prop · G70317 · 1983-12-31 00:00:00 — i en konferens och som har säte här i riket, är behörigt atlta emot delgivning för konferensen och att sådan delgivning "då"skall anses ha skett med varje medlem i konferensen. Det tillfogas allmotsvarande gäller för en organisation av avlastare och för medlem i sådanorganisation. Innebörden härav torde vara. all en hår i riket domicilieradmedlem av en avlastarorganisation är behörig alt la emot delgivning förorganisationen och atl delgivning som medlem med stöd av denna behörighetmottagit anses ha skett också med övriga medlemmar i organisationen. Dessabestämmelser lorde vara föranledda av artikel 26 punkterna I b och I c ikonventionen. De avviker emellertid i skilda hänseenden från konventionen.Bestämmelsernas tillämplighelsområde är sålunda inte begränsat tillmedlingsförfarande enligi kap. VI ikonventionen (jfr ingressen till artikel 26) utan gäller också i exempelvisrättegång. Behörigheten för medlem i linjekonferens eller avlastarorganisation atlpä konferensens eller organisationens vägnar motta delgivning är i konventionenmen inte i 9§ andra stycket begränsad till fall då konferensen ellerorganisationen inte har något i vederbörlig ordning registrerat huvudkontor. Entill en konferens eller avlastarorganisation ställd underrättelse somöverbringas till konferensen eller organisationen pä annat sätt än genommedlem, t.ex. genom atl sändas till registrerat huvudkontor, gäller enligtkonventionen men inle enligt 9§ andra stycket som en underrättelse till varjemedlem i konferensen eller organisationen. De i artikel 26 punkterna I b och I c avsedda bestämmelsernaär ur rältssäkerhelssynpunkt diskutabla. Försiktigheten talar därför för att ivart fall inle ge bestämmelserna i 9§ andra stycket ell vidare tillämpningsområdeän en anslutning till konventionen gör nödvändig. Beslämmelserna bör m.a.o.endast tillämpas i medlingsförfarande enligt kap. VI i konventionen. Även i övrigt lorde bestämmelsernai 9§ andra stycket böra anpassas till vad konventionen kräver (jfr 56 § i dendanska kungörelsen om linjekonferenser). I rättegång kommer med den nu angivnaordningen vanliga delgivningsregler att gälla. VI ikonventionen innehåller omfattande regler (arl. 2346) om elt internationelllförlikningsförfarande för biläggande av tvister angående tillämpningen ellerverkställandet av föreskrifterna i uppförandekoden. Förlikningsförfarandetbeskrivs vara obligatoriskt men parterna i en tvist är enligt artikel 25punkterna I och 2 i princip oförhindrade att avtala om att tvisten skall biläggasi annan ordning. Artikel 25 punkl 3 upptar bestämmelser om förhållandetmellan det internalionella förlikningsförfarandet enligt kap. VI och den tvistemålsordning somtillhandhålls enligt nationell lagstiftning. Det stadgas där alt föriikningsförhandlingar,som har inletts, har företräde framför ett förfarande enligt nationell lag.Vidare föreskrivs att om en part har påbörjat elt Prop.198.3/84: 17 114 rättsligt förfarande enligt naliondl lag ulan all anlita inlernalionellförlikning, det nationella förfarandet på begäran av motparten skall avbrytasoch tvisten hänskjutas till internationell förlikning enligt kap. I den allmänna moriveringen (avsnitt 7.6) uttalas medhänsyftning pä de nämnda bcslämmdsernti i artikd 25 punkt 3 atl tillträde tillkonventionen förpliktar konvenlionsslalerna alt införa sådan lagstiftning atten anhängig talan skall avvisas om föriikningsförfarande enligt konventionenpågår eller påkallas. I överensstämmelse med denna uppfattning tas i 10 Slagförslaget upp föreskrifter om all rållen skall avvisa en talan dels närdenna har väckls efter del alt begäran om internationell förlikning harframställts och dels. pä begäran av part, när talan eljest väckls i en frågasom enligt konventionen kan bli föremål för internationell förlikning. Lagrådetifrågasätter, om beslämmelserna i artikel 25 punkl 3 i konventionen i självaverket härden innebörd som angetts i motiveringen och som föranlett förslaget iI0§ om awisningsregler. I