prop · G703105 · 1983-12-31 00:00:00 — Föratt ge uttryck ät den vidgade innebörden av våldtäktsbegreppet används iförslagel lydelsen "samlag eller därmed jämförligt sexuelll umgänge".Med en sådan bestämning avses också atl vinna den fördelen atl de rättsvärdandemyndigheterna inte behöver undersöka i detalj hur övergreppet gick lill. Avbetänkandet och remissprotokollel framgår emellertid all inle allt sexuelltumgänge åsyftas. Som också lagtexten ger vid handen kommer endast sådanlsexuellt umgänge i fråga som kan anses jämförligt med samlag. Annat sexuelltumgänge faller utanför straffbestämmelsen. Det kan i stället bli hänföriigtunder 2 § i förslaget. Åven exempel på sexualhandlingar som inle är jämförligamed samlag anförs i betänkandet (s. 148) och i remissprotokollel (avsnitt 2.2och 4.1). Förslagelkan väl sägas upphäva de gränsdragningsproblem som gällande räll medfört ipraxis. Men i stället skapas nya liknande problem, i det atl Prop.1983/84:105 68 förslagetdrar en gräns mellan sådant sexuelll umgänge som är jämförligt med samlag ochsådanl sexuellt umgänge som inte är del. Av belänkandet och remissprotokolletatt döma blir i många fall av betydelse vilken del av kroppen som berört ellerberörts av den enas eller den andras könsorgan. Både ulrednings- ochbedömningiisvårigheter uppkommer härmed, när det skall avgöras om handlingen ärjämförlig med samlag eller inle. Delade meningar om den föreslagna utformningenhar också kommil lill uttryck -under remissbehandlingen av kommitléförslaget.Gränsdragningen försvåras av all jämförelsen enligl den föreslagna lydelsenskall hänföra sig till själva den sexuella handlingen. Del ligger nämligennågol främmande i all jämföra här ifrågavarande sexuella handlingar, som kanvara av vitt skilda slag,-med samlag, som är uttryck för könsakten mellan manoch kvinna i samförstånd. I remissprotokollel framhålls all del bör krävas allhandlingen skall ha varit av klart samlagsliknande karaktär för alt brottetskall bedömas som våldläkl. Med detta synsätt kan svårligen lill våldtäkt hänförast. ex. sexuella övergrepp som består i alt något främmande föremål förs in ikvinnan eller som har ett sadistiskt inslag och som kan vara väl så kränkandesom ett påtvingat samlag. Om man vill utvidga våldläktsbroitet till alt omfattaallehanda sexuella övergrepp hellre än all belägga dessa med samma straff underannan beteckning, synes del vara riktigare all vid bedömningen av övergreppetta sikte på den sexuella kränkningens nalur i stället för självasexualhandlingen som sådan. Jämförelsen bör med andra ord avse det sexuellaövergreppet i fråga, å ena sidan, och det övergrepp som består i påtvingatsamlag, å den andra. I sin framställning rörande innebörden av begreppetvåldtäkt begagnar sig också kommittén av en jämförelse just med påtvingatsarrilag (bet. s. 71). Ienlighel med det anförda synes det vara att föredra att den grundläggandebestämmelsen om våldtäkt får ulformas så alt den i en första mening innehålleratl den som tvingar annan till samlag genom våld eller genom hot som innebäreller för den hotade framstår som trängande fara, döms för våldtäkt tillfängelse lägst tvä och högsl . I en andra mening lorde få följatilläggsbestämmelsen, att lika med våld anses alt försålla den andra i vanmakteller annat sådant tillstånd. Därefter lorde i en Iredje mening föreskrivas atlför våldläkl döms också när någon genom våld eller hot som sagls mol annanbegår annat sexuellt övergrepp, vilket med hänsyn lill kränkningens art ochomsländighelerna i övrigt är jämförligt med påtvingat samlag. Med hänsyn lill den föreslagna utvidgningen av våldtäktsbegreppetföreslog sexualbrotlskommiltén en sänkning av minimislraffel för våldläkl fråntvå lill fängelse. Denna ändring fick inle, betonade kommillén,uppfattas som all kommittén allmänl ville se mildare på våldtäktsbrollel ellerleda lill mildare straffmätning än . I remissprotokollel harföredragande statsrådet anslutit sig lill kommitténs uppfattning och anförl attdet snarare fanns fog för en