prop · G703142 · 1983-12-31 00:00:00 — Mittförslag: Nuvarande regler om uppgiftslämnande angående brott kompletteras meden allmän bestämmelse i 14 kap. 2 § SekrL som tar direkt sikte på uppgiftslämnandei brottsbekämpande syfte. Bestämmelsen innebär att sekretess inte hindrar atten uppgift som angår misstanke om brott - under de förutsättningar som jag harförordat i det föregående - lämnas till polismyndighet, åklagarmyndighet ellerannan myndighet som har att ingripa mot brottet. Någon ny särskild lag föreslåsinte. BRÅ-gruppensförslag: En särskild lag införs om uppgiftslämnande mellan myndigheter i brottsbekämpandesyfte. Ett par bestämmelser flyttas från sekretesslagen till den nya lagen.Vidare föreslås vissa ändringar i sekretesslagen för att de myndigheter, som f.n.inte får lämna ut uppgifter efter en intresseawägning, skall få en sådanmöjlighet beträffande uppgifter om brott. Dessutom utmönstras en delbestämmelser i andra författningar, som ålägger vissa myndigheter attanmäla brott. Remissinstanserna:Remissinstanserna har fört fram en mängd synpunkter av varierande slag på denlagtekniska lösningen. Ett förhåUande vis stort antal remissinstanser anser attBRÅ-gmppens reglering är svåröverskådlig och kan bli besvärlig att tiUämpa förmyndigheterna. Flera alternativa lösningar föreslås. remissinstanser tillstyrker visserligen BRÅ- gruppens förslag med ensärskild lag men pekar på behovet av ytteriigare överväganden innan en lagstiftninggenomförs. Andra remissinstanser förordar att bestämmelserna i så storutsträckning som möjligt skall samlas i sekretesslagen. Förslag som liggermellan dessa båda finns också. 1983/84:142 43 Skälenför mitt förslag: Den särskilda lag om uppgiftslämnande mellan myndigheter i brottsbekämpandesyfte som BRÅ-gruppen har föreslagit är avsedd att tillämpas parallellt meddels bestämmelserna i bl.a. 1 kap. 5 § och 14 kap. 1 och 3 §§ SekrL, dels vissakvarstående bestämmelser om uppgiftsskyldighet i författningar som reglerarolika myndigheters verksamhetsområden. Dessutom föreslår BRÅ-gruppen ensärskild förordning med i huvudsak förfaranderegler för de myndigheter somskall lämna uppgifter om brott på skatte- och avgiftsområdet. Somett flertal remissinstanser har framhållit är den lagtekniska lösning som BRÅ-gmppenhar föreslagit komphcerad och ägnad att leda tiU svårigheter i den praktiskatillämpningen. Redan av det skälet finns det anledning att hysa tveksamhetinför den föreslagna regleringen. Dessutomvisar den genomgång av förslaget som jag har gjort i de föregående avsnittenatt flera av bestämmelserna inte bör införas därför att en annan lösning börväljas i sak. Vissa av bestämmelserna kan också undvaras. Denföreslagna särskilda lagen består av sex paragrafer. Tre av paragrafernainnehåller bestämmelser som har sin motsvarighet i sekretesslagen. En avdessa rymmer dessutom ett allmänt påbud om atl myndigheterna skall samarbeta isyfte att awärja och beivra brott. I två paragrafer föreskrivs en generelluppgiftsskyldighet. Tanken på ett allmänt påbud och en genereU uppgiftsskyldighethar jag avvisat i det föregående (se avsnitt 3.1 resp. 3.2). Den återståendeparagrafen innehåller en bestämmelse om när en myndighet utan hinder avsekretess får lämna uppgift om brott mot en annan myndighets ansvarsområde.Bestämmelsen bör jämföras med 14 kap. 3 § SekrL. Även med stöd av denparagrafen kan det nämligen vara möjligt atl lämna ut uppgifter av här angivetslag. Motden angivna bakgrunden anser jag att det inte finns skäl att införa en särskildlag om uppgiftslämnande mellan myndigheter i brottsbekämpande syfte. Denallmänna bestämmelse om uppgiftslämnande om brott som jag har förordat i det föregåendekan med fördel tas in i sekretesslagen. Den passar i sak väl ihop med debestämmelser om uppgiftslämnande mellan myndigheter som redan finns i 14 kap. 2och 3 §§ SekrL. Omden föreslagna nya bestämmelsen tas in i sekretesslagen, uppnår man flerafördelar. Regleringen blir enklare och överskådligare än om man inför ensärskild