde ingripandel skett. En försäkringskassa som sagts fårdock uppdra åt en annan försäkringskassa att handlägga ärendet. Dennalag träder i kraft . Närvarande:statsministern , ordförande, och stalsråden I. , , ,, , , , , , ,, , R. , , , Thunborg Propositionom vissa frågor inom den allmänna försäkringen 1Bestämmelserna om anslutning av privatpraktiserande tandläkare tilltandvårdsförsäkringen för Denallmänna tandvårdsförsäkringen, som infördes , innefattar också enövergångsregel om vissa begränsningar av möjligheterna för anslutning avprivatpraktiserande tandläkare lill försäkringen. Bestämmelsen tillkomursprungligen för att trygga folktandvårdens behov av tandläkare under tidenför utbyggnaden av i första hand barn- och ungdomstandvården. Bestämmelsengäller till utgången av . I avvaktan på senare ställningslagande till1978 års tandvårdsutrednings förslag om den mera långsikfiga utvecklingen påtandvårdsområdet tar jag i det följande upp frågan om en förlängning under år1984 av giltighetstiden för nyssnämnda beslämmelse. 1.2 Tandvårdsförsäkringenoch utbyggnaden av folktandvården Samtidigtsom tandvårdsförsäkringen infördes fick landstingen ett lagstad-gat vårdansvarför barn- och ungdomstandvården och specialisttandvården. Folktandvården skulledärvid byggas ut i sådan omfattning att den kunde erbjuda avgiftsfriorganiserad vård till samtliga barn och ungdomar t. o. m. Detförutsattes vidare att folktandvården vid full utbyggnad även skulle svara för30-35 % av vuxentandvården samt ha ansvaret för specialisttandvården. Andelenvuxentandvård bestämdes av önskemålet 1983/84:66 8 från folktandvårdens tandläkare att de skulle få arbeta ivuxentandvård under minst hälften av sin arbetstid. Detta bedömdes angelägetockså ur odonlologisk synpunkt eftersom tandläkarna på så sätt skulle kunnabibehålla sina färdigheter i olika slag av landvårdsarbeten. 1.3 Begränsning av privatpraktiserande tandläkares etableringinom ramen för tandvårdsförsäkringen För alt säkerställa folktandvårdens behov av tandläkareinfördes övergångsvis en möjlighet för att vid behovbegränsa rätten för nya tandläkare atl ansluta sig till tandvårdsförsäkringen. I samband med tandvårdsreformens genomförande skedde enöverströmning av tandläkare från folktandvården lill privatpraktikervård. början prövades olika utvägar av frivillig natur för att hindra dennaöverströmning. Dessa ledde dock inte till avsett resultat varför ,efler framställning från och , fann detnödvändigt att tillämpa begränsningsregeln. Enligt denna regel fårriksförsäkringsverket föreskriva att en tandläkare inte får föras upp påförsäkringskassans förteckning över privatpraktiserande tandläkare - och därmedomfattas av tandvårdsförsäkringen - om verket finner anledning anta atlfolktandvårdens behov av landläkare skulle bli otillräckligt tillgodosett. Begränsningsregeln gällde ursprungligen till utgången avår 1975 men gilfighetsfiden har därefter förlängts i flera omgångar. landvårdsulredning har konstaterat attbegränsningsregeln har fyllt sitt syfte, nämligen att tillföra folktandvårdennettotillskottet av tandläkare. För att förbättra den regionala fördelningen avtandläkare inom vuxentandvården har landvårdsutredningen i sitt huvudbetänkande"Tandvården " (SOU 1982:4) föreslagit en ytterligareförlängning av begränsningsregeln. Begränsningsregeln har senast genom beslul fåttförlängd giltighetstid t. o. m. och därvid även fält fill syfte attmedverka till en viss regional uljämning av tillgängen på tandläkare (prop.1982/83:63, SfU 11, rskr 91). De begränsningsregler för anslutning till försäkringen somtillämpats efter det att tandvårdsförsäkringen infördes har haft godeffekt då det gällt möjligheterna att genomföra den beslutade utbyggnaden avfolktandvården. Denna utbyggnad har i sin tur varit nödvändig för alt landstingenskall kunna uppfylla sitt lagfästa ansvar för barn- och ungdomstandvården samtspecialisttandvården. Eftersom samtliga landsting numera fullgör den lagenliga 1983/84:66 9 vårdskyldigheten avseende barn- och ungdomstandvården harfr. o. m. behovet av dispenser till vissa landsting frånvårdskyldigheten upphört. När det gäller vuxentandvården är läget annorlunda.Landstingens satsningar på barn- och ungdomstandvården har inneburit attresurser har omfördelats från vuxentandvård till barn- och ungdomstandvård.Folktandvården svarar f. n. för av vuxentandvården i landet räknat itandläkartimmar. Återstoden av vuxentandvården sköts av privatpraktiserandetandläkare. Utbyggnaden av folktandvården har i någon mån förbättrat denregionala fördelningen av landvårdsresurserna. Det står dock klart att detfortfarande finns betydande