konventionsbeslämmelsen sägs endast att inleddaförlikningsförhandlingar "skall ha företräde" framför ett förfarandeenligt naliondl lag, i den engelska texten "shall have precedence",och vidare all förfarandel enligt nationell lag på begäran av part "shallbe stayed". Sistnämnda ullryckssätl torde i engelskt lagspråk inle innefallaannal eller mer än elt uppskov av exempelvis en dom eller en förhandling till ellsenare tillfälle. Konventionslexlen synes därför i sig inte tvinga (illslutsatsen, all om tillträder konventionen, en vid svensk domstol anhiingigtalan måsle vika för ett förlikningsförfarande enligt konventionen pä detsaltet att talan skall avvisas. Det är atl märka alt ett internationellt föriikningsförfarandeinle med nödvändighet leder till ett slulligi avgörande av en uppkommen tvist. Eltslutligt, för parterna bindande avgörande kommer enligi artikel 38 Iill stånd endasli den mån parterna godtar den rekommendation av förlikningsmännen som förfarandetskall utmynna i. I angivna förhållande ligger enligt lagrådets mening elt starktskäl lör att en anhängig talan i en fråga som är eller kan bli föremål för ettförlikningsförfarande enligt konventionen i stället för alt avvisas bör ftirklarasvilande i avbidan på resultatet av förlikningsförfarandet. Med en sådan ordningundgår man även att kärandeparten utsålts för risken alt lida rällsförluslgenom preskription om förlikningsförhandlingarna skulle bli resullatlösa. Lagrådet föreslår med stöd av det anförda altbestämmelserna om del inbördes förhållandel mellan rättegång ochförlikningsförfarande utformas på följande sålt: "Mål angående tvist som avses i (8§) skall förklarasvilande om, 1. tvisten rör en fråga som är föremål för inlernalionelllförlikningsför farande enligt bestämmelserna i kap. VI i konventionen, 2, tvisten inte har varit föremål för internationelltförlikningsförfarande som sagts och nägon av parterna påkallar att tvisten skall hänskjutas till sådant förfarande. 198-3/84:17 115 Har mål förklarats vilande enligt första stycket, fär delåterupptagas när förlikningsförfarandet har avslutals utan att förlikning nåttseller det visas all frågan om förlikning eljest har förfallit." 12 och 13 §§ I konveniionens artikel 39 åläggs de fördragsslutandestaterna all, utom i vissa angivna fall. erkänna en sådan rekommendation somavses i kap. VIav konventionen sombindande mellan de parter som godtagit den, saml på begäran av någon avparterna låta verkställa den som en lagakraftägande dom. Lagrådet har iyttrandet vid 2§ anmärkt, all artikel 39 som sådan, dvs. såsom en anmaning tillfördragsslutande stater, inte kan las med i en svensk lag. Remissförslagetinnehåller emellertid också i 12 och 13 SS motsvarande bestämmelser i form avmateriella regler om erkännande och verkställighet. I den formen skallregleringen naturligtvis tas med om konventionen antas. I fråga om utformningenskulle del enligt lagrådets mening vara till fördel, om beslämmelserna - liksommotsvarande regler angående utländsk skiljedom i lagen (1929: 147).om utländskaskiljeavtal och skiljedomar - uppdelas så att giltighels- och verkställighelsbestäm-mdsernahålls isar. Lagrådet föreslår, med vissa närmast redaktionella ändringar ocksåi övrigt, all 12 S (eller den motsvarande paragraf som en omarbetning avlagförslaget kan leda till) får nedan angiven lydelse. I fråga om innebörden avuttrycket "parter som godkänt" en rekommendation hänvisas till vadlagrådet har anfört i anslutning (ill 9S andra stycket i lagförslaget. "En rekommendation som har utfärdats vid eltförlikningsförfarande enligt kap. VI i konventionen gäller här i riket mellan parter som godkänt den. om inleden part mol vilken rekommendationen åberopas visar. 