lag. Dessutom behövs det inte några särskilda regler om tiUämpningsområdete.d., eftersom de bestämmelser som redan gäller enligt sekretesslagen blirtillämpliga också på den nya bestämmelsen. Jagföreslår därför att den nya bestämmelsen tas in i 14 kap. 2 § SekrL. Mittförslag får också den konsekvensen att man kan behålla de särskilda regler somfinns i olika författningar om skyldighet för en myndighet att göra åtalsanmälaneller anmäla brottsmisstanke oeh som skulle upphävas enligt BRÅ-förslaget. Somframgår av vad jag har anfört i det föregående (avsnitt 1983/84:142 44 3.2)anser jag detta vara en fördel. Denna lösning innebär också att den förordningom uppgiftslämnande från myndigheter på skatteområdet i brottsbekämpande syftesom BRÅ-gmppen har föreslagit inte behövs; de särskilda regler omuppgiftsskyldighet som gäller innehåller också bestämmelser om förfarandet. Justitieutskottethar i betänkandet JuU 1982/83:36 (s. 8) om skyndsamt förfarande iskattebrottmål uttalat att det som ett resultat av övervägandena över BRÅ-gruppensförslag kan finnas anledning att närmast från lagteknisk synpunkt ompröva anmälningsskyldigheteni 17 § skattebrottslagen (1971:69). Som en följd av att jag inte är beredd attförorda en särskild lag med en generell uppgiftsskyldighet för myndigheternabehöver enligt min mening en sådan omprövning av 17 § skattebrottslagen inte göras. 3.7Medgivande från myndighet som förutsättning för åtal Mittförslag: Redaktionella ändringar görs i en rad föreskrifter där krav på tillståndav en myndighet är en förutsättning för allmänt åtal för ett visst brott. Deolika formuleringar som förekommer ersätts med uttrycket "efter medgivandeav". BRÅ-gruppensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Förslaget lämnas utan erinran. Skälenför mitt förslag: De bestämmelser förslaget gäller är följande: 9 §andra stycket lagen (1923:116) om hundskatt, 9§ andra stycket lagen (1935:113) med vissa bestämmelser om arbetsförmedling, 12 §andra stycket och 15 § femte stycket valutalagen (1939:350), 18 § allmänna prisregleringslagen (1956:236), 24§ tredje stycket aUmänna tjänstepliktslagen (1959:83), 2 § 2 mom. lagen(1960:419) om förbud i vissa fall mot införsel av spritdrycker, 16 §lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat, 4§ lagen (1962:120) om straff i vissa fall för oriktig urspmngsdeklaration m.m., 39§ lagen (1963:583) om avveckling av fideikommiss, 9§andra stycket lagen (1971:1204) om byggnadstillstånd m.m., 7§ CECA-lagen (1972:762), 41§ andra stycket tuUagen (1973:670), 22§ lagen (1974:13) om vissa anställningsfrämjande åtgärder, 17 §andra stycket marknadsföringslagen (1975:1418), 6§andra stycket lagen (1976:157) om skyldighet för arbetsgivare att anmäla ledigplats till den offentliga arbetsförmedlingen, 51 § ransoneringslagen(1978:268), 75 § andra stycket socialtjänstlagen (1980:620), 39 §konkurrenslagen (1982:729) och 13 §lagen (1983:1034) om kontroU över tillverkningen av krigsmateriel, m.m. Prop.1983/84:142 45 I dessa bestämmelser används begrepp som "anmälan","anmälan eller medgivande" eller "tillstånd" för attuttrycka att det krävs tillstånd av en myndighet för att allmänt åtal skall fåväckas vid en överträdelse av de nämnda lagarna (jfr 20 kap. 3 § andra stycket RB). BRÅ-gmppen pekar i sin promemoria på att bestämmelserna omatt allmänt åtal för vissa brott fömtsätler anmälan, medgivande eller liknandefrån en myndighet, i en del fall har medfört att andra myndigheter inte harlämnat uppgifter om sådana brott till polis eller åklagare. Bestämmelserna harfelaktigt tolkats så att "anmälan" får göras endast av den myndighetpå vilken det ankommer att ge tillstånd för allmänt åtal. BRÅ-gruppen föreslår att en enhetlig terminologi införsför att missförstånd skall undvikas . Enligt min mening är det viktigt att frågan om uppgiftslämnandei brottsbekämpande syfte hålls skild från frågan om medgivande från enmyndighet som förutsättning för allmänt åtal för ett visst brott. För att undanröja de oklarheter som kan