prop · G70365 · 1983-12-31 00:00:00 — Nägol inflytande på frågan om vilkentransportör som i det enskilda fallet skall anlitas har normalt inteuppdragsgivaren. Motsvarande situation kan uppstå exempelvis når ett åkerianlitar underentreprenör. I de nämnda fallen är det enligt min mening uppenbartatt speditören, transportförmedlaren, lastbilscentralen respektive det åkerisom avtalat med en underentreprenör måste bära ansvaret för alt endasl åkaremed vederbörligt trafikfillständ anlitas. Den som hos dessa mellanhänderbeställt en transport har rätt att kunna utgå från att yrkestrafiklagens reglerföljs. Jag föreslår därför att 4 kap. 2 § yrkestrafiklagen ändras så atl denansvarige transportköparen definieras som den som för egen eller annans räkninghar träffat avtal med trafik-utövaren om transportens utförande. Densom upphandlar transporttjänsten har således atl undersöka om det föreliggernågot hinder mot atl transporten får utföras. Hur denna undersökningsplikt ivarje enskilt fall skall fullgöras går inte att ange exakt. t2 Riksdagen1983/84. 1983/84:65 12 Transportköparenbör förvissa sig om att transportören har trafiktillstånd. Detta kan exempelviskontrolleras genom en kontakt med . Det nya lillföriitligayrkestrafikmärket ger också besked härom. Nägolmotsvarande ansvar för iransportköparna finns inte dä det gällerpersontransporter. Vid linjetrafik, turisttrafik och beställningstrafik med lättarefordon kan det enligt min mening inte heller vara rimligt att ålägga Iransportköparnanågot sådant ansvar. Den som utnyttjar en linje- eller turistlrafikbuss elleren taxi- eller hyrverksbil måste kunna utgå frän att transportören har vederböriigttrafiktillstånd. Närdel däremot gäller beställningstrafik med tyngre fordon är förhållandenaenligt min uppfattning annoriunda. Transportköparen år i allmänhet i dessa falletl företag, exempelvis en resebyrå, en förening eller någon annan juridiskperson. De transporter det här gäller betingar ofta förhållandevis högapriser, och avtal lär väl i allmänhet träffas innan själva körningen.Mera spontana resor av det slag som ofta förekommer vid linje-, turist- ochtaxitrafik är säkert ytterst sällsynta. Jag anser det därtor rimligt att sammaform av transiportköparansvar som gäller vid yrkesmässigbeställningstrafik för godstransporter även införs vid beställningstrafik förpersontransporter med tyngre fordon. Ett sådant ansvar bör kunna fä god effekt.Det extra arbete som transportköparen åsamkas kommer att bli av mycket ringaomfattning. Dåansvaret att kontrollera tillständsinnehavet delvis kommer att läggas pä enkategori transportköpare som inte yrkesmässigt sysslar med att upphandlatransporter måste - särskilt i början - stora krav ställas pä en effektivinformation om bestämmelsens innehåll. Jag utgår från att såväl berördamyndigheter som bussbranschens organ medverkar till att sprida kännedom om enny regel. Vad beträffar själva innebörden av undersökningsplikten börnaturligtvis alltför höga krav inte ställas i de fall transportköparen är enprivatperson eller en sammanslutning av mera privat karaktär, t. ex. en litenideell förening. Det bör i sådana fall vara tillräckligt om det genom utmårkningpå fordon, kontroll med länsstyrelse eller på annat sätt framgår atttransportören har yrkestrafiktillslånd för persontransporter. Tillståndetsutformning och omfattning skall inte denna kategori transportköpare behövakontrollera närmare. - Jag föreslår således atl 4 kap. 2§ yrkestrafiklagenändras även på så sätt att bestämmelserna kommer att omfatta såväl beställningstrafikför godstransporter som beställningstrafik för persontransporter rned tyngrefordon. Bestämmelserom gränsöverskridande yrkesmässig trafik finns i kungörelsen (1974:681) ominternationella vägtransporter. Även i den kungörelsen finns en bestämmelse omtransportköparansvar. Transporträdet arbetar med en översyn avgällande regler för de internationella transporterna. I samband med enförestående omarbetning av det regelsystemet bör naturligtvis de nu föreslagnaförändringarna för den inrikes trafiken beaktas. 