prop · G70371 · 1983-12-31 00:00:00 — För alt denna avsikt skall kommatill tydligare uttryck bör 6 kap. 3 S lämpligen inledas på följande sätt:"Finner beskatlningsmyndigheten med hänsyn till ansökningens innehåll, ulredningensbeskaffenhet eller andra omständigheter alt förhandsbesked inte bör meddelas..." 7 kap. 1 § Om lagrådets förslag till terminologi i 4 kap. I och 2 SSgodtas, bör i första stycket första meningen användas uttrycket "tillledning för fastställande av hans skatt". Enligtandra meningen i paragrafens tredje stycke skall skattetillägget, när skattenbeslutals genom uppskattning, vara tjugo piocent av den skatt som "tillföljd av uppskattningen påförs den skatlskyldige utöver den skatt som skulle hapåförts enligt de skriftliga uppgifter han lämnat till ledning förbeskattningen". Formuleringen stämmer visserligen med nuvarande regel i 37a S LFK, liksom med 116 c S taxeringslagen och 64 a S mervärdeskattelagen, menframstår ändå som mindre tillfredsställande med tanke på det praktiska fallet atlden skattskyldige inte alls lämnat några uppgifter. Det är svårt att av denåtergivna bestämmelsen utläsa vad som dä skall gälla, nämligen attskattetillägget beräknas pä hela den skall som påförts genom uppskattningen. Lagrådelförordar att i varje fall den ändringen vidtas att - på sätt som skatletilläggsutredningenförordade i del betänkande som ligger till grund för den nuvarandebestämmelsen i LFK (SOU 1977:6 s. 42) - i bestämmelsen talas om skriftligauppgifter som den skatlskyldige "kan ha" lämnat. Vid en meragenomgripande omarbetning av de aktuella reglerna bör övervägas att ytterligareförtydliga dem. 7 kap. 9 § Innebörden av andra meningen i förslaget är inte fulltklar. Syftet med bestämmelsen, säsom lagrådet uppfattat den, framgår bättre, ombestämmelsen uppdelas på två meningar och formuleras så: "Skattetilläggsom inte uppgår till påförs ej. Avser ett beslut om skattetilläggmer än en redovisningsperiod eller händelse, skall vad nu har sagts gälla varjeperiod eller händelse för sig." I paragrafen torde vidare, i överensstämmelse med I16r Staxeringslagen, i ett andra stycke tilläggas; "Särskild avgift tillfallerstaten". Rubriken före 8 kap. 1 § Uttrycket "ordinära besvär" kan synas praktisktmen lär i övrigt inte användas i lagtext. Lämpligen bör som motsats tilluttrycket "besvär i särskild ordning" begagnas "besvär i vanligordning". Prop.1983/84:71 245 8 kap. 1 S Bland debeslut, som enligl förslaget skall få överklagas, nämns beslut om särskildavgift, således om skattetillägg eller förseningsavgift. Enligt I kap. 4 stycket gäller lagens bestämmelser om skatt, med visst här ej aktuelltundantag, även för skattetillägg och förseningsavgift. Detta innebär bl.a. attsärskild avgift kan påföras både genom ett sådant beslut som avses i 4 kap. 3 §och genom ett slutligt beslul enligt 4 kap. 5 S. Bestämmelserna i 4 kap. omfastställande av skatt bygger pä principen, att ett beslut enligt 3 S inte fåröverklagas och alt det av beskattningsmyndigheten kan - på begäran av denskattskyldige eller pä myndighetens egel initiativ - ersättas med ett nyttbeslut av samma slag inom viss i paragrafen angiven tid. Om den skattskyldigevill ha skattefrågan definitivt avgjord har han att hosbeskattningsmyndigheten utverka etl slutligt beslut, vilket i sin tur kanöverklagas på vanligt sätt. Atl ett beslut om särskild avgift skall kunna överklagasäven om det meddelats i form av beslut enligl 4 kap. 3 S strider mot detankegångar, på vilka paragrafen bygger. Ett beslut som kan överprövas av högreinstans kan rimligen inte få omprövas av beskaltningsmyndigheten pä sätt somförutsätts i 4 kap. 3 §. Beträffande skattetillägg är att märka all i aktuellafall beslut härom oftast torde meddelas med att beskattningsmyndighetentar ställning till skattefrågan; det ter sig dä olyckligt att vid elt beslutenligt 4 kap. 3 S - som torde bli den vanliga beslutsformen - frågan omskattetillägget kan överprövas av högre instans medan det för