prop · G703174 · 1983-12-31 00:00:00 — Bestämmelsen motsvarar 50 § i barnavårdslagen.Tillfälligt förbud kan meddelas av nämnden (28 § andrastycket). Ett fillfälligl förbud enligt 28 § andra stycket gälleromedelbart. Detta framgår av bestämmelsernas utformning och syfte. Meratveksamt är det, menar beredningen, om elt förbud enligt 28 § första stycketgäller . Det är ju ett för vårdnadshavaren betungande beslut.Beslutets karaktär av skyddsregel gör det emellertid, enligt beredningen,rimligt att stanna för att socialnämndens beslut bör gälla . beslut om förbud med stöd av 28 § kanöverklagas till länsrätten. Om länsrätten inle ändrar beslutet, inträffar ingenförändring i verkställigheten. Skulle länsrätten ernellertid upphäva förbudet, uppkommerfrågan om det beslutet bör vara verkställbart. 28 § SoL har till syftealt förhindra alt barn utsätts för onödiga förflyttningar mellan olika hem. Detär därför enhgl beredningen rimligt all även i delta fall låta socialnämndensbeslut om förbud alt flytta barnet ha gilfighet till dess domstolens beslut omupphävande har vunnit laga kraft. kan emellertid också avslå en begäran om allmeddela flyltningsförbud. Ett sådant beslut kan den som vårdar barnet ochbarnet självt- om del fyllt 15 år- överklaga. Länsrätten (kammarrätten) kandärvid tänkas ändra socialnämndens beslut och meddela förbud. Liksom socialnämndensbeslut bör också, menar beredningen, elt av domstolen meddelat förbud varaomedelbart verkställbart och äga gilfighet fill dess det genom lagakraflvunnetbeslut blivit upphävt. De remissinstanser som har yttrat sig närmare överförslagen är främst de rätlstillämpande. Samfiiga har med olika motiveringargjort vissa invänd- Prop.1983/84:174 13 ningar mot förslagen. Gemensamt för dem är dock att deönskar att samma regel bör gälla i fråga om verkställigheten av olika typer avbeslut. Jag menar att det är angelägel alt ha en så enkel och enhefiigreglering av besluts verkställbarhel som möjligt. De skäl som beredningen haranfört för alt ha en särskild reglering i fråga om vissa beslut (27 och 28 §§ SoL)är i och för sig vägande. Men den skyddseffekt som beredningen eftersträvar kanenligt min mening som regel åstadkommas lika bra genom att domstolarna fårmöjlighet all i del enskilda fallet avgöra om besluten skall gälla omedelbarteller först efter det de har vunnit laga kraft. Jag föreslår därför attbestämmelsen i 73 § SoL får den utformningen att socialnämndens ochdomstolarnas beslut i alla de frågor som jag här har behandlat gälleromedelbart, men alt domstolarna får möjlighet att förordna all beslutet skallverkställas först sedan det har vunnit laga kraft. Jag har därvid inte settnågot skäl all ha någon annan regel i fråga om beslut som gäller eftergift av ålerbelalningsskyldighetenligt 37 § SoL. 2.1.4 Beslut enligt LVU och LVM Mitt förslag: LVU och LVM bör förtydligas så alt detframgår att ett beslut om omhändertagande upphör atl gälla, närrätten avgör frågan om vård. Beredningens förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrkerförslaget. Skäl för mitt förslag: 121 § LVU och i 28 § LVM föreskrivsbl.a. aft beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU resp. 8 § LVM gälleromedelbart och atl rätten får förordna att andra beslut som rätten har meddelatenligt lagarna skall gälla . Enligt 8 § LVU upphör ett beslut om omedelbartomhändertagande all gälla, om ansökan om vård inte har gjorts inom angiven tid,om ansökan om vård inte bifalls eller om den unge häktas. Både rätten ochsocialnämnden kan vidare besluta att ett omhändertagande skall upphöra, när detinte längre finns skäl för beslutet. Motsvarande bestämmelser enligt LVM finnsi 10 §. Här föreskrivs all beslut om omhändertagande skall upphävas om ansökanom vård inte görs inom angiven fid, om ansökan om vård avslås eller om denomhändertagne häktas. Varken i LVU eller i LVM finns det däremot något uttalandeom vad som händer med ett beslut om omhändertagande när rätlenfattar beslut om vård. Rätten har inte heller