1983/84:65 13 5 Yrkestrafiklagstiftningen vid krig, krigsfara m. m. Iett krigsläge måste landets personella och materiella resurser kunna omdisponerastill områden där de frän del totala försvarels synpunkler behövs bäst.Myndigheterna måste vid behov kunna ingripa i näringsliv och annansamhällsverksamhet liksom i den enskilde medborgarens förhållanden på elt heltannat sätt än i fredstid. Försvaret kan sålunda ha behov av atl utnyttjaenskild tillhörig egendom och totalförsvaret kan ställa krav på att disponeraarbetskraften dår den bäst behövs. Transportverksamhelen ikrig bygger praktiskt taget helt på den fredsti-da transportapparaten. Motbakgrund av bl. a. förfogandelagen (1978: 262) kan ägare eller innehavare avtransportmedel åläggas att ombesörja transporter för alt tillgodosetotalförsvarets eller folkförsörjningens ofrånkomliga behov. Redan nu finnsplanlagt insatser av detta slag frän transportnäringen. En avsevärd del av deföretag som utför transporter med stöd av tillstånd till yrkesmässigtrafik kommer att engageras i en trafikutövning under helt andra betingelser.Även förutsättningarna för den yrkesmässiga trafik som ej kommer att anlitasför totalförsvarets räkning kan komma att påverkas. Ett exempel härpå kan varamöjligheterna att uppfylla kraven pä trafikeringsplikt. Yrkestrafiklagstiftningenmåste därför snabbt kunna anpassas till den förändrade situation som uppstår underofred. Förberedelser för en sådan anpassning bör enligt min mening vidtasredan nu. Det kan nämligen i ett krigsläge vara svårl att tillräckligt snabbtkunna åstadkomma behövliga förändringar i lagstiftningen. För att inte väglransportsektornsomställning till extraordinära förhållanden skall behöva fördröjas föreslår jagdärför att det i yrkestrafiklagen införs etl bemyndigande, som ger regeringenmöjlighet att besluta atl lagen helt eller delvis inte skall tillämpas närriket är i krig eller krigsfara eller när sädana utomordentliga förhållandenråder som är föranledda härav. 6 Återkallelse av trafiktillstånd Dåett trafiktillstånd meddelas görs en prövning av den sökandes lämplighet.Prövningen tar hänsyn till yrkeskunnande, personliga och ekonomiskaförhållanden samt andra omständigheter av betydelse. Dennaprövning är en viktig förutsättning för att åstadkomma en väl fungerandetransportbransch. En prövning vid ansökningstillfället ulgör emellertid intenågon garanti för atl olämpliga företagare inte kan förekomma. Exempelvis kanförhållandena i enskilda fall ändras efter det att tillstånd har meddelats. Detfinns därför möjlighet för tillståndsmyndigheterna atl under vissaförutsättningar återkalla trafiktillstånd. I yrkestrafiklagens 3 kap. 1 §föreskrivs att om det i den yrkesmässiga trafiken har förekommit sädanamissförhållanden att tillständshavaren inte kan anses Prop.1983/84:65 14 lämplig att fortsätta verksamheten skall tillståndetåterkallas. Om missförhållandena inte är så allvarliga att det finns skäl för återkallelsekan i stället en varning meddelas. Denna förhållandevis kortfattade bestämmelse kompletterasav yrkes-Irafikförordningens 6 kap. 1 §. Här ges exempel pä i vilka avseendenmissförhållanden kan påverka lämpligheten på ett sädanl sätt att återkallelseeller varning kan vara aktuellt. Sålunda föreskrivs att ett trafiktillståndskall återkallas enligt 3 kap. 1 § yrkestrafiklagen om det i trafiken harförekommit upprepade eller allvarligare överträdelser av bestämmelserna i yrkestrafiklagstiftningen,lagstiftningen om förarnas arbetstid och vilotid, fordonens eller vägarnasbelastning eller fordonens hastighet eller andra bestämmelser som är väsentligaför säkerheten. Vidare föreskrivs i andra stycket av samma paragraf att elltrafiktillstånd också skall återkallas om tillståndshavaren på något annat sätti väsentlig män har åsidosatt sina skyldigheter i fråga om verksamheten. Bestämmelsen i andra stycket är förhållandevis allmäntformulerad. Den har i praxis tillämpats sä, att även sådana