skattetilläggetgrundläggande beslutet om skattens storiek inte kan överklagas och dessutom kanomprövas av beskattningsmyndigheten. Lagrådetföreslär att beslut om särskild avgift utgår ur uppräkningen i förevarandeparagraf av beslut som får överklagas. Detta innebär att beslut om särskildavgift blir överklagbart endast om det fattats i form av slutligt beslut. Någonolägenhet av en sådan ordning synes inte föreligga. Är den skatlskyldigemissnöjd med ett beslut om sårskild avgift, som inte är slutligt, har han att -pä samma sätt som gäller för skatt - hos beskatlningsmyndigheten begära attden meddelar ett slutligt beslut i frågan. Det må tilläggas att, om denskattskyldige begär slutligt beslut endast beträffande påfört skattetilläggmen inle angående den grundläggande skattefrågan, det ofta torde varanaturligt att beskattningsmyndigheten på eget initiativ meddelar slutligtbeslut också i detta hänseende. Beslut om rättelse enligt 4 kap. 14 S hör inte till debeslut, som enligt det remitterade förslaget skall få överklagas. Det synesdock rimligt att talan får föras även mot ett sådant beslut. Lagrådet föresläratt paragrafen kompletteras i enlighet härmed. Prop.1983/84:71 246 8 kap. 3 § 1 förevarande paragraf föreslås att besvär över ett avbeskattningsmyndigheten meddelat förhandsbesked skall anföras direkt hosregeringsrätten och således inte, som gäller enligt LFK, hos kammarrätten.Såvitt kan utläsas ur remissprotokollet motiveras ändringen inte av att någonolägenhet skulle vara förenad med det nuvarande systemet utan endast av attöverensstämmelse därigenom nås med vad som gäller angående förhandsbeskedbeträffande direkt skatt och mervärdeskatt. Förslaget kan väntas medföra en ökning av den i dagoroväckande stora tillströmningen av mål till regeringsrätten. Det är därvidatt märka att -med hänsyn till att besvären inte passerar kammarrätten -reglerna om prövningstillstånd inte längre kommer att gälla för dessa mål ochatt besvären således i fortsättningen alltid kräver sakprövning i regeringsrätten. I anslutning härtill vill lagrådet erinra om följande. Denär 1971 beslutade reformen på förvaltningsrättskipningens område var förestavadav tvånget att råda bot pä den stora arbetsbalans som förelåg i regeringsrättenoch pä de därmed sammanhängande länga handläggningstiderna. Reformen gick iprincip ut pä att den domstolsmässiga besvärsprövningen skulle fördelas mellanregeringrätten och kammartätlerna på det sättet atl regeringsrätten främstskulle svara för prejudikatbildningen medan kammarrätterna skulle bärahuvudansvaret för att materiell rättvisa skipades i enskilda fall. I mäl somfullföljts frän kammarrätt skulle sakprövning i regeringsrätten i allmänhet fåske endast under förutsättning att regeringsrätten meddelat prövningstillstånd.Samtidigt sköts kammarrätt in som allmän mellanin-stans för ett stort antalmålgrupper, som inte handlagts av kammarrätt. Vissa målgrupper lämnadesdock utanför nyordningen och skulle inte" heller i fortsättningen prövasav kammarrätt. Bland dessa märks främst kommunalbesvärsmälen och patentmålen.Även talan mot förhandsbesked beträffande direkt skatt ochmervärdeskatt ansågs alltjämt böra föras direkt hos regeringsrätten. Försakprövning i dessa fall fordrades alltså inte prövningstillstånd, eftersommålen inte passerat kammartätl. Utvecklingen har gjort det nödvändigt att gå vidare på deninslagna reformvägen. Även kommunalbesvären har sålunda numera inlemmats i dettidigare beskrivna principiella system som genomfördes ; enligtlagstiftning 1980 anförs kommunalbesvär nu hos kammarrätt, och regeringsrättensakprövar besvären från kammartätl endast efter prövningstillstånd. Samtidigthärmed ändrades förvaltningsprocesslagen på det sättet att vissa beslut av kammartätl,som tidigare ej fordrade prövningstillstånd för sakprövning, i fortsättningenskulle kräva sådant tillstånd. Slutligen må erinras om atl omvandlingen avpatent- och registreringsverkets besvärsavdelning till domstol - patentbesvärsrätten- öppnat möjlighet att införa krav på prövningstillstånd även för besvär över patentbesvärsrättensavgöranden. Så har också skett beträffande mäl enligt namnlag. Prop.1983/84:71 247 Del framlagda förslagel i fräga om besvärsordningenbeträffande förhandsbesked står alltså i klar motsättning till dereformsträvanden rörande regeringsrättens ställning och verksamhel, som präglatlagstiftningen . De principer som fastlagts genomförvaltningsreformen bör enligt lagrådets mening inte frångås i nylagstiftning utan tungt vägande skäl. Sådana synes inte föreligga i det nuaktuella fallet. Vid bedömande av verkningarna för regeringsrättens del avförslaget om ändrad instansordning beiräffande förhandsbesked bör beaktas, attvillkoren för att erhålla förhandsbesked enligt del remitterade förslaget ärlindrigare än de som gäller förhandsbesked om direkt skatt; om besked inte ärav vikt för enhetlig lagtolkning eller rättstillämpning krävs för förhandsbeskedom direkt skatt alt sådant besked är "av synneriig vikt" för denenskilde, medan det enligt det remitterade förslaget räcker för att få förhandsbeskedatt sådant är "av vikt"' för sökanden. - I anslutning härtill måvidare framhållas att den i remissen föreslagna nya rätten till besvär isärskild ordning kommer att medföra alt mål angående sådana besvär i samtligafall blir undantagna frän kravet på prövningstillstånd (jfr prop. 1979/80: 105,s. Mol bakgrund av det anförda föreslär lagrådet altordningen för besvär över förhandsbesked i den nya lagen regleras pä sarnmasätt som gäller enligt LFK, dvs. att besvären handläggs av kammarrätten iförsta hand. Eventuella besvär över kammarrättens avgöranden kommer dä alltjämtatt fordra prövningstillstånd för sakprövning i regeringsrätten. Anses den nuvarande ordningen för besvär överförhandsbesked enligt lagen om skatt på annonser och reklam böra kvarstå synesbestämmelser härom böra upptas i nämnda lag. 8 kap. 4 S Bestämmelsen ger klarare än nuvarande stadgande i 9 § LFKuttryck för regeln att sädana beslut enligl 3 kap. 14 S, varigenom undantagandeav handlingar vägras, inte får överklagas av den hos vilken revisionen sker.Principen stämmer med vad som gäller enligt 56 S 4 mom. taxeringslagen ochlagrådet vill särskill med hänsyn hårtill inte föreslå någon annan reglering.Det bör dock framhållas, att förbudet mot överklagande inte är alldelestillfredsställande från råttssäkerhetssynpunkt. Här kan erinras om att fråganregleras pä annat sätt enligt bevissäkringslagen (18-21 SS). Vid en mera allmänöversyn av de aktuella författningarna kan det finnas skäl att la upp denberörda regeln lill omprövning. Godtas lagrådets förslag beträffande 4 kap. 2 S LPP, börvidare hänvisningen fill denna paragraf utgå ur 8 kap. 4 S. Prop.1983/84:71 248 8 kap. 5 S Med hänsyn till att i 8 kap. 2 S andra stycket enförtydligande regel har getts om besvärstiden vid länsrättens beslut omutdömande av vite, bör för konsekvensens skull en liknande regel ges i 8 kap. 5S om kammarrättens beslut i dessa frågor. Godtas vad lagrådet föreslagit under8 kap. 3 S i fräga om förhandsbesked, bör vidare en bestämmelse om besvärstidvid kam-martättens beslut i sädana mål införas i 8 kap. 5 §; liden kanförslagsvis bestämmas till en månad frän det klaganden erhållit del avbeslutet. 8 kap..6 § Reglerna om anslutningsbesvär gäller beslutom fastställande av skatt, om efterbeskattning samt om förhandsbesked. De börrimligen inte utvidgas till andra områden. Lagrådet ifrågasätter vidare omanslutningsbesvär fyller någon angelägen funktion i mäl om förhandsbesked;sådana besvär är inte möjliga vid förhandsbesked vare sig enligt taxeringslageneller mervärdeskattelagen, och det synes önskvärt att åven den nu berördafrågan regleras pä ett enhetligt sätt i de aktuella författningarna. Lagrådetförordar att i 8 kap. 6 S första stycket efter orden "ett beslut" inskjules"'om fastställande av skatt eller om efterbeskattning". 