skärpning av den Prop.1983/84:105 69 allmännasynen på denna sorts brottslighet. Med denna utgångspunkt har föredragandestatsrådet förklaral sig ha svårt att godta kommitténs förslag fill sänkning avminimislraffel. Som emellertid en del förfaranden, som hänförs till delindrigare brotten frihelskränkande otukl eller våldförande, kommer att enligtförslaget bedömas som våldtäkt var det enligt föredragande statsrådetuppenbart att fängelse skulle vara en alllför sträng påföljd för vissasådana fall. Detta har i det remitterade förslaget beaktals på det sättet all iväldtäktsparagrafen tillfogals en särskild beslämmelse, som ett andra stycke,av innehåll atl om brottet med hänsyn lill våldets eller holets art ochomständigheterna i övrigt är mindre grovt gärningsmannen skall dömas tillfängelse i högsl . Det föreslagna uttrycket"mindre grovt" är enligt lagrådels mening inle så lämpligt föravsedda fall med hänsyn till atl paragrafen i del följande, i ett Iredjestycke, upptar en särskild bestämmelse för broll som uttryckligen betecknassom grovt och som är förenat med förhöjt straff, fängelse lägst fyra och högsllio år. Andra styckets beslämmelse kan med hänsyn härtill läsas som om detavser broll som är "mindre grovt" i förhållande till tredje stycketsgrova brott. Lagrådet förordar därför den jämkningen att andra stycket får avsefall då brottet med hänsyn till våldets eller holets art och omsländighelerna iövrigl är alt anse som "mindre allvarligt". Meningen med dentillfogade bestämmelsen i andra stycket är av remissprotokollel att döma allför vissa fall skapa möjlighel all döma till lindrigare straffan del lägsiastraffet för normalbrotlel, fängelse . Bestämmelsen upptar emellertid ensärskild straffskala, nämligen fängelse i högst . Denna sammanfaller somsynes lill en del med straffskalan för normalbrotlel, vilken är fängelse lägsttvå och högst . Detta i förening med bestämmelsens utformning i övriglskapar intryck av att andra stycket avser ett särskilt brott med egenstraffskala, låt vara att del inte fått egen beteckning ulan skall rubricerassom våldtäkt. Därmed bevaras föreställningen om alt det forlfarande skallfinnas en särskild, lindrigare form av sexuellt övergrepp motsvarande detnuvarande brottet våldförande, något som man eljest velat komma ifrån iförslagel. Till undvikande av en sådan föreställning bör andra stycket ulformassom en undantagsbestämmelse i fråga om slraffmätningen och gä ut på attstraffet i vissa fall kan sättas lägre än straffskalan för normalbrotlel. Ettsärskilt maximistraff är heller inte påkallat för hithörande fall. Lagrådetföreslår all beslämmelsen ges det innehållet atl om brottet med hänsyn tillvåldels eller hotets art och omständigheterna i övrigt är all anse som mindreallvarligt får dömas till fängelse än som sägs i första stycket. Med en sådan ulformningvinns också den fördelen i förhållande lill det remitterade förslaget attdomstolen aldrig behöver tveka om tillämpningen av första eller andra stycket iparagrafen. Anledning att åberopa andra stycket kommer i fråga endast i fall dästraffet anses böra sällas under fängelse . Prop.1983/84:105 70 Detföreslagna andra stycket innehåller en ny bestämmelse av innebörd att den sommed nyttjanderätt har upplåtit en lägenhet och som får vetskap om altlägenheten helt eller till väsentlig del används för tillfälliga sexuellaförbindelser mol ersättning anses främja denna verksamhel, om den fortsättereller återupptas i lägenheten och han underlåter alt göra vad som skäligen kanbegäras för alt få upplåtelsen alt upphöra. I anslulning härtill föreslås enändring i bl. 12 kap. 42 § jordabalken (hyreslagen) av innehåll att enhyresgäst skall anses ha förverkat hyresrätten till sin lägenhel, om dennaväsentligen används för proslilulionsverksamhet. Förevarandestraffbestämmelse i 6 kap. 8 § i förslaget har enligt motiven ull syfte altålägga hyresvärden en rättslig skyldighet atl begagna sig av de i hyreslagengenom förslagel tillskapade möjligheterna att säga upp hyresavtalet med