prop · G703144 · 1983-12-31 00:00:00 — Verket föreslår sådana ändringar iUtlL att möjlighet till omprövning kvarstår endasl i två fall. När del gällernya politiska skäl skall en omprövning kunna ske endasl om dessa skäl hänförsig till händelser som inträffat i sökandens hemland efler det atlavlägsnandebeslutet har vunnit laga kraft. Åberopas humanitära skäl skall detkrävas exceptionella omständigheter för atl polisen skall ha möjlighet attöverlämna verkställighetsfrågan till , om verkställighet sker inom en månadefter regeringens beslut. har förflutit, skallpolisen däremot ha möjlighet att göra en något generösare bedömning. Kommitténgodtar inle för sin del förslagen. Beträffande åberopade politiska skälframhåller den emellertid, att polisen vid bedömning av påståendenastrovärdighet måste kunna beakta, alt sökanden har haft möjlighet att säväl iärendet hos som i besvärsärendet hos regeringen utveckla sin talan. Kansökanden inte ange någon rimlig förklaring till alt skälen åberopas först påverkställighetsstadiet, förringar detta enligt kommittén självfallet skälenstrovärdighet i de flesta fall. Även i dessa fall måste emellertid gälla attpolisen kan underlåta att överiamna verkslällighelsärendet till , endast omde åberopade skälen är uppenbart osanna eller orimliga när del är fråga omverkställighet fill hemlandet. Sammanfattningsvis anser alltså kommittén attnuvarande regler för överlämnande och i visst fall anmälan av verkställighetsärendenbör behållas. På ett par punkter föreslås dock en förstärkning av rättssäkerheten.De gäller bl.a., som senare berörs, en ökad rätt till offentligt biträde. Beträffandeformerna för verkställigheten anser kommittén, atl tvångsvis verkställighet iprincip bör tillgripas endast om utlänningen inte har efterkommit ett åläggandeatt lämna landet. Det måste enligt kommittén föreligga synnerliga skäl för atttvång skall tillgripas utan alt utlänningen först har fått möjlighet att lämnalandet på egen hand. Vid behov bör även medicinsk personal medverka. Omtvångsvis verkställighet måsle tillgripas 1983/84:144 104 är det enligt IPOK angeläget alt verkställighet inte skerav ett stort antal personer saml att verkställighet om möjligt skermed reguljära trafikmedel. Vid verkställighet som rör barnfamiljer anges detvara en angelägen uppgift för socialnämnden att se till, att lämplig personalmedverkar vid samtal med familjen och söker övertyga föräldrarna om attfrivilligt acceptera beslutet alt familjen skall lämna landet. Tvång bör idessa fall få tillgripas endasl i yttersta undantagsfall. Kommitténs förslag alt i huvudsak behälla nuvarande reglerför handläggningen av verkställighetsärenden tillstyrks eller lämnas utanerinran av flertalet remissinstanser. Kammarrätten i betonar dock försin del att sådana politiska skäl. som har förelegat under hela eller störredelen av handläggningstiden men åberopas först pä verkställighetsstadiet, iregel inle bör leda till omprövning. 1 några yttranden förordas emellertid enbegänsning av nuvarande skyldighet för polismyndigheterna att överlämnaverkslällighelsärenden till . RPS pekar på möjligheten att ändra UtlL påsådant sätt att del klart framgår alt ärenden får omprövas endast i absolutaundantagsfall. En sådan begränsning av överlämnandsskyldighe-ten skulle kunnaleda till att samtliga skäl åberopas . I detta sammanhang anför RPS attnuvarande bestämmelser inle medger att polismyndigheten låter bli altöveriamna ärendet i de fall då de åberopade skälen har prövats av regeringen iett ärende angående upphävande enligt 71 eller 72 § UtlL eller tidigare iverkställighetsärendet. Polisstyrelsen i förordarlikaså en begränsning av möjligheterna till omprövning påverkställighelsstadiet. Ärkebiskopen, barnen. ochSveriges frikyrkorådlsamråd anser del nödvändigt att införa besvärsrätt överpolismyndigheternas beslut atl inte överlämna ett verkställighetsärende tillSIV. De anser del vara anmärkningsvärt, att kommittén inle har tagit fasla påden allvarliga kritik som har riktats mot