prop · G703100 · 1983-12-31 00:00:00 — För den andra kategorin behövs en yrkesutbildningvilken - som ett alternativ till högskoleutbildning - kan ske t.ex. i form av en högre specialkurs. Genomgående för sädana högrespecialkurser bör vara alt de blir attraktiva frän näringslivets synpunkt ochdärmed lättare leder lill anställning.Därför är det nödvändigt att utveckla kurserna i nära samverkan med bådearbetsgivare och fackliga organisationer. SO har pä regeringens uppdrag tagit fram nya tim- ochkursplaner för yrkesinriktade högre specialkurser om minst en termins längd. Med hänsyn tillalt arbetet med att ta fram nya tim- och kursplaner kräver tid och till behovet av elevplatser för övriga delar avgymnasieskolan måste ökningen av antalet intagningsplatser i de nu berördaspecialkurserna ske successivt. De nya högre specialkurserna har kunnaterbjudas fr.o.m. /84. Idetta sammanhang bör man också utnyttja de möjligheter som ett utökat regionalt planeringsansvar erbjuder. Genomett utvecklat regionalt samarbete kan utbildningar som motsvarar de regionalabehoven lättare komma till stånd. För atl tillgängliga resurser skall utnyttjaseffektivt bör därvid en nära samverkan etableras mellan gymnasieskolan ochannan utbildning pä gymnasial nivä saml högskolan. Enligt regeringens beslut bedrivs inom gymnasieskolanfr.o.m. /84 försöksverksamhet med högre specialkurser som är särskilt anpassade tilldet regionala näringslivels struktur och behov inom fem län. För dessa regionalt arbetsmarknadsanknutna högrespecialkurser fastställer länsskolnämndenlim- och kursplaner. Försöksverksamheten pågår i ,, , och . Detta skapar i första hand i Umeåhögskoleregion förutsättningar för samverkan gymnasieskola - högskola. Jag erinrar om att de högre specialkursernas betydelsehar markerats genom att de from innevarande budgetår har fått en egen minimiram (f. n.8 630årselevplatser). Jag vill också nämna alt SÖ i skrivelse 1983-11 -04 har framfört ett antalförslag inom detta område, som bereds i . 1983/84:100 Bilaga 10 24 Jag går över tillett område som enigt min mening väl illustrerar behovet av en utvecklad samverkan mellan gymnasieskola och högskola, nämligenkortare teknisk utbildning. Inom gymnasieskolanerbjuds teknisk utbildning bl.a. pä den fyraåriga tekniska och dentvååriga tekniska linjen. Den först nämnda är nu den största enskilda studievägen med inemot 13000 inlagningsplatser. Intressetför linjen har nästan fördubblats under de senaste sex ä sju åren. har intressetför den tvååriga linjen minskat. Till följd härav har också antaletintagningplatser minskats frän 4000till 720. Också flera av de tvååriga yrkesinriktade linjerna förbereder eleverna för arbetsuppgifter inom det tekniskaområdet. Ulöver utbildning pä dessa linjer finns specialkurser inom deltekniska området, både högre specialkurser och andra, samt vissa likartadekurser inom den kommunala vuxenutbildningen. Inom högskolanutbildas civilingenjörer på 13 linjer, med ett sammanlagt antal nybörjarplatserom ca 3600. Utbildningen är fyraårig. Tekniska studier erbjuds vidare på bl.a.den tvååriga driftteknikerlinjen, inom sjöbefälsutbildning samt pä - i regel tvååriga lokala linjer och enstakakurser. Yrkesteknisk högskoleutbildning anordnas för dem som har yrkeserfarenhet och som vill fördjupa sina teoretiska kunskaper. Antalet nybörjarplatseruppgår till ca 750. Under senare tidhar på många häll diskuterats om denna organisation för att utbilda ingenjörer och tekniker ärändamålsenlig. Förändringar pä arbetsmarknadenoch behovet av regional utveckling genom utbildning har spelat in. Gymnasieutredningenhar i sitt belänkande uppmärksammat behovet av olika typer av högre specialkurser.Dessa skall enligt utredningens förslag kunna innebära yrkestekniskl och teoretiskt inriktadekompletteringsslu-dier för personer som har gått igenom teoretiskt resp. praktisktinriktade studieprogram. Utbildningsekonomiska utredningen har i sinslutrapport (DsU 1983:9) Utbildning för framtid föreslagit all