prop · G703111 · 1983-12-31 00:00:00 — Detta resultat uppnås, om del föreskrivsatt, i den mån övriga förutsättningar är uppfyllda, polisen får bereda sigtillträde fill "hus, rum eller annat ställe". Departementsförslagethar avfattats i enlighet härmed. Jag har också förståelse för det önskemål som framförtsunder remissbehandlingen att det direkt av lagtexten - inte bara som enligtberedningens förslag motivledes- skall framgå att polisen kan ha rätt att tasig in i bostäder och liknande platser i det fallet att det finns skäl att troatl där finns någon som har avlidit. I förhållande till beredningens förslaghar i departements-förslaget lagtexten kompletterats även på denna punkt. I övrigt godtar jag beredningens förslag. Såvitt gällerden av ett par remissinstanser särskilt uppmärksammade frågan om konsekvensernaför den s. k. inre utlänningskontrollen innebär detta atl polisen inle fårbereda sig tillträde till vad som i kallas"tillhåll" annal än för alt söka efter en bestämd person, låt varaalt denne inte nödvändigtvis behöver vara känd till namnet. Även de bestämmelser som beredningen har förordat i frågaom beslutsbehörighet och om tidpunkt för verkställande av husrann- 9 1983/84. 1983/84:111 130 sakan eller liknande åtgärd kan jag alltså biträda. Somframhållits av flera remissinstanser behöver en undersökning som görs efter på en restaurang eller en nattklubb eller en annan lokal som är tillgängligför allmänheten inte nödvändigtvis innebära ett mera besvärande intrång än omhusrannsakan äger rum tidigare . Enligt min mening torde denomständigheten att en undersökning avses ske i en lokal av angiven typ iförening med det förhållandel att åtgärden avses bli vidtagen vid en tidpunktdå lokalen hålls öppen för allmänheten som regel utgöra "särskildaskäl" för atl åtgärden skall få vidtas senare än . I departementsförslaget har i 20 § tillagts ett tredjestycke, vari erinras om bestämmelser om husrannsakan (28 kap.RB). De här föreslagna beslämmelserna är självfallet inte tillämpliga i de fallsom tar sikte på. Jag vill slutligen anmärka atl den föreslagna avfattningenav 20 § första stycket fjärde meningen avses ge möjlighet för polisen alt, omförutsättningarna härför i övrigt är uppfyllda, bereda sig tillträde till elthus, ett rum eller något annat ställe även när det är fråga om att omhändertaett djur, t. ex. efter beslut av en länsstyrelse enligt 17 § lagen omdjurskydd. Kan av särskilda skäl risk anses föreligga atl någotbrott, som innebär allvarlig fara för liv eller hälsa eller för omfattandeförstörelse av egendom, kommer att förövas på en viss plats, får en polisman isyfte att avvärja brottet eller bereda skydd mot detta 1. bereda sigtillträde till elt hus, rum eller annat ställe för att söka efter sprängmedd,vapen eller något annat farligt föremål, 2. avstänga,utrymma eller förbjuda tillträde till ett hus, rum eller annat ställe, meddelaförbud mot flyttande av visst föremål eller mot trafik med visst kommunikationsmedeleller vidta någon annan sådan åtgärd. Föreligger allvarlig risk för brott som avses i förstastycket, får en polisman för alt söka efter ett farligt föremål ävenkroppsvisitera personer som uppehåller sig på platsen. Åtgärder som avses i denna paragraf får endast om fara äri dröjsmål vidtas utan föregående beslut av polismyndigheten. I uppgifien att upprätthålla allmän ordning och säkerhetligger en skyldighet för polisen att förebygga brott och att lämna allmänhetenskydd och hjälp. Det är i enlighet härmed polisen som har huvudansvaret för attskydda allmänheten och vidta förebyggande åtgärder om fara föreligger atl ellbrott kommer att förövas som hotar liv eller hälsa eller kan leda tillomfattande förstörelse av egendom, såsom exempelvis vid hot om sabotage ellerallmänfarlig öddäggdse. I speciella fall kan tvångsåtgärder behöva vidtas försådant ändamål. 