prop · G70360 · 1983-12-31 00:00:00 — Paragrafen motsvarar närmast den s. k. villkorslagen ochföreskriver alt en kärnkraftsreaktor inte får utan tillstånd av regeringenförsta gängen tillföras kärnämne sä alt en självunderhällande kärnreaktion kanske. Vidare uppställer paragrafen vissa krav för sådant tillstånd. Innebörden av paragrafen är att den som har tillståndenligt 5 S i förslaget behöver tillstånd även enligl förevarande paragraf föratt få ladda en kärnkraftsreaktor, s.k. laddningstillstånd. Lagrådet förordaratt paragrafen förtydligas på denna punkt, så alt det klart framgår att det ärfråga om ett särskild tillstånd utöver tillståndet enligt 5 S. I kommitténsförslag har använts benämningen särskilt tillstånd. Denna benämning har enligtremissprotokollet undvikits i det remitterade förslaget därför alt den användsom sådana tillstånd som lämnas av olika myndigheter vid sidan av koncessionstillslåndelenligt 5 5. Enligt lagrådets mening bör detta inte hindra ett förtydligande somhär klargör alt fråga är om ett särskilt tillstånd av regeringen. I enlighethärmed förordar lagrådet den redaktionella ändring- en av paragrafens förstastycke att däri anges att det utöver tillstånd enligt 5 S krävs särskilttillstånd av regeringen för att en kärnkraftsreaktor första gången skall fätillföras kärnämne så alt en självunderhållande kärnreaktion kan ske.Beteckningen "särskilt tillstånd" utesluter inte att pä tillståndetblir tillämpligt vad som i den föreslagna lagen sägs i det följande om"tillstånd", t.ex. 8 S. I paragrafens andra stycke anges villkoren förladdningstillstånd i tvä punkter. Båda tar sikte på en säker hantering ochslutlig förvaring av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall som härrör fråndelta. Uttrycket "använt kärnbränsle och radioaktivt avfall som härrörfrån detta" svarar emellertid inle mot de definitioner som givits i 1 och2 SS. Det synes ha tillkommit i anslutning till ordalagen i 2 Satomenergilagen, som i andra meningen föreskriver tillslåndsplikt föranläggning för bearbetning, lagring eller förvaring av "använt atombränsleeller radioaktivt avfall som uppkommer vid användning av atombränsle eller vidbearbetning av använt atombränsle". Under den fortsatta behandlingen avförslaget torde böra övervägas en lydelse som bättre anknyter till denterminologi som enligt nämnda definitioner valls i förslaget. Enligt punkt I i denna paragraf skall den som hartillstånd till kärnteknisk verksamhet svara för atl de åtgärder vidtas sombehövs för att med hänsyn till verksamhetens art och de förhållanden undervilka den bedrivs upprätthälla säkerheten. I det ansvar som sålunda åläggs tillståndshavareningår att svara för kostnaderna för de erforderliga åtgärderna. Utformningenav bestämmelsen kan ge intryck av att det här är fräga om andrasäkerhetsåtgärder än som avses i 4§ i förslaget. Av remissprotokollet framgåremellertid atl begreppet säkerhet i punkt 1 avses ha den innebörd 1983/84:60 231 somanges i 4 S. För att bestämmelsen skall bli lättare att förstå och tillämpa börsambandet med 4 S komma till uttryck i lagtexten. Lagrådet förordar därför attbestämmelsen ges det innehållet alt den som har tillstånd till kämtekniskverksamhet skall svara för alt i verksamheten de säkerhetsåtgärder vidtas somavses i 4 S. Bestämmelsen torde böra upptas som ett första stycke 10 S. Enliglmotiven innebär stadgandet i punkt 1 att en tillståndshavare skall inte barafölja de villkor och föreskrifter som uppställts av regeringen ellertillsynsmyndigheten utan även själv vara verksam för att alla de åtgärdervidtas som behövs för att upprätthålla säkerheten. Att detta är stadgandetsinnebörd torde i lika mån följa av den lydelse som lagrådet förordat. Genompunkter 2 och 3 i paragrafen förpliktas den som har tillstånd till kärntekniskverksamhet att svara för - kostnadsansvaret inbegripet -erforderligasäkerhetsåtgärder i fråga om hantering och slutförvaring av uppkommetkärnavfall och kämämne, som inte återanvänds, samt beträffande avveckling ochrivning av anläggning i vilken verksamheten inte längre skall bedrivas. torde inte äga tillämpning vid alla slag av kärntekniskverksamhet. Som exempel pä verksamhet som faller utanför kan nämnas sådan upplåtelseeller överlåtelse som avses i 1 § 5 i förslaget. För att inte lagtexten skallbli missvisande bör på något sätt markeras alt de föreskrivna skyldigheternainte avser all slags kärnverksamhet. 