prop · G703148 · 1983-12-31 00:00:00 — Å ena sidanär läkaren skyldig att respektera individens integritet, hans rätl att bestämmaöver sig själv, å den andra alt skydda hans hälsa och liv. Båda dessaskyldigheter får särskild aktualitet då det gäller av samhället tvångsmässigtomhändertagna personer såsom häktade eller fångar. En noggrann avvägning mellandem är nödvändig, både principiellt och i enskilda fall. 1 detla sammanhang vara värt framhålla, att man pä allt sätt söker hindra dessa personer attbegå självmord på andra sätt. Omsorgen om deras liv och hälsa anses väga tyngreän respekten för deras personliga integritet och handlingsfrihet. Dennavärdering torde i hög grad basera sig på ett mer eller mindre explicitanlagande om "presumeral samtycke", liksom över huvud taget när detgäller omhändertagandet av personer, som gjort ett "misslyckat"självmordsförsök. Man förmodar atl den självdestruktiva handlingen endast ibegränsad omfattning kanske inle alls -beslämts av dödsönskan. Andra faktorerförmodas ha varil av större betydelse vid de flesta självmordsförsök, t. ex.önskan att påverka andra i bestämt syfte, att "straffa" andrapersoner, etc. I andra fall kan självmordsförsöket vara ullryck för psykisksjukdom, t.ex. en svår depre-sionssjukdom, melankoli. Detta innebär attvederbörande antas komma att godkänna atl han räddatstill livet (om man lyckas härmed och han tillfrisknar). Erfarenhetsmässigt vetman att de allra flesta personer, som gjort elt självmordsförsök och räddatstill livet åtminstone är mer eller mindre tacksamma för detta.Att dö var uppenbarligen inle huvudsyftet med den självdestruktiva handlingen.Endast i sällsynta undantagsfall har man vid själva omhändertagandet tillräckligkännedom om bakgrunden till ett självmordsförsök för alt man skall vara berätligadanse att del varil baserat pä ett rationellt och moget övervägande. Det räcker inlemed ett aldrig så klart och tydligt "avskedsbrev", detta är vanligenskrivet i stark affekt. Det kan däremot ibland vara fallet t. ex. om man velalt vederbörande lider av en obotlig och progredi-erande, plågsam sjukdom samlpå ett sansal sätl har gett uttryck för dödsönskan. Men i de allra flesta fallmåste man arbeta med utgångspunkt frän antagandel om "presumeralsamtycke" och söka rädda vederbörande till livet med så få beståendeskador som möjligt. Då del gäller näringsvägran i häkte eller fängelse skerdenna - utom då det gäller vissa psykiskt sjuka - i avsikt all väckauppmärksamhet och på så sätt utöva påtryckningar i visst syfte. Detta kan naturiiglvisvara myckel varierande, del kan gälla uteslutande individen själv eller ocksåen grupp, som han eller hon representerar. Dä del gäller den enskildeindividens egna intressen skulle det vara meningslöst för honom att drivasvälten ända till döden - det vore därmed oåterkalleligen omöjligt för honomatt uppnå sitt Prop.1983/84:148 51 Dä det gäller gruppintressen kan det emellertidvara avsikten - och måhända även meningsfullt - att använda sin egen död som t.ex. politiskt påtryckningsmedel (ett näraliggande exempel är ). framför liknande synpunkter.Föreningen anser att det borde vara möjligt att exempelvis tvångsmata utan attingripandet behöver motiveras med slöd av LSPV. Pä ett avancerat svältstadiumär det dock enligt föreningens förmenande giltigt att föra in LSPV men myckeltalar för att del är för sent atl vänta till den situationen inträffar all LSPVblir tillämplig. Det finns enligt föreningen risk för att irteversibla skador inervsystemet inträffar om svälten går för långt. hänför sig i silt yttrande till detidigare nämnda deklarationerna. Förbundet åberopar vidare en resolutionrörande dessa frågor vilken antogs av den 18 december1982 och som innebär all det är ett brott mot den medicinska etiken om enläkare pä något sätt deltar i verkställighet av sådan behandling ellerbestraffning som inle överensstämmer med internalionella normer. Förbundet harutfärdat riktlinjer och räd till medlemmarna som är klara och entydiga: tvångsmalningskall ej ske mol en psykiskt frisk persons uttalade vilja. Dessa riktlinjerligger enligt förbundet också helt i linje med den nya hälso- ochsjukvårdslagens stadgande om respekt för patientens självbestämmande ochintegritet. Förbundet är emellertid medvetet om att del i elt enskilt fall kanföreligga komplicerade faktorer som måste tas med i bedömningen av denansvarige läkaren. Det slutliga ställningstagandet till en eventuell ivångsmatningsinsatsmåste därför alllid göras av vid det tillfället ansvariga läkare. - Liknandesynpunkter framförs av (majoriteten). I elt särskilt yttrande, som fogats till socialstyrelsensremissvar, påpekar byråchefen att de internationelladeklarationerna liksom FN-resolutionen lar sikte på den situationen att läkare inlegenom livsuppehållande insatser skall medverka till tortyr alltså något annatän vad som är i fråga. I en nödsituation av det slag som här är aktuell ärdet dä d)r enligt mening närmast en skyldighet för ansvarig personal attingripa för att rädda patientens liv. nödregler är därvidlagtillräckliga för att ange när denna skyldighet inträder. Det är knappastmöjligt alt genom en ytterligare precisering lagstiftningsvägen täcka allatänkbara situationer. 