polismyndigheternas handläggning avverkställighetsärenden. Samma synpunki framförs av menar vidare alt endast expertis med kulturkompetens ellererfarenhet av utlänningsärenden bör få bedöma de medicinska riskerna med ettavslag på en asylansökan. I samband med tillkomsten av nuvarande UtlL avskaffadesmöjligheten för den enskilde att genom hänvändelse till regeringen få tillstånd en omprövning hos denna av ett lagakraftvunnet avlägsnandebeslut. Det gällerdock inte beslut som har meddelats av domstol. Reformen hade visat signödvändig bl.a. för alt möjliggöra en förkortning av handläggningstidema ochrimliga förhållanden vid prövning av besvärsärenden i regeringskansliet.Behovei av omprövning i vissa undantagssituationer ansågs till- 1983/84:144 105 godoselt på ett från rättssäkerhetssynpunkt godtagbart sättgenom den i UtlL föreskrivna skyldigheten för polismyndigheterna att överiamnaverkställighetsärenden till . Sådan skyldighet föreskrivs i 85 och 86 §SUtlL för det fall nya politiska skäl åberopas. 1 fråga om åberopadeinvändningar av icke-polilisk nalur mot verkställigheten framhölls i prop.1979/80:96, alt något överlämnande i allmänhel inte borde komma i fråga. Om detemellertid vid verkställigheten skulle föreligga eller uppkomma svårigheter avallvarlig nalur som rimligen måste tas i beaktande, borde det ankomma på SIVatl avgöra om, hur och när verkställigheten skall genomföras (s. 79). När verkställighet aktualiseras av ell lagakraftvunnetavlägsnandebeslut, har frågan om utlänningens rätt att stanna kvar i Sverigevarit föremål fören ingående bedömning, normalt i flera instanser. Mot denbakgrunden och med hänsyn till den lagliga skyldighet som sålunda gäller förpolismyndigheterna att vid behov överlämna verkställighetsärendel till kandet med visst fog hävdas alt rimliga rättssäkerhetskrav har tillgodosetls medgällande ordning. Dessutom kvarstår de omständigheter som framtvingadeavskaffandet av den s.k. återbrytningsrätten hos regeringen. Jag är därför inteberedd atl nu på grundval av det utredningsmaterial som föreligger föreslå enannan ordning. Med hänsyn till bl.a. vad som framförs av ärkebiskopen och ettantal humanitära frivilligorganisationer om behovet av något slags klagorätt påverkställighelsstadiet föreslår jag emellertid, att denna fräga blir föremålför utredning. Vid den utredningen bör även beaktas art. 13 i den europeiskakonventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggandefriheterna. Den nämnda artikeln anger alt envar, vars i konventionen angivnafri- och rättigheter har kränkts, skall ha en effektiv möjlighet atl klaga överdetla. Utredningsuppgiften bör kunna tilldelas den särskilde utredningsman somjag avser alt senare begära bemyndigande att tillkalla (avsnitt 3.7). Vad jag nu har sagt innebär emellerlic; också, att jaginte kan acceptera de förslag som har lagt fram i den förut nämndaskrivelsen eller vad som anförs av några remissinstanser om en begränsning avnuvarande möjligheter till överlämnande och omprövning påverkställighetsstadiet. anser jag det vara självfallet alttrovärdigheten av påståenden om risk för politisk förföljelse eller liknandeallvarligt kan förringas, om de framförs först vid verkställigheten ellerannars sent i förfarandel, trots att de avser förhållanden som mycket väl hadekunnat åberopas redan från början. Bedömningen av påståendena bör emellertidäven i dessa fall ankomma på och eventuellt regeringen och inte päpolismyndigheterna. I likhet med RPS anser jag det dock vara naturligt attöverlämnande inte sker i de fall, då det framställda påståendet om politiskförföljelse redan har prövats av eller regeringen i verkställighetsärendeteller i ett ärende om upphävande av avlägsnandebeslut enligt 71 eller 72 §UtlL. Den ändring av verkställighetsbeslämmelserna som detta kan ge anledningtill bör alltså ske. Prop.1983/84:144 106 Vadgäller påståenden av politisk arl vill jag vidare framhålla, att nya sådanapåståenden praktiskt tagel alllid skall föranleda överlämnande. I dettahänseende