kortareyrkesinriktade kurser utvecklas inom gymnasieskola och högskola för atl tillgodoselokala ochregionala utbildningsbehov. Utredningen har pekat på all avståndet mellangymnasieingenjörs- och civilingenjörsutbildningarna är slorl, räknat i antal studieår.Svenska arbetsgivareföreningen och Tjänstemännens centralorganisationm. har också utvecklat idéer och förslag kring dessa frågor. I 1983 årsbudgetproposition pekade jag pä all det finns skäl som talar för att utbudet avkortare teknisk utbildning bör vidgas (prop. 1982/83: 100 bil. 10, UbU 23, rskr270). Jag anmälde alt jag avsäg att ta initiativ lill en analys av hithörande problem. Som ell led i detta arbeteanordnade en överläggningom kortare teknisk Prop.1983/84:100 Bilaga 10 25 I överiäggningen deltog företrädare för bl.a.utbildningsmyndigheter inom skola och högskola samt organisationerna påarbetsmarknaden. Diskussionen bekräftade att det finns behov av kortareteknisk utbildning som inte ärtillgodosedda. Nägon entydig bild avvilka studieorganisa-loriskaåtgärder som bäst skulle tillgodose detta behov framträdde emellertidinte vid överläggningen. En rad skäl talar för atl arbetet med att utveckla enkortare teknisk utbildning drivs vidare. Ett sådant är att arbetsmarknaden behöver ingenjörer pä mellannivå,för vilka det saknas utbildning. har s. k. institutingenjörerdelvis kunnat fylla detta behov. Ett flertal ätgärder har också redan vidtagits i syfte attutveckla utbildningsorganisationen. En vissdel av de regionall anknutna högre specialkurser som påbörjats /84 är inriktad mot tekniska yrken. Flerasädana kurser planeras, i några fall i samarbete med högskoleenheter. behöverätgärder av nämnda slag sällas in i ett samlat perspektiv. Enskildaåtgärder bör passas in i ett mer genomtänkt mönster. Härvid måste principen omåterkommande utbildning beaktas. Hinder i form av återvändsgränder bör röjasundan eller undvikas i de fall nya utbildningar skapas. att möjligheterna bör ökas för elever från tvååriga yrkesinriktade linjerj gymnasieskolan att söka sig vidare till fortsattutbildning inom det tekniska området, inom gymnasieskolan eller högskolan.Sådana möjligheter saknas nästan helt f. n. För elever frän tre-och fyraåriga linjer i gymnasieskolan kan behövaskortare utbildningsalternativ änfyraårig civilingenjörsutbildning. Övergångar mellan kortare utbildningar av detta slag till längre måste säkerställas, vilket också kan fåföljder för uppläggningen av de längre utbildningarna. Även möjligheterna för den som gått genom yrkestekniskhögskoleutbildning att gå vidare i högskolan bör beaktas. En fråga somkan behöva uppmärksammas är också vilkenställning på den fyraåriga tekniska linjen skall ha. Ytterligare riktlinjer för det fortsattaarbetet bör vara att skola och högskola sesi ett sammanhang, inte minst resursmässigl och med avseende pä geografisk tillgänglighet. För egen delmenar jag att en helhetssyn pä organisationoch resurser är särskilt viktig i det ekonomiska läge vi befinner ossi. Mot denna bakgrund anser jag att man inom det nu berörda -och högprioriterade - området bör pröva sig framoch låta pågående och nya försök medgod lokal och regional förankring bli vägledande. Arbetet bör emellertid, utannågra förändringar i gällande beslutsordning, hållas samman centralt, exempelvis i form av enledningsgrupp inom utbildningsdepartementet.Detta arbete måste bedrivas i nära samband med del försöks- och utvecklingsarbete som jag kommer attföreslå i den kommande propositionen om gymnasieskolans reformering. Prop.1983/84:100 Bilaga 10 26 Samhälle ochhögskola står i ett ömsesidigt beroendeförhållande till varandra.I högskolan måste impulser fångas upp frän det omgivande samhället,som högskolan - och det är här dess särart jämfört med andra utbildningsformer ligger - fullgör enkritisk och nyskapande uppgift gentemot detta samhälle. Som jag redanharanfört ärdet en självklar strävan i utbildningspolitiken att främja ochstimulera den omvandling av samhället i tekniskt och ekonomiskt