1. all någon av departer som godkänt rekommendationen inle var behörig till del. 2. alt rättsslridigttvång eller svikligt förledande inverkat vid tillkomsten av rekommendalionen,eller 3. all lillsällandetav förlikningsmännen eller föriikningsförfarandet stått i slrid molbestämmelserna i konventionen. En rekommendation gäller inle heller, om den är oförenligmed grunderna för rältsordningen här i riket. Om någon av de omständigheter som sägs i första och andrastyckena föreligger i fråga om endast en del av en rekommendation, skall dennagälla i återsläende delar, om de kan särskiljas." De nu föreslagna ändringarna behöver inte föranleda allbestämmelserna i sådana de utformats i remissförslaget behöver ändras.Bestämmelsen om alt avskrift av en rekommendation måste vara bestyrkt avmyndighet är dock enligt lagrådets mening onödig och bör ersättas av ensedvanlig regel om krav på bestyrkt avskrift. Också beträffande sådanöversättning som sägs i första slyckel bör krävas alt den skall vara bestyrkt. Prop.1983/84:17 116 Lagen föreslås träda i kraft den dag regeringen bestämmer.Lagen skulle därigenom, i frånvaro av särskilda övergångsregler, bli tillämpligpå avtal som ingåils av en linjekonferens även före lagens ikraftträdande. Belräf-fandeen betydelsefull avtalstyp, avtal om marknadsdelning, föreskriver konventionenen övergångsperiod om högst två är men räknas från konveniionensikraftträdande (arl. De spörsmål som kan uppkomma i samband medlagens tillämpning på existerande affärsförhållanden har inte belysts iremissen. Behovet av särskilda övergångsregler synes böra övervägas i delfortsatta lagstiftningsarbetet. 1983/84:17 117 Närvarande: slatsminisiern , ordförande, ochstatsråden 1. R. Carlsson.Holmberg. Hellslr(im. Proposition om lag med anledning av tillträdetill konventionen om en uppförandekod för linjekonferenser 1 Anmälan av lagrådsyttrandc Föredraganden anmäler lagrådels yttrande' över förslagtill lag med anledning av tillträde till konventionen den 6 april 1974om en uppförandekod för linjekonferenser. Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför. Lagrådets helhetsomdöme om konventionen är atl dennabedömd som rättsteknisk produkt framstår som föga ägnad att läggas till grundför lagstiftning. Lagrådet har vad gäller metoden för alt införlivakonventionen med svensk rätl förordat all nägon typ av transformation kommertill användning i stället för den inkorporation som använts i remitteradeförslaget. Jag kan dela lagrådets helhetsomdöme om konventionen somrättsteknisk produkt. Emellertid talar - som jag framfört i lagrädsremissen-numera starka skäl för alt tillträder konventionen och den omslän-dighelenatl lagstiftningsprodukten blir svårtillgänglig föranleder mig inte till annanbedömning av anslutningsfrågan. Vad gäller metoden för att införliva konventionen medsvensk rätl vill jag hänvisa till vad jag anfört i remissprotokollel om att delbäst gagnar de kommersiella intressenterna - inle bara i - atl man integenom omredigering skapar osäkerhet även i frågan om del föreligger skillnadermellan den nationella lagstiftningen och konventionens grundtext. För dekommersiella intressenterna måsle koden i dess ursprungsversion under allaomständigheter vara vägledande eftersom del rör sig om inlernationel- ' Beslut om lagrådsremiss fallal vid regeringssammanträdeden . Prop.1983/84:17 118 la kommersiella förhållanden. Jag kan därför inle biträdalagrådets förslag angående införlivandemeloden. Efter lagrädsföredragningen har granskning avöversättningen skett varvid smärre justeringar har gjorts i vissa delar. Jag går över till all behandla de olika frågor som lasupp i lagrådels yttrande. Lagrädei framför principiella invändningar mol att endasten av de fem autentiska texterna förklaras gälla som svensk lag. Den melod somanvänts i remitterade förslaget innebär givetvis atl den engelska versionenkommer att giilla som svensk lag medan de övriga autentiska texterna endast kanfä betydelse som hjälpmedel vid tolkningen av den engelska texten. Enligt minmening skulle det emellertid inle vara lämpligt all låta samtliga autentiskatexter gälla som svensk lag. Del skulle givelvis kunna medföra svårigheter omt. ex. den kinesiska texien införlivades med svensk rätt. Eftersom del för densom i första hand har intresse av koden är naltirligl alt arbeta pä engelska,anser jag det ändamålsenligt att endast den engelska texien införlivas medsvensk rätl. I sin kommentar till 2§ i remitterade förslaget påpekarlagrådet bl. a. atl vissa av artiklarna i konventionen riktar sig till defördragsslutande staterna och att dessa föreskrifter inte är av den karaktärenatt de kan förklaras gälla som svensk lag. Jag biträder lagrådets förslag attartiklarna i fråga utesluts ur lagen. Detla innebär att kap. I-V saml kap. VI art. 23-25, 26 (2). 