ålagts att ta ställning till varesig beslutet om omhändertagande eller verkställigheten av vårdbeslutel närvårdfrågan avgörs. Förarbetena ger inte myckel stöd för hur dessabestämmelser skall tolkas. Lagrådet förutsatte vid granskningen av 8 § LVU attett 1983/84:174 14 omhändertagande upphörde utan särskilt beslut, när verkställbartbeslut om värd förelåg, och all någon lagregel inte behövdes. Uttalandetkommenteras inle i propositionen (1979/80:1). Det sägs dock all syftet med ettomedelbart omhändertagande är atl säkerställa de vårdåtgärder som antasnödvändiga under fiden fram till dess rätten prövar ansökan om vård. Inte heller när det gäller LVM finns mycket stöd iförarbetena. I anslutning till elt motionsyrkande att ett beslut om vård somhuvudregel skulle få verkställas uttalade dock socialutskottetföljande (SoU 1981/ 82:22). Med hänsyn till alt LVM förutsätter att missbrukaren harett behov av vård torde delta ofta leda till att rätlen beslutar attbeslutet får verkställas utan hinder av att det inte vunnit laga kraft. Ommissbrukaren redan är omhändertagen när domen meddelas måste ett beslut omomedelbar verkställighet vara regel med hänsyn till all avbrott i omhändertagandelsjälvfallet måste undvikas. Tillämpningen av ifrågavarande bestämmelser i harprövats av regeringsrätten i en dom (mål nr. 1863-1982).Domstolen uttalade där på anförda skäl att ett beslut om omedelbartomhändertagande gäller till dess att ett verkställbart beslut om vårdföreligger eller förhållande som sägs i 8 § LVU har inträffat. Beredningen har med utgångspunkt från den nämnda domenfört följande resonemang. Enligt regeringsrättens tolkning fortsätter ett beslut omomedelbart omhändertagande enligt LVU atl gälla trots att ett beslut om vårdhar meddelats, om beslutet om vård inte har gjorts verkställbart.Regeringsrättens dom kan tolkas så att rätlen inle behöver meddela någotförordnande om alt domen i ett LVU-mål skall gälla , när det finnsett beslut om omhändertagande, eftersom detta senare beslutfortsätter alt gälla även efter del alt domen har meddelats. När det gällervård enligt LVU har detta dock ingen större betydelse. Vårdtiden är där inlebegränsad, och den omprövning som skall ske när del gällervärd enligt 1 § andra stycket 2 har som utgångspunkt rättens beslut om vård. Större betydelse har frågan vid tillämpningen av LVM därden normala vårdtiden inte får överstiga . Beredningen frågar sigdärför om en motsvarande tolkning bör göras när det gäller den lagen.Bestämmelserna i och LVM är Ukalydande i denna fråga. Beredningen antar attdet knappast finns anledning tro att regeringsrätten skulle ha dömt på ettannorlunda sätt, om det hade varit fråga om LVM. Eftersom del är tveksamt hur bestämmelserna skall tolkas,finns det, menar beredningen, skäl alt komma med ett klargörande. Frågan harstor betydelse för vårdfidens beräkning i LVM-mål. Om domstolarna konsekventskulle underlåta alt meddela förordnande om omedelbar verkställighet av ettbeslut om vård enligt LVM, då del finns elt beslut om Prop.1983/84:174 15 omhändertagande, så skulle vårdfiderna förlängas med treveckor eller mer. Detta kan inte vara acceptabelt, menar beredningen. Beredningenföreslår efter atl ha övervägt olika alternativa lösningar att en bestämmelseförs in i 8 § LVU och 10 § LVM som innebär att ett beslut om omedelbartomhändertagande upphör alt gälla när beslut om vård meddelas. Samtligaremissinstanser tillstyrker förslaget. Jag föreslår därför att den ändringengörs i LVU och LVM att ett beslut om omhändertagande alltid upphör atlgälla när rätten avgör frågan om vård. För atl undvika avbrott i verkställigheten vill jag liksomberedningen framhålla alt rätten i samband med domen regelmässigt bör förordnaalt beslutet om vård skall gälla i sädana fall då det finns ettbeslut om omhändertagande. Detta ansluter till det fidigare citeradeuttalandet av socialutskottet. Skulle rätten ändå i något fall underlåta altmeddela ett sådant förordnande, har den högre instansen möjlighet all göradetta efter överklagande (6 § LVU och 8 § LVM). 