regionala skillnader när det gäller tillgången påtandläkare för vuxentandvården. Enligt tillgänglig statistik för finns delfortfarande stora regionala skillnader i fråga om tandläkartimmar perförsäkrad, den s. k. landläkartäl-heten. länsförsäkringskasseområde redovisar den lägsta siffran med 1,05 tandläkartimmarmedan redovisar per försäkrad. Tandläkartäthelen varierar ånkraftigare på kommunnivå. Den f. n. lägsta tandläkarlätheten redovisas för Ydrekommun i läns med . Av statistiken framgårockså att folktandvårdens andel av vuxentandvården är avsevärt större iglesbygdslän ån i mera tätbefolkade områden. Exempelvis svarade folktandvårdeni för av vuxentandvården medan motsvarande andel i Malmökommun var . Detta beror på att tätbefolkade områden har en högre privattandläkarlälhetgenerellt sett. Invånare således i hög grad beroende avfolktandvårdens resurser för att få sitt behov av tandvård tillgodosett. Deskillnader som fanns enligt statistik och som redovisades i prop.1982/83:63 består alltså fortfarande. Enligt min mening år del angeläget atl uppnå en båttreregional balans av tandvårdsresurserna i landet. Det är därför viktigt att manvid fördelningen av tandläkarresurser tar stor hänsyn till tandläkarsituationeni olika delar av landet. Enligt de regler som gäller är det försäkringskassansom fattar beslut om en privatpraktiserande tandläkare skall föras upp påkassans förteckning över tandläkare som är verksamma inom ramen för denallmänna försäkringen. har dock beslutat att begränsatandläkares rätt att bli uppförd på kassans förteckning. Denna begränsninginnebär att kassan inte får föra upp en landläkare på förteckningen förränverket efter sårskild prövning godkänt delta. Tandläkare som avser alt bedrivaverksamhet i enskild tandvård vid sidan av heltidstjänstgöring inomfolktandvården får dock föras upp på förteckning utan föregående prövning. Den nuvarande tillämpningen av begränsningsregeln innebäratt en tandläkare får anslutas till tandvårdsförsäkringen endast om hanersätter en annan tandläkare som varit verksam i enskild tandvård eller om hanavser att vara verksam i en kommun där tandläkarbehovet är otillräckligttillgodosett eller om synnerliga skäl eljest föreligger att föra upptandläkaren på Prop.1983/84:66 10 Till kommuner där tandläkarbehovet ärotillräckligt tillgodosett räknas i regel inte kommuner inom storstadsområdenaStockholm, och eller andra tätortskommuner med entandläkartäthet som är större än riksgenomsnittet exkl. nämndastorstadsområden. En tandläkare förs upp på förteckningen med verkan så längehan är verksam på den ort ansökan avser. Denna senare begränsning gäller dockinte för landläkare som blir uppförd på förteckning hos någon försäkringskassai storstadsregionerna , och . En särskild arbetsgrupp med representanter förriksförsäkringsverket, . - den s, k. obsgruppen - som tillsatts avriksförsäkringsverkets landvårdsdelegation har utarbetat riktlinjerna för verketsnuvarande regler om elableringsbegräns-ning. Dessutom medverkar obsgruppenfortlöpande vid handläggningen hos verket av ärenden, som rör upjjförande avtandläkare på försäkringskassornas förteckningar. I dessa ärenden inhämtasalltid yttrande från den lokala samrådsgruppen för tandvårds.frågor ivederbörande landsting. I ärenden avseende nyetablering inhämtas dessutomyttrande frän beslutande organ inom vederbörande landsting. Bestämmelserna om anslutningen av tandläkarna tilltandvårdsförsäkringen medverkar på ett aktivt salt till att utjämna denregionala obalansen av tandvårdsresurserna. Dagens samhällsekonomiska situationförstärker ytterligare behovet av fortsatta beslämmelser på detta område. Jag vill således framhålla att det ansträngda ekonomiskaläge som samhället f. n. befinner sig i medför att kostnadsutvecklingen inomolika samhällssektorer måste följas mycket noggrant. Detta måste gälla även förutvecklingen inom tandvårdsområdel. Når en tandläkare förs upp päförsäkringskassans förteckning över tandläkare som är anslutna till tandvårdsförsäkringeninnebär det en garanti för att försäkringen betalar den del av det inarbetadearvodet som inte utgör patientavgift. Denna anslutning får därmed ekonomiskakonsekvenser för försäkringen som har vissa likheter med anställning avpersonal. Liksom landstingen och andra offentliga huvudmän av ekonomiska skälmåste begränsa anställningen av ny personal bör anslutningen av tandläkare tillförsäkringen anpassas efter behov och samhällsekonomiskt utrymme. Tandläkartätheten måste betraktas somtillräcklig i de mera tätbefolkade delarna av landel. Jag anser det därförmotiverat att begränsa anslutningen av ytterligare