29, 31-38och 40-45 i konventionen i sin engelska text bör gälla som svensk lag. Emellerridmedför den omständigheten att t. ex. art. 26 (I) i konventionen inle kommer all gälla som svensk lagalt vissa där ingående moment måsle tillföras den svenska lagen på annat sätteftersom de till silt innehåll är föreskrifter riktade till de kommersiellaparterna. De rör ordningsfrågor om att ange adress o. d. Föreskrifterna i frågahar därför filiförts lagen i 8§. Jag biträder även lagrådels förslag vad gällerformuleringen av regeringens roll vid tillämpningen av lagen. Lagrådet har i sitt yttrande över 3 S i remitteradeförslaget påtalat svårigheterna att söka lösa problemet med bristande reciprocitetoch motmedel som reaktion häremot. Eftersom konstitutionella skäl hindrar denlösning som valts i t. ex. har i remitterade förslaget bedömningen avom reciprociteten brister lämnats till domstolarnas prövning. Lagrådet förordarall paragrafen utgår och atl - om förhållandena ger anledning därtill-riksdagen får ta ställning i ett eventuellt konkret fall av brislande reciprocitetoch atl därvid även har all ta ställning till metoder att reagera motdelta. 1983/84: 17 119 Såsom jag anfört i motiveringen i remissen kan del kommaalt bli aktuellt med en mer generell motmedelslagstiftning med en utformningsom i huvudsak överensstämmer med den lagstiftning som redan finns i vissa EG-I;indcroch som förbereds i övriga. De skäl lagrädei redovisar mol 3 S i remissenfinner jag övertygande och jag biträder alltså ftrrslaget alt paragrafenutgår. Frågan om motmedel kommer jag atl anmäla i annal sammanhang. Mot 4 § första stycket har lagrådet den invändningen atlutformningen ger intryck av atl åven är bundet av elableringsreglernainom EG. Vidare anför lagrådet alt begränsningen i rätten för nationelltlinjerederi all få dellaga i konferens inle överensstämmer med konventionenvarför i sådant fall en svensk reservation mot konventionen på denna punktskulle vara nödvändig. Sammanfattningsvis anför lagrådet alt paragrafens förstastycke lorde kunna utgå eftersom konveniionens regler avses gälla. Ikonventionen stadgas nämligen att frågan om nationellt linjerederi avgörsantingen genom nationell lagstiftning eller av behörig nationell myndighet. Omparagrafens första stycke utgår innebär delta atl någon nationell lagstiftningi frågan inle finns och att alltså beslut fallas av nationell behörig myndighet enligt 2§ regeringen - vilkel är avsikten enligt 4S första stycket. Härtillvill jag anföra följande. Avsikten är inte att inskränka tillämpligheten avkonventionen vad gäller innebörden av kodens definition av nalionelltlinjerederi. Som lagrådet påpekar gäller enligt konventionen alt elllinjerederi som uppfyller vissa krav beträffande anknytningen till ett land föratl vara nationellt linjerederi des.sulom skall erkännas som sådant av behörigmyndighet eller enligt landets lag. Om nationell lagstiftning inte innehållernågot stadgande som kvalificerar ett linjerederi som nationellt linjerederigäller således automatiskt enligt konventionen att beslut om erkännande fallasav behörig myndighet - i remiiierade förslagets 2 § regeringen. Emellertidinnehåller EG-förordningen på denna punkl elt moment som utgör ell tillägg tillkonventionens definition av "nationellt linjerederi". Avsikten enligtEG-förordningen är bl. a. alt frågan om vilket eller vilka rederier som skallfä delta i en viss konferens med ställning som nalionellt linjerederi skall iförsta hand bestämmas efler överiäggningar mellan de berörda