8 kap. 7 § I fråga om förutsättningar för besvär i sårskild ordningtorde del vara överflödigt att särskill ange att omprövningstiden enligt 4 kap.3 S skall ha gått ut eller slutligt beslut skall ha meddelats enligt 4 kap. 5 S;detta torde ändå följa av systemets uppbyggnad. Godtas vad lagrådet anfört under 4 kap. 13 S§, börlämpligen i punkt 1. 3 och 4 om skatten användas uttrycket"fastställts" i stället för "beslutats'". Mot formuleringen av punkt 2 kan särskilt anmärkas, attuttrycket "uttagits" närmast tyder på att skatten skall ha erlagts,och att ordet "händelse" enligt terminologin i 4 kap. 1 S användsbara för skattepliktiga förhållanden av vissa slag. Lagrådel förordar atl paragrafen, i närmare anslutningtill 55 S mervärdeskattelagen, får följande lydelse: "Den skattskyldige får anföra besvär i särskiltordning om 1. skatten harfastställts i strid med bestämmelserna om vem som år skattskyldig eller vad somär skattepliktigt, 2. skatten harfastställts mer än en gång för samma skattepliktiga förhällande, 3. skatten harfastställts till ett belopp som väsentligt överstiger vad som rätteligen bortutgå och detta beror pä att den skattskyldige underlåtit att lämna deklarationeller infordrad uppgift, eller föranletts av felaktighet ... uppgift, eller 4. skatten bordeha fastställts till ett väsentligt ... åberopar. Besvär enligl ... når skatten fastställdes och detframstår ... 1983/84:71 249 9 kap. 3 § I lagförslaget saknas direki motsvarighet lill regeln i124 S tredje stycket taxeringslagen, enligt vilket vid prövning av frågorbeträffande vites utdömande också fråga huruvida och med vilkel belopp vilelhade bort föreläggas kan komma under bedömande. Här liksom i andra fall kandet synas önskvärt med en likformig reglering i de båda lagarna: bestämmelsernaom jämkning av viiesbeloppei i 9 kap. 3 S tredje slyckel har inte alldeles sarnmainnebörd. Lagrådet förordar alt bestämmelsen ersäits av en motsvarighet lilltaxeringslagens regel. Den avsedda innebörden av punkt 2 framträder bättre omorden "som hänför sig till" utbyts mot "för vilkel deklarationskulle ha lämnats". Syftet med de skärpta reglerna om skattekontroll lär vara atlde genast skall kunna användas även om de avser förhällande som hänför sig lilltiden före lagens ikraftträdande. En sådan tillämpning, vilken får ansesrimlig, förutsätter emellertid atl undantag görs från den huvudregel somframgår av punkt 2. 1 denna punkt bör därför tilläggas alt reglerna i 3 kap.skall tillämpas också på äldre förhållanden. Syftet med punkt 3 torde bättre framträda om"redovisningsskyldigheten" utbyts mot"deklarationsskyldigheten" och vidare i stället för "den nyalagen" insätts "den nya redovisningsordningen". Vad angår punkt 6 torde man behöva uttryckligt reglerafallen då skallen anses fastställd genom slutligt beslut enligt 19 S andrastycket LFK och när fristen för efterbeskattning gått ut enligt 21 S LFK. 1dessa situationer bör av råltssäkerhelsskål äldre regler gälla. Lagrådetförordar alt punkten får följande avfallning: De övriga bestämmelserna i 4 kap. tillämpas ävenpä äldre förhållanden. Beslut om fastställande av skatt enligt 3 eller 5 Seller om efterbeskattning får dock inte meddelas om tiden för meddelande avmotsvarande beslut enligt den gamla lagen gått ut vid den nya lagensikraftträdande." I anslutning till punkt 8 kan anföras följande. I fräga omreslavgift och ränta innehåller de föreslagna övergångsbestämmelserna ingasärskilda regler. Detta torde innebära att den gamla lagens beslämmelser skullekomma att gälla i samtliga fall, dä skatten avser äldre förhållanden. mening möter det dock inte några betänkligheter att låta den nyalagen i dessa delar fä tillämpning även på äldre förhållanden under förutsättningall den tidpunkt dä skatten skall erläggas - till följd av deklaration ellerbeskattningsmyndighetens beslut - infaller efter den nya lagens ikraftträdande.Lagrådet föreslår en sådan reglering. Vad angår ränla bör dock rimligenräntesatsen bestämmas efter vad som föreskrivs i den gamla lagen i den månräntan belöper pä tid före den nya lagens ikraftträdande. 