föreligga om deaktuella bestämmelsernas innebörd föreslår jag i likhet med BRÅ-gruppen att deändras så att terminologin blir klar och enhetlig. Jag vill tillägga att det inte är uteslutet att det finnsmotsvarande bestämmelser också i andra lagar än de nu nämnda. Jag har dock inteansett det nödvändigt att nu göra någon mera fullständig genomgång av författningsbeståndetför att undersöka i vad mån så är fallet, utan jag har i princip begränsat migtill att föreslå ändringar i de författningar som har redovisats av BRÅ- gmppen.I den mån det skulle visa sig att det finns likartade bestämmelser i andraförfattningar får erforderliga ändringar göras i lämpligt sammanhang. De lagförslag som jag nu har förordat bör träda i kraftden . Några övergångsbestämmelser behövs inte. De nya bestämmelsernakan tillämpas också beträffande uppgifter om sådana brott som har begåtts föreikraftträdandet. Det finns i oeh för sig inte något som hindrar attmyndigheter lämnar uppgifter om brott till polis eller åklagare i den månuppgifterna är offentliga. Även i de fall uppgifter är skyddade av sekretess fårmyndigheterna redan nu under vissa förutsättningar lämna ut uppgifter i brottsbekämpandesyfte. En myndighet kan t.o.m. vara skyldig att vidarebefordra sådanauppgifter, nämligen om uppgiflsskyldighel följer av lag eller förordning. En myndighet får också lämna ut uppgifter om brott utanhinder av 1983/84:142 46 sekretess,om det är nödvändigt för atl den utlämnande myndigheten skall kunna fullgörasin egen verksamhet. Dessutomfår flertalet myndigheter lämna ut uppgifter, om det är uppenbart att intressetav att uppgifterna lämnas har företräde framför det intresse som sekretessenskall skydda. Myndigheterna inom hälso- och sjukvården och socialtjänstentillhör de myndigheter som inte får lämna ut hemliga uppgifter efter en sådan intresseawägning. Förmyndigheterna inom hälso- och sjukvården och gäller att de utanhinder av sekretess får lämna uppgifter om brott till polis eller åklagare, omför brottet inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse ellerbrottet riktar sig mot den som inte fyllt och utgör brott mot liv och hälsa,frihet och frid eller sedlighetsbrott. BRÅ-gruppenhar föreslagit en särskild lag om uppgiftslämnande mellan myndigheter i syfteatt awärja och beivra brott. Detta förslag genomförs emellertid inte. Gruppensförslag om en generell skyldighet för myndigheterna atl utan hinder avsekretess lämna ut uppgifter om brott genomförs inte heller. Istället föreslås - i överensstämmelse med intentionerna bakom BRÅ-gmppensförslag - att nu gällande regler kompletteras med en allmän bestämmelse som lardirekt sikte på uppgiftslämnande i brottsbekämpande syfte. Förslaget innebäratt sekretess inte hindrar atl uppgift angående misstanke om brott lämnas tillpolismyndighet, åklagarmyndighet eller annan myndighet som har alt ingripa motbrottet. En förutsättning för att uppgifter skall få lämnas är att det förbrottet är föreskrivet fängelse och att det kan antas att den straffbaragärningen föranleder annan påföljd än böter. Förmyndigheterna inom hälso- och sjukvården och behålls i principnuvarande ordning. Övrigamyndigheter som inte har möjlighet att tillämpa generalklausulen i 14 kap. 3 § SekrLfår rätt att lämna ut uppgifter angående misstankar om brott med ett minimistraffpå fängelse. Prästerinom som är bundna av den s.k. bikthemligheten och de som skalliaktta det iryckfrihetsrättsliga anonymitetsskyddet berörs inte av förslaget.Inte heller görs någon ändring i vad som gäller för de aUmänna advokatbyråerna. Dessutomföreslås att en mera enhetiig terminologi införs i en rad bestämmelser därmedgivande från en myndighet är en förutsättning för att allmänt åtal skall fåväckas för elt visst brott. Lagändringarnaföreslås träda i kraft . Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1. lag om ändringi sekretesslagen (1980:100), 2. lag om ändringi lagen (1923:116) om hundskatt, 3. lag om ändring i lagen (1935:113) med vissa bestämmelser om arbetsförmedling, 4. lag om ändringi valutalagen (1939:350), 5. lag om ändringi allmänna prisregleringslagen (1956:236), 6. lag om ändringi allmänna tjänstepliktslagen (1959:83), 7. lag om ändringi lagen (1960:419) om förbud i vissa fall mot införsel av spritdrycker, 8. lag om ändringi lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat, 9. lag om ändringi lagen (1962:120) om straff i vissa fall för oriktig ursprungsdeklaration m.m., 10. lag om ändring i lagen (1963:583)om avveckling av fideikommiss, 11. lag om ändring i lagen (1971:1204)om byggnadstillstånd m.m., 12. lag om ändring i CECA-lagen(1972:762), 13. lag om ändring i tullagen(1973:670), 14. lag om ändring i lagen (1974:13) omvissa anställningsfrämjande åtgärder, 15. lag om ändring imarknadsföringslagen (1975:1418), 16. lag om ändring i lagen (1976:157)om skyldighet för arbetsgivare atl anmäla ledig plats till den offentligaarbetsförmedlingen, 17. lag om ändring i ransoneringslagen(1978:268), 18. lag om ändring i socialtjänstlagen(1980:620), 19. lag om ändring i konkurrenslagen(1982:729), 20. lag om ändring i lagen (1983:1034)om kontroll över tillverkningen av krigsmateriel, m.m. Förslagen har upprättats i samråd med chefen för (punkterna 2, 4, 5, 7, 13,15 oeh 19), statsrådet (punkterna 8 och 18), chefen för (punkterna 3, 6,11, 14 och 16), statsrådet (punkterna 9, 12 och 20) samt chefen förförsvarsdepartementet (punkten 17). Förslagen bör fogas till protokollet idetta ärende som bilaga 4'. Bilagan har uteslutits här. Förslagen i bilagan är i alltväsentligt likalydande med de ärslae som är fogade till propositionen. Prop.1983/84:142 48 5.1Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Ändringamai tredje stycket innebär att sekretess inte hindrar att myndighetema lämnaruppgifter som angår misstankar om brott till polis eller åklagare eller tillnågon annan myndighet som är ålagd att ingripa mot brottet, t.ex. en tillsynsmyndighet.En fömtsättning för att uppgifter skall få lämnas är att myndigheten har skälatt anta att brottet föranleder annan -dvs. strängare - påföljd än böter.Beträffande de allmänna övervägandena hänvisas i första hand till avsnitt 3.2och 3.3. Ifjärde stycket föreskrivs vissa undantag från bestämmelsen i tredje stycket.För myndigheterna inom hälso- och sjukvården och innebärundantagen i princip att nuvarande ordning behålls. Uppgifter får alltså lämnasom misstankar om brott mot liv och hälsa, frihet och frid eller sedlighetsbrott,om den straffbara gärningen är riktad mol någon som inte fyllt . Uppgifterfår också lämnas utan hinder av sekretess om brott för vilket inte ärföreskrivet lindrigare straff än fängelse . Bestämmelserna harbehandlats i avsnitt 3.4 i den allmänna motiveringen. Avfjärde stycket följer vidare att övriga myndigheter som inte har rätt att tillämpageneralklausulen i 14 kap. 3 § SekrL också får rätt att lämna ut uppgifterangående misstankar om brott med ett minimistraff fängelse. Se iövrigt avsnitt 3.4. Bådei de fall som avses i tredje stycket och i de fall som behandlas i fjärde stycketgäller att en myndighet får lämna uppgift om brottsmisstankar såväl självmantsom på begäran av en annan myndighet. Frågan i vilka faU en myndighet självmantbör rapportera brottsmisstankar har diskuterats i avsnitt 3.3. Om uppgifterbegärs utlämnade av en annan myndighet, skall de lämnas ut enligt 15 kap. 5 § SekrL,om inte hinder föreligger på grund av någon sekretessbestämmelse eller avhänsyn till arbetets behöriga gång. I denna del hänvisas till avsnitt 3.2 och3.4. Uppgifterfår lämnas ut både enligt tredje och fjärde stycket av en enskild befattningshavareoch inte bara av myndigheten som sådan. Se avsnitt 3.5.1, där också frågan tillvem uppgift får lämnas berörs. Någotsärskilt krav på formen för uppgiftslämnandet föreskrivs inte. Uppgifter fåralltså lämnas både muntligen och skriftligen. Se vidare avsnitt 3.5.2. Avfemte stycket framgår att de allmänna advokatbyråerna hell undantas frånmöjligheten alt tillämpa bestämmelsen om uppgiftslämnande angående brottsmisstankar.Undantaget har behandlats i avsnitt 3.4 i den allmänna motiveringen. 