rederierna. Dettaförfarande är väl förenligt med konventionens krav alt ett nationelltlinjerederi skall ha sitt huvudkontor och faktiska ledning i del aktuellalandet. Endasl det rederi som uppfyller dessa krav kan vara aktuellt iöverläggningar i frågan. Konventionen föreskriver vidare alt rederiet skallvara erkänt som nationellt linjerederi enligt nationell Lag eller av nationellbehörig myndighet. Den i remitterade förslaget förordade lösningen år attsvensk lag anvisar överläggningar mellan berörda rederier och - om enighetinte uppnås - beslut av regeringen för att 198.3/84: 17 120 avgrira vilket eller vilka rederier som i en visskonferens har ställning av svensk! Någon reservation pädenna punkt mol konventionens föreskrifter år således inle aktuell för svensktvidkommande. Lapriidels förslag alt 4 § tredje stycket om avlastare utgårsåsom överflödigt kan jag godta. Angående fi>rsla slyckel har lagrådet framfört bl.a.samma påpekande om ömsesidighel som beträffande 3S i remitterade förslaget.Lagrådet har vidare föreslagit att del utsågs atl undantaget gäller konventionsanslulnaOECD-stater. delta för all uppnå likhet med EG-förordningen. Jag delarlagrådets åsikt angående frågan om ömsesidighet och kan vitsorda intresset avöverensstämmelse så långt möjligt med EG-förordningen även om konventionsanslulningenär underförstådd. Konventionen och därmed lagen jämte däri intagnaundanlagsregler kan dock aldrig gälla i en handelsre-lalion om inle båda parterär konventionsanslutna. Eftersom "konventionsanslulna" i lagrådelsförslag är överflödigt och ett förtydligande i detta sammanhang skulle krävamotsvarande förtydligande på andra ställen anser jag inte att bestämningen med. Beträffande tredje stycket i paragrafen har lagrådetföreslagit en annan utformning av stadgandet angående tillämpningen av kap. VI i konventionen. Jag biträderlagrådets förslag i denna del, vilkel medför att tredje stycket kommer att ingåi första stycket såsom elt tillägg till detla. Jag godtar lagrådets påpekande beträffande andra slyckel. Eftersom 3 S i remitterade förslaget föreslås utgå kommerdenna paragraf all betecknas 4 S. Jag godtar lagrådets påpekande. Första stycket avbestämmelsen - som betecknas 5S - föresläs därför få följande lydelse: "När en linjekonferens tillämpar någon form avmarknadsdelning enligt arl. 2 i konventionen, skall den lastvolym omfördelassom enligi konventionen varje grupp av nationella linjerederier hemmahörande iOECD-stater eller linjerederier frän OECD-stater som deltar som tredjelandsseglareär berältigade till, om inte beslut om annal fattas av samtliga rederier som årmedlemmar av konferensen och omfattas av omfördelningsreglerna. Beslut omomfördelning skall syfta till atl ge samtliga sådana rederier en rättvis andelav konferensens trafik." Tredje stycket av paragrafen bör utgå av samma skäl som 3§ i remitterade förslaget. Frågan om motmedel vid bristande reciprocitet avserjag att la upp i senare sammanhang. 1983/84:17 121 Lagrådet har föreslagit en mera inskränkt ogiltighetsregelän den soni finns i remitterade förslaget. På de skäl lagrådet anfört godtarjag lagrådets förslag med hänsyn till all en ev. bristande överensstämmelse medandra nationella lagstiftningar i den västeuropeiska länderkretsen synes blimarginell. Jag ansluter mig till lagrådets bedömning att bestämmelsenbehöver kompletteras med en möjlighet all avlal skall kunna ogilligförklaras isin helhet, efter mönster från avtalslagen. Jag ansluter mig till lagrådels bedömning och godtarlagrådels förslag till ändrad utformning av preskriptionsregler förpenningfordringar. Som lagrådet påpekat bör preskriptionsregler även finnasför andra krav än penningfordringar. Vad gäller preskription av talan närförlikningsförhandlingar enligt konveniionens regler föregått talans väckandebör samma regel gälla som för penningfordringar. Med hänvisning till vad jag nu har sagt bör numera 7 Stredje stycket ges följande lydelse: "En fordran som grundar sig pä ett rättsförhållandesom är reglerat i