1 enlighet härmed föreslår lagrådet att iett andra stycke av 10 S föreskrivs att, om ej annat följer av verksamhetensart, tillståndshavaren skall svara för att de åtgärder vidtas som behövs föratt på ett säkert sätt 1. hantera och slutförvara i verksamheten uppkommetkärnavfall eller däri uppkommet kärnämne som inte används pä nytt, och 2.avveckla och riva anläggning i vilken verksamheten inte längre skall bedrivas. 11 och 12 §§ Paragrafernainnehåller reglerna för den utvidgade forskningsskyldighet som genom förslagetåläggs reaktorinnehavare. Såsom paragraferna utformats ger de intryck av attföreskrifterna i 12 S innebär skyldigheter utöver dem enligt 11 i 12 S får emellertid ses som föreskrifter om sättet för den i11 § angivna verksamhetens bedrivande. Enligt lagrådets mening skulleparagraferna vinna i klarhet och överskådlighet om de slås ihop till enparagraf, vari den föreslagna 11 S får bilda ett första stycke och 12 andra stycke. Härjämteger avfattningen av den föreslagna 11 S anledning lill vissa erinringar.Forsknings- och utvecklingsverksamheten skall enligt ordalagen inriktas pä detsom behövs för att vad som föreskrivs i 10 § 2 och 3 skall kunna fullgöras.Föreskriften i 11 S riktar sig till reaklorinnehavare. Denne skall, i egenskapav tillståndshavare, enligt 10 S svara för att de åtgärder vidtas som behövsför att vad som där sägs skall kunna fullgöras. Det förefaller överflödigt attvid sidan om skyldigheten att vidta sådana Prop.1983/84:60 232 åtgärder föreskriva forskningsverksamhet i samma syfte.Vidare är atl märka att det för laddningstillständ enligt 6 § i förslaget krävsatt reaktorinnehavare visat att det för hantering och slutlig förvaring avanvänt kärnbränsle och radioaktivt avfall som härrör från detta finns en metodsom kan godtas med hänsyn till säkerhet och strålskydd. För den som uppfylltdessa villkor kan det synas mindre meningsfullt all han dessutom måste bedrivasådan forskningsverksamhet som behövs för att angivna skyldigheter skall kunnafullgöras. Meningen med den föreskrivna forsknings- och utvecklingsverksamhetentorde vara att ännu bättre metoder skall kunna arbetas fram än som godtagilsvid tillståndsgivningen. För atl klargöra detta torde i paragrafen föreskrivassådan forsknings- och utvecklingsverksamhet som är ägnad att främja säkerhetenvid fullgörandet av skyldigheterna enligt 10 S 2 och 3 i det remitteradeförslaget. Enligt 12§ i det remitterade förslaget skall reaktorinnehavarna i samråd upprätta ellerlåta upprätta ett allsidigt program för forskningsverksamheten. Bestämmelsenskall ses i anslutning till vad som i remissprotokollet utvecklas därom, attstor vikl måste läggas vid att forsknings- och utvecklingsverksamheten bedrivsallsidigt och effektivt. Det synes något oegentligt atl i lagtexten ange attprogrammet skall vara allsidigt, när kravet pä allsidighet i själva verkethänför sig till forsknings- och utvecklingsverksamheten. Lagrådet förordar atlbestämningen "allsidig" förs lill den i 11 S föreslagna forsknings-och utvecklingsverksamheten i stället för att hänföras till det i 12 Sbehandlade programmet. På grundav det anförda föreslår lagrådet alt beslämmelserna i 11 och 12 §S sammanförstill en paragraf, delad i två stycken. Första stycket torde ges innehållet, attden som har tillstånd atl inneha eller driva en kärnkraftsreaktor skall,utöver vad som sägs i 10 S, svara för att en allsidig forsknings- ochutvecklingsverksamhet bedrivs som är ägnad all främja säkerheten vidfullgörandet av skyldigheterna enligt 10 S 2 och 