tandläkarkrafter inom sådanaområden. Den begränsade ökning av antalet försäkringsanslulna tandläkare som ärekonomiskt möjlig tiör styras fill de kommuner där de störstabehoven finns. Bristorter i det här avseendet är enligt min mening i förstahand kommuner dår tandläkartätheten understiger en tandläkartimme perförsäkrad. Jag anser därför att vid sin bedömning av omnya tandläkare skall få föras upp på försäkringskassornas förteckning bör hadenna tandläkartälhet som riktmärke för all utjämna tillgången pä Prop.1983/84:66 H Verket bör dock vid sin bedömning ta hånsyntill lokala förhållanden som in- och utpendling ur kommunen för arbetsresor m, m. landvårdsulredning avlämnade sitthuvudbetänkande (SOU 1982:4) Tandvården och i september 1982sitt slutbetänkande (SOU 1982:50) Reviderad tandvårdstaxa. Avsikten är attregeringen på grundval av dessa betänkanden och de synpunkter som kommit framvid remissbehandlingen skall lägga fram en proposition till medförslag om den mera långsiktiga utvecklingen på landvårds-området. Mol bakgrund av vad jag hår anfört finner jag detangeläget alt möjligheten att begränsa tandläkares anslutning till försäkringenförlängs att gälla till dess får tillfälle att ta ställning tilltandvårdens mera långsiktiga utformning. Jag förordar därför att bestämmelserom privatpraktiserande landläkares anslutning till tandvårdsförsäkringen skallgälla även för . Syftet att uppnå en regional utjämning av tillgången påtandläkare bör därvid tydligt uttryckas i lagbestämmelsen. Vad jag nu anfört föranleder ändring i punkt 9övergångsbestämmelserna fill lagen (1973:456) om ändring i lagen (1962:381) omallmän försäkring. Jag har i denna fråga samrätt med statsrådet . 2 Anslutningen till sjukförsäkringen av vissaprivatpraktiserande läkare antog nya ersättningsregler förläkarvård hos privatprakfiserande läkare. Reglerna började gälla den 1 januari1975. De läkare som anslöt sig till försäkringen blev skyldiga att tillämpahögst de arvoden som anges i den av regeringen fastställda läkarvårdstaxan(1974:699). Anslutningen till försäkringen var frivillig och avsåg iförsta hand läkare med en mera betydande vårdinsats. Som sådana räknades deprivatpraktiker som hade minst 2 000 besök (inom specialiteten psykiskasjukdomar minst 1 000 besök ). Läkare som på grund av ålder, arbele ihemmet, administrafiv deltidstjänst e. d. inte bedrev praktik i dennaomfattning kunde också ansluta sig. För offentligt anställda läkare som vid sidan av sinanställning utövade privat praktik (fritidspraktiker) gällde under enövergångstid särskilda villkor för anslutning till försäkringen. Enligt deövergångsbestämmelser som trädde i kraft , fick en läkare somdä innehade tjänst hos en sjukvårdshuvudman föras upp på förteckning hos allmänförsäkringskassa endast om läkaren dels regelmässigtbedrivit privat praktik vid sidan av sin tjänst, dels erbjudit sig alt utföraläkarvård hos sjukvårdshuvudmannen på särskild arbetstid men erbjudandelavböjts. En sådan läkare fick föras upp på förteckningen i sänder. Efter förslag från - efteröverläggningar i dess 1983/84:66 12 läkarvärdsdelegation - slopades denna begränsningav möjligheterna för offentligt anställda läkare som bedrev fritidspraktik vidsidan om heltidstjänslgöring i offentlig vård att få ansluta sig tillförsäkringen. De nya anslutningsreglerna avsågs i första hand gälla för entvåårsperiod. Om frifidspraktikerverksamheten fick större omfattning änberäknat skulle frågan omprövas. Verksamheten skulle fortlöpande följas avriksförsäkringsverkets läkarvårdsdelegation. Antalet besök hos anslutna fritidspraktikerår 1975 uppskattades till ca 200 000. beräknade att ettgenomförande av de nya anslutningsreglerna skulle medföra en ökning av de ersättningsberåltigadebesöken med ca 100 000. Med anledning av propositionsförslaget i denna frägauttalade socialför-säkringsutskottet med instämmande av att manutgick från att de nya anslutningsbestämmelserna skulle komma att omprövas, omförslaget skulle få andra effekter än som förutsatts av läkarvårdsdelegationen,dvs. 300 000 besök (prop. 1976/77:116, SfU 28, rskr 297). Motbakgrund av bl. a. uppgifter om en snabb ökning av antalet fritidspraktiker somanslutit sig till försäkringen uppdrog regeringen åtriksförsäkringsverket och att närmare analysera utvecklingenunder i fråga om omfattning, karaktär och inriktning avverksamheten bland privatpraktiserande läkare. Därvid skulle sårskilt studerasutvecklingen beträffande den s, k. fritidspraktik som bedrivs av offentligt anslälldaläkare. I uppdraget ingick också att belysa verksamheten bland deprivatpraktiserande läkare som inte är försäkringsanslutna.