hänseende somär nödvändig. Högskoleutbildningens uppgifter är på den punkten uppenbara, och jag återkommerstrax till delta. Jag vill redan här stryka under högskolansbetydelse också för den sociala ochkulturella utvecklingen. Även om det budgetförslag som jag kommer all lägga fram har en tyngdpunkt inom deltekniska området vill jag - som bl.a. universitets och högskoleämbetet (UHÄ) hargjort i sin anslagsframställning -framhålla att humanistiska och samhällsvetenskapliga kunskaper och värderingarmåste vara ett viktigt inslag i planeringen för materiellvälfärdsutveckling. För de flestastuderande i högskolan utgör högskoleutbildningen den förstayrkesutbildningen efter en teoretisk skolutbildning. Sedd i sådant perspektivfår den grundläggande högskoleutbildningen avgörande betydelse för den kompetensuppbyggnadsamhället är beroende av. Av slor vikt ärvidare uppgiften atl förbereda för den mest specialiserade utbildningsnivån, forskarutbildningen. Till dessafunktioner skall läggas vidareutbildningenav människor med kunskaper och erfarenheter från yrkeslivet. Inom dettasenare område kan högskolan lämna sitt på kort sikl kanske viktigaste bidraglill samhällsutvecklingen. Högskolansförutsättningar att i dagens ekonomiska situation med framgång fullgöra dessauppgifter står i centrum för den diskussion som förs inom och utomhögskolan. UHÄ har väl sammanfattat situationen i sin anslagsframställningnär ämbetet pekar pä att det är nödvändigt för högskolan att förena en samhällsbyggandeinsats med krav på egen inre förnyelse ochutveckling. Jag delar UHÄ:s uppfattning atl högskolan nu står inför svåra planeringsproblem. För egen delvilljag beskriva dem som ett antal balansproblem. De gäller bl.a. avvägningen mellan kvalitativa och kvantitativa krav, mellan yngre och äldrestuderande, mellan grundläggande högskoleutbildning å ena sidan ochforskarutbildning och forskning å andra sidan. Vad gäller medlen all nå denrätta eller åtminstone den bästamöjliga avvägningen mellan sädana krav flnns också olika vägar alt gå. En väsentlig fråga i sammanhanget är denfortsatta inriktningen av de rationaliserings- och besparingsåtgärdersom lorde bli nödvändiga. Prop.1983/84:100 Bilaga 10 27 Den grundläggande högskoleutbildningenhar inom oförändraderamar fått ta emot ett växande antal studerande. Detta har till viss delmedfört att kostnaderna per utbildningsplats har måst sänkas, framför allt inom sektorerna för utbildning för värdyrken ochför undervisningsyrken. Ett allmänt ökat kostnadsmedvetande inom högskoleenheterna har dock inneburit att allvarligarekvalitetssänkningar har kunnat undvikas. 1 likhet med UHÄ anserjag att högskoleutbildningens kvalitetmåste upprätthållas. Det är inte minst viktigt att undvika alt de senaste årens satsningar inomforskningspolitiken urholkas tillföljd av att rekryteringen tillforskarutbildning och forskning försämras; basen för dessa verksamheter ligger uteslutande inom högskolans grundläggandeutbildning. Jag erinrar här om all jag budgetproposition (prop.1982/83:100, bil. 10. s. 377) uttalade "att besparingar ochomprioriteringar inom grundläggandehögskoleutbildning i förening med reformsatsningar på forskning ochforskarutbildning på sikl kan rubba balansen mellan de bådaverksamhetsgrenarna på ett olyckligt sätt." Mina förslag i den ekonomisk-politiska propositionensyftade till att brytautvecklingen mot en allmän uttunning av resurserna och att därmed bättrekunna bemästra sist nämnda balansproblem. 