2.2 Vissa frågor om tillämpningen av LVM Mitt förslag: skall ta initiativ till altmissbrukaren får inledande sjukhusvård. Rätlen skall kunna förordna om vård enUgt LVM, även ommissbrukaren vårdas enligt lagen (1966:293) om beredande av slutenpsykiatrisk vård i vissa fall (LSPV) under en kortare lid. Beredningens förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Med något undanlag tillstyrker samtligaberedningens förslag. Skäl för mitt förslag: Vård enligt LVM skall enhgl 12 §inledas på sjukhus, om det anses lämpligt med hänsyn fill den planerade vårdeni övrigt och förutsättningarna för sjukhusvård är uppfyllda. Den som äromhändertagen enligt 8 § skall utan dröjsmål beredas vård anfingen i ett vård enligt LVM eller på ett sjukhus, det senare under sammalämplighetsvillkor som nämnts. Beredningenredovisar att under del första året som LVM var i kraft, 1982, fick av demsom korn fill insfitulion enhgt LVM inledande vård på sjukhus. Första halvåret1983 var motsvarande tal . Då var medräknat både fall där det endast fannsett beslut om omhändertagande och fall där det förelåg ett beslut om vårdenligt LVM. Beredningen menar alt man med de förutsättningar som gäller för fillämpningenav LVM hade kunnat vänta att betydligt fler skulle inleda vården på sjukhus. En av anledningarna till atl inledande sjukhusvård harförekommit i sä få 1983/84:174 , 16 fall kan, menar beredningen, vara att det inle ärsocialnämnden som har ansvaret för att den enskilde får inledande sjukhusvårdnär det finns ett beslut om vård. Enligt 12 § LVM är det socialnämnden somskall ta initiativet till sjukhusvård när någon är omhändertagen.Det framgår däremot inte av lagtexten vem som skall la ställning fill behovetav inledande sjukhusvård när det finns ett beslut om vård enligt LVM. Avförarbetena framgår dock att del är föreståndaren för LVM-hemmel som eftersamråd med vederbörande läkare skall ta ställning fill om vården skall inledaspå sjukhus. Men, menar beredningen, det är socialnämnden som skallverkställa ett beslut om vård med stöd av LVM (6 §). Innan vården har påbörjatsär del alltså socialnämnden som har den bästa kontakten med missbrukaren ochden bästa kännedomen om honom och hans behov. Del är också socialnämnden somhar kontakt med och kännedom om det sjukhus han hör till. Det finns alltså skälatl uttryckligen lägga ansvaret för alt missbrukaren kommer fill sjukhus påsocialnämnden. En annan länkbar förklaring till den låga andelen sjukhusvårdadesom beredningen för fram är atl farhågor för alt missbrukarna skall avvika frånsjukhuset har inverkat. Beredningen framhåller att man från flera undersökningarvet alt del främst är under någon av av en vårdperiod sommissbrukaren avviker. Mot denna bakgrund finns del, menar beredningen, skäl allse allvarligt på uppgifterna om att risken för att den omhändertagne avvikerhar varit en återhållande faktor när det gällt att bereda de LVM-omhänderlagnainledande vård på sjukhus. Vård ulan samtycke på sjukhus får ges endast med stöd avlagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall (LSPV).En missbrukare som vårdas på sjukhus med stöd av LVM kan däremot inte hindrasatt lämna sjukhuset eller hämtas tillbaka dit på begäran av sjukvårdspersonalen.Däremot kan han hämtas och inställas på LVM-hemmel efter en begäran därifrån. Vård med stöd av LVM kan inte beslutas om vårdbehovet kantillgodoses enligt någon annan lag (2 § LVM). Med annan lag avses främstsocialtjänstlagen och LVU men också LSPV. Kan en missbrukare få sitt vårdbehovfillgodosetl enligt LSPV har således denna lag företräde. Bestämmelsen i 2 § LVMär avsedd att reglera del fall då en missbrukare kan få hela sitt vårdbehovtillgodosett genom I.ex. Emellertid har domstolarna kommit i berådom fillämpligheten av LVM i några fall där en missbrukare, när målet om vårdenligt LVM skall avgöras, är föremål för akut LSPV-vård i ett abstinensskede. Beredningen föreslår därför att det klargörs i