1983/84:142 49 Förslagenhar behandlats i avsnitt 3.7. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över lagförslagen. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. 4 1983/84. 1983/84:142 50 BRÅ-gruppenssammanfattning av sitt förslag Vihar som en särskild arbetsgmpp inom ramen för BRÅs översyn av lagstiftning motorganiserad och ekonomisk brottslighet haft i uppdrag att se över reglerna omsekretess och anmälningsskyldighet i förhållandet myndigheterna emellan. Vihar bedrivit vårt arbete i två etapper. Ambitioneni den första etappen var att säkerställa att myndigheternas möjligheter attutbyta uppgifter vid bekämpningen av den organiserade och den ekonomiskabrottsligheten efter den nya sekretesslagstiftningens ikraftträdande den 1januari 1981 skulle vara i vart fall lika stora som . Vi redovisaderesultatet av vårt arbete i denna del i promemorian (BRÅ PM 1980:4)Informationsutbyte mellan myndigheter - en lägesrapport. Statsmakterna har iallt väsentligt stäUt sig bakom våra där gjorda bedömningar. Detförfattningsförslag som vi lade fram (bankrörelse) har lett tilllagstiftning. andra och avslutande etappen av arbetet har vi undersökt möjligheterna attinföra någon form av generell reglering av uppgiftslämnandet mellanmyndigheter i syfte att bekämpa brott. Vilägger i denna promemoria fram förslag till en särskild lag om uppgiftslämnandemellan myndigheter i brottsbekämpande syfte samt till vissa ändringar isekretesslagen (1980:100, omtryckt 1980:880). Vi föreslår också vissa andraändringar i gällande lagstiftning. Denföreslagna lagen inleds med en allmän regel om myndighetemas samarbete i syfteatt awärja och beivra brott och med en principiellt hållen regel om derasuppgiftsutbyte i detta syfte. Därefter följer ett antal konkreta regler om uppgiftslämnandei olika situationer. Ändringarnai sekretesslagen innebär en utvidgning av tillämpningsområdet för den s.k.generalklausulen, dvs. den regel som på de flesta verksamhetsområden tillåtermyndigheterna att lämna ut sekrelessbelagda uppgifter till varandra om det äruppenbart att intresset av att uppgifter lämnas har företräde framför detintresse som sekretessen skall skydda. Detförslag till författningsreglering som vi nu lägger fram har vissa grundläggandedrag. Detavser endast brott i juridisk mening och är i huvudsak avgränsat till att omfattabrott av vissa slag. Det tar dock inte sikte enbart på sådana företeelser som brukar betecknas som ekonomisk ochorganiserad brottslighet; reglerna är däremot utformade på ett sådant sätt attde i första hand skaU bli ett användbart instrument vid bekämpningen av sådanbrottslighet. De har vidare utformats på ett sådanl sätt att de kan användassåväl vid beivrandet av begångna brott som vid förhindrandet av föreslåendebrott. Reglernas utformning är resultatel av en awägning mellanintresset av effektivitet i brottsbekämpningen, å den ena, och skyddet för de enskildasintegritet, å den andra sidan. Regleringens tillämpningsområde sammanfaller i princip medsekretesslagens. Föreskrifterna omfattar alltså uppgifter som framkommit imyndigheters verksamhet. I motsats till bestämmelserna i sekretesslagenreglerar de uppgiftslämnande enbart från myndigheterna, inte från enskildabefattningshavare som sådana. I stor utsträckning kan den föreslagna regleringen sägasutgöra ett förtydligande och en komplettering av generalklausulen. Denna del avregelsystemet tar i första hand sikte på uppgiftslämnande på eget initiativ.Reglerna är konstruerade på olika sätl beroende på om det är fråga om brottinom den uppgiftslämnande myndighetens eget ansvarsområde, brott inom någonannan myndighets ansvarsområde eller brott av något annat slag. Med brott inomen myndighets ansvarsområde avses både brott mot de särskilda samhällsintressensom myndigheten har att bevaka - t.ex. miljöbrott, skattebrott och valutabrott- och brott mot myndighetens intressen av privaträttsUg