1 det budgetförslag som jag nu lägger fram fullföljer jag denna linje.Det innebär bl.a. att jag inte tillämpar huvudförslaget på den grundläggandehögskoleutbildningen - jag bortser då frän enförvaltningsrationalisering - i annan mån än att vissa platser som jag i del följande förordar skall tillkommafinansieras inom ramen för deresurser som står tillförfogande för högskoleutbildningentotalt sett. Jag är således inte beredd att förorda nägon allmän besparing under anslagen till grundläggande högskoleutbildning. Sammantagna är mina förslag uttryck för en bestämdsträvan atl värna om kvalité- len i högskoleutbildningen. Också för tidenefter /85 kommer högskolan att ställas inför storapåfrestningar. Jag bedömer det som nödvändigt med ett fortsatt besparings- ocheffekliviseringsarbete inom högskolan. Jag har i den ekonomiskpolitiskapropositionen förordat att all utbildning pä ett antal linjer avvecklas pävissa orter. Jag vill stryka under all denna metod att genomföra besparingar och omprioriteringar har valts föratt säkerställa högsta möjliga standard inom högskolan totalt sett. Vilka områden och högskoleenheter somframdeles kan bli aktuella för motsvarande ätgärder måste avgöras i ensamlad bedömning av bl.a. utbildnings- och forskningspoliiiska, arbetsmarknadsmässiga ochregionalpolitiska faktorer med beaktandeav kostnads- och rationaliseringsaspekter. Av avgörande betydelse är atl en rimlig geografisk avvägning kanåstadkommas som sträcker sig över än ett enstakabudgetär. Jagvill i detta sammanhang ytteriigare framhålla all besparingar och 1983/84:100 Bilaga 10 28 arbetsfördelning på den grundläggandehögskoleutbildningens område inte kan göras isolerat från motsvarande åtgärder påforskningsområdet. I den forskningspoliiiska propositionen avser jag atl la uppfrågor om fördelning av arbetsuppgifter och resurser mellan högskoleenheteroch i anslutning härtill aktualisera en mera systematisk sådan fördelning, såväl inomenskildaämnesområden som inom fakulteter eller motsvarande. Jag vill redan här särskilt pekapå de möjligheter i detta avseende som bör finnas i med dess bredautbud av utbildning och forskning inom ettgeografiskt relativt begränsat område. Det budgetförslagsom jag lägger fram innehåller besparingar på utvalda punkter, dvs.förslag om att minska viss verksamhet. En grund för dessa förslag är UHÄ:sanslagsframställning. Underiag för sädana förslag måste givetvis ocksåframdeles arbetas fram av högskolemyndigheterna. Därutöver måste enligtmin mening högskoleenheterna - i vissa fall med stöd av centrala insatser - själva la ett ökatansvar för besparingar, rationaliseringaroch omprioriteringar. Jag är för egen del övertygad om att del är åtgärder avdetta slag som är de avgörande för om högskolan fortlöpande skall kunnautvecklas och förnyas i det resursläge som vi har och kan förutse. Jag vill här också peka pä den rollhögskolestyrelserna har när det gäller att leda verksamheten, däri inbegripetatt hushålla med tilldelade resurser. Genom beslut medanledning av propositionen om vissahögskoleorganisatoriska frågor (prop. 1983/84:52, UbU 10, rskr 114) stärks styrelsernas möjligheter också i dettaavseende genom de vidgade befogenheternaatl besluta om den interna planerings- och ledningsorganisationen.Också UHÄ:s roll är väsentlig i detta perspektiv. Enligt min mening finns det anledning att UHÄ lägger störrevikl vid sädana uppgifter som ökar ibetydelse i en stramare planeringssituation. Jag tänker här bl. a. pä frågor omorganisationsutveckling, administrativ rationalisering, datorstödda system och personaladministration, allt iden män de bäst behandlas i ettövergripande och nationellt sammanhang. Jag utgår från alt UHÄ vid planeringen av sin verksamhet beaktar de kravpå samordning och stöd till högskoleenheternaseffektiviserings- och förnyelsearbete som kommer att ställas i bl. a. härberörda avseenden. UHÄ:s roll diskuteras också inom ramen för det översynsprojekl på högskolans områdesom jag kommer att beröra i det följande. De närmaste årenkommer att innebära extra påfrestningar pä högskolans resurser tillföljd av ungdomskullarnas storlek. Det har varit och är naturiigt att detta i första hand tar sig uttrycki en strävan att hålla uppe och ökaantalet platser i sammanhängande yrkesinriktad utbildning, dvs. utbildningslinjerna.Samtidigt har den grundläggande högskoleutbildningen Prop.1983/84:100 Bilaga 10 29 andra vitala uppgifter som inte får eftersättas. Jagtänker dä på de ändamål som i första hand tillgodoses inom ramen för