prop · G703111 · 1983-12-31 00:00:00 — Det bör därför enligt JO i motiven tillpolislagen markeras all skyddsvisitation bör företas endast när reella skäldärtill föreligger i del enskilda fallet. JO framhåller vidare att förhållandetmellan beredningens här föreslagna paragraf och den paragraf som behandlar s.k. polisiering bör klarläggas närmare. Enligt polisförbundetbör i punkten 1förutom vapen och andra farliga föremål nämnas (farliga) "ämnen". Liksom remissinstanserna kan jag biträda beredningensförslag. Tillräckliga skäl för att, som föreslagits från några håll underremissbehandlingen, ge polisen befogenhet atl i vissa situationer företakroppsvisitationer också utan samband med omhändertagande eller avlägsnande kannämligen enligt min mening inte anses föreligga. Som min företrädare harframfört i annat sammanhang (prop. 1982/83:89 s. 20) skulle en sådan befogenhetfrån principiell synpunkt te sig rält ingripande. Jag bortser då frånsituationer då del finns allvarlig risk för särskilt farlig brottslighet, enfråga till vilken jag återkommer vid 22 §. Inte heller är jag somsocialstyrelsen efterlyst beredd all föreslå att i polislagen tas inbestämmelser om rält för polismän att vid omhändertaganden företa ytligakroppsbesiktningar. Klart är att den paragraf som föreslås här liksom övrigaparagrafer i polislagen som handlar om polisiära befogenheter måste tillämpasmed behovs- och proportionaliletsprinciperna i minnet. Skyddsvisitation börnaturligtvis inte ske när det med hänsyn till situationen eller till den omhändertagnesperson framstår som omotiverat. Uttrycket "farliga föremål" i punkt 1 avsesinbegripa även farliga ämnen. En förutsättning för befogenheten att kroppsvisitera någonmed stöd av förevarande paragraf är som har framgått all polismannen med stödav annan bestämmelse i lag omhändertar eller avlägsnar denne. Ett sådantlagstöd återfinns t. ex. i 14 §, där omhändertagande för identifieringregleras. Ingriper en polisman enligt 14 §, får alltså kroppsvisitation företasså snart detta med hänsyn till omständigheterna är lämpligt. En annan sak äratt kroppsvisitation självfallet inte alltid behövs för att nå syftet med ett 1983/84:111 122 omhändertagande enligt 14 §, dvs. att identifiera personeni fråga. Till frågan om rält för polismän atl i vissa ytterligaresituationer företa kroppsvisitationer återkommer jag vid 22 §. Alt rätten atlenligt förevarande paragraf göra kroppsvisitationer i viss utsträckningtillkommer också andra befattningshavare än polismän framgår av 23 §. För att söka efter en person som med laga stöd skallomhändertas får en poHsman bereda sig tillträde till den eftersöktes bostadeller till annat hus, rum eller ställe som tillhör eller disponeras av honom.Detsamma gäller i fråga om en lokal som är tillgänglig för allmänheten. Finnsdet synnerliga skäl att anta att den eftersökte eljest uppehåller sig hosannan, får polismannen bereda sig tillträde även dit. På motsvarande sätt fåren polisman bereda sig tillträde till en bostad eller något annat ställe föratt söka efter ett föremål som polisen med stöd av lag eller annan författningskall omhänderta; vad som har sagts om den eftersökte gäller därvidföremålets ägare eller innehavare. En åtgärd som avses i första stycket får endast om fara äri dröjsmål vidtas utan föregående beslut av polismyndigheten. Endast om detfinns särskilda skäl får åtgärden vidtas mellan och 6.00. I fråga om husrannsakan för eftersökande av föremål som ärunderkastat beslag och av den som skall gripas, anhållas eller häktas eller hämtastill förhör eller inställelse vid domstol finns bestämmelser irättegångsbalken. En polisman får också bereda sig tillträde till ett hus,rum eller annat ställe, om det finns anledning anta atl någon där har avHditeller är medvetslös eller annars oförmögen att tillkalla hjälp. En sådan åtgärdfår även vidtas när det är nödvändigt för efterspaning av någon som ärförsvunnen, om denne kan antas behöva hjälp. Bestämmelsen i 2 kap. 6 § andra meningen RF germedborgarna