3 i del remitterade förslaget(10 S andra stycket enligt lagrådets förslag till redaktionell ändring i 10 S).Paragrafens andra stycke torde därefter få inledas med bestämmelsen, att hanskall i samråd med övriga reaktorinnehavare upprätta eller låta upprätta ettprogram för denna forsknings- och utvecklingsverksamhet och de åtgärder somanges i 10 S 2 och 3 i del remitterade förslaget (10 S andra stycket enligtlagrådels nyssnämnda förslag). Härefter torde fä följa de båda återståendemeningarna i 12 S i det remitterade förslaget. Lagrådets förslag medför en förskjulning iparagrafnumreringen. Den nya numreringen föranleder ändringar av hänvisningar iföljande bestämmelser: 15 S2, 20 S,21 § I, 24-26 och 28 SS i förslaget till lagomkärnteknisk verksamhet jämte punkl 6 i övergångsbestämmelserna till samma lag samlövergångsbestämmelsen till förslagel lill lag om ändring i lagen omfinansiering av framlida utgifter för använt kärnbränsle m. m. Prop,1983/84:60 233 Paragrafen innehåller bestämmelsen alt, om ett tillståndåterkallas eller ett tillständs giltighetstid går ut, skyldigheterna för tillständshavarenenligt 10 § kvarstår till dess de fullgjorts eller befrielse från demmedgivits. Paragrafen utgår tydligen från att den vilkens tillståndåterkallas eller upphört att gälla är i stånd atl därefter fullgöraskyldigheterna enligt 10 §. Det är emellertid inte säkert att så är fallet. ex. tillståndet återkallats därför att väsentliga säkerhetsföreskrifteråsidosatts måste han kanske bedömas som oförmögen att fullgöra de skyldighetersom åvilar honom. Även det fallet torde böra förutses att han av någonanledning inte kan förmås att fullgöra skyldigheterna fastän förmågan finns.Läget kan med hänsyn till arten av verksamheten bli så allvarligt i sädana fallatt det är nödvändigt atl någon annan griper in för att säkerhetskravet skallbli uppfyllt. Det ekonomiska ansvaret för verksamheten åvilar dock fortfarandeden tidigare tillståndshavaren. Enligt lagrådets mening bör lagen innehålla enreglering för fall av det slag som berörts. En sådan reglering bör gå ut påatt nödiga åtgärder får vidtas på den förre lillståndshavarens bekostnad.Bestämmelser av denna innebörd finns på andra häll i lagstiftningen, t. ex. inaturvärdslagen (39 § tredje st.) samt lagen (1973:329) om hälso- ochmiljöfarliga varor (13 S tredje st.) och lagen (1982:821) om transport avfarligt gods (13 S tredje st.). Ett problem i sammanhanget kan vara att hitta någon som ärskickad att överta verksamheten. När det gäller kärnavfallets hanteringförutsätts enligt de riktlinjer som antagils för energipolitiken, attkraftföretagen i landet samordnar sin verksamhet, vilket också skett genom SKBF.Del förutsätts dock alt uppgiften i ett längre tidsperspektiv övertas av enstatlig myndighet. För sådana situationer som här kan komma i fräga bör statenvara beredd att ta ansvaret genast. Närmast lärer ansvaret få läggas påtillsynsmyndigheten, dvs. staten kärnkraftsinspektion (SKI). Det får ankommapå denna att se till att någon övertar verksamheten. Bestämmelserna i 22-28 SS om ansvar m. m. har enligtremissprotokollet sin motsvarighet i atomenergilagen samt, i fråga om 24 och28 SS. även i lagen (1980: 1123) om offentlig insyn i säkerhetsarbetet vidkärnkraftverken. Straffbestämmelsen i 22 § första stycket 1 beiräffande densom bryter mot 6 S har sin motsvarighet i 5 S villkorslagen. I slort sett harbestämmelserna förts över obearbetade från lagar som skall ersättas avlagen om kärnteknisk verksamhet. Det har medfört vissa avvikelser frånmotsvarande bestämmelser i andra lagar från senare tid på närbesläktadeområden. Lagrådet har funnit anledning till ändringsförslag på ett par punkter. Till en början kan vissa erinringar göras motdispositionen av bestämmelserna, lät vara att exempel på en liknandedisposition kan återfinnas på andra håll. En naturlig ordning är attbestämmelserna i 25 § om tillsyns-16 1983/84. I saml: Nr 60 1983/84:60 234 myndigheterna rätt att utsätta