enstakakurser. De avser dels fortbildning och vidareutbildning av redanyrkesverksamma, dels kompetensuppbyggnad inom ämnesområden som inte täcks avlinjesystemet men där inte minst en rekrytering till forskarutbildning och forskning måste säkras. Jag vill här erinraom vad jag i propositionen om vissa högskoleorganisatoriska frågor haranfört beträffande en ny planeringsordning för vissa enstaka kurser. Ensådan bör bl.a. ge bättre förutsättningar för avvägningarna såväl inom sommellan de nämnda ändamålen. Bl.a. bör bättre utgångspunkter ges - något somriksdagen har uttalat önskemål om- för fördelningen av resurser för fortbildning och vidareutbildning mellanolika högskoleregioner. I 1982 årsbudgetproposition (prop. 1981/82:100, bil. 12) presenterades för enutbyggnadsplan för grundläggande högskoleutbildning. Bakgrunden till förslagetvar de stora ungdomskullarna . Ca 115000 fler ungdomarfyller 20 är under 1980-lalel än om årskullen 20-äringar hade legat kvar pä nivä. Dessa ungdomar borde iprincip få lika stor möjlighet attstudera i högskolan som tidigare årskullar hade haft. Kortfattat innebar plan en ökning med 3000 nyböijarplalserunder perioden /83 - 1984/85. Enligt fattade beslut har planeringsramarna höjts med totalt ca 2300nybörjarplatser. Som ett av måttenpå efterfrågan på högskoleutbildning kan användas antalet ansökningartill de utbildningslinjer, lillvilka antagning görs genom UHÄ:scentrala datorbaserade antagningssystem. Systemet omfattar ca. av antaletnybörjarplatser på utbildningslinjer. Antalet ansökningar till dessa ökade dramatiskt pä1980-talet men fr. o. m. vårterminen1983 har en minskning kunnnal konstaleras. Jag är inle beredd all dra några mera långtgående slutsatser av dettasenare förhållande men vill ändåpeka på alt det kan vara fråga om en mer stadigvarande tendens. Jag vill här ocksåerinra om vad jag förut har anfört om utbildningsinsatser i gränsområdetgymnasieskola - högskola. En betydande del av de stora ungdomskullarnas behovav yrkesinriktad utbildning efter gymnasieskolan bör kunna tillgodoses genom den ökadesatsning pä högre specialkurser inom bl. a. det tekniska området som jagförordar i del följande. Med hänvisning tillde senast nämnda omständigheterna anser jag det i rådande ekonomiskaläge rimligt all nu inte öka del totala antalet nyböijarplalser. Jagförordar således endast så mänga nybörjarplatser att - med hänsyn tagen tillmina besparingsförslag i den ekonomisk-politiska propositionen och i det följande - oförändrad nivånås, dvs. 2300 platser utöver /nivå. Beträffandeplaneringsramarna för högskoleutbildning hänvisar jag lillvad jag kommer alt anföra när jag anmäler anslaget för denna utbildning. Prop.1983/84:100 Bilaga 10 30 I fråga ominriktningen av mitt förslag till planeringsramar inom statlig högskoleutbildning villjag redan här anmäla atttidigare års profll fullföljs. Nya platser tillförs i första hand detekniska och ekonomiska områdena samt inågon mån det kulturella området, medan nedskärningarna gäller utbildningarsom främst är inriktade mot den offenlliga sektorn. Det är enligl min meningangeläget att lägga tyngdpunkten i fråga om kapacitetsökningar på utbildningar som är förhållandevis brettanvändbara och ger så goda förutsättningar som möjligt för en positiv utvecklingav sysselsättningen. UHÄ har anmält attämbetet avser atl presentera en plan för fortsatt utbyggnad av deyrkestekniska utbildningarna. Jag anser det angeläget atl sä sker.Erfarenheterna talar för att man bör ge olika intressenter i sådan utbildningnågorlunda fasta utgångspunkter för fortsalt planerings- och utvecklingsarbete.Det gäller här avvägningar mellan olika branscher och inriktningar liksominom varje område mellan olika aktuella orter. Härvid måste givetvis hänsyn taslill såväl arbetsgivar och arbetstagarintressen som högskoleplaneringen i stort och principernaför den. Riksdag och regeringanger dimensionering av allmänna saml lokala och individuella utbildningslinjer ochenstaka kurser i form av