prop · G7036 · 1983-12-31 00:00:00 — Länsstyrelseni förutsätter ocksåatt försäkringsgivarnas uttalade avsikter att ytterligare överväga lösningar i vissa avseenden fullföljs. () uttalar sig bestämt mot uteslutningar av vissa skadelidandes rätt till ersättning.Enligt förbundets uppfattning bör ersättning utgå oberoende av såväl en verksamhets storlek som dess jurikiska form.LRF avstyrker alltså räddningstjänstkonmitténs förslag beträffande vilka skadelidande som skall kunna få ersättning. Gm förslagettrots allt skulle komma att genomförasvill LRF understryka att det inte kan vara motiverat att utesluta ekonomiska föreningar frånersättningsrätt som man vill ge ideella föreningar och bostadsrättsföreningar sådan rätt. framhåller att beträffandede kategorier som inte omfattas av skissen till utvidgade åtaganden och som kommittén har funnit angelägna £tt uppmärksamma närdet gäller sk>'ddet för översvämnings skador - småföretagare, bostadsrätts-föreingar ochideella föreningar - pågår inombranschen ett 1983/84:6 25 arbete att sökalösa de problem som uppkoimier. Även uppger att man arbetar vidare med attundersöka om ett utvidgat försäkringsskyddför naturskador kan erbjudas också andra kategorier skadelidande. Trädgårdsnäringens riksförbundfinner de principer som föreslås gälla för att enskilda personer eller rörelseidkareskall kunna komma i åtnjutande av det föreslagna försäkringsskyddet välavvägda. Det gäller bl.a. kommitténs uppfattning att det börsakna betydelse om verksamheten bedrivs som enskild firma eller i bolagsform.Det grundläggande bör enligt riksförbundetsmening vara att rörelseverksamheten har betydelse för ägarnas försörjning ochtill en väsentlig del bygger på en personlig arbetsinsats. anser att naturkatastrof-anslagsbestämmelsema ärmycket restriktiva vad gäller juridiska personer och därför upplevssom orättvisa. fastighetsägareförbundbetonar angelägenheten av att också ägare avhyreshus kommer att omfattas av obligatoriskt skydd mot översvämningsskador. Räddningstjänstkonmitténanser att skador på grödor inom den del av växtodlingensom omfattas av skördeskadeskyddet inte skall behöva beaktas i detta sammanhang. När det gällerskador på grödor sora inte omfattas av skördeskadeskyddet,anser kommittén att målsättningen måste vara att skördeskadorskall ersättas på ett likartat sättoavsett vilka typer av gröda. Denna målsättning kanenligt kommittén endast uppnås om skördeskadeskyddetutvidgas till att omfatta samtliga grödorinom växtodlingen. I avvaktan på detta börenligt kommitténs mening naturkatastrofanslagetbehållas för deima typ av skador. Motsvarande syn har kommittén i frågaom skador på växthus. Vidare anser kommitténatt det i detta sammanhang inte finns anledning att beakta skador som hardrabbat rennäringen eller fasta fiskeredskap. Remissinstanserna instämmeri huvudsak i räddningstjänstkommitténsförslag i fråga om avgränsningenmot andra ersättningssystem. i län anser att det ärhelt 1983/84:6 26 riktigt som kommitténpåpekar att skördeskador skall ersättas på ett likartat sätt oavsett vilka typer av grödor som har drabbats. instämmeri princip i kommitténs förslag att skördeskadeskyddet bör utvidgas. Nuvarande skördeskadesystem kan enligt starkt kritiseras och det synes angeläget att fåfram ett bättre system. i framhåller att erfarenheterna av de snöoväder och de förluster förträdgårdsnäringen på grund av översvämningar som drabbade länet resp.