skyldigheter viddriften av rörelsen som inte är hänförliga till själva trafikarbetet har lagts lillgrund för återkallelse eller varning. De missförhållanden som nämns i 3 kap. 1§ yrkestrafiklagen kan således hänföras såväl till själva körningen som lilldriften av rörelsen i övrigt. Exempelvis har vid åtskilliga tillfällen enbartförekomsten av skatteskulder ansetts kunna medföra återkallelse av trafiktillstånd. För egen del vill jag anföra följande. För altfrämja trafiksäkerhet och motverka osund konkurrens är det nödvändigt alt deföretagare inom yrkestrafiken, som mera systematiskt bryter molvägtrafikbestämmelserna eller mot de särskilda bestämmelserna för denyrkesmässiga trafiken, kan förhindras att fortsätta sin verksamhet. Ett stortproblem inom branschen är emellertid också den illojala konkurrens som uppstårgenom att vissa företag exempelvis inle betalar skatter och avgifter. Detförekommer också att man på andra sätt undviker att redovisa sinaffärsverksamhet. Etl sätt att försöka komma till rätta med även dessamissförhållanden är enligt min mening att återkalla trafiktillståndet för deföretagare som visat sig sakna vilja att följa gällande regler -oavsett om detrör sig om de särskilda reglerna för trafikutövare eller de regler som gällerför alla företagare. Dessa principer är inte nya utan tillämpas redan i dag.Jag kan åven nämna att transporträdet i cirkulärskrivelse till länsstyrelsernaden har behandlat bl.a. frågorna om varning och återkallelseenligt yrkestrafiklagen och därvid utgått frän den syn pä möjligheterna lillingripande som jag nu har redogjort för. - Det har emellertid ifrågasatts ominte dessa principer borde komma till klarare uttryck i själva lagtexten. Kommissionen (Ju 1982:05) mot ekonomisk brottslighetarbetar bl.a. med utformningen av en lagstiftning om näringstillstånd. 1983/84:65 15 allmängiltigsådan reglering skulle ett system med bl.a. någon form av lämplighetsprövningav företagarna kunna tillämpas inte bara i de branscher där en prövning nuförekommer. Det kan därför finnas behov av en samordning avreglerna om lämplighetsprövning och återkallelse av tillstånd i yrkestrafiklagstiftningenoch allmänna regler om företagares lämplighet. I avvaktan på ett generelltsystem för meddelande av näringstillstånd bör emellertid arbetet att genom enkonsekvent genomförd lämplighetsprövning åstadkomma sä goda förhållanden sommöjligt inom yrkestrafiken fortsätta inte minst mot bakgrund av att detta arbeleäven är betydelsefullt ur såväl Irafiksäkerhelsmässig som trafikpolitisk synpunkt. Äveni fortsättningen bör enligt min uppfattning grunden för en återkallelse elleren varning vara att sådana missförhållanden har förekommit vid rörelsens driftatt tillståndshavaren inte kan anses lämplig att fortsåtta verksamheten.Missförhållandena kan - förulom överträdelser av de bestämmelser som nämns i 6kap. 1 § första stycket yrkestrafikförordningen - bestå i sådana restföringarav skatter och avgifter vilka inte kan antas bero på tillfälliga affärsmässigabetingelser utan snarare på bristande vilja eller förmåga atl rätt skötarörelsens förpliktelser gentemot det allmänna. Det kan emellertid också rörasig om att tillständshavaren mera systematiskt åsidosätter andra regler förföretagets drift, t. ex. bestämmelserna om bokföring och redovisning. För attett ingripande skall kunna ske bör inte krävas att misskötsamhelen ärbrottslig. Det väsentliga är atl tillständshavaren genom påvisademissförhållanden vid trafikrörelsens drift vid en samlad bedömning bedöms varaolämplig som tillståndshavare. - Jag förordar därför att lagtexten i 3 kap. 1 §yrkestrafiklagen ändras sä att den bringas i bällre överensstämmelse med densyn pä användningen av återkallelse- och varningsinstitulet somjag nu harredogjort för. I detta sammanhang skullejag också vilja beröra en annan fräga angående återkallelse avtrafiktillstånd. Av 12 kap. 3 och 5 §§ yrkestrafikförordningen framgår, attett beslut om återkallelse av trafiktillstånd blir gällande efterdet att