skydd bl. a. även mot husrannsakan och liknande intrång, i den månannat inte stadgas i lag. Enligt förarbetena till regeringsformen (prop.1973:90 s. 246) förstås med husrannsakan i grundlagens mening varje avmyndighet företagen undersökning av hus, rum eller slutet förvaringsställe,oavsett syftet med undersökningen. Genom att bestämmelsen även omfattar"Uknande intrång" bereder den emellertid skydd även mot intrång sominte sker i undersökningssyfte (prop. 1975/76:209 s. 147). Befogenheten för polisen atl företa husrannsakan i sinbrottsspanande och brottsutredande verksamhet regleras i 28 kap. RB. bestämmelser om husrannsakan ärfillämpliga också i utlämningsärenden, enligt hänvisningar i 16 § lagen(1957:668) om utlämning för brott och 12 § lagen (1959:254) om utlämning förbrott till , 1983/84:111 123 Vissa speciella bestämmelser omhusrannsakan finns också i 18 § lagen (1960:418) om straff för varusmuggling, 2§ lagen (1975:295) om användning av vissa tvångsmedel på begäran av främmandestat och 14 § valutalagen (1939:350). I praktiken är det inte ovanligt att poHsen måste göraintrång i slutet utrymme även i andra fall än sådana som avses med de nuberörda bestämmelserna om husrannsakan. Ofta kan polisen därvid åberopa nödrättenligt 24 kap. 4 § BrB. Polisen anses sålunda kunna tränga in i bostadshus föratt ingripa mol en fara som hotar ett antal människors liv eller hälsa, såsomvid naturkatastrofer, eldsvådor och explosioner. Också när en omedelbar fara hotaren enda människas liv, hälsa eller säkerhet kan polisen i vissa fall iförebyggande syfte bereda sig tillträde till privat lokal. Räll att tränga in ibostad anses i enlighet härmed tillkomma polisen när syftet är att hindra eltbefarat självmord. När det gäller polisens specialreglerade uppgifter är delotvivelaktigt ibland förutsatt att polisen får tränga in i bostad eller annanenskild lokal för att genomföra uppgiften. Sålunda torde bestämmelser omomhändertagande av personer ofta underförstå att polisen, om det är nödvändigt,med våld får bereda sig tillträde till lokal där den sökte vistas. Detsammatorde åtminstone fill en del gälla för fall då det av en lagbestämmelse följeratt viss egendom skall omhändertas av polisen. Åtskilliga förvaltningsrättsliga bestämmelser innebär attmyndighet -ibland polismyndighet - har rätt till tillträde till olika lokalerexempelvis för att genomföra en exekutiv åtgärd eller för kontroll av en vissverksamhet. Om det i en bestämmelse anges att en myndighet för sådant ändamålfår anHla handräckning eller biträde av polisen, lorde del regelmässigt haavsetts att poHsen även får tvångsvis bereda myndigheten tillträde till slutetulrymme för att genomföra åtgärden eller bereda annan myndighet möjlighet attgenomföra den. Ett exempel erbjuder 25 § brandstadgan (1962:91) där detföreskrivs att den som har alt utöva tillsyn enligt brandlagsfiftningen kanbegära handräckning av polisstyrelsen, om tillträde utan godtagbart skäl vägrasnär tillsyn skall ske av byggnad och lägenhet samt upplag eller någon annananläggning. Denna bestämmelse måste förstås så att en polisman, efterpolisstyrelsens beslut, får tvångsvis bereda den tillsynsberättigade tillträdetill lokalen eller anläggningen i fråga. Motsvarande tolkning måste, för att taett annat exempel, göras av 15 § lagen om djurskydd, där det föreskrivs attledamöter av hälsovårdsnämnd, länsveterinär m. fl. har rätt att besiktiga bl.a. förvaringsrum och atl polismyndighet skall meddela erforderlig handräckningför ändamålet. Utredningen konstaterar att det även i fortsättningen blirnödvändigt att i en inte obetydlig utsträckning falla tillbaka på de allmännareglerna om Prop.1983/84:111 124 Det är emdlerfid rent allmänt settinte helt tillfredsställande att för en polisiär befogenhet behöva hämta stöd ibestämmelser som reglerar ansvarsfrihet på grund av nöd. Härtill kommer att detibland har diskuterats i vad mån nödrättsbestämmelserna är fillämpliga i vissasituationer som är särskilt vanligt förekommande i