prop · G70327 · 1983-12-31 00:00:00 — Ilikhet med utredningen avvisar jag således tanken att staten - som i det gamlasystemet - skall ha ell övergripande ansvar för de handikappade barnens utbildningsplanering.Vad staten däremot kan och bör erbjuda är sådan sakkunskap som del rimligtvisinte går att begära att de enskilda kommunerna skall skaffa sig därelevunderlaget är ringa. Staten måste vidare ta ett ansvar för att samordnainsatser inom större regioner. Det är enligt min mening viktigt atl möjligheter skapas såaU elever med handikapp kan välja mellan olika utbildningsalternativ. På grundskolesla-dietgäller det att bedöma vilken skolplacering som är bäst för barnet, individuellintegrering eller undervisning i grupp med barn som har samma funktionshinder.Inom det frivilliga skolväsendet, dvs. Prop.1983/84:27 13 sieskolansom den kommunala vuxenutbildningen är det viktigt att de studievägar, somredan finns, faktiskt och inte bara formellt står öppna också för elever medhandikapp. Yttre faktorer som miljöanpassning etc. får inte begränsa dehandikappades möjligheter atl välja studieväg. Utredningenhar redovisai att de handikappade ungdomarna i slor utsträckning"styrts" till sådana utbildningsvägar där endast marginella anpassningari den yttre miljön varit nödvändiga och där hjälpmedel, assistans m. m. inle varilsärskilt resurskrävande. De synskadade går främst på långa, teoretiskastudievägar, de hörselskadade på kortare yrkesinriktade och de rörelsehindradepä vissa bestämda linjer som distributions- och kontorslinjen och socialalinjen. En annan omständighet som utredningen pekar på är att eleverna på deltautbildningsstadium saknar många av de specialpedagogiska stödåtgärder som dehar haft på det obligatoriska skolstadiet. Möjlighetema atl få sin undervisningi specialklass tillsammans med elever med liknande svårigheter har t. ex.visat sig vara mycket begränsade. Detta förhållande har i synnerhet framhålUtsav hörselskadade ungdomar och deras föräldrar. Ilikhet med utredningen anser jag det vara nödvändigt att elt regionalt samarbetekommer till stånd i syfte att dels öka möjligheterna för elever med handikappatt få undervisas tillsammans, om de så önskar, dels ge möjligheter att specialanpassafler studievägar inom ramen för gymnasieskolan för de berörda elevgmpperna.Eleverna skulle som en följd av ett sådant samarbete få ökade möjligheter attvälja studieväg. Ett ökat regionalt samarbete kan få stor betydelse, eftersommånga handikapp är så ovanliga att åtgärderna måste samordnas överlänsgränserna. Föratt åstadkomma en regional samverkan föreslår utredningen att riket indelas ifem planeri ngsregio n er med en s. k. planeringskonferens i varje region.Dessa bör vara gemensamma för alla handikappgrupper. Inom varje region skallfinnas en huvudort. Konferensens uppgift skall vara alt samordna insatsernainom varje region för barn och ungdomar med olika former av handikapp, attutnyttja de resurser, det kunnande m, m. som finns samt atl ta initiativ ihithörande frågor. Konferensensarbete skall hållas ihop av en särskild samordnare, placerad vid den länsskolnämndsom är förlagd till regionens huvudort. Majoritetenav remissinstanserna är positiv till att riket indelas i planeringsregioner.Några remissinstanser anser att det bör finnas en samordnare för resp.handikappgrupp. Jaghar redovisai behovet av ett regionall samarbete och förordar atlplaneringsregioner och planeringsberedningar för handikappades undervisninginförs. Planeringsregionerna och planeringsberedningarna bör vara gemensammaför alla handikappgrupper. Beredningarna bör också ha möjlighel alt vid behovsamordna insatser för handikappade elever inom vuxenutbildning (komvux)och grundutbildning för vuxna (grundvux). Prop.1983/84:27 14 F.n. finns olika regionindelningar för vissa handikapp. Förstöd ål de synskadade eleverna är riket indelat i fem regioner, inom vilka f. n.sammanlagt 28 reselärare arbetar. Reselärarna är anställda vid den regionala konsulentorganisationen för rörelsehindrade