år 1980 pekar pä behovet av ett förbättrat skördeskadeskyddsom även bör omfatta trädgårdsnäringen. Enligt mening torde det emellertid vara mycketsvårt att åstadkomma ett skördeskadeskyddsom täcker alla typer av grödor. Möjlighetertill särskilda stödåtgärder i samband med naturolyckor bör enligt länsstyrelsendärför finnas även . Några remissinstanser anseremellertid att skyddet vid skador påodlingar inte blir tillfredsställande.Lantbrukarnas riksför-btmd (LRF) konstaterar attkommitténs avgränsning mot skördeskadeskyddetär behäftad med betydande osäkerhet ochatt en stor mängd skador i förhällande tilldet nuvarande skördeskadeskyddet kommer att fallautanför. Enligt LRF är det f.n. en öppenfråga i vilken mån skördeskadeskyddetkan komma att utvidgas. Det synes i varje fall enligt LRF:s uppfattning inte lämpligt att det utvidgas till att gälla såväl alla grödori jordbruk och trädgårdsbruk som anläggningar i trädgårdsbruk. Qn skördeskadeskyddet byggs ut med individuella lån och bidrag, börenligt LRF:s mening i vart fall ärteroch böner kunna infogas i systemet, men iövrigt bör andra vägarprövas, t.ex. särskilda försäkringar. Enligt LRF skulle, i och med attskadeorsaksdefinitionen utvidgats frånatt gälla endast naturkatastrofer tillnaturolyckor, antalet skadefall utanförskördeskadeskyddet bli mycket omfattande,större ju mera begränsat skördeskadeskyddetfortsätter att vara. tt hänvisa alla dessa ersättningskrav till naturkatastrofanslaget med dess speciellaadministration och sociala begränsningar,bl.a. inkomst- och förmögenhetsprövning, finner LRF orimligt. Trädgårdsnäringens riksförbundframhåller att konsekvensen av attundanta vissa skadeorsaker från det föreslagna försäkringsskyddet och låta dessa regleras genom naturkatastrofanslaget blir 1983/84:6 27 att det för bl.a. trädgårdsföretagen kommer att gälla betydligt strängare principer, bl.a. en mycket hård inkomstprövning,små möjligheter för juridiska personer att få bidrag osv. Om växtodlingensgrödor skall undantas måste därför enligt riksförbundetsmening reglema för att få bidrag frånnaturkatastrofanslaget med det snaraste ses över. uppger att de nuvarande reglemaupplevs som mycket orättvisa dä det har visat sig att odlare med betydande hjälpbehov helt lämnasutanför på grund av en snäv inkomstgräns. Räddningstjänstkommitténhar haft överläggningar med försäkrings givarna i syfte att fåtill stånd ett i princip heltäckande försäkringsskydd vid naturskador. Kommittén har bedömtbristema i försäkringsskyddet vara påtagliga vid översvämningar ochvid markskador m.m. Försäkringsgivarna har förklarat sigberedda att genomföra ett obligatoriskt skydd i hem-,villa-, fritidshus- och lantbruksförsäkringania. Skyddet skall utformas som ett helvärdesskydd och omfatta översvämningar till följd av skyfall, snösmältning samt stigande sjö och vattendrag. Ävenvid jordskred, jordras, bergras, laviner, jordskalv, vulkanutbrott ochgenombrott av vattendamm skall försäkringsskyddet gälla.Kommittén anser att den föreslagna utvidgningen av försäkringsskyddetbör genomföras. Kommittén har ansettdet viktigt att det utvidgade försäkringsskyddet vid översvämningsskador också kommer att gällaförsäkringstagare inom ramen föraffärs-, fastighets- och företagsförsäkringarna. Av dessa är det enligt kommitténs mening ursocial synpunkt särskilt angeläget att småföretagare, bostadsrättsföreningar och ideella föreningar skyddas. Försäkringsgivarna har förklarat att det stöter på svårigheter att försäkringsvägen skydda dessa försäkringstagaremen att man är beredd att ytterligare överväga möjlighetema att lösafrågan. Kommittén har ansett att den inte bör avvakta en sådanlösning innan betänkandet lades fram. 1983/84:6 28 Flertalet remissinstanser är positiva till kommitténs förslag. har inte något att erinra mot den principöverenskommelse som kommittén har träffatmed företrädare för försäkringsbranschen om utvidgatgenerellt försäkringsåtagande i fråga om naturolyckor i vissa fall. Statskontoret har.inget att invända mot att frågan om ersättningför skador på grund av naturolyckor regleras i form av ettobligatoriskt försäkringsskydd för försäkringstagare som har hem-, villa-, fritidshus-ellerlantbruksförsäkringar. Det är enligt statskontorets mening tvärtom tillfredsställandeom flertalet ersättningsfrågor kan lösasutan att statsmedel behöver tas i anspråk. Statskontoret framhåller att för försäkringstagarna kommerpremiebelastningen för det vidgade sk-yddet att blimycket ringa. Skadeförebyggande insatser torde enljgtstatskontoret också stimuleras om frågorna lösesinom