planeringsramar. Linjerna anges antingen som a-linjer, där enplaneringsram fastställs per linje och högskoleenhet, eller som b-linjer, dären planeringsram per seklor och högskoleenhet fastställs och endast en beräknadantagning per linje och högskoleenhet anges. För enstaka kurser anges såvälplaneringsramar som årsstudieplatser. UHÄ har föreslagit atl alla linjer inomsektorn för utbildning för administrativa, ekonomiska och sociala yrken skallanges som a-linjer. För egen del är jag inte beredd att ta ställning lill dettaförslag utan all frågan harbelysts mera allsidigt och för samtliga sektorer m.m. Jag avser att tainitiativ till en sådan belysning. Den snabba tekniskautvecklingen ger upphov lill kraftiga omställningar av arbetslivet inom näringsliv och offentligverksamhet, vilket i sin tur kräverinsatser i form av vidareutbildning och fortbildning. Också av andra skäl ärdet angelägel atl de som har kortare eller längre yrkeserfarenhet får möjlighetatl vidareutbilda sig i högskolan. Genom högskolereformenblev, som jag har berört förut, begreppet återkommande utbildning vägledandeför utbildningsplaneringen. I själva reformbeslutet ingick ätgärder som skulle främjaåterkommande utbildning i högskolan. Principen återkommande utbildning sågs dä iförsta hand från individens utgångspunkt. De senare årens allt hårdare krav päomställningar i näringsliv och offentlig verksamhet har kommit att bekräftahur riktig principen återkommande utbildning är. Samhällets och arbetslivets behov av sådan utbildning, vid sidan avindividens, har således kommit atl betonas alltmer. Behovet avfortbildning och vidareutbildning år särskilt slort för yrkesgrupper som är verksamma inom deltekniska området. 1983/84:100 Bilaga 10 31 ansvaret för alt tillgodose dessa behov faller påhögskolan kan konstateras, alt behovet är betydligt större än möjligheternahittills har varit att tillgodose det. Genom mina förslag i det följande att ökakostnadsramarna för ett visst antal platser inom enstaka kurser bör del blimöjligt att öka utbudet av sådan utbildning bl. a. inom del tekniska området.Väl så viktigt i detta sammanhangär att det, enligl vad jag har erfarit, finns ett slort intresse frän industrins sida att medverka till atlöka möjligheterna för yrkesverksamma personer att genomgå fortbildning. Ensådan samverkan syftar till att denstora kunskapspotential som finns vid de tekniska högskolorna (molsv.) skall kunna utnyttjas av industrin. Jaganser det riktigt att sådan samverkanäger rum och atl berörda parter utvecklar smidigare former för den. Jag avser att ta de initiativ i denna frågasom jag bedömer erforderliga. I proposition1982/83:150 om en reviderad finansplan (bil. 1, sid. 66) anmäldes att en översyn avstudiemedelssystemet skulle påbörjas med siktepå alt pröva möjligheterna lill en omfördelning av studiemedlen till förmän för dem som bäst behöver stöd. Bakgrundenhärtill var del förhållandet attstudiemedlen i många fall inte räcker till för att medge de studerande en rimlig levnadsstandard. Behovet avförstärkning av studiemedlen föranledde regeringen all i propositionen(1983/84:40) om vissa ekonomisk-politiska ätgärder, m.m. (bil. 6) föreslå, alt studiemedlen förell läsår skulle, med verkan fr.o.m. den Ijuli 1984, höjas till 148 procenl avbasbeloppet enligt lagen om allmän försäkring.För alt finansiera denna höjning föreslogs dels alt studiebidraget skulle omvandlas till återbetalningspliktiga studiemedel, dels attbehovet av studiemedel skulle prövasmot makes/makas ekonomi, såsom var fallet före den Ijuli 1980. har sedermera (SfU 1983/84: 11,rskr 86) beslutat att höja studiemedlentill av basbeloppet medverkan fr.o.m. den 1 januari 1984.Riksdagen har med detta avslagit regeringens förslag om en större höjning av studiemedelsbeloppel liksom debesparingsförslag som var avsedda attfinansiera denna höjning. I sittbelänkande hänvisar social-försäkringsulskollet till den kritik som har mött regeringens förslag om enomprioritering inomstudiemedelsomrädel.