är förhållandena jämförbara med vad som gäller överlämnande enligt33 eller 34 § UtlL. Den situation som polismyndigheterna ställs inför tordedock ofta vara den, att ett motsvarande eller likartat påstående har gjortsredan under prövningen av avlägsnandeärendet. Det är enligt min meningangeläget att vid bedömningen av överlämnandefrä-gan ta hänsyn till varjeförändring av utlänningens påståenden och till sådana förändringar av övrigaomständigheter, t.ex. ändrade uppgifter om förhållandena i hemlandet, som göratt invändningen från utlänningens sida inte utan vidare kan anses identisk medvad han har anfört. Särskilt viktigt är detta när en längre lid harhunnit förflyta sedan de politiska invändningarna senast prövades. Så snartnågon tvekan föreligger bör ärendet överiämnas till SIV:s prövning. 1 fråga omverkställighetsinvändningar av icke-polilisk natur bör alltjämt gälla vad somanfördes i proposiiionen med förslag till nuvarande UtlL. Jag delar kommitténsuppfattning att överiämnande enligt 89 § UtlL alltid bör ske när del skulleframstå som slötande för rättskänslan, om verkställighet skedde utan att enförnyad prövning görs av verkställighetsärendet, och alt detta kan gälla intebara vid svåra depressioner med risk för självmord utan även i vissa fall närde personliga förhållandena i väsentlig mån har ändrats efteravlägsnandebeslutet. Jag vill i detta sammanhang tillägga följande. Prövningenav ett påstående om verkställighetshinder inleds först närutlänningen inställer sig hos polismyndigheten. Det är enligt min meningangeläget att undantag görs, i vart fall när tillfredsställande utredning ändåhar förebringats och det med hänsyn till omständigheterna framstår som inhumantatt fordra att utlänningen först inställer sig. Frågan bör behandlas av densärskilde utredningsmannen. En ansökan om att ett verkställighelsärende skallöverlämnas till skall utan dröjsmål prövas och föranleda ett skriftligtbeslul, även när ansökningen avslås. anför om formerna för genomförande av verkställigheten ställer jagmig bakom. Redan nu sker verkställighet till övervägande del genom attutlänningen föreläggs atl lämna landet. Enligt en undersökning som har gjortsinom för är 1981 och till vilken kommittén hänvisartillgreps sålunda tvångsverkställighel endast i av fallen. Del ärangeläget alt så sker endasl när det är nödvändigt. Detla gäller i särskildgrad i de fall dä barn berörs av ett verkställighetsärende. De frågor somaktualiseras vid verkställigheten är föremål för övervägandeninom en av RPS tillsatt arbetsgrupp med företrädare för bl.a.polismyndigheterna och . Arbetsgruppen har tillsalts med anledning av ettuttalande i prop. 1979/80:96 Ny utlänningslag. 1983/84:144 107 Nuvarande ordning och kommittén 1 betänkandet behandlas även frågan om rätten att besvärasig över avlägsnandebeslut saml inslansordningen. Det är enligt kommittén enallmänt accepterad princip i svensk förvaltningsrätt att man skall kunnaöverklaga myndighetsbeslut. I utlänningsärenden gäller emellertid somhuvudprincip all beslut att vägra tillstånd, dvs. visering, UT eller AT. som iprincip skall sökas före inresan, inte kan överklagas. Däremoi föreliggerbesvärsrätt i avlägsnandeärenden. Den fullständiga besvärsrätten till regeringenöver SIV:s beslul i avlägsnandeärenden infördes sä sent som den I januari 1976.Den ledde till en myckel kraftig ökning av antalet besvärsärenden iregeringskansliet. Det totala antalet besvär i avlägsnandeärenden saml besväröver vägrat resedokument femfaldigades fram till är 1981, då det totala antaletbesvärsärenden uppgick till över 2 000. Ett sätt .att begränsa antalet besvärsärenden iregeringskansliet är att begränsa besvärsrätten över SlV:s avlägsnandebeslut.Kommittén pekar emellertid på att endast ett litet fåtal av avlägsnandebeslulenfattas av i egenskap av besvärsinslans över polismyndigheternasavvisningsbeslut. Den helt övervägande delen av besluten, sannolikt ,fattar som första instans. Om man beskär besvärsrälten över SIV:s beslutskulle det