vite får inleda avsnittetoch sålunda komma före straffbestämmelserna. Besvärsbestämmelserna i 27 och 28SS bör hkaledes få sin plats före straffbestämmelserna. Ett skäl härtill är atten fömtsättning för ansvar vid överträdelse av myndighets beslut måste vara atlbeslutet vunnit laga kraft. I enlighet med det sagda föreslär lagrådet enomflyttning, så alt först i avsnittet kommer bestämmelsema i 25 S, därefter beslämmelsernai 27 och 28 S§ samt slutligen bestämmelsena i 22, 23, 24 och 26 SS i nu nämndordning. Detremitterade förslagel innebär en ordning med dubbla sanktionsformer, i det attbåde straff och vite kan komma i fräga vid ett och samma förfarande. Hur debåda sanktionsformerna förhäller sig till varandra berörs inte i vare siglagförslaget eller remissprotokollet. Svensk rätt har länge intagit denståndpunkten att det inte bör vara möjligt att ingripa med straff och vilespäföljdmot samma förfarande. När avsteg från denna princip gjorts i lagstiftningen päsenare tid har införts bestämmelse om alt den som överträttvitesföreläggande eller vitesförbud inte också får dömas till ansvar förgärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet, se t. ex. 18 § tredjestycket firmalagen (1974:156), 9 S marknadsföringslagen (1975: 1418), 27 S Qärdestycket skogsvärdslagen (1979:429) och 16 S första stycket 2 lagen (1982: 821)om transport av farligt gods. Del kan frågas om dubbla sanktioner behövs föralla situationer som avses i förevarande lagförslag. Frågan är inte berörd iremissprotokollet, och tillräckligt underlag saknas för en bedömning avbehovet. Lagrådet anser sig böra godta förslaget på denna punkt. Men om dedubbla sanktionerna behålls, bör efter mönster av de nämnda lagarnainföras en särskild bestämmelse om att den som åsidosatt vitesföreläggande ejfår dömas till straff för gärning som omfattas av föreläggandet. Bestämmelsenberör både 22 och 24 SS och torde därför böra införas som en särskild paragrafnärmast efter bestämmelserna i nyssnämnda båda paragrafer. Även dennatilläggsbestämmelse talar för en omflyttning av paragraferna enligt det förutsagda. Ett viktigt led i regleringen för att tillgodosesäkerhetskravet är bestämmelserna om tillsyn över och insyn i den kärntekniskaverksamheten. Som påtryckningsmedel för tillsynsmyndigheten stårvitesföreläggandet till buds. Det kan vara effektivt när tillsynsmyndighetenvill fä upplysningar eller utfå handlingar från en tillståndshavare eller närdenne måste åläggas att företa viss åtgärd eller underlåta visst handlande föratt villkor eller föreskrifter skall följas eller för atl säkerhetskravet iövrigt skall uppfyllas. Myndigheten äger emellertid också för tillsynensutövande fä tillträde till anläggning eller plats där verksamheten bedrivs. Närsådant kommer i fräga och skyndsamhet är av nöden kan både vite och straff bliotjänliga som effektiva påtryckningsmedel. För liknande situationer i andra sammanhangfinns föreskrifter om handräckning eller biträde av polismyndighet, se l.ex.47 S miljöskyddslagen (1969:387), 14 S lagen (1973:329) om hälso- ochmiljöfarliga varor, 21 S lagen (1078: 160) om vissa rörled- 1983/84:60 235 ningar,12 S lagen (1982:821) om transport av farligt gods och även 18 §strålskyddslagen (1958:110). Sannolikt kan tillämpningen av sistnämnda lagräcka i vissa fall men . Med hänsyn till de risker som är förbundnamed den kärntekniska verksamheten synes frågan värd uppmärksamhet. Utöverdel anförda vill lagrådet beröra vissa enskildheter i några av bestämmelserna. Utformningenav paragrafen är enligt lagrådets mening redaktionellt mindretillfredsställande. Enligt första stycket 1 straffas "den som utantillstånd enligt 5 eller 6 S bedriver kärnteknisk verksamhet".