prop · G70378 · 1983-12-31 00:00:00 — I denna paragrafutsågs atl rätten äger förelägga vite om part eller annan finnes vidförhandling böra komma tillstädes eller infinna sig personligen men att, omsärskild föreskrift om föreläggande är meddelad, den i stället skall gälla.Sista ledet åsyftar bl.a. Just de bestämmelser i , frän vilkaden i remissprotokollet föreslagna nya paragrafen medger undantag. Lagrådetföreslår således att den föreslagna bestämmelsen fär bilda ett andra stycke i 9kap. 42 kap. 5 § Innehållet i det föreslagna tredje stycket, som handlar omatt ett käromål Prop.1983/84:78 94 under vissa förutsättningar kan avgöras i sak utan attstämning utfärdas, synes ha en naturligare plats före andra stycket, som gerföreskrift om alt stämning och stämningsansökan skall delges svaranden.Lämpligen bör bestämmelsen införas i första stycket som en andra mening.Biträdes detta synes andra stycket böra omformuleras och erhålla förslagsvisföljande lydelse: "Utfärdas stämning skall denna jämtestämningsansökningen och därvid fogade handlingar delges svaranden." Vidtages dessa ändringar synes motsvarande jämkningar böragöras i 47 kap. 5 S. Bestämmelsen i 42 kap. 5 S all kåromäl får avgöras ulanstämning uppenbart ogrundat blir i princip tillämplig även pähandläggning av mål enligl lagen (1974:8) om rättegången i tvistemål om mindrevärden (se 4 S). Föreskriften i 18 S andra slyckel nämnda lag att. omhandläggningen ej avslutats vid sammanträde, rätlen skall bereda parterna tillfälleatt slutföra sin talan vid påföljd att målet ändå kan komma altavgöras, avser uppenbart inle en situation som den här avsedda och torde därförinte hindra att även elt käromål i sådant fall kan ogillas genast utan stämningeller föreläggande enligt 18 §. 42 kap. 18 § 1 den allmänna motiveringen i remissprotokollel anges atlden föreslagna ändringen i denna paragraf syftar till att del skall bliformellt möjligt att under förberedelsen i målet meddela dom i fall dåtingsrätten enligl de föreslagna nya reglerna i 42 kap, 5 § tredje slyckel gesmöjlighet alt meddela dom utan atl stämning har utfärdats. Eftersom enförberedelse aldrig inleds förrän stämning utfärdats (42 kap. 6 S förstastycket) är innebörden av detta uttalande inte hell klar. För fall som direkthandläggs enligt 5 S tredje stycket behövs siiledes inte någon särskildbestämmelse i förevarande paragraf. En tänkbar tolkning är då att regleringentar sikte på situationer där det först sedan stämning har utfärdats blir klariagtatt kärandens talan är uppenbart ogrundad. En anledning därtill skulle kunnavara att rätten vid sin granskning av stämningsansökningen förbisett någotförhållande. Regleringen skulle emellertid också kunna omfatta fall dä det ärsvaromålet som medverkar till att klarläggandet sker. Om det därvid inte ärfråga om en skriftlig förberedelse medför bestämmelserna i 42 kap. 20 S andrastycket sista meningen att målet likväl kan avgöras vidhuvudförhandling i förenklad form. Mol bakgrund av vad nu har sagts synes det praktiskavärdet av den föreslagna regleringen vara ringa, eftersom den skulle komma attfå betydelse endast i ett mycket begränsat anlal fall av undantagskaraktär. Bestämmelsernaskulle därtill bli tillämpliga på mål som handläggningsmäs-sigt befinner sig iett slags mellanskede, vilket inger vissa betänkligheter av främst principiellnatur. Enligt lagrådet talar därför övervägande skäl för att den förslagnaändringen i denna paragraf inte genomförs. Prop.1983/84:78 95 47 kap. 5 § Här hänvisas till vad lagrådel anfört under 42 kap. 5 S. 47 kap. 21 § Av motsvarande skäl som anförts under 42 kap. 18 §förordar lagrådel att den här föreslagna ändringen inte genomfors. 