lagtextenatt rätten kan förordna om vård enligt LVM, även om LSPV fillämpas samtidigtunder en begränsad lid. Beredningen avser alt återkomma i frågan om kvarhållnings-rättpå sjukhus i sill slutbetänkande. Frågan om den inledande sjukhusvården har tagits upp avmånga Prop.1983/84:174 17 remissinstanser från något olika infallsvinklar. Någonremissinstans uttrycker viss tveksamhet inför behovet alt regelmässigt påbörjavården på sjukhus. De flesta utgår dock från alt delta är en riktig metod, utanatt för den skull ta ställning till om de av beredningen redovisade siffrornaför andelen sjukhusvårdade bör anses för låga. Främst de rätlstillämpandemyndigheterna framhåller behovet av att kunna hålla patienten kvar påsjukhuset. De sjukvårdande instanserna framhåller betydelsen av all hållasjukvården fri från tvångsinslag. Så gott som samtliga remissinstansertillstyrker dock de två konkreta förslag till mindre ändringar som beredningennu lägger fram. Jag instämmer i beredningens båda ändringsförslag.,Jagvill i anslutning härfill framföra följande. Socialberedningen arbetar f.n. med bl.a. en revidering avden nuvarande LSPV och med en mera grundlig översyn av LVM. Beredningensförslag beträffande båda lagarna skall föreligga under innevarande år. Även omjag har förståelse för de remissinstanser som önskar ett snabbtställningstagande i frågan om rätten atl hålla kvar en LVM-patienl under deninledande vårdperioden på sjukhus, anser jag del inte lämpUgt att föregripasocialberedningens samlade bedömning. 2.2.2 Frågor om omhändertagande Tidsfristen för länsrättens handläggning avunderställningsmål Mitt förslag: Tidsfristen för länsrätten att behandla enfråga om fastslällelse av omhändertagande skall kunna förlängas , som är huvudregel, till högst , om del är nödvändigt pågrund av någon särskild omständighet. skall för att påskynda handläggningenupplysa den som är omhändertagen om hans rätt att yttra sigskriftligen till länsrätten över beslutet, att få offentligt biträde enligträttshjälpslagen och all begära muntlig förhandling. Beredningens förslag: Överensstämmer med milt förslag. Remissinstanserna: Flertalet mottar förslagen positivt.Viss tveksamhet uttrycks dock från en del remissinstanser. Av dessa går någraemot förslaget om förlängning av fidsfristen medan andra vill se den förlängda fidensom huvudregel. Ingen remissinstans motsätter sig uttryckligen förslaget ompolisens medverkan i kommunikationsförfarandel. Skäl för mitt förslag: Enligt 9 § LVM skall ett beslut omomedelbart omhändertagande av polismyndighet genast underställas länsrätten.Beslutet skall prövas av rätten från del atl beslutet har underställtsrätten. Regeln om prövning av omhändertagandebeslulen ärovillkorlig. Följande omständigheter gör att länsrätten kan hamna i fidsnöd vidsin prövning. Prop.1983/84:174 18 1) Enligt 10 § förvaltningsprocesslagen(1971:291; FPL) skall en ansökningshandling tillställas motparten. Undantagfrån kommunicering kan göras bl.a. om del är uppenbart alt talan inle kanbifallas eller all en underrättelse är onödig. Undantagsreglerna torde kunna fillämpasi ifrågavarande LVM-mål endast när det står klart för rätlen alt beslutet inteskall fastställas. 2) Enligt 22 § LVM skall rätten i målenligt LVM pröva om det behövs muntlig förhandling. Om en part begär det, skallmuntlig förhandling hållas. Parterna skall upplysas om sin rätt all begära enmuntlig förhandUng. 