1983/84:71 250 Under hänvisning lill det anförda föreslär lagrådet attpunkt 8 av övergångsbestämmelserna kompletteras med förslagsvis följande:"Bestämmelserna om restavgift och ränta i den nya lagen tillämpas även pääldre förhållanden, om skyldigheten att betala skatten, till följd avdeklaration eller beskaltningsmyndighetens beslut, inträtt efter den nya lagensikraftträdande; dock beräknas ränta, som avser tid före ikraftträdandet, efterde procentsatser, som anges i 27 och 29 SS gamla lagen." Punkt 12 iövergångsbestämmelserna framstår närmast som etl undantag från den allmännabestämmelsen i punkt 13. Lagrådet föreslår, att punkt 13 flyttas upp som punkl 12 och all som en andra mening i denna punkt tilläggs:"Den upphävda lagen gäller dock fortfarande (se punkt 12) ....... tillfällig vinstskalt." Till de sålunda angivna fall dår den upphävda LFK alltjämtskall gälla bör fogas sådana fall, där de nya övergångsbestämmelserna i desärskilda lagar som nämns i I kap. I § innebär atl LFK alltjämt skall tillämpas.Lagrådet föreslår att som en sista punkt i övergångsbestämmelserna i intasföljande regel: "13. I den män lagarna under I kap. I S innehållersärskilda övergångsregler som strider mot punkterna 2-12. gäller i ställetdessa regler." Vad angår övriga lagförslag bör inledningsvis anmärkasatt. om lagrådets förslag till ändrad rubrik till LPP godtas, molsvarandeändring bör göras i alla de bestämmelser som hänvisar till lagen i fråga. Lagen om särskild skatt å vissa iotterivinster 1 andra stycket sista meningen sker en hänvisning till LPP,vilken lag omtalas först i 4 S. Lämpligen bör regeln i stället uttryckas utanatt LPP behöver nämnas. Lagrådet förordar att meningen i stället formuleras så:"Ränta ulgår inle på återbetalat belopp." Lagen om särskild varuskatt Av motiveringen till paragrafen framgår att bestämmelsen iförsta stycket är avsedd atl utgöra en materiell regel av innebörd att, om densammanlagda verksamheten för ett beskattningsår inle omfattar av deberörda varorna, sä skall skatt inte utgå. Om skatt har betalats mendet senare visar sig att kvantiteten inte uppnått skall återbetalningske, medan i motsatt fall skatten skall betalas in. Den avsedda innebörden harinle kommit till tillfredsställande uttryck i lagtexten. Denna handlar enligtsin lydelse om befrielse från att "lämna deklaration och betalaskatt". Eftersom.deklaration i princip skall avlämnas för varje 1983/84:71 251 löpande kalendermånad kan det inle vid deklarationstillfälletmed säkerhet bedömas om kvantiteten aktuella varor för hela beskattningsåretkommer att undersliga eller översliga . Enligl lagrådets mening börlagtexten utformas så att den innehåller en rent materiell regel om altskattskyldighet inle föreligger om den aktuella verksamheten för ellbeskattningsår inte omfattar . Av en sådan regel följer dä automatisktall erlagd skatt skall återbetalas om kvantiteten visar sig inte uppgå lill detangivna gränsvärdet och alt belalning skall ske om verksamheten varil störremen belalning inte skett tidigare. Frågan huruvida deklaration skall avges löpandeoch skatt betalas i anslutning därlill får bedömas efter ell anlagande om denkommande verksamhetens totala omfattning för beskattningsåret. Några särskildabestämmelser i della hånseende torde inte erfordras i lagen. Finner riksskatteverketalt någon, som inte löpande lämnar deklaration, skäligen kan antas varaskallskyldig, kan verket förelägga honom att lämna deklaration: se 3 kap, 2 S LPP.Lagiådel föreslår att paragrafen ges följande utformning: "Skattskyldighetföreligger inte för sådan tillverkning av choklad- och konfekiyrvaror som underett beskattningsår tillsammans med verksamhel som avses i 5 S andra stycket omfattarhögst varor av detta slag. Bestämmelsen i första stycket gäller inte om verksamhetenför etl tidigare beskattningsår omfattat mer ån choklad- och konfekiyrvaror.Riksskatleverket får dock medge atl bestämmelsen tillämpas