konventionen är preskriberad, om talan inle har väckls efler det att fordringen uppkom. Har inom sådantförlikningsförfarande som anges i kap. VI i konventionen inletts, preskriberas fordringen sexmånader efler del att förtärandet avslutades, om inle preskription inträffarsenare enligt tväårsregeln. Gäller talan annat än penningfordrun räknas tidenfrån del att den omständigheten inträffade som yrkandet hänför sig till." Lagrådet har riklat principiella invändningar molstadgandet i första slyckel atl konferens och organisation av avlastare skallkunna vara part i domstolstvisl enligt lagen. Lagrådet har vidare påpekat allstadgandet i fråga går utöver vad konventionen kräver, nämligen all konferensoch avlaslarorganisalion skall kunna vara part i de förhandlingar som avses ikap. VI i konventionen. Lagrådet förordaratt den svenska lagen inte går längre än vad konventionen kräver underförutsättning atl detta är lämpligt med hänsyn till det samarbete med denvästeuropeiska länderkretsen vari deltagit. Som framgår av resonemanget i remissen går förslaget därinte längre än alt ge bl. a. konferens parlshabililel vid domstol i mål enligtlagen och koden. Något ansvar för konferensens förpliktelser enligt ett domsiolsut-slaglades - enligt det remitterade förslaget - aldrig på den enskilde medlemmen ikonferensen. Att över huvud laget stämma en konferens enligt del remitteradeförslaget framstår således som mindre välbetänkt 1983/84: 17 122 eftersom utsikten att kunna verkställa en förpliktande domsynes liten. Lagrådets förslag alt inte ge konferens partshabilitei vid domstolinnebär alltså i praktiken - jämfört med remitterade förslaget - altmöjligheten alt föra en meningslös talan vid domstol bortfaller. Jag godtarlagrådets kritik och förordar atl föreskriften angående konferensers och avlaslarorganisa-tionerspartshabilitei begränsas till alt avse förhandlingar som avses i kap. VI i konventionen. Lagen bör innehålla ett stadgande av denna innebördeftersom artikeln vari lördragssluiande part åläggs tillse delta efterlagrådets påpekande inle kommer atl omfattas av inkorporeringen. Med hänsyn till det sagda bör stadgandet som 8§ erhållaföljande lydelse: "Angående sädana förhandlingar som anges i kap. VI i konventionen gäller a) alt linjekonferens och organisation av avlastarekan vara part, b) att en underrättelse till en linjekonferens elleren organisation av avlastare skall anses utgöra underrättelse till varje medlem av en sådan konferens eller avlaslarorganisalion, c) att underrättelser till en linjekonferens eller enorganisation av avlas tare skall sändas till adressen för konferensens eller avlaslarorganisatio nens huvudkontor, d) alt, om linjekonferensen eller avlastarorganisationenunderiätil all registrera adress eller inte har något huvudkontor, underrättelse till vilken som helst av medlemmarna skall anses utgöra underrättelse till konferen sen eller avlastarorganisationen." Lagrådet har förordat all regeringen avger reservationer ifråga om artikel 26 (2) eftersom det framstår som otillfredsställande urrättssäkerhetssynpunkt all svenskt rederi som medlem av konferens blir bundetav förlikning som godtagits av annan medlem av samma konferens. Delsammagäller lör avlastare som är medlem av avlastarorganisation. För egen del finner jag visserligen atl del finns fog förlagrådets oro. Jag anser mig dock kunna utgå från att konferenser respektive avlaslarorganisationerinternt har sådana bestämmelser att det inte kommer att inträffa all nägonmedlem godkänner föriikning som kommer att binda annan medlem som inle kanacceptera avgörandet. Konferensavtalen kommer således sannolikt atl innehållasådana bestämmelser som föreskriver alt medlem måste ha samtliga andramedlemmars godkännande för att acceptera en föriikning å konferensens vägnar.Eftersom artikeln i konventionen har en central ställning kan det inte komma ifråga atl reserverar sig på denna punkt. Inte heller andra länder inomden västeuropeiska kretsen har övervägt sådan reservation. 10, 12 och I3§§