beslutet delgetts trafikutövaren. Beslutet kan emellertid av denneöverklagas hos transportrådet och rådets beslut kan i sista hand överklagas hosregeringen. Det kan således inträffa att beslut om återkallelse avtrafiktillstånd upphävs av högre instans. Den tid som då har älgätt för tillständshavarenatt besvära sig över besluten och för myndigheterna att handläggabesvärsärendet kan uppgå . har trafikensåledes inte kunnat fortsättas i avvaktan på alt beslutet vinner laga kraft.Att vara fräntagen rätten att bedriva trafiken innebärnaturligt nog etl allvarligt avbräck för trafikutövaren. Stora svårigheter kanockså uppstå för anställd personal och för de kunder som är beroende avtransporttjänsterna. Föregen del anser jag att en trafikulövare vars tillstånd har återkallats i normalfalletskall få fortsätta trafiken fill dess beslutet har vunnil laga Prop.1983/84:65 16 Överinstansernas prövning kan ju i extremasituationer annars lätt framstå som illusorisk; etl för Irafikulövaren positivtbeslul i högsta instans blir meningslöst om rörelsen under handläggningstidenhar avvecklats av ekonomiska skäl. Om det föreligger särskilda omständigheter,exempelvis vid klara fall av ekonomisk brottslighet eller vid upprepadeöverträdelser av de regler som gäller för verksamheten liksom om trafiksäkerhetsskälkräver det, skall undantag naturligtvis kunna göras. Återkallel-sebeslutel böri sådana fall liksom f.n. gälla efler del att beslutet har delgettstrafikutövaren. - Vad jag hår senast har föreslagit kräver endast ändringar i yrkestrafikförordningen. 7 Vissa andra frågor De olika slag av yrkesmässig trafik som förekommer ärbeställningstrafik, turisttrafik och linjetrafik. Turisttrafik förekommerendast vid persontransporter, medan de andra trafikslagen förekommer såväl vidgodstransporter som persontransporter. Föi' en ansökan om linjetrafik förpersontransporter som rör mer än ett län (s. k. interregional trafik) är transporträdettillståndsgivande myndighet. I alla övriga fall är lånsstyrelse tillståndsmyndighel. Enligl 12 kap. 4§ yrkestrafikförordningen gäller bl.a. attliden för att överklaga ett beslut om meddelande av något annat tillstånd änett tillstånd till beställningstrafik för godstransporter skall räknas frän dendag då beslutet har kungjorts i ortstidning. Sättet förkungörandet regleras i lagen (1977:654) om kungörande i mål och ärenden hosmyndighet m.m. och tillämpningsförfattningarna till lagen. Enligt 3§ lagenskall - om kungörande i ortstidning är föreskrivet -kungörelsen införas i allalokala dagstidningar som har en spridning av någon betydenhet bland dem inomorten lill vilka kungörelsen riktar sig. Kungörelseannonsering skall med andraord ske enligt den s.k. breda ortstidningsprincipen. Detta innebär attkungörelsen skall annonseras i de lokala dagstidningar som är spridda till etlvisst procenttal av hushällen inom området. har i skrivelse till regeringen påtalat atlkostnaderna för de aktuella kungörelserna inte slår i rimlig proportion tillvärdet med kungörandeförfarandet, som detta kräver ett betydandeadministrativt arbete. Enligt transporträdets uppfattning finns det anledningatt undvika det slag av kostnadskrävande åtgärder som den nu gällande kun-görelseann.onseringeninnebär. När det gäller tillstånd till interregional linjetrafik, dvs. sådantrafik för vilken transportrådet är tillståndsgivande myndighet, är det enliglrådets uppfallning lillräckligt om kungörandet av Prop.1983/84:65 17 sådanatillstånd sker enbart i Post- och inrikes tidningar, vilken har en rikstäckandespridning. Transporträdet anser alt en annonsering i detta organ väl kan tjänasom utgångspunkt för beräkning av besvärstiden i det nu aktuella slaget av lillståndsärenden. Transporträdetår således tillståndsmyndighet i sådana ärenden, som rör trafik över mer än etllän. Kungörandet blir därför vad gäller rådets ärenden särskilt omfattande.Även vid andra slag av trafik förekommer emellertid ofta etl omfattande ochdyrbart kungörelseförtarande. Beslut rörande trafik inom ett län förekommerockså i betydligt större utsträckning än beslut rörande interregional trafik.