denhyresgäst som använder lägenheten för proslilulionsverksamhet. För atl undgåstraffansvar enligl beslämmelsen skall en hyresvärd, enligl vad som sägs iremissprotokollel, antingen förmå hyresgäslen att upphöra medproslilulionsverksamhet i den förhyrda lägenheten eller också vad som skäligenkan begäras för atl få upplåtelsen atl upphöra. Såvitt ullalandet gällerskyldighet för hyresvärden att söka förmå hyresgästen alt upphöra medprosUlulionsverksamhel saknar det täckning i den föreslagna bestämmelsen. Ensak för sig är alt hyresvärden kan undgå den skyldighet all uppsägahyresförhållandet som beslämmelsen föreskriver, om han förmår hyresgäslen atlupphöra med proslilutionsverksamheten. 1 remissprotokollel anförsvidare bl.a. att, om hyresvärden har kännedom om alt lägenheten används förkoppleri, del skäligen bör kunna begäras av honom atl han anmäler brottet lillpolis- eller åklagarmyndighet. Resulterar en sådan anmälan sedermera i enfällande dom, får hyresvärden - heler det vidare - möjlighet alt fullfölja sittagerande genom atl säga upp hyresgäslen, om det behövs för att fortsattprostitulionsverksamhel skall kunna förhindras. Åven delta uttalande synesalllför långtgående i den mån det avser all utsäga att hyresvärdens skyldighetenligt beslämmelsen omfattar anmälan lill polis- eller åklagarmyndighet. Denskyldighet den föreslagna bestämmelsen ålägger upplåtaren sträcker sig intelängre än lill ålgärder med avseende på själva upplåtelsen. Han skall sålundavidla de ålgärder som krävs för alt han skall fä upplåtelsen alt upphöra.Däremot ålägges den föreslagna beslämmelsen, sådan den är utformad, inlehyresvärden att vid straffansvar göra polisanmälan för all få till stånd ennärmare ulredning i saken. Beslämmelsen skiljer sig sålunda från beslämmelsen i23 kap. 6 § om straffansvar för den som underlåter att avslöjabroll. Denna senare bestämmelse tar sikte just på bl.a. anmälan av brott genomsin lydelse "Underiåler någon all anmäla eller eljest avslöja brott.. . Detnyss återgivna uttalandet i remissprotokollel föranleder likväl viss tvekan omden föreslagna bestämmelsens innebörd. 1983/84:105 71 mönsleri den antagna nya 18 § i 16 kap. angående straffansvar förhyresvärd, som inle vidtar åtgärder för att få hyresförhållandet atl upphöranär lägenheten används för dobbleri. I motiven till den bestämmelsen sägs, allupplålaren i princip skall handla så att han eller längre fram kanbringa upplåtelsen att upphöra. Vidare anförs atl den naturiiga åtgärden, nären hyresvärd har fått veta att illegal spelverk-samhel bedrivs i en lägenhetsom tillhör honom, bör vara att ange brottet lill åklagarmyndigheten ellerpolisen (NJA II 1980 s. 399). Dessa uttalanden i förening kan geintryck av all bestämmelsen skulle innefatta skyldighet för hyresvärden attanmäla verksamheten till åklagarmyndigheten eller polisen. En sådan vidsträcktinnebörd kan dock inte utläsas av den lydelse paragrafen fått. Detsamma måsteanses gälla den nu föreslagna bestämmelsen. Men om meningen är altskyldigheten skall omfatta även andra åtgärder än sådana som'hänför sig tillsjälva upplåtelsen, t.ex. anmälan lill åklagarmyndighet eller polis, börbestämmelsen förtydligas i denna del. Även i ell annal hänseendeskiljer sig den nu föreslagna bestämmelsen från den i 23 kap. 6 § brottsbalken.Enligt den senare gäller det allmänna uppsåtsrekvisilet med avseende på detbrott som är i fråga, dvs. atl eventuellt uppsåt är tillräckligt.Uppsåtsrekvisilet anses med andra ord uppfyllt redan vid misstanke om atl brollär å färde, om del kan hållas för visst att den som hyser misstanken skulle haunderlåtit att avslöja brottet även om han varit säker på all detta skullebegås därest han inte avslöjade det (se kommentaren till II, 5 uppl. 1982, s. 660). Den nu föreslagna bestämmelsen förutsätterdäremot vetskap hos hyresvärden, vilkel är ett slarkare krav i fråga om delsubjektiva rekvisilet. Bestämmelsen överensstämmer även pä denna punkl med 16kap. 18 § , och i motiven lill denna bestämmelse anförs, att det ikravet