1983/84:111 131 Frågan vilka befogenheter som tillkommer polisen vid dessverksamhet i detta förebyggande och skyddande syfte är emellertid i väsentligadelar oreglerad. Uttryckliga föreskrifter finns endast på två särskildaområden, nämligen när del gäller polisens verksamhet till förekommande av brottsom utgör allvarlig fara för säkerheten, vid luftfart eller brott i samband meddomstolsförhandlingar. Bestämmelser härom finns i lagen (1970:926) om särskildkontroll på flygplats och lagen (1981:1064) om säkerhetskontroll viddomstolsförhandlingar. Utredningen uppehåller sig utförligt vid de frågor som dethär gäller. Elt exempel på de svårigheter som polisen ställs inför på dettaområde erbjuder, enligt vad utredningen framhåller, den inte ovanligasituationen att ett anonymt meddelande lämnas om alt en bomb har placerats påviss plats. Sådana meddelanden visar sig i allmänhet vara oriktiga men kangivetvis inte nonchaleras av polisen, som måste ingripa så snart någon grad avsannolikhet föreligger atl meddelandet är allvarligt menat. Därvid kan det blinödvändigt för polisen att vidta avspärrnings- och utrymningsåtgärder liksomatt bereda sig tilhräde till slutet utrymme för att söka efter den uppgivnabomben. blir åtgärderna mycket ingripande från allmänhetens synpunkt.Hundratals människor måste kanske avlägsnas, affärer stängas, trafikenomregleras, offenfiiga tillställningar inställas osv. Vad angår del rättsliga stödet för tvångsåtgärderna i ettsådant fall, synes man enligt utredningen i del praktiska polisarbetet iavsaknad av uttryckliga föreskrifter oftast ha ansett bombhotet utgöra grundför att inleda förundersökning. Stöd för ingripanden av det slag som harnämnts har då bedömts kunna hämtas ur bestämmelser om tvångsmedelvid utredning om brott. Såvitt gäHer avspärrnings- och utrymningsål-gärder harman i enlighet härmed stött sig på 27 kap. 15 § RB. För säkerställande avutredning om brott får enligt detta lagrum byggnad eller rum tillstängas,tillträde till visst område förbjudas, förbud meddelas mot flyttande av visstföremål eller annan sådan åtgärd vidtagas. I fråga om husrannsakan haråberopats huvudregeln i 28 kap. 1 § RB, där det föreskrivs alt husrannsakan fårföretas i hus, rum eller slutet förvaringsställe för eftersökande av föremålsom är underkastat beslag eller eljest till utrönande av omständighet som kanha betydelse för utredning om brottet. Den invändningen har emellertid gjorts - enligtutredningens mening med fog- atl regelsystem inte är anpassattill de situationer som del här gäller. När polisen vid exempelvis ett bombhottvingas vidta avspärrnings- och utrymningsålgärder är syftet inte - åtminstoneinte primärt sett - att säkerställa utredning om brottet. Åtgärderna vidtas föratt skydda allmänheten mot fara, och detta oavsett om de får betydelse förutredningen eller inte. Prop.1983/84:111 132 Meranaturlig är då en annan uppfattning som också har brukat föras fram frånpolishåll, nämligen att tvångsåtgärderna kan grundas på 2 § Pl i förening medden allmänna nödrättsbestämmelsen i 24 kap. 4 § BrB. Enligt sistnämndabestämmelse skall den som för att avvärja fara för liv eller hälsa, räddavärdefull egendom eller av annan sådan orsak handlar i nöd vara fri frånstraffansvar, om gärningen med hänsyn till farans beskaffenhet, den skada somåsamkas annan och omständigheterna i övrigt måsle anses försvarlig. För attgärningen skall vara försvarlig krävs i allmänhet att den skall vara påkalladav ett intresse av betydligt större vikt än det som uppoffras samt atl denbehövs för att tillgodose förstnämnda intresse. Att en restriktiv fillämpningär avsedd, särskilt när endast ekonomiska värden är hotade, följer av kravetatt handlingen skall ha företagits i nöd. Delär enligt utredningen uppenbart att stränga förutsättningar måste gälla förtillämpningen av en bestämmelse som innebär att handlingar som normaltföranleder straffansvar kan företas av var och en. För polisen, som avsamhället har ålagts elt ansvar för allmänhetens skydd, utgör emellertid detvungsåtgärder som i vissa speciella fall måste vidtas i brottsförebyggandesyfte en tjänsteplikt. De kan sålunda sägas typiskt