3) Av 42 § rättshjälpslagen följer atlrättshjälp i form av offentligt biträde skall beviljas bl.a. i mål om beredandeav vård, omhändertagande eller förlängning av vård enligt LVM, omdel inle kan antas att behov av biträde saknas. Rätlen skall pröva behovet avoffentligt biträde även om den som berörs inte begär det. Endast i enstaka fallhar offentligt biträde inte förordnats i dessa mål. Beredningen har diskuterat två sätt att lösa problemet medmotsättningen mellan tidsfristen i 9 § LVM och kraven på kommunikation, muntUgförhandling och offenfiigt biträde. Det ena är atl fidsfristen förlängs, delandra att förenkla kommunikationen med den omhändertagne. Beredningen har föreslagit en kombination av dessalösningar av följande innehåll. bör åläggas att upplysa denomhändertagne om hans rätfigheter atl fä offentligt biträde enligt rältshjälpslagen,alt yttra sig skriftligen över omhänderlagandebeslutel inom en i förväg angivenkortare fid och att begära muntlig förhandling. Om muntlig förhandUng intebegärs bör i normalfallet en sådan underrättelse medföra, att rätten så snarttiden för yttrande gått till ända kan fatta beslut i faslslällelsefrågan. Omdel är nödvändigt på grund av någon särskild omständighet, t.ex. att denomhändertagnes hälsotillstånd är så dåhgt att han är svår atl kommunicera med,bör rätten få förlänga liden för alt behandla frågan om fastslällelse tillhögst . Skäl till förlängningen kan också vara atl muntlig förhandlingbegärs på ett sent stadium. Flertalet remissinstanser har mottagit förslagen positivt.Bl.a och ät läkemedelsmissbrukare (RFHL)tillstyrker sålunda beredningens förslag. De tre hörda länsrätterna har dockvisat en något splittrad inställning. En länsrätt vill ha en generell tidsfristpå i samtliga fall, en är tveksam till om den föreslagna ordningen ifråga om polisens roll kommer atl medföra den eftersträvade effekten men tyckeratt fyradagarsfristen är fillräcklig och den tredje lämnar förslag till enannan utformning av lagregeln än den beredningen har föreslagit. Flera andraremissinstanser framför förslag fill alternativa lösningar i enskildheter. Tvåinstanser, i och KALV/, motsätter sigförslaget om möjlighet all förlänga lidsfristen. Jag anser Hksom flertalet remissinstanser att beredningensförslag är en riinlig avvägning mellan motstående intressen. Jag föreslårdärför i enlighet Prop.1983/84:174 19 med beredningen dels alt polismyndigheten åläggs attunderrätta den omhändertagne om hans rätfigheter i underställningsärendel ilänsrätten, dels all möjlighet öppnas atl i särskilda fall förlänga dennuvarande fidsfristen för länsrättens prövning fill en veckafrån det underställningsärendet kom in till rätten. Bestämmelserna bör tas in iLVM. Jag har i frågan om poUsmyndighetens medverkan samrått med chefen förjustitiedepartementet. Tidsfristen för länsrättens avgörande av vårdfrågan närrätlen beslutar om omhändertagande Mitt förslag: När länsrätten själv beslutar om omedelbartomhändertagande skall den fid rätten har på sig atl avgöra målet om vård, envecka, räknas från den dag då beslutet verkställdes. Beredningens förslag: Överensstämmer med milt förslag. Remissinstanserna: Tillstyrker ett förtydligande av lageni frågan. Skäl för mitt förslag: 121 § andra stycket första meningenLVM anges bl. a. att när någon är omhändertagen enligt 8 § skall målet om vårdenligt LVM avgöras av länsrätten inom från den dag ansökan om vård komin till rätten. Beredningen har uppmärksammat att denna bestämmelse, somden är formulerad, har kommit att avse även de fall när domstolen i stället förpohsen har beslutat om omhändertagande. Det kan därvid inträffa alträtten inte beslutar om omhändertagande förrän ansökan har varit hos rätten iöver . Den nämnda tidsfristen passar inle i sådana fall. Beredningen föreslår att man i dessa fall räknar tidenfrån den dag omhänderlagandebeslutel verkställts. Det är först när missbrukarenär omhändertagen som det finns behov av en fast tidsfrist. Tidsfristens längdbör vara densamma som i huvudfallen, dvs. De remissinstanser som har yttrat sig över förslaget hartillstyrkt elt förtydligande av lagen. Jag anser atl beredningens förslag ärväl avvägt och föreslår därför ett förtydligande av 21 § LVM av samma innehållsom har framförts av beredningen. Länsrättens möjlighet att häva ett omedelbartomhändertagande Mitt förslag: Rätten skall självmant kunna häva ett beslutom omhändertagande, även efter del all rätten har fastställtpolisens beslut. Beredningens förslag: Överensstämmer med milt förslag.Remissinstanserna: Tillstyrker ett förtydligande av lagen i frågan. Skäl förmitt förslag: Beredningen har påpekat all en tolkning av 9 och 10 §§ LVM handen alt länsrätten, när den har fastställt ett beslut om 1983/84:174 20 omedelbartomhändertagande, inte skulle kunna upphäva del. Av 9 § andra stycket andrameningen framgår i och för sig atl rätten, om det inte finns skäl föromhändertagandet, genast skall upphäva beslutet. Genom sin inplacering i lagenger bestämmelsen dock intrycket alt den avser situationen enbart vid rätlensprövning i underställningsärendel. 