det praktiska polisarbetet. Vad utredningen här syftar på är i första hand sådanalägenhetsundersökningar som företas i fall där den som bor eller uppehållersig i lägenheten misstänks ha avlidit eUer annars vara oförmögen att få kontaktmed omväriden. Sådana situationer förekommer i polisarbetet. Därvidkan bestämmelser om husrannsakan vid misstanke om brott varatillämpliga, men detta är ingalunda alltid förhållandet. Ett närliggande fallär när polisen efterspanar en person som har anmälts vara försvunnen utan attmisstanke om brott föreligger. Polisen kan då vara tvungen aU undersöka andralokaler än den försvunnes egen bostad, t. ex. vindskontor, källare, anhörigaseller vänners bostäder, bilar m.m. Frekvensen av sådana undersökningar ärperiodvis ganska stor. är det fråga om fall där barn har rapporteratsvara försvunna. Fastän bestämmelserna om nödrätt torde medföraansvarsfrihet i de fall som här avses skulle det enhgt utredningens mening varaen fördel att i en polislag ta in en bestämmelse som uttryckligen tar sikte påsådana vanliga situationer. En bestiimmelse i ämnet bör ge en polismanbefogenhet att bereda sig tillträde till hus, rum eller annat slutet utrymme,om någon där kan antas ha avlidit eller vara medvetslös eller annars varaoförmögen att fillkalla hjälp. Lämpligen bör en sådan åtgärd som har sagts nufå vidtas även när det är oundgängligen nödvändigt för efterspaning avförsvunnen. Här liksom eljest i polisverksamheten bör den allmänna principengälla om alt ett ingripande får företas endast på det sätt som med hänsyn fillåtgärdens syfte och övriga omständigheter är försvarligt. Vad sedan beträffar polisens specialreglerade uppgifterlorde det enligt utredningen regelmässigt inte behöva föreligga anledning tilltvekan i frågan huruvida polisen får tvångsvis bereda sig tillträde fill visslokal vid fullgörandet av sina specialreglerade uppgifter. Frågan måste bedömaspå grundval av en tolkning av den bestämmelse som är aktuell. Enligt vadutredningen påpekar ger också förarbetena till regeringsformen vid handen atlman avsett att ett lagstöd som tolkningsvis kan härledas ur en viss bestämmelseär acceptabelt. Grundlagberedningen påpekade sålunda (se prop. 1973:90 s. 243)all regler om användande av exekutivt tvång i viss omfattning hade utvecklats ipraxis utan formellt lagstöd som tolkning av exekulionsrältsligalagbestämmelser. Kravet på lagform för rällighetsbe-gränsning innebär enligtberedningen inte atl sådan praxis behöver kodifieras genom lag. Någon erinranmot detta uttalande gjordes inle vare sig i propositionen eller vidriksdagsbehandlingen. Man torde därför, för att la ett exempel, kunna utgå frånatt polisen vid hämtning av barn enligt 21 kap. 3 § 1983/84:111 125 har befogenhet att även med tvång tränga ini en bostad, fastän nämnda lagrum i tiger på denna punkt (jfrgrundlagberedningen i SOU 1972:15 s. 347). När del gäller den typ av ingrepp som företas i nödliknandesituationer anser beredningen att polisutredningens ståndpunkt är befogad.Beredningen föreslår alltså atl del i polislagen las in en bestämmelse om alten polisman får bereda sig tillträde till ett hus, rum eller annat utrymme, omdel finns anledning anta atl någon som uppehåller sig där är medvetslös ellerannars oförmögen atl tillkalla hjälp. En åtgärd som har angetts nu bör enligtberedningens förslag också få vidtas när det är nödvändigt för efterspaning avnågon som är försvunnen, om denne kan antas behöva hjälp. Här avses sålundainte det fallet att någon brottsmisslänkt har avvikit, utan uttrycket avser alttäcka situationer då någon - oftast ett barn eller en äldre person -har kommitbort och till följd härav eftersöks genom polisens försorg. I praktiken förekommer det inte sällan att polisen vidforskning efter försvunna personer måste tillfälligt omhänderta fotografiereller annat liknande material för alt en efterlysning skall kunna utfärdas. Försådana åtgärder torde enligt beredningen regelmässigt samtycke från denförsvunnes sida kunna presumeras. Något