därför innebära att någon besvärsrätt inte skulle finnas i denna typav ärenden. Kommittén hänvisar på s. 209 och 210 i betänkandet till departementspromemorian(Ds Ju 1982: 14) Färre ärenden i . Besvär i utlänningsärendenhör enligt departementspromemorian till den typ av ärenden beträffande vilkadel inte är möjligl att utan vidare skära av besvärsrälten. eftersom regeringenprövar dessa ärenden som andra instans och man förordar en tvåinstansprincip.1 stället bör enligt promemorian övervägas möjligheten att flytta nerbeslutanderätten i första instans ett steg, t.ex. från central till regionalnivå. IPOK erinrar i det sammanhanget om att det inte skulle stå iöverensstämmelse med rekommendationer från och från all ta bort besvärsrätten i ärenden ivilka politiska skäl åberopas. Överväganden om en avskuren besvärsrätl måstedärför enbart gälla ärenden där inga politiska skäl åberopas. Kommittén sägersig emellertid dela den i promemorian anförda uppfattningen, att ettavlägsnandebeslut med hänsyn till dess belydelse för den enskilde alllid är avden karaktären, atl det bör finnas möjlighet alt anföra besvär till minst en instans. Kommittén lar vidare på s. 211-216 i förslagsbetänkandelupp frågan om handläggningsordningen i utlänningsärenden. att samspelet mellan och regeringen är ett av deviktigaste instrumenten när det gäller att ge invandringspolitiken ett konkretinnehåll. Detta samspel bör visserligen till en stor del ske genom att SIVöverlämnar ärenden som kan föranleda prejudicerande beslut eller som annars ärav Prop.1983/84:144 108 stor vikt till regeringen för prövning. Det förhållandetatt regeringen prövar besvär kan emellertid enligt kommittén ändå antas kommaalt utgöra ett viktigt medel för praxisutvecklingen även i fortsättningen. Baraom det på grund av en mycket stor tillströmning av ärenden inle skulle varapraktiskt möjligt för regeringen att inom rimlig tid pröva alla besvärsärenden,bör man enligt kommitténs mening överväga en annan instansordning. Kommitténbedömer vidare alt den samlade effekten av deras förslag borde bli en relativtkraftig minskning av antalet avlägsnandeärenden hos . Minskningen avbesvärsärenden i antas bli förhållandevis någol mindreeftersom besvärsfrekvensen kan antas vara något lägre än genomsnittligt i dentyp av ärenden som med lPOK:s förslag försvinner från . Det bör enligtkommittén mot den bakgrunden vara praktiskt möjligt att behålla regeringen somsista instans i avlägsnandeärenden. IPOK anser således inte att förhållandena motiverar en sä radikal ändring av den nuvarande ordningen förhandläggningen av utlänningsärenden som det skulle innebära om regeringen intelängre vore besvärsinstans. Om däremoi en ökning skulle inträffa av antaletbesvärsärenden i och denna skulle leda till att det intelängre blir praktiskt möjligt för regeringen all besluta i ärendena utanorimligt långa handläggningslider, och om dessutom andra lösningar skulle visasig otillräckliga, bör enligt kommittén övervägas ell alternativ som innebäratt regeringen kommer att utgöra besvärsinslans i en mer begränsad utsträckningän . Kommitténs synpunkter i denna del har berörts endasl avett fätal remissinstanser. anser atl det finns anledning attytterligare överväga frågan om inrättandet av en besvärsnämnd förutlänningsärenden. Kammarrätten i anser atl starka skäl talar föratt överväga en sådan ordning. Det gäller även om ärendelillströmningenminskar. 1 annat fall kommer regeringen också i fortsättningen att handläggaärenden där inga bärande skäl talar för att prövningsmyndigheten skall vara ellpolitiskt ansvarigt organ. i , ärkebiskopen.Rädda barnen. och frikyrkorådlsamråd anser åandra sidan, att det är synneriigen viktigt att dessa frågor även fortsättningsvis"kommer under politikernas beslul". Åven anser detviktigt att regeringen behålls som besvärsinstans. GenereU besvärsrätt över SlV:s beslut i avvisnings-,utvisnings- och verkslällighelsärenden infördes efter förslag i prop.1975/76: 18 om ändring i dåvarande UtlL. Med hänsyn till den betydelse lör denenskilde som dessa beslul har, kan del knappast komma i fråga atl avskaffarätten för utlänningen att besvära sig, åtminstone i en instans. Jag delar alltsåkommitténs uppfattning på denna punkt. 