arbetar f. n.tolv konsulenter. SÖ bestämmer dels vid vilken länsskolnämnd konsulenternaskall placeras, dels omfattningen av den region, inom vilken varje konsulentskall vara verksam. De döva och hörselskadade eleverna får stöd av delandstingskommunala hörselvärds-konsulenterna. För att samordna deutbildningsmöjligheter som finns för döva och hörselskadade finns redan s. k.planeringskonferenser. Regionerna fördes-sa sammanfaller med upptagningsområdenaför specialskolorna för döva och hörselskadade, vilket innebär att det finnsfem regioner. Planeringskonferenserna kan rekommendera olika åtgärder, t.ex.rörande organisationen av särskilda undervisningsgrupper, lokaliseringen avdem etc. har inte någon egen beslutanderätt utan kanendast avge förslag om åtgärder tiU resp. länsskolnämnd eller skolstyrelse. På vissahåll har det övergripande planeringsarbetet varit mycket intensivt. Inom t.ex.den mellersta regionen har funnits en särskild samordnareanställd på heltid. Samordnaren har kunnat besöka länsskolnämnderna,skolstyrelserna, landsfingskommunernas hörselvårdskonsu-lenler, skolornaselever, lärare, skolledare m. fl. och på det sättet skaffa sig en överblick överregionen och dess problem. Samordnaren har på grundval av sin kunskap därefterkunnat föreslå gemensamma lösningar inom regionen t. ex. för fortbildning £ivlärarna. En viktig uppgift för samordnaren inom regionen har vidare varil attskaffa sig kunskap om förskolebarnen inom regionen och verka för samordningen meUanförskola och grundskola eller specialskola. Deregioner utredningen föreslår är desamma som gäller för de s. k. planeringskonferensernaför döva och hörselskadade. Orsaken härtill är alt ett regionall samarbeteredan startats i dessa konferensers regi. remissinstanser har synpunkter på omfattningen av regionerna. Bl.a. anser länsskolnämndernai och saml Tomtebodaskolan att intebör ingå i norra regionen. Några instanser, bl. a. socialstyrelsen.Landstingsförbundet, och , har haft avvikandeuppfattning när det gäller indelning i regioner. Planeringsregionernabör, sorn jag angav, vara gemensamma för alla handikappgrupper. Det finnsredan i dag regionala planeringskonferenser för döva och gravt hörselskadade.Enligt min mening bör det arbete som redan startat inom dessa regioner fåfortsätta och även utökas till alt omfatta samtliga handikappgrupper. Denavvikelsen bör dock göras från utredningens förslag till regionindelning, attGävleborgs län bör ingå i östra regionen och inte i den norra. Motivet härförär atl norra regionen omfattar mer än halva yta medan östra regionen till ytan seltär ganska liten. Dessutom anser jag att bör vara huvudort i norraregionen. är f. n. huvudort för den norra planeringskonferensen fördöva och hörselskadade. Inom kommunen och i länet finns ell stort kunnande ochstora resurser samlade inom handikappområdet. Jag kommer också i det följande(avsnittet 3.3.3) atl föreslå alt gymnasial utbildning för hörselskadade medriksrekrytering får anordnas i . I övrigt bör huvudorterna vara de som utredningen harföreslagit. Regionernasomfattning och huvudorter enligt mitt förslag framgår av följandesammanställning. Det bör finnas en planeringsberedning för varje region.Planeringsberedningarna bör inte vara egna myndigheter utan organ inomhuvudorternas länsskolnämnder. Vatje beredning bör ha minst tio ledamöier, somutses av länsskolnämnden. Därvid bör en del av ledamöterna utses efler förslagfrån övriga länsskolnämnder i regionen. På det sättet bör varje länsskolnämndkunna få med dels en allmän representant, dels pedagogisk expertis. Jag fömtsätteratl planeringsberedningarna i frågor som gäller specifika handikapp vid behovkonsulterar särskild sakkunskap. Verksamheten bör i administrativt hänseende ledas av den länsskolnämndtill vUken planeringsberedningen är knuten. Beredningens uppgift bör vara atlsamordna insatserna inom varje region för elever med olika former av handikappoch att även i övrigt planera så atl befintliga resurser utnyttjas på bästa säll. 