särskilt lagstöd för delta ändamålsynes knappast behövas. Som framgår av vad polisutredningen har anfört kan detinle anses att polisens befogenheter utvidgas genom en bestämmelse av det härslaget. Bestämmelsen tillgodoser emellertid intresset av att vad som ärpolisiära tjänsteplikter så långt möjligt beskrivs genom positiva regler, såatt man inte blir hänvisad till atl hämta stöd för de aktuella åtgärdernaenbart i bestämmelser om straffrihet på grund av nöd m. m. Även ifortsättningen blir det dock som polisutredningen har påpekat nödvändigt att ivissa situationer falla tillbaka på den allmänna nödrättsbestämmelsen, eftersomen ny regel i polislagen självfallet inte kan utformas så atl den läcker alla ipraktiken tänkbara fall. Det synes exempelvis inle finnas anledning att ilagtexten uttryckligen nämna den speciella situationen att någon kan befarasförsöka begå självmord; beredningen anmärker emellertid i sammanhanget att detenligt dess mening är uppenbart att polisen även i fortsättningen bör ha bådeskyldighet och befogenhet att ingripa för att förhindra sådant. Av störst praktisk vikt av de frågor som polisutredningenhar behandlat i detla sammanhang är enligt beredningen otvivelaktigt spörsmåleti vad mån en polisman får bereda sig tillträde till en bostad eller någon annanlokal för att fullgöra en specialreglerad uppgift. De uppgifter som här ifrämsta rummet kommer i åtanke är sådana som avser omhändertagande av personereller föremål. Bestämmelser av praktisk betydelse i speciallagstiftningenom skyldighet 1983/84:111 126 för polisen att omhänderta personer finns, påpekarberedningen, i lagen om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall, utlänningslagen,lagen med vissa bestämmelser om vård av unga och lagen om vård av missbrukare ivissa fall. Att polisen, när den är skyldig alt verkställa ett omhändertagandeenligt någon av dessa författningar, bör kunna bereda sig tillträde tillexempelvis vederbörandes bostad synes enligt beredningen höjt över varjetvivel, eftersom uppgifterna annars i praktiken skulle vara omöjliga attutföra. Och detsamma måste enligt beredningen gälla övriga lagreglerade fall avomhändertaganden, såsom exempelvis enligt 28 kap. 11 § BrB eller 21 kap. 3 §föräldrabalken. Bestämmelser i speciallagstiftningen om omhändertagande avföremål genom polisens försorg är, fortsätter beredningen, förhållandevisovanliga och i de fall de förekommer avser de i allmänhet situationer somligger nära beslag. Exempelvis kan enligt 32 § vapenlagen (1973:1176) ettskjutvapen omhändertas, om risk för missbruk förehgger. Skälen för att pohsen isådana fall skall kunna bereda sig tillträde till någons bostad eller annanlokal är enligt beredningens mening uppenbarligen lika starka som när fråga ärom att söka efter något föremål som är underkastat beslag, i vilket fallhusrannsakan ju i princip får ske enligt . Vad som här åsyftas,understryker beredningen, är endast fall då det åligger polisen att tvångsvisverkställa själva omhändertagandet och alltså inte situafioner aå den aktuellabestämmelsen är formulerad så alt den enskilde åläggs att överlämna vissegendom till polisen eller någon annan myndighet. Beredningen instämmer med vissa instanser som har avgetlyttranden över polisutredningens betänkande och därvid förordat en uttryckliglagreglering av polisens befogenheter i de situationer som åsyftas här. Dennabör enligt beredningen lämpligen utformas på ett sådant sätt att den i sak näraansluter till vad som i föreskrivs om husrannsakan i demotsvarande situationer som avses där. Dessa regler torde ofta i prakfikenhittills ha tillämpats analogt i förekommande fall. Huvudprincipen i 28 kap. är atthusrannsakan får företas hos den misstänkte eller eftersökte, dvs. i hansbostad eller i hus, rum eller slutet utrymme som tillhör eller disponeras avhonom, medan husrannsakan hos någon annan förutsätter synnerliga skäl. Enbestämmelse i den nya polislagen för de fall som här har diskuterats synes meddessa utgångspunkter enligt