sett ingå i självapolisverksamheten. Utredningen anser atl det från dessa synpunkter inte ärtillfredsställande att som stöd för en polisiär befogenhet behöva hänvisa tillbestämmelser som medger frihet från straff på grund av nöd. Utredningenerinrar i delta sammanhang om den reglering av räddningstjänstens befogenhetersom finns i 11 § brandlagen (1974:80). Det föreskrivs där att den somutövar befälet vid räddningstjänst får, om fara för liv, hälsa eller egendomeller för skada i miljön inte lämpligen kan avvärjas på annat sätt, företasådant ingrepp i annans rätl som måste anses försvariigi med hänsyn till faransbeskaffenhet, den skada som åsamkas annan och omständigheterna i övrigt. Dennabestämmelse har ansetts motiverad med hänsyn till önskemålet alt medgeräddningstjänsten befogenhet att ingripa i annans rätt i något vidare mån änvad som följer av den allmänna nödrätlsbestämmdsen (prop. 1973:185 s. 164).Detta har skett dels genom atl del i brandlagens bestämmelse föreskrivspositivt alt sådant ingrepp är tillåtet och således inte bara alt del ärstraffritt, dels genom att det inte uttryckligen krävs att ingreppet skallgöras "i nöd". Utredningenanser starka skäl tala för alt man även för polisens del lagfäster debefogenheter som är nödvändiga för att avvärja fara för liv eller hälsa elleromfattande förstörelse av egendom. I det praktiska polisarbetet har detotvivelaktigt upplevts som besvärande att regler om vilka tvångsåtgärder som fårföretas i sådant förebyggande syfte praktiskt taget helt saknas. Densituation som uppstår i samband med ett bombhot är, enligt vad utredningenframhåller, endast ett exempel på situationer där det av särskilda skäl bedömsföreligga risk att brott som innebär fara för liv. hälsa eller egendom kommeratt förövas på viss plats eller mot viss person. Prop.1983/84:111 133 andraexempel nämner utredningen åtgärder fill skydd för främmande statschefer,utländska sändebud och allmänna sammankomster liksom ingripanden vid hot omsabotage och liknande. Därvid kan aktualiseras tvångsåtgärder somavspärrningar, husrannsakan, inpasseringskontroll och avlägsnanden liksomskyddsvisitation för eftersökande av vapen eller annat farligt föremål. Avde här berörda tvångsåtgärderna är alla inte till sin karaktär sådana att defaller under regeringsformens lagkrav. Utrymningsåtgärder och avlägsnanden sominnebär bara förflyttning en kortare sträcka torde inte kunna anses utgörafrihetsberövande eller annat intrång i rörelsefriheten i regeringsformensmening. Delsamma gäller en avspärrning som inte avser större område eller är avmera varaktig natur (jfr prop. 1973:90 s. 241). Husrannsakan Hksomkroppsvisitation tillhör å andra sidan de ingrepp som i princip förutsätterslöd i lag. Utredningen anser det emellertid vara en fördel atl de nu aktuellabefogenheterna såvitt möjligt regleras i ell sammanhang. Enutgångspunkt måste vara att ingripanden från polisens sida i förebyggande ellerskyddande syfte skall följa samma principer som dem som gäller förpolisverksamheten i allmänhet. De grundläggande fömtsättningarna om minstamöjliga ingrepp och om proportionalitet bör alltså gälla även i dettasammanhang. Ett ingripande måste till sin beskaffenhet, styrka, omfattning ochvaraktighet stå i rimligt förhållande till den fara som hotar eller föreligger.Detta gäller tvångsingripanden mot person såväl som mot egendom. För attavvärja en allvarlig fara mol människors liv eller hälsa måste mera långtgåendeingrepp än annars anses vara fillåtna. Vid bedömningen om ett ingrepp kan ansesrimligt bör även eventuella ekonomiska konsekvenser för enskild beaktas. Ävenfrån denna synpunkt kan mera långtgående ingrepp anses vara motiverade, omintresset gäller att skydda människors Hv eller hälsa. Detär enligt utredningen uppenbart att en reglering av polisens befogenheter idessa hänseenden inte kommer att kunna göras så utförlig alt behovet för pohsenalt kunna hänvisa till den allmänna nödrältsbestämmel-sen helt faller bort.Inte heller bör lämpHgen i