51 kap. 19 § Enligt paragrafens första stycke i dess nuvarande lydelseskall en vadetalan som förs av en enskild vadekärande förklaras förfallen, omvadekäranden varken personligen eller genom ombud infinner sig vid huvudförhandling.Första stycket innehåller däremot f. n. inte någon föreskrift för det fall dåen enskild vadekärande, som enligt 51 kap. 14 S vid vite förelagts att infinnasig personligen till en huvudförhandling, inställer sig endast genom ombud. Isådant fall avgör hovrätten målet om så bedöms kunna ske (femte stycket). Omhovrätten inte anser sig kunna avgöra målet får hovrätten försöka framtvinga enpersonlig inställelse genom atl förelägga nytl vite eller genom att förordnaom hämtning (tredje stycket). 1 remissprotokollel föreslås nu att det i första stycketinförs en föreskrift för det fall då en enskild vadekärande, som ålagts attinfinna sig personligen till en huvudförhandling, inställer sig endast genomombud. Denna nya föreskrift hovrätten visseriigen liksom iförsta hand skall pröva om målet kan avgöras i sak utan hinder av attvadekäranden inte infunnit sig personligen men att, om detta inte bedöms varamöjligt, hovrätten skall förklara vadekärandens talan förfallen. Med den nya lydelsen av 19 § första stycket behövs ejlängre föreskriften i femte stycket i vad den avser enskild vadekärande. Ejheller kan det bli aktuellt för hovrätten att, enligl Iredje stycket, genomvitesföreläggande eller beslut om hämtning försöka framtvinga en personliginställelse. Etl förelagt vite skulle aldrig kunna dömas ut eftersom ändamåletdärmed måste ha ansetts förfallit då hovrätten, på sätt som föreslås i remissprotokollel,antingen förklarar vadetalan förfallen eller avgör målet trots att vadekärandeninle inställt sig personligen. Det sagda leder till atl 19 § tredje och femte styckenabör ändras så att de blir tillämpliga endast pä enskild vadesvarande. Vidarebör 51 kap. 14 § andra stycket andra meningen ändras. Enskild vadekärande somskall infinna sig personligen bör inte längre föreläggas något vite men istället i kallelsen erinras om innehållet i den nya föreskriften i 51 kap. 19 §första slyckel. Förslaget innehåller inle någon beslämmelse som särskilttar sikle pä den förslagna ändringen i 51 kap. 19 S första stycket. Det färlikväl förutsättas att avsikten är, att ett beslut om att vadekärandens lalanhar förfallit Prop.1983/84:78 96 på grund av att denne inställt sig endast genom ombud inteskall kunna meddelas i andra fall än då vadekäranden redan i del aktuellaföreläggandet htir erinrats om att htins personliga utevaro kan fä denna följd.Lagrådet har i anslutning lill nämnda bestämmelse förordat att åvenbestämmelserna i 51 kap. 14 S om kallelse till huvudförhandling ändras. Godtasdetta förslag torde angivna förutsättning för tillämpningen av de nya bestämmelsernai 19 S första stycket framstå som så självklar att en särskild övergångsbestämmelsemed denna innebörd bör kunna undvaras. Lagen om ändring i 1 anslutning lill att möjlighelerna vidgas för hovrätternaall avgöra mål utan huvudförhandling föreslås i 15 kap. 30 a § giftermålsbalkenen ändring som syftar till atl medge att hovrätten även vid sådana avgörandenfår vara sammansatt enligl den huvudregel som gäller för huvudförhandling ellerav tre lagfarna domare och två nämndemän (eller fyra lagfarna domare och trenämndemän). Bestämmelsen härom, som placerats i ett nytl andra stycke, haremellertid fäll en tämligen svårtillgänglig utformning. Lagiådel förordar iförenklande syfle atl stycket ges förslagsvis följande lydelse; "Vidhandläggning som inte sker vjd tiuvudförhandling är hovrätten domför, förutom enliglbestämmelserna i 2 kap. 4 § , i sammansättning som anges iförsta slyckel första och andra meningarna." Lagrådet lämnar förslagen utan erinran, 1983/84:78 97 Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden I. , , , , , , ,, , , , , , , R. ,, , , Proposition med förslag till ändringar i m.m. 1 Anmälan av lagrådsyttrande Föredraganden anmäler lagrådets yttrande' över förslagtill 1. lag om ändringi , 2. lag om ändringi , 3. lag om ändringi lagsökningslagen (1946:808), 4. lag om ändringi lagen (1969:246) om domstolar i fastighetsmål, 5. lag om ändringi lagen (1971: 289) om allmänna förvaltningsdomstolar samt 6. lag om ändringi lagen (1974; 8) om rättegången i tvistemål om mindre värden. Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför. Lagrådet har inledningsvis ifrågasatt om inte frågan om enreform av hovrätternas domförhet bör anstå ytterligare i avvaktan på resultatetav det återstående utredningsarbetet. Som min företrädare framhöll i anslutningtill remissen är det med hänsyn till hovrätternas nuvarande arbetsläge väsentliglatt man möjligt söker förenkla förutsättningarna för den dömandeverksamheten. Detta är sä mycket mer angeläget som man inte i dagens läge kanräkna med någon ökning av anslaget för de allmänna domstolarna. En sänkning av domförhetstaletfrån fyra till tre lagfarna ledamöter i enlighel med förslaget kan ickeoväsentligt bidra till att arbetssituationen vid hovrätterna förbättras. Förslagelhar också den fördelen alt det innebär en hushållning med de kvalificeradedomarresurserna, vilket i elt längre perspektiv är ägnat att upprätthälla enhög kvalitet på domarkåren. ' Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträdeden . 7 1983/84. Prop.1983/84:78 98 På grund av vad Jag nu har sagt och med hänsyn till deskäl som i övrigt har anförts i lagrädsremissen förordar jag att förslagel idenna del genomförs. Med anledning av lagrådels uttalande i fråga om det antalordinarie domare som bör krävas vid en sammansättning enligl de nya reglernavill Jag framhålla att frågan liksom bör regleras i förordning och altdel inte är aktuellt att ändra det nirvarande kravet på minsl två ordinariedomare. När det gäller förslaget om ändring i harlagrådel i fräga om 9 kap. 10 H förordat vissa jämkningar av det remitteradeförslaget. Jag godtar lagrådels förslag i denna del. Jag kan ocksä ansluta miglill vad lagrådet i övrigt anfört angående tillämpningen av de föreslagnareglerna om omhändertagande i samband med hämtning till förhandling infördomstol. 1 fråga om 33 kap. 10 § delar jag lagrådets uppfattning atlden föreslagna bestämmelsen om undantag frän regler omvitesföreläggande på ett mer naturligt sätt hör hemma i 9 kap, än i 33 kap.Som lagrådet har förordat bör regeln tas in som ett nytt andra stycke i 9 kap.7 §. Jag godtar - med ett par språkliga jämkningar - lagrådetsförslag till lydelse av 42 kap. 5 § och47kap. Jag kan vidare hålla medlagrådet om atl det varken är behövligt eller lämpligt atl i detta sammanhanginföra en möjlighet för domstolarna att avgöra mål under förberedelsen när detefter det att stämning har utfärdats framkommer att talan år uppenbart ogrundad.Frågan kommer emellertid upp på nytt i samband med det fortsattalagstiftningsarbetet på grundval av rältegångsutredningens betänkande angåendetingsrättsprocessen. Reglerna i 42 kap. 18 § och 47 kap. 21 § bör alltså tillsvidare stå kvar oförändrade. Som lagrådet anfört i anslutning till 42 kap. 5 § RB börrätlen i mål som handläggs enligt lagen (1974:8) om rättegängen i tvistemål ommindre värden (småmålslagen) inte vara skyldig att utfärda s.k. slulföreläggandei de fall dom kan meddelas utan att stämning utfärdas. Jag delar ioch för sig lagrådets ståndpunkt att regeln i 18 S andra slyckel småmålslageninte behöver lägga hinder i vägen för ett sådani förfaringssätt. Regeln synesemellertid på grund av sin kategoriska utformning ha vållat vissa problem i denpraktiska tillämpningen. Den har nämligen på sina håll ansetts medföra en skyldighelför tingsrätterna atl ge parterna elt slutföreläggande även i sådana fall därdetta uppenbart varil obehövligt, l.ex. därför alt svaranden i ett skriftligtsvaromål medgivit käromålel. För att ge domstolarna ett uttryckligt stöd föratt underlåta slutföreläggande bl. a. i de nu avsedda fallen förordar jag attregeln mjukas upp pä sä sätt att slutföreläggande skall utfärdas endasl om detinte är obehövligt. När det gäller förslaget i 51 kap. 19 § om att vadetalanförfaller om en enskild vadekärande underlåter att infinna sig personligen vidhuvudförhandling i hovrätten och målet inle kan avgöras i sak håller Jag