beredningen lämpligen böra innehålla att enpolisman, för att söka efter en person som enligt lag skall omhändertas, fårbereda sig fillträde till hans bostad eller annat hus, rum eller utrymme somtillhör eller disponeras av honom. Finns del synnerliga skäl att anta alt deneftersökte uppehåller sig hos någon annan, bör polismannen få bereda sigtillträde även dit. På motsvarande sätt bör polismannen få bereda sig tillträdetill en bostad eller någon annan lokal för att söka efter ett föremål sompolisen enligt lag eller annan författning skall ta om hand. Beredningen övergår därefter till all behandla frågor omde närmare 1983/84:111 127 förutsättningarna för att husrannsakan och liknandeåtgärder skall få vidtas. Beträffande husrannsakan enligt rättegångsbalkengäller, påpekar beredningen, att en enskild polisman endast i speciella fall,såsom då fara är i dröjsmål, får företa åtgärden utan föregående beslut av undersökningsledaren,åklagaren eller domstolen (28 kap. 4 och 5 §§ RB). Att i den nu aktuellabestämmelsen ge utrymme för beslut av åklagare eller domstol synes enligtberedningen inte ändamålsenligt, men det bör föreskrivas atl åtgärden endast omfara är i dröjsmål får företas av en polisman utan föregående beslut avpoHsmyndigheten. Det förutsätts då att polismyndigheten i överensstämmelse medvad som gäller för likartade fall är beslutför endast med rällsbildadbefattningshavare. Lämpligen bör vidare i överensstämmelse med vad somföreskrivs i 28 kap. 6 § RB uttryckligen anges att en åtgärd av aktuellt slagendast om det finns särskilda skäl får företas mellan och kl. 6.00. Genom en bestämmelse av det innehåll som har angetts nuerhåller man enligt beredningen en reglering som i praktiken motsvarar vad somgäller om husrannsakan enligt 28 kap. 1 och 2 §§ RB. Det finns emellertidytterligare en bestämmelse i kapitlet - 3 § - som medger husrannsakan dels i en"lägenhet som är tillgänglig för allmänheten" - varmed enligtförarbetena förstås exempelvis butiker, restauranger, kaféer samt teater- ochbiograflokaler - dels i en lägenhet som "plägar utgöra tillhåll förlösdrivare eller förbrytare eller där sådant gods, som eftersökes, plägaruppköpas eller mottagas som pant". Det är framför allt denna bestämmelsesom utgör stöd för vad som brukar kallas razzia. Även när det gäller de fall som skall regleras ipolislagen bör, framhåller beredningen, polisen kunna bereda sig tillträde lokal som är tillgänglig för allmänheten. En bestämmelse bör alltså meddelasäven om detta. Däremot kan det senare ledet av bestämmelsen i 28 kap. 3 § RBenligt beredningen inte rimligen få någon motsvarighet för de situationer somär aktuella här. Beredningen förordar atl en bestämmelse med det innehållsom har angetts nu tas in i polislagen. Beredningen betonar att förutsättningenför att bestämmelsen skall kunna tillämpas bör vara att det är en bestämdperson -låt vara inte nödvändigtvis känd till namnet - eller ett bestämtföremål som polisen söker efter. Den bör alltså inte anses ge slöd för attpolisen bereder sig tillträde till bostäder eller andra lokaler för att meraallmänt leta efter efterlysta personer. Vidare understryker beredningen betydelsen av proportionalitetsprincipen,som enligt vad beredningen förut har framhållit bör gälla för allpolisverksamhet. Den skada och de ölägenheter i övrigt som följer av ettingrepp får inte stå i missförhållande till dess syfte. Det är sålunda enligtberedningen uppenbart atl särskilt starka skäl måste föreligga för att polisenskall få bereda sig tillträde till exempelvis en lokal som är avsedd förallmänna sammankomster. Och vad särskilt gäller omhändertagande av egendom står 1983/84:111 128 det enHgt beredningen klart att helt speciella situationermåste föreligga för att polisen skall anses befogad att bereda sig tillträdefill någons bostad för att omhänderta exempelvis ett pass (jfr 18 § passlagen,1978:302), detta inte minst med hänsyn till att det i flertalet fall kanförutsättas att åtgärden inte leder till avsett resultat. I