1983/84:144 109 Frågan huruvida besvär i sådana ärenden skall prövas avregeringen eller i annan ordning var föremål för överväganden i prop.1977/78:90 om ändring i dåvarande UtlL. Övervägandena skedde på grundval av ettav ullänningslagskommittén utarbetat förslag till en särskild besvärsnämnd förutlänningsärenden, ett förslag som i kommittén dock stöddes endast avminoriteten. I propositionen (s. 60) fann sig regeringen inle böra vid dentidpunkten införa en besvärsnämnd, även om man från principiella utgångspunkterinte ansåg del uteslutet att välja en sådan lösning. Ytterligare erfarenheterav besvärsrälten och av föreslagna åtgärder för alt minska handläggningstidemaborde först avvaktas innan frågan logs upp på nytt. Även IPOK har somjag nämntvid sina överväganden kommit fram till, alt något besvärsorgan förutlänningsärenden i stället för regeringen inte bör tillskapas, så länge del ärpraktiskt möjligt atl låta regeringen pröva besvären. Jag ansluter mig till devärderingar och den slutsats som kommittén redovisar. 1 likhet med kommitténanser jag inte att tillströmningen av besvärsärenden till regeringskansliethittills har gett anledning till all överväga en ändring. Tills vidare börsåledes nuvarande instansordning bibehållas. Frågan kan emellerfid komma altprövas i anslutning till övriga frågor av mer långsiktig karaktär som rördelegering av ärenden från . 8 Förvar i utlänningsärenden. En utlänning får enligt 50 § UtlL tas i förvar om detföreligger sannolika skäl för avvisning eller utvisning eller om det uppkommerfråga om verkställighet av en sådan åtgärd. Beslul om förvar får meddelasendast om "det med hänsyn till utlänningens personliga förhållanden ellerövriga omständigheter skäligen kan befaras att han kommer att hålla sig undaneller bedriva brottslig verksamhet här eller om utlänningens identitet äroklar". Om det bedöms tillräckligt kan utlänningen i stället för atl tas iförvar åläggas anmälningsskyldighet hos polisen eller åläggas att till polisenöverlämna sitt pass. Båda dessa former av mindre ingripande tvångsåtgärderkallas med ell gemensaml namn uppsikt. Ett uppsiklsbeslui kan även ha annatinnehåll. Beslut om förvar och uppsikt meddelas av den myndighet som handläggerärendet. En utlänning får enligt 53 § UtlL inte utan synneriiga skäl hållas iförvar längre lid än eller, när beslut meddelats om avvisning ellerutvisning, . Beslul om kvarhållande i förvar längre lid måsteföregås av förhandling, som enligt 57 § UtlL skall hållas införförvaltningsmyndighet eller domstol. En utlänning som har tagils i förvar har en ovillkorligrätt till offentligt biträde först när han har hållits i förvar änen vecka. Prop.1983/84:144 112 Jag vill i denna del vidare hänvisa tillvad föredragandena anförde i prop. 1975/76: 18 och prop. 1981/82: 146 omändring i UtlL (s. 130 resp. 37). Särskilt viktigt är del att undvika förvarslagande av barnoch deras vårdnadshavare. Som kommittén anger haren ändring genomförts ijanuari 1982, i fråga om formerna för förvarstagande av en utlänning som ärunder . En sådan utlänning får således inte ulan synnerliga skäl las in ikriminalvårdsanstalt, allmänt häkte eller polisarrest. Molsvarande gällerbeträffande åtminstone den ene av vårdnadshavarna, som hålls iförvar. Kommittén har gått ett steg längre och föreslår, att närutlänningen är , varken denne eller hans vårdnadshavare skall få tasi förvar, om del inte föreligger synnerliga skäl. Förslaget har fått ett brettstöd vid remissbehandlingen. Jag ansluter mig även för egen del till att ensådan bestämmelse införs i UtlL. Jag vill dock göra den preciseringen, att detprincipiella förbudet inte bör gälla andra än barnet och den ena av vårdnadshavarna.1 den mån det låter sig göra bör man dock söka undvika att splittra familjengenom att placera