1983/84:27 16 För alt hålla ihop beredningens arbete bör del finnas en samordnareinom varje region. Jag delar således inte den uppfattning, som förts fram avnågra remissinstanser, alt det bör vara en samordnare för varje handikappgrupp.Många av de handikappade eleverna är flerhandikappade och för att få enhelhetsbild av situationen inom regionen bör det vara en person som har delsamlade ansvaret för verksamheten. Samordnaren bör också vara ansvarig för attsamarbetet mellan skolan och landstingskommunernas habilileringspersonalfungerar. Samordnaren bör därför ha bred kunskap om och stor erfarenhet av vad olikahandikapp innebär. Jag förordar således att del vid länsskolnämnden på resp.huvudort inrättas en tjänst som handikappkonsulent med uppgift atl samordnahandikappåtgärderna inom regionen. Tjänsten bör tillsättas av länsskolnämnden. 3.3.2 Särskilda resurser för regionala åtgärder Utredningen föreslår att en viss del av de medel somanvisas under anslaget Särskilda åtgärder på skolområdet (SÅS) hålls inne av SÖför atl efler framställning från planerings.beredningarna disponeras förregionala åtgärder. Utredningen preciserar dock inget belopp. Majoriteten av remissinstanserna anser att nuvarande medelfrån SÅS-anslagel inte kan tas i anspråk för planeringsberedningarnas arbete. För egen del får jag anföra följande. Enligtbestämmelserna i 5 kap. 39 § skolförordningen (1971:235, förordningen omtryckt1983:721) får särskilda undervisningsgrupper ;inordnas inom förbl. a. undervisning av elever med påtayliga fysiska handikapp. Vidare ärenligt 7 § förordningen (1981:501) om statsbidrag till särskilda åtgärder påskolområdet (senaste lydelse av 7§ 1983:422) ett av kriterierna vid fördelningav SÅS-anslaget andelen handikappade elever. budgetproposition (prop.1982/83:100 bil. 10 s.258) har jag understmkU alt andelen elever med handikappär ett kriterium som måste tillmätas mycket slor vikl vid läns-skolnämndernasfördelning till kommunerna. Jag vill understryka att nuvarande generellabestämmelser om statsbidrag således även omfattar åtgärder för de handikappadebarnens skolgång. Mina förslag innebär inte någon ändring därvidlag. Del äralltså i första hand dessa resurser som även fortsättningsvis bör utnyttjas vidinsatser för elever med handikapp. Mina förslag syftar till att förbättra möjligheterna tillutbildning för barn och ungdomar med handikapp. De föreslagnaplaneringsberedningarna bör verksamt kunna bidra till sådana förbättringar. Jagtillstyrker utredningens förslag att medel från SÅS-anslaget skall kunnaanvändas för regionala åtgärder för elever med handikapp. Jag delar dock denuppfattning som framförts av ledamoten och majoriteten avremissinstanserna att ytterligare medel måste tillföras SÅS-anslaget för attge utrymme härför. Enligt min mening bör ett belopp om ca 6,9milj.kr.tillföras anslagel Särskilda åtgärder på skolområdet med tanke på regionalainsatser. Prop.1983/84:27 17 framställningfrån de enskilda planeringsberedningarna bör SÖ vid fördelning av SÅS-anslagettill länsskolnämnderna även väga in de regionala åtgärder för elever medhandikapp, som planeras inom elt visst län. Innan SÖ gör fördelningen av SÅS-anslagettill nämnderna bör den särskilda resursen för regionala åtgärder och övrigaresurser ur SÅS-anslaget läggas samman. Länsskolnämnderna får således ett endabelopp ur SÅS-anslaget atl fördela till kommunerna. För budgetårei 1984/85 bördock SÖ kunna håUa inne en viss del av anslagel för de åtgärder somplaneringsberedningarna kan komma att aktualisera /85. Underanslaget Bidrag till vuxenutbildning m. m. anvisas motsvarande medelavsedda för särskilda åtgärder inom komvux och grundvux. De fördelas av SÖ.Dessa medel bör på motsvarande sätl efter framställning avplaneringsberedningarna kunna användas även för regionala åtgärder inom komvuxoch grundvux för elever med handikapp. JagvUl i sammanhanget betona att SÅS-medel och motsvarande medel förvuxenutbildningen, som tas i anspråk för handikappade, inte bör få användas