på vetskap ligger en begränsning av ansvarel på så sätt alt enbartmisstanke om alt dobbleri förekommer inte är tillräckligt för ansvar (NJA II 1980s. Det kvalificerade kravel på uppsåt enligt den föreslagna beslämmelsenfår tydligen anses innebära, atl hyresvärden skall ha sådan kännedom omverksamhelen i lägenheten atl han kan med framgång föra en uppsägnings-talanmol hyresgäslen. Av det tidigare anförda framgår all beslämmelsen inte innebärskyldighet för hyresvärden atl vid uppkommen misstanke göra polisanmälan förall den vägen skaffa sig visshet om verksamheten i lägenheten. Alt märka är slutligen denskillnad som föreligger mellan del fallet då lägenheten används för kopplerioch det då den används för enbart prosfitulion. I del senare fallet kan aldriguppkomma fråga om alt skapa visshet genom polisanmälan eller liknande, eftersomverksamheten inle är brottslig. Iredaktionellt hänseende skiljer sig den föreslagna bestämmelsen frånmoisvarande bestämmelse i 16 kap. 18 § . Lagrådet vill förorda enlydelse som närmare ansluter sig till denna bestämmelse. 1983/84:105 72 härmed torde den nya bestämmelsen fä lyda alt, om den sommed nyttjan-deräll har upplåtit en lägenhet får vetskap om alt lägenheten helteller till väsentlig del används för tillfälliga sexuella förbindelser molersättning och han underiåler alt göra vad som skäligen kan begäras för all fåupplåtelsen all upphöra, han skall, om verksamhelen fortsätter eller återupptasi lägenheten, anses ha främjat verksamhelen och dömas till ansvar enligtförsta stycket. Genom den här förordade lydelsen blir del tydligt atl - såsom ifråga om dobbleri - en brotlsförutsältning är atl verksamhelen förekommer ilägenheten efter det alt hyresvärden har underlåtit att vidla sådana åtgärderför atl avbryta lägenhelsupplåtelsen som skäligen varit påkallade (se NJA II 1980 s. 399). Förslaget till lag om ändring i 20 kap. 15 § I lagstiftningsärendet har ägnals slor uppmärksamhet ätfrågan, hur den som blivit utsatt för sexuellt övergrepp skall på lämpligaslesätt beredas hjälp under efterföljande förundersökning och rättegång.Lagrådsremissen innehåller redogörelse för förslag om atl slöd i angivnahänseenden skall lämnas av sjukvårdens och organ. Förslagenomfallar också att maierial för utbildning och information om det rättsligaförfarandet skall utarbetas. Dessa förslag föranleder inle någon erinran frånlagrådets sida. Kommittén har också lagit upp frågan, om det behövssärskilda bestämmelser om rätt för kvinnor som blivit utsatta för sexualbrottalt få juridiskt bilräde bl.a. i en påföljande rättegång. Enligl kommilténsmening saknas åtminstone anledning atl införa bestämmelserhärom. Kvinnans behov av någon som ger henne slöd och hjälp kan enligl kommitléni stället tillgodoses genom atl en person inom ram förordnasalt vara stödperson åt henne, såväl i rättegången som ulanför denna. Lagrådsremissen upptar inte något förslag till särskildaregler om juridiskt bilräde åt målsäganden i mål angående sexualbrott. Däremotföreslås, som ell andra stycke i förevarande paragraf, en ny bestämmelse avinnehåll atl en målsägande, som hörs med anledning av åklagarens lalan och sommed hänsyn till brottets art eller annars kan antas vara i behov av personligtstöd under rättegången, i sådanl hänseende får biträdas av någon lämpligperson. Bestämmelsen gäller brottmål över huvud men är närmast avsedd förmål omansvar för sexualbrott och kvinnomisshandel. I remissprotokollel framhållssärskilt atl biträdets uppgifter är begränsade till vad som faller inom ramenför beredande av personligt slöd. 1983/84:105 73 Lagrådetkan anslula sig till de tankegångar som ligger bakom den föreslagna bestämmelsen.Denna ger emellertid upphov till vissa praktiska spörsmål som bör klarläggas. Ianslutning härtill bör framhållas alt, eftersom kommitléns betänkande inteupptog någol moisvarande förslag, någon beslämmelse i ämnel inte varit föremålföre remissbehandling. Del hade varit värdefullt med synpunkter från domar-,åklagar- och advokathåll på del