Överträdelse av 6 S sker dock inte genom att bedriva kärnteknisk verksamhetutan genom att ladda reaktorn utan tillstånd enligt 6 §. Lydelsen blir därmednågot oegentlig. Den bör ändras till att avse den som bedriver kärnteknisk verksamhetutan tillstånd enligt 5 § eller bryter mot 6 S. Punkten2 i första stycket omfattar enligt ordalagen även vad som sägs i punkten 3. Densenare punkten kan därför utgå. För den händelse vad som där sägs anses börakomma till särskilt uttryck bör innehållet i de båda punkterna byta plats,varvid den nya punkten 3 bör redaktionellt jämkas så att den antyder att denavser annat fall än som avses i den nya punkten 2. Enligtdenna paragraf får brott som avses i 22 § första stycket eller 24 § i förslagetåtalas av allmän åklagare endast om det anmäls till åtal avtillsynsmyndigheten. I remissprotokollet sägs atl paragrafen motsvarar 12 Satomenergilagen och 26 S i kommitténs förslag. Den har dock ett vidare innehållän 12 § aiomenergilagen. Denna innehåller av naturliga skäl inte någoninskränkning i åklagares rätt att åtala i det fallet att någon åsidosatt vadsom ålegat honom i förhållande till den lokala säkerhetsnämnden. I den mån 26 Sgår utöver sistnämnda paragraf av viker den både från lagen om offentlig insyni säkerhetsarbetet vid kärnkraftverken och frän kommittéförslaget. Det börövervägas huruvida meningen verkligen är att åtal även när det gällersäkerhetsnämndens verksamhet skall vara beroende av anmälan avtillsynsmyndigheten. Förevarandeparagraf ger anledning till en följdändring i 14 S 3 lagen (1971:289) omallmänna förvaltningsdomstolar. Där föreskrivs atl länsrätt skall pröva målenligt lagen (1980: 1123) om offentlig insyn i säkerhetsarbetet vidkärnkraftverken. Sistnämnda lag ersätts av bestämmelser i förevarandelagförslag (19-21 SS) och skall enligt punkt 2 första stycket i övergångsbestämmelsernaupphävas. Som följd härav bör föreskriften i 14 S 3 lagen om allmännaförvaltningsdomstolar ändras till att avse mål enligt 28 S i den nu föreslagnalagen om kärnteknisk verksamhet. 1983/84:60 236 Denrätt atl anföra besvär mot säkerhetsnämndens beslut som paragrafen avsertillkommer självfallet den tillståndshavare hos vilken säkerhetsnämndenframställt sin begäran enligt 21 S i förslaget. Mot länsrättens beslut kan hanenligt 33 S förvaltningsprocesslagen (1971:291) fullfölja talan hoskammarrätten och därefter hos regeringsrätten. Däremot torde besvärsrätt intetillkomma säkerhetsnämnden. Det sammanhänger med att säkerhetsnämnden är enstatlig myndighet och att enligt förvaltningsrättslig praxis besvärsrätt intetillkommer statlig myndighet i förvaltningsärende vari myndigheten fattatbeslut i första instans. Förslaget medför inte någon ändring i detta hänseendeoch frågan berörs inte heller i remissprotokollet. Den frågan kan ställas ominte säkerhetsnämnden borde tillerkännas fullföljdsrält i fall dä länsrättenseller kammarrättens beslut går den emot. En sådan räll kan antas vara till fördelför den insyn i och information om verksamheten på kämenergiområdet somförslaget vill främja genom nämndens verksamhet. Prövningen gäller oftakomplicerade och svårbedömbara frågor. En sådan ordning skulle visserligenformellt innebära en avvikelse frän vad som annars gäller inom förvaltningsprocessrätlen.Men nämndernas verksamhet är som framhålls i remissprotokollet av betydelsesärskilt för invånarna i de kommuner där kärnkraftsreaktor eller anläggningarför använt kärnbränsle och annat kärnavfall är belägna liksom för de kommunalamyndigheterna i orten. Det ligger därför nära till hands att tillerkännanämnden besvärsrätt. Med hänsyn till sin uppgift har nämnden en ställning somliknar partens i förhållande till anläggningens innehavare. Lagrådet saknar tillräckliglunderlag för att direki förorda en ändring i saken men anser frågan börövervägas under förslagets fortsatta behandling. LedamotenWahlgren tillägger för egen del angående 28 S: I sammanhanget kananmärkas att lagförslaget icke innehåller någon bestämmelse till ledning förhur en intressekonflikt mellan en anläggningsinnehavare och säkerhelsnämnden ien situation som faller under 21 S skall lösas. Förslaget innebär inte heller idetta hänseende någon nyhet. Men förhållandel förtjänar uppmärksamhel, delsdärför