med lagrådelom att det, om förslagel genomförs, aldrig bör bli aktuellt atl ge 1983/84:78 99 vadekäranden ett föreläggande vid vite att infinna sigpersonligen. Han bör i stället i kallelsen informeras om atl hans frånvaro vidförhandlingen kan medföra antingen att vadetalan förklaras förfallen eller altmålet avgörs i sak. Som lagrådet anfört bör 51 kap. 14 § andra stycket andrameningen ändras i enlighel med del nu sagda. I samband därmed bör en vissspråklig modernisering av paragrafen göras. I och med alt vadekäranden inte längre skall föreläggasvid vite att infinna sig personligen kommer, som lagrådet påpekat, de nuvarandebestämmelserna i 51 kap. 19 *} tredje och femte styckena atl bli lillämpligabara pä enskilda vadesvarande. Dessa stycken bör ändras så atl detta framgår. Isamband därmed kan paragrafen förenklas genom atl nuvarande andra och Iredjestyckena förs ihop. Det nuvarande fjärde stycket, som i det remitteradeförslaget arbetats samman med det nuvarande tredje stycket, bör med dennalösning kvarstå som et( fristående stycke. Enligt lagrådet framgår det redan av 51 kap. 19 5 förstastycket i det remitterade förslaget att hovrätten kan avgöra ell brottmål i saktrots en enskild vadekärandes underlåtenhet alt infinna sig personligen. Förmin del anser Jag att denna möjlighet för tydlighets skull bör framgå av lagtexten.Jag förordar alltså alt paragrafens sista stycke utformas i enlighet härmed. I fräga om den föreslagna ändringen av giftermålsbalkenbiträder Jag lagrådets förslag lill lydelse av 15 kap. 30 a § andra stycket. Utöver vad Jag nu har anfört bör några ändringar avnärmast redaktionell natur göras i förhållande till det remitterade förslaget.Vidare bör ikraftträdandet bestämmas till den . Med hänvisning till vad Jag nu har anfört hemställer Jagatt regeringen föreslår att anta 1. lag om ändringi , 2. lag om ändringi . 3. lag om ändringi lagsökningslagen (1946:808). 4. lag om ändringi lagen (1969: 246) om domstolar i fastighetsmål, 5. lag om ändringi lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar och 6. lag om ändringi lagen (1974:8) om rättegången i tvistemål om mindre värden. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch beslutar att genom proposition föreslå att anta de förslag somföredraganden har lagt fram. Prop.1983/84:78 100 Bilaga De remitterade lagförslagen Lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om dels atl I kap. 3 S, 2 kap. 4 §. 5 kap. 8 S, 36 kap. I §,42 kap. 4. 5 och 18 §!i,47kap. 4, 5och21 §S. 50 kap. 7, 8, 20 och 21 §S,51 kap.7, 8 och 19-21 §§, 52 kap. I och 6 S§, 55 kap. 7 och 12 §S, 56 kap. 7 § samtrubriken till 9 kap. skall ha nedan angivna lydelse. dels att i balken skall införas tre nya paragrafer. 9 kap.10 §, 33 kap. 10 § och 42 kap. 8 a §, med nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 kap. 3§' En tingsrätt är i tvistemål domför med tre lagfarnadomare. Flera än fyra lagfarna domare fär inte sitta i rätten. I brottmål skall tingsrätten bestå av en lagfaren domareoch tre nämndemän. 1 mål om åtal för brott, för vilket inle är stadgallindrigare straffan fängelse , skall rätten dock bestå av en lagfarendomare och fem nämndemän. Om det behövs med hänsyn lill målets omfattning ellernågon annan särskild omständighet, får ytterligare en nämndeman utöver vad somföljer av första eller andra meningen sitta i rätten. Kan huvudförhandlingen i ell brottmål beräknas kräva , fär två lagfarna domare sitta t rätten förutom nämndemännen. Om det inträffar förfall bland nämndemännen sedanhuvudförhandlingen har påbörjats, är rätten domför med en lagfaren domare ochtvå nämndemän eller, i mål som avses i andra slyckel andra meningen, med enlagfaren domare och fyra nämndemän. Tingsrätt är domför med en lag- Tingsrätt är domför med en lag- faren domare faren domare när mål avgörs utan huvudför- när mål avgörs ulan huvudför- handling, handling, vid annan handläggning som inte vid annan handläggning som inte sker vid huvudförhandling eller