förplaneringsberedningarna ulan endast för konkreta åtgärder som kommunerna vidtarför de handikappade elevernas skolgång. Del bör ankomma på SÖ atl i sinaanslagsframställningar redovisa hur stora belopp som anges i de framställningarplaneringsberedningarna ingett till SÖ samt användningen av dessa medel. Därmedkan regeringen få underlag för överväganden om medelsbehovet i fortsättningen. Enligtmin mening bör regeringen föreslå att redan nu godkänna den av migredovisade principen för tilldelning av medel för regionala insatser för elevermed handikapp. Kommunendär det handikappade barnet bor har ett ekonomiskt ansvar för barnets skolgångoberoende av i vilken kommuns skola eleven går. Om en elev från en kommun fårsin undervisning i en annan kommuns grundskola eller gymnasieskola skallhemkommunen betala interkommunal ersättning till den andra kommunen. "Värdkommunens" kostnader är beroende av bl.a. behovet av särskildaanordningar på gmnd av exempelvis funktionshinder hos eleven. De kostnader somuppkommer för "värdkommunen" och som inle täcks av den interkommunalaersättningen bör beaktas vid länsskolnämndernas fördelning av SÅS-anslaget. Enligt min mening börhemkommunens betalningsansvar för undervisningen vara delsamma, oavsett om enkommun eller staten svarar för undervisningen. Jag anser därför alt hemkommunenbör betala ersättning till staten för de elever som går i specialskolan. Dennaersättning bör uppgå till samma belopp som gäller för interkommunala ersättningarför elever i . Ersättning bör dock inte las ul för de elever som i sinhemkommun går i s. k. externa klasser av specialskolan eller vid högstadiumdär specialskolan har förlagt undervisningen till kommunens grundskola påspecialskoleorten. I dessa fall har nämligen värdkommunen vissa kostnader föreleverna. 2 1983/84. Prop.1983/84:27 18 Ansvarsfördelningenmellan staten och värdkommunen vid anordnande av externa klasser regleras genomöverenskommelser på grundval av ett av Kungl. Maj:t den 30 december 1974godkänt normalavtal. Avtalen innebär bl.a. atl staten betalar beloppmotsvarande interkommunal ersättning till värdkommunen för elever från andrakommuner. Med den nya anordningen får staten täckning för denna kostnad genomersättning från elevernas hemkommuner. Vidare finns av regeringen den 4november 1982 godkända avtal mellan slaten och resp. omsamverkan rörande högstadierna vid specialskolorna i resp. Lund.Dessa avtal skiljer sig från normalavtalet genom atl staten betalar ersättning molsvarande140% av den interkommunala ersättningen. Hemkommunernas ersättning läckeralltså inte hell dessa kostnader. Mitt förslag om kommunalersättning till staten för elever i specialskolan föranleder lagbestämmelsersom bör las in i skollagen (1962:319) och där bilda en ny paragraf, 52 b §. Denya bestämmelserna bör träda i kraft . Ett lagförslag bör fogastill delta protokoU. Medelmotsvarande det belopp som beräknas inflyta till staten för specialskolanselever bör tillföras SÅS-anslaget. Härigenom ökas möjligheterna att vidtastödåtgärder för handikappade elever i fall där slaten inte svarar för undervisningen.I vissa kommuner, t.ex. , bor särskilt många familjer med barn som går ispecialskolan. Många av dessa familjer har vall som bostadsort på grundav de speciella möjligheter till utbildning som erbjuds där. För atl dessakommuner inle skall åsamkas aUtför stora kostnader vid ett genomförande avförslaget om "interkommunal" ersättning för specialskolans eleverbör såväl SÖ som länsskolnämnden beakta dessa förhållanden vid fördelningen avSÅS-anslaget. Jagvill framhålla att milt förslag tiU skillnad från förslaget budgetproposition(prop. 1981/82: 100 bU. 12 s. 290) innebär att ersättning i fall med externaklasser endast skall tas ut för elever från annan kommun för vilka enligtgällande avtal staten f. n. betalar ersättning till värdkommunen. Vidarekommer vissa kommuner som får särskilt höga kostnader med anledning avförslaget att kunna kompenseras vid fördelningen av SÅS-anslaget. Jagämnar återkomma