- En översyn av kungörande-förfarandet bör därför inte inskränkas till all avseenbart beslul fattade av transportrådet. 1 detta sammanhang kan även nämnasatt civilministern i budgetpropositionen (prop. 1982/83: 100, bilaga 15)beträffande länsstyrelsernas kungörelseannonsering anför atl förutsättningarnaför att i störte utsträckning enbart annonsera i Post- och inrikes tidningarbör utredas. I2 kap. 10I5§§ yrkestrafikförordningen regleras hur lillslåndsmyndighetenskall behandla trafiktillståndsansökningar. Reglerna redovisar bl.a. hur tillsländsmyndigheternaskall gå till väga för atl införskaffa ett lämpligt beslutsunderlag. I 10 §regleras därvid vilka yttranden som skall inhämtas innan ett tillstånd lilllinjetrafik eller turisttrafik ges. Enligl paragrafens andra stycke skalllänsstyrelse (och i förekommande fall transportrådet) begära yttrande fränsådana irafikföretag, länshuvudmän, kommuner och sammanslutningar av utövareav yrkesmässig trafik som kan komma alt beröras av trafiken. har alltså att undersöka vilka som kan tänkas bli berörda av ettbeslut i ärendet. Detta kan ske genom att trafiken för vilken tillstånd söktshänför sig till bestämda relationer och vägsträckningar. Dådet gäller linjetrafik och turisttrafik får således den förhållandevis begränsadekrets av intressenter, som ett beslut kan angå, genom tillståndsmyndighetensbegäran om yttrande kännedom om den ansökan som föreligger. Någon direktskyldighet för tillståndsmyndigheten att, då beslut i ärendet har fattats,översända detta till de intressenter, från vilka yttrande har begärts, föreliggerinte. Det torde emellertid vara vanligt atl tillsländsmyndigheterna översänderbeslut för kännedom till dem som har yttrat sig i ärendet. Om tillsländsmyndigheternaregelmässigt översände beslut om tillstånd lill linjetrafik och turisttrafik tilldem som myndigheten i ärendet har begärt yttrande av skulle ett kungörande avbeslutet - åtminstone i nuvarande omfattning - bli överflödigt. De besvärsberättigadehar ju i så fall individuellt erhållit inte bara ett meddelande om att besluthar fattats utan en avskrift av själva beslutet. En risk är naturligtvis attlänsstyrelsen, vid bedömningen av vilka utövare av yrkesmässig trafik som kankomma alt beröras av trafiken, bortser frän några företag. Dessa får därigenominte någon begäran att avge yttrande och därmed inte heller tillständsmyndig- Prop.1983/84:65 18 Genom den överblick, som tillständsmyndigheten har över trafikutövarna,torde sådana förbiseenden emellertid vara ovanliga. Sammanslutningar av sådanautövare av yrkesmässig trafik, som kan komma att beröras av trafiken, skallberedas tillfälle att avge yttrande. Härigenom kan ju små trafikföretagsintressen tas till vara, åven om lillslåndsmyndigheten i något fall skullekomma alt förbigå ett enskilt företag. - För att ytterligare värna omrättssäkerheten kan det emellertid vara lämpligt att låta kungöra beslutet iPost- och inrikes tidningar; trots detta torde såväl pengar som arbele sparasför tillståndsmyndigheterna. Jagförordar således att tiden att överklaga beslut om meddelande av tillstånd tilllinjetrafik och turisltrafik skall räknas från den dag då beslutet harkungjorts i Post- och inrikes tidningar. bör beslut om meddelande avtillstånd sändas till den som enligt 2 kap. 10 § andra stycket yrkestrafikförordningenhar yttrat sig i ärendet. I2 kap. 11 § yrkestrafikförordningen stadgas att , innan elt tillståndlill beslällningstrafik för piersontransporter ges, skall begära yttrande frånpolismyndigheten i den eller de kommuner som ligger inom trafikområdet. Rörfrågan persontransporter med lättare fordon skall även gekommuner och länshuvudmän vilka kan beröras av ärendet tillfälle att yttra sig.Vidare stadgas att genom kungörelse i ortstidning skall getrafikföretag, sammanslutningar av utövare av yrkesmässig trafik och andra somkan beröras av ärendet tillfälle att yttra sig. får av