vid sker vidhuvudförhandling eller vid syn på stället. syn på stället, vid sådan huvudförhandling i vid sådan huvudförhandling i tvistemål som hålls i förenklad tvistemål somhålls i förenklad form form, och vid annan huvudförhandling i tvistemål, när det är tillräckligt med hänsyn till målets beskaffen het att målet avgörs av en enda domare och parterna samtycker till det, vid huvudförhandling och syn på vidhuvudförhandling och syn på stället i mäl om brott för vilket inte stället i målom brott för vilket inte är stadgat svårare straff än böter är stadgatsvårare straff än böter ' Senaste lydelse 1983:370. eller fängelse , under förutsättningatt det inte finns anledning att döma till annan påföljd än böter. eller fängelse , under förutsättningalt det inte finns anledning att döma till annan påföljd än böter. Hovrättär domför med fyra lagfarna domare. Flera än fem lagfarna domare må ef sitta irätten. 1 brottmål är hovrätten dock domför med tre lagfarnadomare och två nämndemän. Flera än fyra lagfarna domare och tre nämndemän måef sitta i rätten. Förekommer ej anledning att döma lill svårare slraff änböter, är hovrätten domför även med den sammansättning som sågs i förstastycket. Detsamma gäller vid handläggning, som ej sker vid huvudförhandling. Hovrättär domför med tre lagfarna domare. / mål som överklagats från tingsrätt skalldock minst fyra lagfarna domare delta 1 hovrätten, om tingsrätten hestått avtre eller flera lagfarna domare. Flera än fem lagfarna domare/or inte della ihovrätten. I brottmålär hovrätten dock domför med tre lagfarna domare och två nämndemän. Flera änfyra lagfarna domare och tre nämndemän/or inte della. Förekommer ej anledningatt döma till svårare straffan böter, är hovrätten domför även med densammansättning som anges i första stycket. Detsamma gäller vid handläggning somej sker vid huvudförhandling. Vid beslutom avskrivning av mål efter återkallelse är hovrätten domför med en lagfarendomare. Regeringenbestämmer, i vilken omfattning åtgärd, som avser allenast måls beredande, måvidtagas av en lagfaren domare i hovrätten eller av tjänsteman vid denna. Regeringenbestämmer i vilken omfattning åtgärd, som avser endast beredandet av elt mål,får vidtas av en lagfaren domare i hovrätten eller av en annan tjänsteman viddenna. 5 kap 8 §' Till allmän tolk så ock till tolk för den som ärallvarligt hörsel- eller talskadad utgår ersättning enligt vad därom ärsärskilt stadgat. En tolk har rätt till skälig ersättning för arbete, tidsspillan och utlägg som uppdraget krävt. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer fastställer taxa som skall tillämpas vid bestämrtian- Annan tolk har rätt till skälig ersättning för arbete,tidsspillan och utlägg som uppdraget krävt. Regeringen eller myndighet somregeringen bestämmer fastställer taxa som skall tillämpas vid bestämman- - Senasle lydelse 1982: 1123. ' Senaste lydelse 1979:289. de av ersättning. Ersättningen beta las av allmänna medel. de av ersättning. Ersättningen betalas av allmänna medel. 9 kap. Om straff oc/r vite 9 kap. Om straff, vite och hämtning 10 § Skall någon hämtas till ett sammanträde inför rätten, fårhan, om ej annat fölfer av vad som sågs nedan, inte omhändertas tidigare änvad som är nödvändigt för att han skall kunna Inställas tdlsammanträdet. Har ett hämtning.sförsök tidigare misslyckats eller finnsdet annars på grund av vad som är känt om den som skall hämtas särskild anledningtill det, får rätten eller polismyndighet besluta att han får omhändertastidigare än vad som .följer av första stycket. Den som har omhändertagits enligt andra stycket ärskyldig att i avvaktan på Inställelsen stanna kvar på polisstation eller annanplats som bestäms av polismyndigheten. Han är dock inte skyldig att stannakvar , om inte rätten beslutat om . Beslut av rättenfår avse högst arton timmar. Vid prövningen av frågan om skyldighet att stannakvar skall särskilt beaktas vilka olägenheter det kan antas medföra att den somskall hämtas inte är närvarande vid sammanträdet inför rätten. Den som har omhändertagits enligt denna paragraf får inteunderkastas annan Inskränking i sin frihet än som påkallas av ändamålet medomhändertagandet, ordningen eller allmän säkerhet. 