till regeringen med förslag till erforderliga ändringar avförordningen (1981:501) om statsbidrag till särskilda åtgärder på skolområdetmed anledning av iTiina nu redovisade förslag. Jagvill i detta sammanhang betona atl SÅS-anslaget endast avser kostnader föråtgärder inom undervisningen. Avsikten är således inle alt från detta anslagtäcka kostnaderna för elevernas sociala omvårdnad, boende och habililering. Fördessa anordningar svarar landstingskommuner och kommuner. Enligtsocialtjänstlagen har kommunen det yttersta ansvaret för alt de som vistas ikommunen får del stöd och den hjälp de behöver. Detta gäller naturiiglvis ävende elever del här rör sig om. Jag är inte beredd att föreslå någon ändring avansvarsfördelningen inom detta område. Jag har i denna fråga samrått medchefen för . 1983/84:27 19 Jagövergår nu tiU vissa gymnasieskolefrågor. Mina överväganden därvidlag grundarsig på samråd med chefen för tUl vars ansvarsområdefrågorna hör. Gymnasieutredningenavlämnade sitt principbetänkande (SOU 1981:96) En reformeradgymnasieskola. betänkande har remissbehandlats och beredsf. n. inom . Inrättandeav gymnasial utbildning för hörselskadade med riksrekrytering För hörselskadade barn ochungdomar är inle utbildningsutbudet samordnat på samma sätt som för de dövaoch gravt hörselskadade. Detta förhåUande har bl. a. påpekats avHörselfrämjandets riksförbund, som har uttryckt önskemål om en sådan ökadsamordning, i synnerhet på det gymnasiala stadiet. Integrafionsutredningenanser att ett regionsamarbete kan komma att få en slor betydelse. En annanmöjlighet som enligt utredningen öppnar sig i detta samordningsperspektiv äratt SÖ för hela landet samordnar utbildningsalternativen för denna grupp. Jaghar vid mina överväganden funnh skäl för en samordning på riksnivå av detgymnasiala utbildningsutbudet för hörselskadade. Jag delar således denuppfattning som framförts av några remissinstanser, bl.a. länsskolnämnderna IStockholms och . , Härnösandskommun, DHB och för döva och hörselskadade elever i västraregionen, att gymnasial utbildning för hörselskadade med riksrekrytering börinrättas. Därigenom bör både krav på ett brett utbildningsutbud och behov av gmppsamhörigheloch identifikation kunna fillgodoses. Länsskolnämndeni har i silt remissvar aktualiserat skolstyrelsens iHärnösand utredningsförslag om en gymnasial utbildning med riksrekrytering förhörselskadade ungdomar förlagd till . Vad gäller lokaliseringen av ettgymnasium för hörselskadade elever har ett flertal skrivelser inkommit. Enligtmin mening bör medges rält atl fr.o.m. /85 inomramen för sin gymnasieskola anordna ett riksgymnasium för hörselskadade. Kommunensgymnasieskola har ett väl differentierat utbildningsutbud, som ger en storfrihet vid val av gymnasial utbildning. Utan större nyinvesteringar är ocksåen lokalmässig integrering möjlig. Depersonella resurser som finns vid olika skolor och institutionersom är etablerade i kommunen representerar ett omfattande kunnandeom utbildning av handikappade. 1 ligger också enspecialskola för döva och hörselskadade, nämligen Prop.1983/84:27 20 Krislinaskolan.Vidare finns i enligt vad jag har erfarit goda möjligheter alt lösabostadsfrågan iför elever från annan ort. /85 beräknar jag antalet intagningsplalser till ca 25. Jag beräknarutbildningskapaciteten vid fullt utbyggd organisation till 100 intagningsplatserper läsår. Jagräknar med en uppbyggnadsperiod , vilket innebär att utbildningen ärfullt utbyggd /89. klassanordning och gmppindelning i allmänna och yrkesinriktade ämnen börgälla särskilda regler. Ifråga om statsbidrag för utbildningen bör gälla dels de allmänna reglerna förgymnasieskolan, dels vissa särskilda bestämmelser. Underuppbyggnadsskedet erfordras en målmedveten satsning på fortbildningav gymnasielärare i hörselpedagogik. Enligt vad jag har erfarit ärskolstyrelsen i beredd att under ett initialskede genomföra en viss omprioriteringav de medel som finns för personalutbildning till förmån för fortbildning inomhörselhandikappområdet