praktiska behovel och den närmare utformningenav en lagregel. Enligl den föreslagnalagtexten fär målsäganden under rättegången "biträdas" av någonlämplig person. I motiveringen till beslämmelsen talas också om"biträdet". Deltager intryck av atl fråga är om juridiskt biträde,dvs. en person som skall kunna medverka vid förhandlingen ungefär på samma sättsom sådanl rättegångsbilräde som avses i 12 kap. 22 § (jfr 20§, även 41 §, rällshjälpslagen och 10 kap. 13 § ). Som framgåttär emellertid stödpersonens uppgift enligl förslagel inskränkt uteslutande tillatl ge målsäganden slöd på del personliga planet. Någon rättegångshandling ägerstödpersonen sålunda inte företa. Han får t.ex. inle slälla frågor vid förhörmed målsäganden, den tilltalade eller vittnen. Målsäganden får inle hellerrådgöra med honom om hur frågor under målsägandeförhöret skall besvaras. Enligtremissprotokollet bör det falla inom biträdels uppgifter atl vid behov fästarättens uppmärksamhet på all en fråga lill målsäganden kan bedömas varasärskilt påfrestande art. I anslutning härtill bör framhållas all det däremotligger utanför den stödjande personens uppgifter all ta slällning lill om enfråga lill målsäganden är av betydelse för prövningen av åtalet eller fördskadeståndstalan. En sådan bedömning ankommer på parterna och deras ombud ellerjuridiska biträden samt, ytterst, på rätlen (se 46 kap. 4 § ). Sakenkommer självfallet i ett annat läge, om den person som åtföljer målsäganden vidförhandlingen gör detta i egenskap av rätlegångsbilräde enligt reglerna i 12kap. Vid förhandlingens böijan måste därför, om målsägandenför egen lalan, klargöras vilken slällning den medföljande personen avses skolainta i rättegången. Ettspörsmål är om det åligger rätten all i förväg pröva huruvida det finns behovav stöd ål målsäganden vid en kommande förhandling och, om sådant behov ansesföreligga, la initiativ lill att någon lämplig person infinner sig vidförhandlingen. Remissprotokollet ger ingen antydan om all en sådan aktivitetfrån rätlens sida är avsedd. Som den föreslagna regleringen är utformad liggerdel också närmasl till hands all i princip överlåta åt målsäganden all, isamråd med de sociala organ som kan vara inkopplade, själv bedöma om slödbehövs. Enytterligare fråga är om rätten skall utfärda kallelse på den som, enligt vadsom har anmälts för rätten, skall tjänstgöra såsom stöd åt målsäganden vidförhandlingen. Det förefaller naturligt alt rätlen skickar undertättelse omförhandlingen till personen i fråga. I praktiken lorde del emellertid i Prop.1983/84:105 74 allmänhelkomma att gä till så, att stödpersonen ulan några formaliteter infinner sigtill förhandlingen vid målsägandens sida. En fråga som rätten kan få anledningatt la ställning lill är, om avsaknaden av personligt stöd ål målsäganden skallanses ulgöra hinder för huvudförhandling. Någranärmare kvalifikationskrav på den som skall tjänstgöra som stöd ål målsägandenhar inte uppställts. Det krävs endast alt han är lämplig. Någon särskildprövning av lämpligheten lorde i normala fall inte behöva göras av rällen. Imål om ansvar för sexualbrott är del ej ovanligt att huvudförhandlingenåtminstone till någon del hålls inom stängda dörrar. När så sker får detförutsättas atl den som har följt med såsom stöd åt målsäganden äger närvaraunder förhandlingen i samma ulslräckning som målsäganden. Enliglförslagel skall ersättning av statsverket inte utgå till den som lämnar enmålsägande slöd i enlighet med förevarande 15 §. Om målsäganden har förtansvars- eller skadeståndstalan mot den tilltalade, kan det länkas allmålsäganden av denne vill begära ersättning för rättegångskostnad beslående igotlgörelse ål stödpersonen. Del synes tveksamt om sådan gotlgörelse avsesulgöra ersällningsgill rättegångskostnad (jfr 18 kap. 8 § och 31 kap. 11 §rättegångsbalken). Ett klargörande på denna punkt är önskvärt. Motbakgrund av de övriga förslag lill stödåtgärder som berörts i del föregåendeler det sig tveksamt, om del finns tillräckligt behov av en