10 § LVM räknar upp de fall då rätten skallhäva ett beslut om omhändertagande men nämner inte det fallet att'det intelängre finns skäl för ett omhändertagande. Enlagtext som handlar om frihetsberövanden bör, som beredningen har framhållit,vara så tydlig som möjligt. Viss tvekan kan råda om hur lagen skall tolkas. Deremissinstanser som har yttrat sig tillstyrker beredningens förslag tillförtydligande. Jag ansluter mig till förslaget. 2.2.3Vilken länsrätt bör pröva förlängning enligt 16 §? Mittförslag: När elt beslut om förlängning av vårdtiden enligt 16 § LVM haröverklagats, skall målet handläggas av den länsrätt inom vars domkrets LVM-hemmelär beläget. Beredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Flertalet har inte haft något att erinra emot eller har fillstyrkt förslaget. Skälför mitt förslag: Om missbrukaren har överklagat ett beslut av LVM-hemmelsstyrelse alt förlänga vårdfiden, skall enligt 21 § LVM-målet avgöras avlänsrätten inom från den dag då överklagandet kom in. Även i dessa målkan det, påpekar beredningen, finnas svårigheter att uppfylla föreskrifterna omkommunikation av handlingar, offentligt biträde och muntlig förhandling inomden föreskrivna tiden. Enligt 33 § LVM är det den länsrätt som meddelat domenom vård enligt LVM som också skall överpröva beslutet om förlängning. Enligtden närhetsprincip som gäller enligt socialtjänsfiagstiflningen skall vårdenske så nära hemorten som möjligt. Denna princip har inte alltid följts under år1982. På Frösöanstalten och på Runnagården har I.ex. vårdats personer från helalandet. Det är sannolikt att huvudmannaskapsförändringen påsikt kommer att förbättra situationen. Avståndet fill den länsrätt som harmeddelat domen om vård är emellertid f.n. ofta stort. Föratt förenkla handläggningen föreslår därför beredningen alt mål om förlängningav vårdtiden handläggs av den länsrätt inom vars domkrets LVM-hemmel ärbeläget. För en sådan förändring talar att akten från målet om vård enligt LVMulan svårighet kan skickas över till den nya rätlen och att resorna för denintagne och företrädaren för bUr kortare. Mot den talar atlresan blir längre för den som skall representera socialnämnden, om socialnämndenönskar medverka, och all del kan vara svårt och medföra ökade kostnader omklaganden vill anlita samma biträde som han hade vid den tidigareförhandlingen. Prop.1983/84:174 21 dockatt fördelarna med alt handlägga målet där LVM-hemmel och den intagne finnsväger över. Det centrala är att den intagne kan närvara vid den muntligaförhandlingen, om han vill det. Flertaletremissinstanser har inte haft något atl erinra emot eller har tillstyrktförslaget. Liksomberedningen anser jag att övervägande skäl talar för all målet om förlängningav vårdtiden bör handläggas så nära vårdinstitutionen och den intagne sommöjligt. Jag utgår därvid ifrån att det bara är somvården av missbrukare sker långt ifrån hemortslänet. I den takt somnärhetsprincipen kan förverkligas kommer den här diskuterade överflytlningsfråganalt automatiskt förlora sin betydelse. Jag förutsätter också att om en annanlänsrätt än den som beslöt i vårdfrågan behandlar förlängningsmålel, så skalloffentligt biträde hämtas så nära den nya domstolen som möjligt. 2.3Beslag och förverkande av berusningsmedel m.m. på institutioner Mittförslag: I socialtjänstlagen införs en regel som möjliggör beslag och förverkandeav berusningsmedel m.m. på landsfingskommunala och kommunala vårdinslilulioner,även om de ger vård enbart i frivilliga former.