ännu högre gradgäller detla enligt vad beredningen framhåller beträffande omhändertagande avkörkort (23 § körkortslagen, 1977:477), som visserligen formellt faller underden nya bestämmelsen men där ju det normala förfarandet innebär attkörkortshavaren efter anmaning skall överlämna körkortet (50 §körkortsförordningen, 1977:722). har, erinrar beredningen, avslutningsvistagit upp fall då en bestämmelse i en specialförfattning ålägger polisen atllämna biträde eller handräckning åt någon annan myndighet för att den skall fåtillträde till en lokal eller motsvarande för exempelvis inspektion eller annankontroll. De bestämmelser som det här gäller är såvitt beredningen har kunnatfinna och som polisutredningen också har uttalat genomgående så formulerade attdet får anses framgå med tillräcklig tydlighet i vilka fall polisen tvångsvisfår bereda den andra myndigheten tillträde fill en lokal eller motsvarande.Exempel erbjuder de förut redovisade beslämmelserna i brandstadgan och lagen omdjurskydd. Någon allmän bestämmelse i polislagen med sikte på dessa situationerbehövs alltså enligt beredningen inte. Beredningen understryker att del ärangeläget att bestämmelser av det här slaget även i framtida lagstiftning fåren sådan utformning att del med full tydlighet framgår vilka skyldigheter ochbefogenheter polisen avses erhålla. Remissinstanserna har i allt väsentligt godtagitberedningens förslag. Från några håll har dock förslag till kompletteringar ochjusteringar förts fram. förordar att en möjlighet för polisenatt söka efter personer som skall omhändertas skrivs in i polislagen också närdet gäller s. k. tillhåll motsvarande dem som avses i 28 kap. 3 § RB. En sådanmöjlighet är enligt styrelsen av stor belydelse vid sökande efter utlänningar,unga, missbrukare och andra som med stöd av speciallagstiftning skall omhändertas.JO uttalar tvärtom sin tillfredsställelse med beredningens ståndpunkt i dettahänseende, i synnerhet i vad den innebär att det klart framgår att del inte fårgöras husrannsakan i allmänt syfte atl kontrollera om utlänningar vistas iandras bostäder, vilket enligt JO synes ha förekommit i praktiken. Polisstyrelseni polisdistrikt anser att också möjligheter att göra undersökningar påplatser som avses i 28 kap. 10 § RB bör nämnas i lagen. Husrannsakan för att söka efter föremål bör enligtpolisstyrelsen i få utföras även i"utrymme"; enligt bl. a. i bör den sistavsedda bestämmelsen vidare uttryckligen kompletteras med möjligheten alt sökaefler "djur". 1983/84:111 129 En grupp instanser, däribland flera länsstyrelser ochpolisstyrelser och SACOISR, menar att det inte skall behöva föreligga"särskilda skäl" för att efter göra husrannsakan i en lokalsom är tillgänglig för allmänheten, åtminstone inle under fid då lokalen hållsöppen. betonar att tillämpningen av regler omhusrannsakan på sjukvårdsinrättningar bör ske med yttersta varsamhet. Förbundeterinrar om att förbundet tillsammans med gavut en promemoria om sekretesslagen, sjukvården och polisen, i vilken det bl. a.hävdades att man borde undvika att tillämpa bestämmelser omhusrannsakan på sjukhusen. Bestämmelsen om rätt till husrannsakan i situationer avnödkaraktär bör enligt polisstyrelserna i och polisdistriktuttryckligen formuleras så att polisen även har rätt att bereda sig tillträdetill utrymmen där en död person kan antas finnas. Jag kan, liksom remissinstanserna, även i denna del i alltväsentligt godta beredningens förslag. Det ligger enHgt min mening ell stortvärde i att förutsättningarna för atl polisen skall få vidta husrannsakan ochliknande åtgärder utanför området för straffprocessen preciseras genom attuttryckliga bestämmelser härom tillförs polislagen. I enlighet med vad en remissinstans har framhållit börregleringen uttryckligen ge möjlighet för undersökningar också på platser somavses i 28 kap. 10 § RB, dvs. platser som inte är slutna i egentlig mening mensom ändå inte är tillgängliga för allmänheten, t. ex. gårdsplaner,fabriksområden och byggnadsplatser.