särskildbestämmelse i ämnet. Lagrådet vill dock inte motsätta sig all en beslämmelseinförs. Underhänvisning till vad som sagts förut får lagrådet, när det gäller lydelsen avden föreslagna regeln, föreslå atl orden "i sådanl hänseende biträdas avnågon lämplig person" utbyts mot "åtföljas av lämplig person somsådant slöd". Enligldel remitterade förslagel har bestämmelsen fåll sin plals i 20 kap. 15 § andrastycket . Denna paragraf reglerar nu frågan om ersättning lillmålsägande för inställelse i rättegång. Den nya bestämmelsen har föga sambandmed denna regel. Den synes därför böra få sin plats i en särskilt paragraf ikapitlet, närmast efler 15 §. Lagrådetlämnar förslagen utan erinran. Prop.1983/84:105 75 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden I. Carisson, , ,, , , , , , , , , , , Propositionom ändring i m. m (sexualbrotten) 1 Anmälan av lagrådsyttrande Föredragandenanmäler lagrådets yttrande' över förslag tili 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring irättegångsbalken, 3. lag om ändring i jordabalken, 4. lagom ändring ibosladsrätlslagen (1971:479) och 5. lag om ändring i sekretesslagen(1980: 100). Föredragandenredogör för lagrådels yttrande och anför. 2 Förslaget till lag om ändring av 3 § Jag godtar lagrådets förslag till justeringar beträffande dennaparagraf 1 § Första stycket Förslageli lagrådsremissen innebär bl.a. alt gärningsbeskrivningen för våldläklsbrotletulvidgas pä del sätlel all ansvar för våldläklsbroll skall kunna komma i frågainle bara vid övergrepp som har innefattat samlag utan också när fråga harvarit om därmed jämförligt sexuellt umgänge. 'Beslut om lagrädsremiss fattat vid regeringssammanträde . Prop.1983/84:105 76 Lagrådet har sagl sig inle ha någon erinran mot enutvidgning av våldtäktsbegreppet enligl de tankegångar som ligger bakomförslaget i denna del. Enligl lagrådet kan förslaget sägas upphäva degränsdragningsproblem som gällande rätt har medförl i praxis. Lagrådet haremellertid pekat på att nya liknande problem uppkommer. Med hänvisning bl. a.härlill har lagrådet förordai all regleringen ulformas så all våldläklsansvarskall kunna komma i fråga när någon mot annan begår ett övergrepp som medhänsyn lill kränkningens art och omständigheterna i övrigt är jämföriigt med påtvingatsamlag. Jämförelsen kommer därmed atl avse det sexuella övergreppet i fråga åena sidan och del övergrepp som beslår i ell påtvingat samlag å den andra.Denna ordning synes enligt lagrådet riktigare, om man vill utvidgavåldläklsansvaret till £tt omfalla allehanda sexuella övergrepp hellre än attbelägga dessa med samma straff under annan beteckning. Med anledning av vad lagrådet sålunda har uttalat vill jagframhålla atl förslaget i lagrådsremissen inle i första hand har föreslavals avönskemålet att undvika gränsdragningsproblem - sådana lorde kunna uppkommaoavsett hur regleringen ulformas - ulan av intresset all övergrepp som lill sinnalur är likartade blir föremål för samma rättsliga bedömning. Avsikten hardäremot inle varit atl låta våldtäktsparagrafen omfatta allehanda övergreppmed sexuell anknytning så snart fråga är om en allvarlig kränkning. Somjag serdet skulle en reglering efler dessa linjer ge alltför stort ulrymme försubjektiva bedömningar. Rättsläget på områdel kan då bli osäkert. Jag anseratt man bör hälla fasl vid vad som uttalats i remissprotokollel om att ettövergrepp skall ha haft klart samlagsliknande karaktär för atl del rättsligtskall bedömas som våldtäkt. Olika övergrepp av sadisiliski slag med sexuellanknylning som t. e:<. det av lagrådet berörda fallet atl något främmandeföremål förs in i kvinnan - synes därför inte utan vidare böra bedömas somvåldtäkt, även om en sådan bedömning naturligtvis kan vara rimlig i vissa fallmed hänsyn till handlingens syfle och omständigheterna i övrigt. I desilualioner där ett sådanl övergrepp inle kan anses jämförligt med samlag kan islället - beroende på förhållandena i det särskilda fallet - ansvar försexuelll tvång eller grov misshandel bli akluellt.