1 stället bör enligt den vidare diskussioneninriktas på all söka ange på vilket sätt och i vilken form riktigt fattadebeslut får genomföras eller verkställas. Nästan alla remissinstanser betonar i likhet medLäkaresällskapet atl matvägran praktiskt tagel aldrig är uttryck för denintagnes vilja all dö utan används som påtryckningsmedel för att uppnå vissasyften. Prop.1983/84:148 52 också om att man från samhällets sida inte bör falla undanför sådana påtryckningar från en person som tvångsvis har omhändertagits på eninstitution och för vars hälsa samhället har ett direkt ansvar. Synpunkter av det slaget framförs av JK som anser all delligger i såväl samhällets som den enskildes intresse all det tillskapaslagbestämmelser som gör det möjligt alt i de aktuella fallen sätta intvångsmatning. En sådan lagstiftning får enligt JK anses tillgodose ändamål somavses i 2 kap. 12 § andra stycket RF. JK framhåller vidare att man i sammanhangetbör beakta alt åtgärderna skall kunna vidtagas på elt sådant stadium att risk inleuppkommer för bestående somatiska eller psykiska skador hos den enskilde. En i grunden likartad uppfattning framförs av kammarrätteni , som förordar en bestämmelse som ålägger kriminalvården att alltidförhindra självskada eller självmord när detta är möjligt och att kriminalvårdendå bör fä ingripa på ett sä tidigt stadium, att man kan fullgöra sinaskyldigheter tillfredsställande och ulan större risktagande för den intagneeller de ansvariga. Ändamålet med en sådan bestämmelse skulle enligt kammarätleni första hand vara all rädda den intagnes hälsa eller liv och att förbättraarbetsmiljön för de ansvariga inom kriminalvården. Det kan dock enligtkammarrätten ifrågasättas om detla är en enligt 2 kap. 12 § RF godtagbar gmndför atl särbehandla de intagna i förhållande till övriga medborgare isamhället. Kammarrätten anför vidare. Kriminalvärdens verksamhet är så till vida särspräglagdatt man där har att göra med människor som är berövade friheten fastän denormalt är friska och beslulskapabla. Detta skulle kunna vara ett skäl tillsärreglering. Det kan å andra sidan inte förnekas att kriminalvärdensverksamhet i möjligaste mån bör anpassas till samhällets villkor. Allmännasjukvården och vissa andra värdande och skyddande verksamheter kan ha sammabehov som förslaget tillgodoser. Frågan gäller yttersl om man i vissa fall skall låtaenskilda ta sitt liv när de befinner sig i en vårdande eller skyddande verksamhet.Det är en i hög grad kontroversiell och känsloladdad fråga där etiska ochpolitiska frågor spelar en avgörande roll. Den måsle avgöras på politisk nivåoch är inle en fräga enbart för läkare och tjänstemän. Kammarrätten föreslåratt det uppdras åt en parlamentarisk kommitté atl göra en samlad översyn avsamhällets skyldigheter när enskild vägrar medverka i hälso- och sjukvårdsfrågorinom såväl kriminalvården som inom allmänna sjukvården och andra liknandeoffentliga verksamheter. anför i dessa delar följande. Enligt styrelsens mening har kriminalvårdsmyndigheternaansvar för atl intagna som skadas eller blir sjuka får erforderiig värd.Däremot måste det alltid åligga läkare atl självständigt avgöra vilken vård ellerbehand- Prop.1983/84:148 53 ling som skall sättas in. 1 princip bör det därvid ocksååligga läkare all självständigt avgöra om det över huvud laget finnsförutsättningar för vård eller behandling i de fall då det råder tveksamhet omhuruvida samtycke därtill föreligger från den intagnes sida och det alltså kanbli fråga om atl vidta medicinska åtgärder med tvång. Ansvaret för dennabedömning kan och bör enligt styrelsens mening inte i nägol fall åligga kriminalvårdsmyn-dighelerna. Bortsett från de fall i vilka förutsättningar för vårdenligt lagen om beredande av sluten psykiatrisk värd i vissa fall. LSPV, bedömsföreligga kan givelvis särskilda problem uppstå i de fall en intagens hälsotillståndallvariigt försämras till följd av att han av någon anledning vägrar att ätaoch eventuellt också att dricka. Självklart åligger det kriminalvärdsperso-nalenatt uppmärksamma sådana fall och omgående vidta de åtgärder som kan anseserforderliga. Sålunda bör anstalts- eller häktesledningen försökautröna orsaken till den intagnes agerande, klara ut eventuella missförstånd ochpå olika sätt försöka förmå den intagne alt avbryta sin aktion. Vidare bör manse till alt vederbörande ställs under kontinuerlig observation. På ett tidigtstadium bör man även se till att läkare kopplas in pä fallet. 