en polisläg ges allmänna bestämmelser om ingrepp iannans rätt vid katastrofsituafioner av det slag som finns i 11 § brandlagen.Regleringen bör begränsas fiU all avse ingrepp som typiskt sett faller inomramen för polisens IjänstepHkt. Det ligger med denna utgångspunkt nära fillhands att begränsa regleringen fill fall där det till följd av särskilda skälkan anses föreligga risk atl brott, som innebär allvarlig fara för liv ellerhälsa eller för omfattande förstörelse av egendom, kommer atl förövas på vissplats. Ytterligare en förutsättning som bör sättas upp är att polisingripandetskall ha till syfte att förebygga brottet eller bereda skydd mot detta.Åtgärder som vidtas av utredningsskäl bör inte regleras av polislagen utan irättegångsbalken. Ingripanden som under angivna förutsättningar bör varatillåtna direkt enligt polislagen är t. ex. visitation i 1983/84:111 134 syfte att söka efter bomb, vapen eller annat farHgtföremål samt sådana avspärrnings- och utrymningsåtgärder som anges i 27 kap. 15§ RB. Beredningen ansluter sig till polisutredningens ståndpunktsåväl när det gäller behovet av som beträffande principerna för utformningen aven allmän bestämmelse om vissa tvångsåtgärder i förebyggande syfte. Beredningenunderstryker atl det här lika lite som i det föregående är fråga om alt utvidgapolisens befogenheter. En bestämmelse av aktuellt slag behövs emellertid,enligt vad beredningen framhåller, i en modern polislag, dels för att klarläggarättsläget och dels för att i enlighet med vad polisutredningen har framhållittillgodose intresset av att vad som är tjänsteplikter för polismännen så långtmöjligt skall stödjas på positiva bestämmelser. Beredningen anser liksom polisutredningen alt en allmänförutsättning för ingripanden av här aktuellt slag bör vara att del till följdav särskilda skäl kan anses föreligga risk för att brott som innebär allvarligfara för liv eller hälsa eller för omfattande förstörelse av egendom kommer attförövas på viss plats. Krav på kvalificerad risk synes inte kunna uppställas.Detta inses lätt om man tänker på situafionen vid bombhot, där enligtberedningen erfarenhetsmässigt situafionen är den att hotet kanpresumeras vara falskt. Ett annat exempel erbjuder det fallet alt fara hotar enutländsk statschef på besök i . Situationen är alltså här typiskt annan än i de fall då enligt vad utredningen förut har förordat polisenskall vara befogad att tillgripa våld mot person eller egendom för att avvärjaen straffbelagd handling eller en fara för liv, hälsa eller egendom. Isistnämnda fall förutsätts gärningen vara pågående eller överhängande medan deli de fall som diskuteras nu är fråga om att förebygga en risk. Klart är emdlerfid att åtgärder av den ingripande natursom här diskuteras inte bör få vidtas i mera allmänt förebyggande syfte utanalltid måste förutsätta att man verkligen kan peka på att det på grund avsärskilda omständigheter föreligger en viss risk. De synpunkter i fråga omproportio-naliletsprincipens belydelse i sammanhanget som poHsutredningennärmare har utvecklat är vidare enligt beredningens uppfattning av den störstabetydelse. Enligt beredningen kunde det diskuteras att låta deallmänna förutsättningarna omfatta även bränder och andra katastrofer av detslag som avses i 11 § brandlagen. Här rör man sig emellerfid enligt beredningenpå ett område där polisen visserHgen ofta har viktiga uppgifter men somregelmässigt ändå inte faller under dess huvudansvar. Till detta kommer att 25§ brandlagen redan f. n. ger polisen befogenhet att vidta de ingrepp i annansrält under katastrofförhållanden som avses i 11 §, sedan den som utövar befäletvid räddningstjänsten har beslutat härom. Beredningen instämmer med hänsynhärtill i polisutredningens slutsats atl regleringen i 1983/84:111 135 polislagen bör begränsas till att avse ingrepp som meraomedelbart sett faller inom ramen för polisens tjänsteplikt. Den formulering avde allmänna förutsättningarna som har förordals framstår med dennautgångspunkt som