också i sådant fallunder förutsättning atl verksamheten kan beräknas i fortsättningen perbeskattningsår omfatta högsl varor av detta slag." Lagen om prisreglering på Jordbrukets område Med hånsyn till innehållet av I kap. I S LPP börbestämmelsen formuleras som en erinran om LPP, förslagsvis på della sätt:"Regler om förfarandet vid uttag av avgifter som avses i denna lag finnsi lagen om ..." Hänvisningen till LPP i paragrafen lär avse endast LPP:sregler om skattekontroll. Lagrådet förordar att den allmänt hållna bestämmelseni paragrafens första mening preciseras pä följande sätt: "För tillsyn avefterlevnaden av bestämmelserna i 28, 29 och 31 SS gäller i tillämpliga delarvad som föreskrivs om skattekontroll" i LPP. Den följande meningen, som isin föreslagna lydelse är svårtillgänglig, bör lämpligen formuleras så:"Därvid skall vad i nämnda lag sägs om beskattningsmyndighet gällaJordbruksnämnden. Vad som sågs om skattskyldig skall gälla den som är skyldig attanvända råvara och vad som sågs om skattepliktig vara skall gälla sådan varasom enligl 28, 29 och 31 SS denna lag avses med tillverkningen ellerförsäljningen." 1983/84:71 252 Den straffbestämmelse som intagits i paragrafens tredjestycke har inle motiver-ats i remissprotokollel. Det kan anmärkas attbestämmelsen delvis molsvarar den nuvarande regeln om straff för brotl mot 4 S LFK;dessutom har skett en anpassning lill regeln i 10 S skatlebrottslagen. sominte är tillämplig i förevarande situation. innebär all en vissutvidgning sker av del strafl"bara området. Lagrådet har ingen erinran molförslaget i denna del. Lagen om skatt på annonser och reklam Med hånsyn lill att beskattningsåret enligl I kap. 9 S LPPinte alllid behöver vara lika långt som elt kalenderår torde reglerna omredovisningsskyldighet i förevarande paragraf kunna leda till resultat som inleåsyftats. Ändringen synes inte böra genomföras på föreslaget säll. Delsamma kansägas om det därmed sammanhängande förslagel lill ändring i 24 S. Lagrådet erinrar om vad som anförts under 16 §. Lagrådet erinrar om vad som anförts under 8 kap. 3 S LPPom förhandsbesked enligt förevarande lag. Bestämmelsen avser vissa fall där LPP är tillämplig beiräffandeskatt pä annonser och reklam. Den allmänna hänvisningen till LPP finns intageni 33 S. Lämpligen bör den speciella regeln i 30 S ansluta till den generellabestämmelsen om LPP:s tillämpning såsom etl andra stycke i 33 S. Lagrådetförordar atl 30 S upphävs och att - med visst förtydligande av hänvisningen lillLPP:s kontrollregler - 33 S andra stycket utformas på följande sålt:"Bestämmelserna i 3 kap. 5 S nämnda lag om kontroll hos annan än skattskyldigskall tillämpas ... reklamlrycksak framställs." Bland de lagrum i LPP vartill första meningen i paragrafenhänvisar torde även böra nämnas 9 kap. 2 och 3 S§. Om man godtar lagrådets ståndpunkt att bl.a. lagen om överlastavgiftbör fullständigt ange vilka fört'arandebestämmelser som skall gälla (se ovanvid I kap. 2 S LPP), bör andra meningen i förevarande paragraf ersättas avföljande två meningar: "Beslut att upplysning skall inhämtas får fattas. 1983/84: 71 253 utom av , av efler samrådmed . Vad i 3 kap. 9, II, 13 och 15 SS nämnda lag sägs om beskatlningsmyndigheten skall därvidi stället gälla ." Lagen om avgift på vissa dryckesförpackningar 2 och 3 SS Denföreslagna ändringen innebär all i 2 S endast kvarstår en regel om vart avgiftskall betalas i ett specialfall, medan huvudfallet framgår av LPP. Lagensuppbyggnad blir därigenom något svårförståelig och mindre tillfredsställande frånsystematisk synpunkt. Lagrådet föreslår att - trots att inte heller dennalösning är hell idealisk - bestämmelsen i 14 S knytes till 2 S såsom ett förstastycke i denna paragraf. - Någon ändring i 3 S behöver då inte vidtas. Enligt vad som framhållits under I kap. 2 S LPP börvägtrafikskattelagen innehålla en fullständig reglering av vilka förfarandebesiämmelsersom skall gälla, något som inte är fallet enligt det remitterade förslaget.