att som lagförslaget är utformat en underlåtenhet att efterkomma etlbeslut enligt 28 S är straff-sanktionerat, dels också därför att det avlagförslaget inte går att avgöra hur en lokal säkerhetsnämnd skall vara sammansattoch vilken intresseinriktning den kan få utöver den rent allmänt i 20 Sangivna inriktningen att inhämta information om det säkerhets- ochstrålskyddsarbete som har utförts eller planeras vid en kärnkraftsreaktor elleren anläggning för lagring, hantering eller förvaring av kärnavfall eller avkärnämne som inle skall användas på nytt. Vanligtvis brukar inom allmänförvaltningsdomstols kompetensområde läggas frågor som är förfaltningsreglerade.Innebär en besvärsprövning emellertid rent diskretionära avgöranden ansesdenna prövning lämpligen böra tillkomma i sista hand regeringen. Prop.1983/84:60 237 anmärkas att enligt lagförslaget beslut i frågor avmotsvarande art som avses i 21 S överklagas till regeringen när beslutenfattats av tillsynsmyndigheten (17 och 27 SS). Jag anseratt frågan om en besvärsordning med besvär till regeringen i stället förlänsrätten bör övervägas under den fortsatta behandlingen av lagförslaget. Punkt 6 i första meningen är något svårläst. Den synesböra redaktionellt ändras sä att den får innehålla, att bestämmelserna i 12 S (II S andra stycket enligt lagrådetsförslag) inte gäller innehavare av sådant tillstånd som före lagensikraftträdande begr"änsats till att avse , sä länge begränsningengäller. Förslagettill lag om kärnteknisk verksamhet medför behov av följdändringar i en delandra lagar. Remissprotokollet upptar förslag till sådana ändringar istrålskyddslagen, finansieringslagen, lagen om vissa mineralfyndigheter ochsekretesslagen. Därjämte har lagrådet - i anslutning till 28 S i den föreslagnalagen - förordat en följdändring i lagen om allmänna förvaltningsdomstolar.Även andra författningar bör i detta sammanhang beaktas. Exempelvis talas i 136a S andra stycket byggnadslagen (1947: 385) om "atomkraftanläggning"(punkt 5) och "anläggning för upparbetning av atombränsle" (punkt6). Vidare förekommer l.ex. i 81 § andra stycket och 82 S byggnadslagen samt i54 S I mom. tredje stycket, 57 S andra stycket och 72 S andra stycketbyggnadsstadgan (1959:612) uttryckssättet "atomreaktor eller annanatomenergianläggning". De citerade uttrycken svarar inte mot dedefinitioner som ges i 2 S i förslagel till lag om kärnteknisk verksamhet.Hänvisning lill atomenergilagen görs också l.ex. i 4 § lagen (1982: 821) omtransport av farligt gods. En anpassning av terminologin i dessa och andra päliknande sätt berörda författningar till den föreslagna lagen om kärntekniskverksamhet torde övervägas. Särskilt synes en jämförelse böra göras med dedefinitioner som ges i atomansvarighetslagen (1968:45) och en kontroll utförasav att inte uttryckssätt på andra håll i lagstiftningen kan ge anledning tillmissförstånd. Förslaget till lag om ändring i lagen (1981:669) omfinansiering av framtida utgifter för använt kärnbränsle m. m. Den föreslagna lagen om kärnteknisk verksamhet skallersätta finansieringslagen till den del denna innehåller bestämmelser omreaktorinnehavares ansvar för kärnbränslehanteringens slutsteg. Vad som nuföreskrivs i 1 S finansieringslagen motsvaras sålunda av bestämmelserna i 10 S2 och 3 1983/84:60 238 samtII S i förslaget till lag om kärnteknisk verksamhet. Vidare har bestämmelsernai 3 S finansieringsiagen om skyldighet för reaktorinnehavare att i samråd medövriga reaklorinnehavare upprätta eller låta upprätta en plan för forsknings-och utvecklingsverksamheten samt övriga åtgärder som anges i 1 S fått sinmotsvarighet i 12 S i nämnda förslag. Kvar atl reglera i finansieringslagenblir reaktorinnehavarens skyldighet alt svara för vissa statens kostnader medanledning av verksamheten och att betala en ärlig avgift till staten för allsäkerställa att medel finns till vissa med verksamheten förenade kostnader.Finansieringslagen blir därmed väsentligen en avgiftslag.