försäkringsväsendets ram. Riksrevisionsverketanser att kommittén i huvudsak har presenterat ett ändamålsenligt förslag om hur ersättningenför skador på grund av naturolyckor bör regleras. Om försäkringsgivarnautvidgar omfattningen av de vanligaste försäkringsformerna bördetta enligt verkets mening avsevärtminska statens roll vid regleringen av de aktuella ersättningsanspråken.Riksrevisionsverket anser att regleringen av ersättningsanspråken inom de professionella försäkringsorganenbör medföra den enhetlighet i behandlingen som harefterlysts. Verket förutsätter att fortsatta överläggningar kommer till stånd för att lösa de försäkringstagares problem för vilka det inte presenteras något förslag till försäkringslösning. Liknande synpunkter framförs av andra remissinstanser. () däremot framförvissa betänkligheter mot kommitténs förslag. NO:sfrämsta invändning gälleratt ett avtal mellan försäkringsbolagen med innebörd attbolagen inte får ta hänsyn till riskskillnader torde stå i strid med den s.k. skälighetsprincipen i 282 § 2 mom. lagen om försäkritngs-rörelse. Enligt detta lagrum skall premiesättningen vara skäligtavvägd med hänsyn till den risk som försäkringen är avsedd att täcka,nödiga omkostnader för försäkringen samt omständighetemai övrigt. I förarbetena till lagen anförs bl.a. att tillämpningav skälighetsprincipen förutsätter enuppdelning av försäkringsbeståndet i riskgrupper. I betänkandet berörsförvånande nog inte denna problematik. 1983/84:6 29 Förutom invändningen i denna del vad gäller förslagetsöverensstämmelse med gällandelagstiftning anser NO det i sak tveksamt att slå ut kostnaden för en t)!? av skador som man på förhand vet nästan uteslutande drabbar försäkringstagaresom bor i vissa kända områden på premiema för samtliga försäkringstagare i resp. försäkringsform. NO anser också att kommitténsöker bagatellisera den kostnadsökning som blir följdenför försäkringstagarna. 1 tider då stigande och sjunkande reallöner gör att åtskilliga privatpersoner överväger om manskall ha något försäkringsskydd framstår den extra premieökningen inte alls sä obetydligsom kommittén vill ge intryck av. En >tterligareinvändning av mera allmän natur gälleratt den utformning förslaget fått tar bort en stor del av incitamentet att inte lägga ett hus pådålig gnmd. NO slutsats av det ovan sagda är att det förslagsom kommittén ställt sig bakom inte uppfyller vad som sägs i direktiven om att en försäkringslösningskall bygga på försäkringsmässiga s>Tipunk-ter. NO kan inte finna annat än att förslagetsgenomförande skulle innebära ett klart avsteg från en för försäkringsverksamhet grundläggande och lagfästprincip. Att öppna fältet fören mer eller mindre godtycklig riskfördelningoch premiesättning skulle vara en farlig väg att beträda.NO måste redan på denna grund bestämtavstyrka förslaget. Ävenfrån de konkurrenss>Tipunkter somNO i sin verksamhet närmast har att beakta kan invändningar resas mot förslaget. NO är kritisk till avtal av den typ somförsäkringsbolagen avser att träffa,i vilka bolagen binder sig för vilkenomfattning försäkringsskyddet skall ha i olika avseenden. Härigenom åstadkommerman en låsning när det gällerbolagens möjligheter att använda produktutvecklingen som konkurrensmedel. En förändring avprodukten förutsätter samförstånd mellan samtliga bolag. Resultatet blir troligen en sämre produkt änom bolagen i konkurrens med varandra fårutforma detaljerna i de paktetförsäksingar som härär aktuella. Det finns alltså en risk föratt effektiviteten i försäkringsbranschen hämmas om bolagen träffar ett avtal av det slag som de uppgivit är en förutsättning förförslaget. Prop.1983/84:6 30 avtalsbindningen i frägaon omfattningen och fördelning av kostnaderna pä samtliga försäkringstagare påverkasockså prisbildningen. När det gäller premiesättningeni övrigt har företrädare för bolagen införNO förklarat, i likhet med vad som anförs i betänkandet,att varje bolag skall ha full frihet att bestämma storleken av behövligapremiehöjningar. I