adekvat. Beredningen erinrar emellertid om att den i delföregående har föreslagit att en polisman skall ha befogenhet att - i den måndet är försvarligt - använda våld för all avvärja fara för liv, hälsa ellervärdefull egendom eller för omfattande skada i miljön. När det gäller frågan vilka åtgärder som en polisman skallfå vidta när risk för allvarligt brott av aktuellt slag föreligger bör enligtberedningen uppenbarligen till en början en sådan vara att bereda sig tillträdetill hus, rum eller annat ulrymme för all söka efter sprängmedd, vapen ellernågot annat fariigt föremål. Det gäller här en åtgärd som i grundlagens meningutgör husrannsakan. Andra åtgärder som bör kunna förekomma är i enlighet medvad polisutredningen har anfört sådana som avses i 27 kap. 15 § RB, dvs. attstänga till en byggnad eller ett rum, att förbjuda tillträde till ett visstområde eller utrymme, att meddela förbud mot alt visst föremål flyttas o. d.Till dessa exempel bör enligt beredningens mening med hänsyn till fråganspraktiska vikt läggas ännu ett, nämligen att meddela förbud mot avgång ellerannan trafik med visst kommunikationsmedel. I fall då exempelvis risk för ettbombattentat på ett kommunikafionsmedd föreligger bör nämligen det ytterstaansvaret för bedömningen av om avgång eller annan trafik skall tillåtasrimligen vila på polisen, låt vara att sådana situafioner i praktikennaturligtvis normalt löses i samförstånd. Beredningen anmärker i detta sammanhang att överträdelserav förbud som polisen enligt beredningens förslag skall kunna meddela blirstraffbara enligt 17 kap. 13 § BrB. Enligt utredningens förslag skulle även kroppsvisitation isyfte att söka efter sprängmedel, vapen eller annat farligt föremål vara entillåten åtgärd i situafioner av den typ som avses . Beredningen ansluter sigtill denna ståndpunkt men anser att en åtgärd av detta slag utgör ettså långtgående ingrepp i den enskildes integritet att risken för ett brott i såfall måste vara på något sätt särskilt kvalificerad. Enligt beredningens meningmåste allvarlig brottsrisk föreligga för att en poHsman skall få kroppsvisiterade personer som uppehåller sig på den plats som omfattas av risken. Exempelerbjuder fall då polisen har fått kännedom om att attentat planeras mot en vissperson, t. ex. en ufiändsk regeringsledamot på besök i landet. Generellt för de här avsedda åtgärderna gäller enligtberedningen att de i princip inte bör få beslutas av den enskilde poHsmannenutan föregående prövning av polismyndigheten, dvs. polischefen eller den fillvilken hans befogenheter har delegerats. Endast om fara är i dröjsmål bör denenskilde polismannen på fältet kunna vidta åtgärder av detta slag utanföregående beslut av polismyndigheten. Beredningen framhåller att den här föreslagnabestämmelsen inte kommer att innebära att behovet i polisverksamheten av attför vissa 1983/84:111 136 oundgängliga ingrepp kunna hämta stöd i brottsbalkensallmänna nödrättsbestämmelse helt faller bort. Inte heller kommer bestämmelsenall kunna reglera beslutsfunktionerna i extraordinära situationer såsom då detvid risk för omfattande terroraktioner uppkommer fråga om att exempelvisavbryta industrianläggningars drift e. d. Här är normalt situationen den attledningen övertas av som då - yttersl genom landshövdingen -förfogar över de befogenheter som behövs enligt poHslagen, brandlagen (12 §)och andra aktuella författningar. Remissinstanserna har allmänt välkomnat den föreslagnabestämmelsen. Från några håll efterlyses regler om vissa befogenheter förpolisen också i farosituationer som har framkallats av våda. Pådetaljutformningen av paragraftexten har också framförts synpunkter. För egen del ser jag det liksom remissinstanserna som enfördel atl polislagen i enlighet med beredningens förslag tillförs en regleringav poHsens möjligheter att undantagsvis tillgripa tvångsåtgärder i denskyddande och förebyggande verksamheten. Jag förordar alltså att en paragraf omsådana åtgärder skrivs in i polislagen. Jag kan också i allt väsentligt anslutamig till beredningens förslag om utformning av en sådan bestämmelse. I enlighetmed vad som framhållits från många håll under remissbehandlingen bör dockenligt min mening i lagtexten uttryckligen nämnas den i praktiskt polisarbetekanske vanligaste åtgärden i situationer av den typ som diskuteras här,nämligen att "utrymma" ett hus, ett rum eller något annat ställe.