33 kap. I0§'* Skall ett föreläggande delges någon som vistas utomriket, får rätten underlåta att förelägga vite, om Förutvarande 10 § upphävd genom 1970:429. delgivning annars inte kan ske 1 den främmande staten.Föreläggandet skall i övrigt vid den fortsatta handläggningen av målet anses jäm-släUlmed ett vdesföreläggande. , somicke är pai"t i målet, må höras som vittne; i brottmål må dock målsägandenicke vittna, även om han ej för talan. Var och en, som inte är part i målet,/or höras som vittne.1 brottmål/år dock målsäganden inte vittna, även om han ej för talan. / brottmål får vittnesförhör inte heller äga rum med någonsom har åtalats för medverkan tid den gärning förhöret gäller eller för någonannan gärning som har samband med den gärningen. Vad som sägs 1 andra stycket om den som har åtalats skallockså gälla den som för gärning som där avses 1. är skäligen misstänkt och har underrättats om misstanken enligt 23 kap. 18 §, 2. har fållelt strafföreläggande eller ett föreläggande av ordningsbot eller av militärbefattningshavare ålagts disciplinstraff, eder 3. ej haråtalats tid följd av beslämmelser om åtalsunderlåielse eller särskildåtalsprövning. Skallnågon som avses i andra eder tredje stycket höras 1 en rättegång som inteavser åtal mol honom själv, gäder ifråga om kallelse lid förhandling ochpåföljd för iile-varo från förhandlingen saml ifråga om förhöret vad som sägsom tilltalade i45 kap. 15 § och 46 kap. I fråga om rätt llll ersättning för inställelsevid förhandling gäller 36 kap. 24 och 25 §§. Efterkommes ej föreläggande att avhjälpa brist i stämningsansökan och består bristen däri, att ansökan ej innehåller bestämt yrkande eller att de omständigheter, vara käranden grundar sin talan, ej äro tydligt Fölfer käranden inte etl föreläggande enligt 3 §, skallansökningen avvisas, om den är så ofullständig att den inte ulan väsentligolägen-hel kan läggas till grund för en rättegång. angivna, eller är bristen elfes t så väsentlig, allansökan är oljänlig som grund för rättegång, skall an sökan avvisas. Lag .samma vare, om råtlen finner uppenbart, att målet pågrund av rätlegängshinder icke kan uppta gas till prövning. Detsamma gäller, om det är uppenbart att målet på grundav rättegångshinder inte kan tas upp till prövning. Avvisas ej ansökan, skall rätten utfärda stämning å svaranden att svara å käromålel. Avvisas ej ansökningen, skall rätten utfärda stämning påsvaranden att svara på käromålel. Stämningen skall Jämte stämningsansökan och därvid fogadehandlingar delgivas svaranden. Om kärandens framställning inte innefattar laga skäl för käromåleleller om det annars är uppenbart att detta är ogrundat, får rätten genastogilla käromålet utan att stämning utfärdas. Är saken sådan att förlikning därom är tillåten, får enpart föreläggas att slutligt bestämma sin talan och att lämna slutlig uppgiftom de bevis han åberopar, om det är påkallat med hänsyn till hur parlen utförtsin talan tidigare under målets handläggning. Efter det att tiden föryttrande har gått ut, får parten inte åberopa någon ny omständighet eller någolnytt bevis, om han inte gör sannolikt att han har haft giltig ursäkt för sinunderlåtenhet att åberopa omständigheten eller beviset tidigare. Underförberedelsen må meddelas tredskodom .vö ock, om saken är sådan, att föriikningdärom är tilläten, dom i anledning av talan om anspråk, som medgivits eller efter-givits.Förlikning må ock stadfästas av rätten. Under förberedelsenfår meddelas tredskodom samt, om saken är sådan att förlikning därom är tillåten,dom i anledning av lalan om anspråk som medgivits eller eftergi-vits. Vidarefår under förberedelsen meddelas sådan dom som avses i 5 § tredje stycket.Rätten får under förberedelsen också stadfästa förlikning.