och för sig synes redan en viss samstämmighet mellan bolagen beträffande behovet av premiehöjning ha uppnåttsgenom den premiekalkyl som presenterats av FSAB. NO ser det som väsentligt att varje bolag självständigtkalkylerar och fattar beslut om premiema förde försäkringar de erbjuder försäkringstagarna och härvid givetvis även för samtliga de moment som ingåri de paketförsäkringar som här är aktuella. Sammanfattningsvis anser NO att det finns så många invändningar mot det förslag till utökat försäkringsskydd vid naturskador som kommittén ställt sigbakom att denna lösning på problemet inte börväljas. I princip har NO dock inget att invända mot att man från statsmaktemas sida genom kontakter med försäkringsbolagensöker åstadkomma ett så heltäckande försäkringsskydd som möjligt vid naturskador. Det isammanhanget väsentliga är att det skapas en möjlighet för försäkringstagarna att skaffa sig ett försäkringsskyddsom täcker tänkbara skador. NO instämmer härvid i kommitténs ståndpunkt attdet inte finns anledning för samhället att ersättaskador som det har funnits möjlighet attförsäkra sig mot. Den närmareutformningen av det försäkringsskydd som behövs för att tillgodose framförda önskemål från kcmndtténs sida böröverlåtas på varje bolag. Att följden kan bli vissa variationer i produktutformningenser inte NO som någon nackdel. Premiesättningen börgivetvis ske enligt vedertagna principer som står i överensstämmelse med skälighetsprincipen. () understryker vikten av att förslagetgenomförs och framhåller att de generella försäkringsåtagandena församtliga försäkringsbolag och samtliga berördaförsäkringar måste utökas till att gällaskador genom naturolyckor och ej enbart naturkatastrofskador. LRF har ej haft möjlighet att göranågon bedömning av behovet av ett sådant utökatförsäkrings- Prop.1983/84:6 31 skydd även i affärs-, fastighets- och företagsförsäkringar men vill uttala att det synes märkligt om ej samma skyddsbehov skulle föreligga för dessa försäkringsområden. När det gäller markskador genom översvämningar innebär försäkringsgivarnas förslagatt inget skydd skall finnas för vare sigtomtmark eller annan mark. Anledningarna härtillär dels att det inte bedöms att någraskador av katastrofnatur kan uppstå på tomtmark och att eventuella skador är svårbedömbara, t.ex. att det kan vara svårt att skilja mellan "rännilar" och "bort-spolning", dels attdet beträffande lantbruksmark skulle uppstå en oklar gränsdragningmellan markskador och skördeskador. LRF finner försäkringsgivarnasargumentation här föga övertygande. Motsvarande avgränsnings- och definitionsproblem torde föreligga och har löstspå tillfredsställande sättnär det gäller försäkringar fört.ex. byggnader och andra sakförsäkringar. Argumentet om gränsdragningen gentemot skördeskadeskyddet synes likaså ohållbart,eftersom detta skydd endast gäller skadorpå grödor och då det dessutom borde vara enkelt attinföra en regel att det som ej täcks av skördeskadeskyddetskall täckas av natur-skademomentet i försäkringarna.Det i lantbruksförsäkringen ingående skyddet för snötrycksskadorär enligt LRF:s mening otillräckligt. Det torde också förekomma en hel del andra skador på grund av olyckor, som ej täcks av det nuvarande eller det föreslagna försäkringsskyddet. motsättersig inte att behovet av skydd mot skador sker i foim av ett för alla försäkringstagare obligatoriskt försäkringsskyddi stället för genom ett statligt ersättningssystem. Förbundetanser emellertid att detta försäkringsskydd börgöras i princip heltäckande och avse ävenskador för vilka annan part är ansvarig. I sådanafall bör enligt förbundets mening försäkringsgivaren ha regressrätt gentemot den ansvarige. Räddningstjänstkommitténhar funnit att det saknas anledning att samhället ens till någondel ersätter skador som det har funnits möjlighet att försäkra sig mot. 1983/84:6 32 For det fåtal skadefallpå naturskadeområdet där det även kan föreligga behov av ersättning från staten, ärdet enligt kommitténs uppfattning