1 enlighet medvad som anförts i det föregående bör det sedan ankomma på läkare atl avgöravilken vård eller behandling som skall sättas in och om sådana åtgärder kanvidtas mot den intagnes vilja. Föreningenstyresmän och assistenter m.fi. vid kriminalvårdsanstalterna ochLäkaresällskapet anser att det i dessa situationer måste finnas en möjlighetatt ingripa för att hindra atl den intagne skadar sig själv genom matvägran. anför i denna del följande. anser, att under den första fasen avnäringsvägran överväger respekten för individens integritet. Hälsotillståndetbör övervakas av läkare lämpligen både psykiater och inlernist - avpsykologiska skäl dock utan all alltför stor dramatik utvecklas. Då delsomatiska och/ eller det psykiska hälsotillståndet försämras kommer såsmåningom omsorgen om den näringsvägrandes hälsa och liv all överväga.Tillförsel av vätska och näring oberoende av individens samtycke och kanske mothans vilja blir då aktuell. Tidpunkten då delta bör ske kan diskuteras. Manskulle kunna tänka sig att vänta till dess individen på grund av psykisk störningicke längre kan bedöma sin situation. Detta vore emellertid från medicinsksynpunkt olämpligt eftersom irreversibla skador då kan ha hunnit att uppslå.Trots den inlegriletskränkning detta innebär bör behandlingen därför påbörjastidigare. Ytteriigare skäl att tillföra den näringsväg-rande vätska och näringär alt han eller hon bör beredas tillfälle atl ännu få tillfälle alloberoende av hungerslrejkens negativa effekter ta ställning till sin önskan attverkligen fortsätta denna. Det bör slutligen framhållas atl det ansessjälvklart alt man bör hindra personer, som tvångsmässigt omhändertagits avsamhället l.ex. häktade och fångar, från andra slag av självdestruktivahandlingar. Det anses också självklart att om sådana personer dock lyckatsskada sig genom ett suicidförsök skall de behandlas i överensstämmelse med"vetenskap och beprövad erfarenhet". Det finns ej anledning atthandla på annat sätt då en sådan person riskerar alt allvarligt skada sig genomatt vägra inta näring och/eller vätska. 1983/84:148 54 Förteckning över remissyttranden över narkotikakommissionenspromemoria (PM nr 4, ) Åtgärder mot narkotika i fängelserna Efterremiss har yttranden över promemoria (PM nr 4, juni1983) Åtgärder mot narkotika i fängelserna avgetts av riksåklagaren, , kammarrätten i , , ,, brottsförebyggande rådet (BRÅ), ,statskontoret, , fängelsestraffkommittén (Ju 1979:04),justitieombudsmannen (JO), , statstjänstemannaseklionen(TCO-S), (), , ,Föreningen . RiksförbundetNarkotikafritt Samhälle (RNS) och Frivårdskom-miHén(Ju 1979:05). RÅhar överlämnat yttranden från överåklagaren i och läns-åklagarna iVärmlands, och . (/SR), som berettstillfälle att avge yttrande, har ingelt yttrande från . Prop.1983/84:148 55 Propositionens huvudsakliga innehåll ............................ I 1 Lagom ändring ilagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt 3 2 Lag om ändringi lagen (1976: 371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl 7 3 Lag om ändring i lagen (1974: 202) om beräkning avstrafftid m.m. . 8 Uldrag av protokoll vid regeringssammanträde 9 1 Inledning ....................................................................... .... 9 2 Skrivelsen fränkriminalvårdsstyrelsen ......................... .. 10 2.1 Särbehandling av vissa långtidsdömda................... 10 2.2 Placering i avskildhet ............................................. .. 13 2.3 Inräknande i verkställigheistidenav viss vistelse utanför anstalt 15 2.4 Undantag i vissa fall frän rätten tillersättning ...... .. 16 2.5 Förutsättningar för disciplinärbestraffning i vissa fall 17 3 Kriminalvårdensansvar vid malslrejk ......................... 19 4 Narkotikakommissionenspromemoria om åtgärder mot narkotika i fängelserna 28 4.1 Fördelningen av intagna mellanöppna och slutna anstalter och mellan lokalanslalter och riksanstalier ................................................................................. 28 4.2 Bestämmelserna om när intagen fårmotta besök 30 4.3 Brevgranskning, kollektivt ansvar m.m..................... 32 5 Upprättadelagförslag .................................................. 39 6 Hemslällan ................................................................... 39 7 Beslut ......................................................................... 39 Utdrag avlagrådets protokoll ..................... 40 Utdrag avprotokoll vid regeringssammanträde 43 BUaga I Sammanställning av remissyttranden över skrivelse1983-01-21 från angående vissa ändringar i lagen (1974: 203) om kriminalvård i anstalt . Bilaga 2 Sammanställning av remissyttranden överskrivelsen från anstaltsdirektören vid allmänna häktet i BUaga 3 Förteckning över remissyttranden över narkotikakommissionenspromemoria (PM nr 4, ) Åtgärder mot narkotika i fängelserna .......................... .. 54