sökandenta ul en avgift som motsvarar koslnaden för kungörandet. Enligt 13 § i sammakapitel får dessutom begära de ytterligare uppgifter som behövsför att pröva en ansökan. Enligt12 kap. 4§ yrkestrafikförordningen gäller - som jag tidigare nämnl - ett beslutom meddelande av trafiktillstånd inte förrän beslutet har vunnit laga kraft, ominte har bestämt annat. Tiden för att överklaga beslut om bl. a.tillstånd till persontransporter skall räknas från den dag dä beslutet harkungjorts i ortstidning. Ielt ärende där beviljat tillstånd till beställningstrafik för persontransporterkrävs således två kungöranden, ett under handläggning och ettefter beslul. Jag vill ifrågasätta om det första av dessa kungörandenär nödvändigt. Genom kungörelseförfarandet fördröjs och fördyras handläggningenav ärendet som sökanden drabbas av inte obetydliga kostnader.Länsstyrelsen har ju att - oavsett om kungörande sker - svara för atterforderlig utredning i ärendet föreligger. Härvid bör begärayttrande från sådana kommuner, länshuvudmän, sammanslutningar av utövare avyrkesmässig trafik och fackliga organisationer som kan kcmma att beröras avtrafiken. Enskilda trafikutövare eller andra, som kan beröras av ärendet, blirhärefter informerade om beslut genom att delta kungörs, och defår därmed tillfälle att anföra besvär över beslutet. Jag föreslår således atllänsstyrelsens skyldighet att kungöra ansökningar om tillstånd till beställningstrafikför persontransporter upphävs. Prop.1983/84:65 19 Ävenbeiräffande bestämmelserna om biluthyrning kan kungörelseförfarandet förenklas.Enligt lagen (1979; 561) om biluthyrning får tillstånd till uthyrningsrörelse på samma sätt som då det gäller yrkestrafiklillstånd -endast ges till den sommed hänsyn till personliga och ekonomiska förhållanden bedöms vara lämplig attdriva verksamheten. Då det gäller tillstånd till uthyrning av bussar får sådantges endast om den avsedda verksamheten behövs och i övrigt är lämplig. Iförordningen (1979:873) om biluthyrning regleras bl.a. hur tillstånds-myndighetenskall behandla en tillständsansökan och vilka yttranden som därvid skallinfordras. I 2 kap. 6§ stadgas att - dä ansökan avser tillstånd lilluthyrning av buss - genom kungörelse i ortstidning skall ge trafikföretag,sammanslutningar av utövare av yrkesmässig trafik och andra som kan beröras avärendet tillfälle att yttra sig. får av sökanden ta ut en avgiftsom motsvarar kostnaden för kungörandet. Anledningen till att elt sådantkungörelseförfarande skall äga rum när det gäller ansökan om uthyrning avbussar är naturligtvis atl det här sker en prövning av verksamhetensbehövlighet och lämplighet. Detta medför att andra företagare i branschen kan,under åberopande exempelvis av att behov av verksamheten inte föreligger,besvära sig över elt beslut om tillstånd till uthyrning av buss. Enligt10 kap. 4§ förordningen räknas tiden för atl överklaga ett beslul om meddelandeav tillstånd till uthyrningsrörelse från den dag då beslutet har kungjorts iortstidning. Däelt tillstånd till uthyrning av buss meddelas krävs således tvä kungöranden,ett under handläggning och ett efter beslut. Påsamma sätt som då det gäller beslällningstrafik för persontransporter vill jagifrågasätta om det första av dessa kungöranden verkligen är nödvändigt. Detrafikutövare eller andra, som kan beröras av ärendet, blir ju informeradegenom att lånsstyrelsens tillståndsbeslut kungörs och de får härigenom ocksåtillfälle att klaga över beslutet. Dessutom bör , liksom vid den yrkesmässigatrafiken, redan då en ansökan kommit in förbättra beslutsunderlaget genom attbegära vissa yttranden. Härvid bör man höra sådana kommuner, sammanslutningarav utövare av yrkesmässig trafik och fackliga organisationer som kan komma attberöras av ärendet. - Jag föreslär således att skyldigheten att kungöraansökningar om tillstånd till uthyrning av buss upphävs. Somjagnyss redogjort för skall enligt 10 kap. 4§ biluthyrningsförordningen beslut omtillstånd till uthyrningsrörelse kungöras i ortstidning.