inte nödvändigt ellerens rimligt att bygga upp något pennanentstatligt ersättningssystem. Ersättningsfrågornafär enligt kommittén i sådana fall lösas efter en bedömningfrän fall till fall pä samma extraordinärasätt som har skett. Kommittén lägger därför inte framnågot förslag till ett permanent statligt ersättningssystem. Av remissinstanserna ärkonsumentverket/KO negativt till kommitténsståndpunkt att det saknas anledningatt sanhället ens till någon del ersätterskador som det har funnits möjligheteratt försäkra sig mot. Verket anser att ett sågenerellt undantag från möjlighetema att ens från fall tillfall få ersättning av staten vid allvarligare naturolyckor inte kan accepteras från konsumentsynpunkt. Verkets skäl för detta är följande. Naturolyckor kan i vissa fall få en sådan omfattningatt de ger mycket stora, ibland katastrofala konsekvenser för en enskild person och hans familj. I praktiken kanden enskilde som drabbats av en allvarligare naturolycka sakna möjligheter att skaffa sig en ny likvärdig bostad och i vissa fall utkomst för sig och sin familj i det fall skadan inte kan täckas genom försäkringar. Att den skadelidande inte skaffat sig ett försäkringsskyddkan ha olika orsaker. En orsak kan vara att den skadelidande underlåtit att teckna en försäkring som i och för sig skulle täckaskadan. En annan kan vara att det helt enkelt inte varit möjligt förhonom att teckna försäkring. Särskilt i det fallet då den enskilde vägratsförsäkring och det sålunda inte varit möjligt förhonom att få försäkring som täcker den uppkoimia skadan ter sig det generellaundantag som kommittén föreslagit, som särskilt betänkligt. Verket anser emellertid, att det även i det fallet då det i och för sig sktille lia varit möjligt förden skadelidande att teckna försäkring, men därden skadelidande av okunnighet eller försummelseinte utnyttjat denna möjlighet, kan fiimas situationer då en tillämpningav det generella undantag som kommitténföreslagit kan te sig stötande. Kommitténs förslag om ett undantag för skador som kunnat försäkras Prop.1983/84:6 33 bygger, anser verket, påförutsättningar som inte bekräftas av deerfarenheter verket vunnit på detta område. Kommitténhar bedömt att denkonsumentupplysningsverksamhet om olika försäkringsformer och vad dessa omfattar, som bedrivs avförsäkringsbolagen och i massmedia ärså betydande att ingen längre behöversväva i okunnighet om vilka försäkringar hanbehöver för att skydda sin egendom. Risken förunderförsäkring har även, uttalar kommittén, minskat påtagligtgenom de ärliga uppräkningar av försäkringsbeloppen som försäkringsbolagen vidtar. Kommittén har ävenframhållit att den tillkomna konsumentförsäkringslagen(1980:38) förutsätter en ökad information till konsumenternaom olika försäkringar. har i sin verksamhet erfarit att det är svårt attinformera om försäkringar. Detta beror bl.a. påatt försäkringar skall minska eller eliminera risker som konsumenten har ingeneller ringa erfarenhet av att bedöma.Den information som lämnas i försäkringsfrågor riktas väsentligentill personer som anmält intresse för ett visst försäkringsbolags utbud av försäkringar.Bortsett frän kommersiella annonser och enstakainslag i massmedia lämnas det inte någon allmänupplysning om försäkringar till de grupper som närmastberörs av de frågor kommitténövervägt, dvs. Detfinns, menar verket, mot denna bakgrund situationer, där underlåtenhetenatt teckna eller vidmakthålla en försäkring somomfattar naturolyckor, kan te sig ursäktlig.Riskerna för att konsumenterna kommer att stå utan försäkringsskydd vid naturolyckor bör således inteunderskattas. Ävenlänsst>Telsen i Västernorriands länanser att möjligheten även fortsättningsvisbör föreligga att staten i särskilda fallkan pröva ersättningsanspråki samband med olyckor där någon enskild av olika skäl saknar försäkringsskydd. Remissinstanserna har ingen erinran mot att kommittén har beslutat sig för att inte lägga fram något förslag tillett permanent statligt ersättningssystem.