Även i vissa andra hänseenden innebär mitt förslag en del redaktionella ändringari förhållande till beredningens. Vad som föreskrivs i 10 § första stycket 1, 2 och 4 gälleräven sådan vaktpost eller annan krigsman som tjänstgör för bevakning eller föralt upprätthålla ordning samt tjänsteman vid kustbevakning somenligt särskilda bestämmelser medverkar vid polisiär övervakning. Bestämmelseni 10 § första stycket 2 gäller dessutom den som annars med laga stöd skallverkställa ett frihetsberövande och bestämmelsen i samma paragraf förstastycket 4 den som i myndighetsutövning har befogenhet att verkställa någonsådan åtgärd som där anges. Vid ingripande med stöd av 10 § första stycket 4tillämpas också andra stycket samma paragraf. När den som avses i första stycket med laga stöd berövarnågon friheten eller avlägsnar någon, tillämpas också 19 § 1. Prop.1983/84:111 137 Bestämmelsernai 13 § gäller också en ordningsvakt, om inte annat framgår av hans förordnande.Har en ordningsvakt omhändertagit någon, gäller dock att den omhändertagneskyndsamt skall överlämnas till närmaste polisman. I fråga om befogenhet för entjänsteman vid kustbevakning att tillämpa 13 § finns särskildabestämmelser. Bestämmelsernai 24 kap. 2 § BrB om s. k. laga befogenhet gäller i stor utsträckning också andrapersonalkategorier än polismän. Befogenhetenatt använda våld enHgt paragrafens första stycke (funkfio-nären möts ellerangrips med våld eller hot om våld) gäller sålunda enligt uttrycklig föreskrift"sådan vaktpost eller annan krigsman eller civilförsvarspersonal undercivilförsvarsberedskap, som fullgör polisuppgift eller tjänstgör för bevakningeller för att upprätthålla ordning samt tjänsteman vid tullverkelskustbevakning som enligt särskild lagstiftning medverkar vid polisiärövervakning". Den särskilda lagstiftning som avses i bestämmelsens senareled är lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning. Befogenhetenatt bmka våld enligt 24 kap. 2 § tredje stycket BrB för en polisman som möts avmotstånd när han med laga rätt skall avvisa eller avlägsna någon tillkommerockså den persongrupp som beskrivits i första stycket och därutöver "densom med stöd av lag eller annan författning har förordnats av myndighet attmedverka till att upprätthålla allmän ordning eller säkerhet eller att utförabevakning eller annan tillsyn". Detsamma gäller när någon som har nämntsnu eller annan i myndighetsutövning med laga rätt skall verkställakroppsvisitation, kroppsbesiktning, husrannsakan eller beslag eller annatomhändertagande av egendom. Slutligenbör nämnas att den befogenhet att använda våld som följer av andra stycketandra meningen i paragrafen- dvs. när någon som skall häktas, anhållas ellerannars berövas friheten försöker undkomma eller hindra åtgärden - tillkommer"den som äger verkställa åtgärden". 110§ LTO föreskrivs att 3 och 4 §§ samt 5 § första stycket samma lag också itillämpliga delar gäller ordningsvakt och den som utan att vara poHsman harförordnats att fullgöra polisverksamhet, om inte något annat framgår avförordnandet. Uttrycket "den som utan att vara polisman förordnats altfullgöra polisverksamhet" torde numera ta sikte endast på personal vidtullverkets kustbevakning. Efter tillkomsten av den nyssnämnda lagen från år1982 har bestämmelsen i denna del blivit överflödig, eftersom den berördapersonalens befogenheter regleras direkt lag. Beredningenhar föreslagit att de nämnda reglerna i 24 kap. 2 § BrB om rätt för annanpersonal än polismän att bruka våld förs över tiH polislagen Prop.1983/84:111 138 i samband med att polisens egen våldsanvändningsrätl blirreglerad där.