karaktär - stöld avkontorsinventarier, förskingring av en kontantkassa, skadegörelse imyndighetens lokaler etc. Vi föreslår att en myndighet i princip skall vara skyldigatt lämna uppgifter som framkommit i myndighetens verksamhet tUl polis elleråklagare, om uppgifterna innebär alt det skäligen kan antas att ett brott harbegåtts inom myndighetens ansvarsområde. Undantag från huvudregeln får göras,om det är fråga om brott av lindrig beskaffenhet, om brottsutredning och lagföringmed hänsyn till omständigheterna av andra skäl inte framstår som påkallade eUerom det av något annat skäl är uppenbart att uppgifterna inte behöver lämnas. Vidare föreslår vi att en myndighet utan hinder av sekretessfår lämna uppgifter som framkommit i dess verksamhet till en annan myndighet,om uppgifterna innebär att det skäligen kan antas att ett brott har begåttsinom den andra myndighetens ansvarsområde. Uppgifterna får också lämnas tillpolis eller åklagare. Förutsättningen för att uppgiftema får lämnas är att detför brottet är föreskrivet fängelse och att brottet inte är av lindrigbeskaffenhet. De två nu nämnda fallen av uppgiftslämnande avser begångnabrott. Vi föreslår också en regel som syftar tiU att förhindra föreståendebrott. Prop.1983/84:142 52 Bestämmelsenavser sådana brottsliga gärningar som medför allvarlig fara för någons liv,hälsa eller frihet eller för omfattande ekonomiska skadeverkningar. Deninnebär att en myndighet, om det i dess verksamhet framkommer uppgifter sominnebär att det skäligen kan antas att en sådan brottslig gärning kommer attbegås, genast skall lämna uppgifterna till polisen eller någon annan myndighetsom har att ingripa mot brottet. Myndigheten får emellertid underlåta att lämnauppgifter, om den i stället vidtar andra lämpliga åtgärder som är ägnade att awärjafaran. Utanförtillämpningsområdet för de nu nämnda reglerna skall generalklausulen tillämpaspå samma sätt som . Utanförtillämpningsområdet för de nu nämnda reglerna skall generalklausulen tillämpaspå samma sätt som . Uppgiftslämnandefrån områden där sekretesslagens generalklausul fn. Påde områden där sekretesslagens generalklausul f.n. inte kan tillämpas -t.ex.inom hälso- och sjukvården och - föreslår vi regler som är avseddaatt möjliggöra ett önskvärt uppgiftslämnande utan att för den skull utgöranågot hot mot sekretesskyddet för de ofta mycket känsliga personuppgifter somfinns inom dessa områden. Förslagetinnebär här först och främst att de två nämnda reglema om brott inom enmyndighets ansvarsområde inte blir tillämpliga i fråga om uppgifter somomfattas av den sekretess som gäller inom hälso- och sjukvårds- ochsocialtjänstområdena eller i fråga om de allmänna advokatbyråemas verksamhet.Regeln om skyldighet att lämna uppgifter om vissa slag av förestående brott harersatts av en bestämmelse som tillåter att sådana uppgifter lämnas. Iövrigt tar förslaget i denna del sikte på två huvudfall av uppgiftslämnande,sådant som avser brott som är föremål för fömndersökning och sådant som avserandra situationer. För de senast nämnda fallen föreslår vi en regel som innebäratt uppgifter kan lämnas till polis eller åklagare från samtliga de områden därsekretresslagens generalklausul f.n. är undantagen, om uppgiftema angårmisstanke om brott för vilka inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelsei . Uppgifterna kan därvid lämnas på begäran eller på eget initiativefter en intresseawägning med stöd av generalklausulen. Uppgifter som fallerunder sekretessen i verksamheten hos de allmänna advokatbyråerna är dock heltundantagna från denna regel. Beträffandedet huvudfall som avser uppgiftslämnande på begäran under fömndersökningdiskuterar vi den nuvarande ordningen som innebär att polis eller åklagare härhar två vägar att gå för att få uppgifter från andra myndigheter. Antingen kandet straffprocessuella förfarandet användas, som innebär att en fömndersökningsledarehos brottmålsdomstolen begär att en tjänsteman lämnar uppgifter vidvittnesförhör eller att en myndighet