av gymnasieskolans lärare samt atl med kommunalaresurser svara för erforderlig fortbildning av icke undervisande personal,"inackorderingsfaddrar" och handledare i samband med yrkesorienleringsverksamhet. Jaganser dock att det i behövs extra resurser i form av engångsbidragför specialutbildning med inriktning på undervisning av hörselskadade. Läraresom genomgår sådan specialutbildning skall kunna fungera som handledare åtmindre erfarna kollegor till dess atl tillräckligt många lärare är fortbildade. Jaganser även alt det behövs särskilda bidrag för personal ulöver det vanligabidraget till lärarlöner. Jag beräknar dessa medel med utgångspunkt i alt hörselgymnasieli enlighet med vad jag har anfört skall utgöra en integrerad del avHärnösands gymnasieskola. Härutöverbehövs ytterligare bidrag med tanke på de särskilda kostnader som uppkommerunder verksamhetens inledningsskede. Jag avser kostnader för anpassning avbefintliga lokaler bl. a. med avseende på den akustiska miljön samlinstallation av stationär hörselteknisk utrustning. I fråga om kostnader förresor och boende för elever från annan ort vill jag erinra om de möjlighetersom studieslödssystemet ger eleverna alt få inackorderingstillägg med hemresciersältning. Dengymnasiala utbildningen för döva och gravt hörselskadade i Vadgäller den gymnasiala utbildningen för döva och gravt hörselskadade i Örebrovill jag erinra om att vid 1980/beslutat alt dennautbildning även i fortsättningen skall ha kommunall huvudmannaskap (prop.1980/81: 123, UbU 1980/81:27, rskr 1980/81:333). Vidare beslutades atl staten ilikhet med vad som gäller för gymnasiesko- Prop.1983/84:27 21 lani allmänhet bör pröva hur många elever utbildningen bör vara dimensioneradför. Enligtmin mening bör dimensioneringen av utbildningen liksom vara sådan att fömtomelever från specialskolan även andra döva och gravt hörselskadade elever skallkunna tas emot. Jagvill i detla sammanhang framhålla all mitt förslag om inrättande av gymnasialutbildning för hörselskadade med riksrekrylering i möjliggör enklarare markering av den särskilda identitet som såväl den gymnasialautbildningen för döva och gravt hörselskadade i som den gymnasialautbildningen för hörselskadade i bör ha. Jag finner det angelägelmarkera alt de två utbildningarna har olika inriktning. Utbildningen i Örebrovänder sig till ungdomar som är beroende av en teckenspråkig undervisning,medan utbildningen i vänder sig till ungdomar som kan följaundervisningen via oral kommunikation. Molbakgrund av leckenspråksinriktningen vid den gymnasiala utbildningen för dövaoch gravt hörselskadade i finner jag det angeläget att även ta uppfrågan om inrättande av särskilda fasta tjänster för undervisning av dessaelever. Frågan har behandlats av såväl utredningen som några remissinstanser.Enligt vad jag har erfarit har ett stort antal lärare som undervisar dessaelever även specialläramlbildning. Det är därför rimligt atl det för dessalärare finns särskilda tjänster. Jag har av chefen för utbildningsdepartementeterfarit alt hon avser att i annat sammanhang föreslå regeringen att ändragällande bestämmelser så att det fr. o. m. /85 blir möjligl förkommunen att inrätta tio tjänster för undervisning av ifrågavarande elever.Tjänsterna bör få inrättas inom ramen för gymnasieorganisationen och bör avsede mer frekventa ämnena som t. ex. svenska, engelska, matematik ochsamhällskunskap. Behöriga till tjänsterna bör vara lärare som genomgåttspeciallärarutbildning på gren 2 Hörsel. Enfråga som aktualiserats i olika sammanhang är möjligheten att i anordnasärskild utbildning för de lärare i som undervisar de dövaoch gravt hörselskadade eleverna. Jag vill i detta sammanhang erinra om deluppdrag som regeringen gett SÖ och UHÄ atl analysera ochkomma med förslag i fråga om dels insatser inom skolväsendet för elever sombehöver särskilt stöd, dels behov och utbildning av lärare för dennaverksamhet. Uppdraget skall redovisas senast i samband med anslagsframställningarnaför budgetårei 1985/86.