nägon av föräldrarna i förvar. Enligt kommitténs mening kan synnerliga skäl att la dessautlänningar i förvar föreligga i direktavvisningssammanhang. Jag vill hellerinle utesluta atl så även annars undantagsvis kan vara fallet, exempelvis isamband med verkställighet. Om det i dessa fall blir nödvändigt att ta den somär och hans vårdnadshavare i förvar, är det angeläget attförvarsliden blir så kort som möjligt. För atl motverka att förvarsinstitutet används ulantvingande skäl föreslår kommittén att tillämpningen följs upp av . En sådanordning framstår som lämplig. Del ankommer på regeringen att meddela de föreskriftersom behövs härför och jag återkommer i annat sammanhang till den frågan. Jag delar vidare kommitténs uppfattning att barn under 16år och deras vårdnadshavare, när det undantagsvis föreligger synnerliga skälför förvarslagande, inle bör få tas in i kriminalvårdsanstalt eller allmänthäkte. Så sker inle heller , sedan särskilda lokaler har inrättats för atttillgodose behovet av omhändertagande i så "civil" miljö som möjligt.Däremot måste det undanlagsvis tillåtas att ett helt tillfälligtomhändertagande sker i polisarrest, t.ex. i samband med en direktavvisning. Detär då angeläget att nackdelarna pä allt sätt motverkas och att barnet inteskiljs från vårdnadshavaren. Vad gäller tillskapandet av särskilda förvarslokaler attanvändas vid förvar över huvud taget enligt UtlL är detta en fräga pä längresikt. Det är önskvärt alt man får till stånd sådana särskildaförvarslokaler. När detta kan ske beror pä bl.a. vilka kostnader som en sådanreform kräver. Jag är inte nu beredd att närmare ange vilka åtgärder som börvidtas i detta syfte. Prop.1983/84:144 113 Kommitténsförslag att den som har tagits i förvar skall få rätl till offentligt biträderedan efter ett dygn har fått ell blandat mottagande. Flertalet remissinstansertillstyrker dock atl rätten till offentligt biträde inträder tidigare än efteren vecka som är fallet. Ett par remissinstanser anför att kommitténs förslagkan medföra föriängning av förvarstiden. Det hänger samman med att ettoffentligt biträde normall inte kan ta itu med ärendet och atlbeslut inle kan fattas förrän biträdet har satt sig in i ärendet. Offentligtbiträde Utgör en form av rättshjälp enligt rällshjälpslagen (1972:429).Rättshjälpskommiltén skall enligt sina direktiv (Dir 1981:75) se överrättshjälpslagstiftningen i syfte alt öka effektiviteten och åstadkommabesparingar. I fråga om rättshjälpsformen offentligt biträde skall kommitténsärskilt uppmärksamma nuvarande presumtionsregel all offentligt biträde skallförordnas om det inte framgår att behov av biträde saknas och se om det går allinföra en mer restriktivt utformad regel ulan all befogaderättssäkerhetsinlressen sätts i fara. Kommittén skall också undersöka möjlighetenav en avgiftsbeläggning av rättshjälp genom offentligt biträde och av införandeav återbetalningsskyldighet för kostnaderna. Kommittén beräknas avge sittförslag i dessa delar . Detfinns i och för sig skäl som talar för atl rätten till offentligt biträdeutvidgas någol i det nu aktuella fallet. Detla måsle emellertid i så fall skeinom ramen för nuvarande kostnader. Jag förutsätter atl rättshjälpskommilténprövar frågan. Jag är därför inle beredd alt nu förorda nägon utvidgning avrätten till offentligt biträde men avser återkomma i denna fråga närrättshjälpskommitténs förslag föreligger. 1enlighet med vad jag nu har anfört har inom arbetsmarknadsdepartementetupprättats förslag till lag om ändring i utlänningslagen (1980:376). Förslagetbör fogas till protokollet i delta ärende som bilaga 4. Somnärmare utvecklas i den allmänna motiveringen (kap 5) föreslås all utlänningarsom tillåts invandra i redan från böljan skall få ett permanentuppehållstillstånd (PUT). Normalt beviljas tillståndet före utlänningensinresa i . Ändringen medför en rad konsekvenser. Eftersom kravet påarbetstillstånd (AT) inte gäller den som har PUT, kommer bestämmelserna om AT iUtlL och UtlF att få begränsad betydelse.