prop · G703190 · 1983-12-31 00:00:00 — Mot denna bakgrund är det angeläget att skapa bättreförutsättningar för en rättvis geografisk fördelning av läkarresurserna. TiU detta kommer att de s. k. fritidspraktikernasverksamhet ökat kraftigt i omfattning och nått långt över den nivå somförutsattes då de nuvarande reglerna för fritidspraktikernas anslutning tillförsäkringen fastställdes av . Denna utveckling har skett utansamordning med den offentliga vården. De totalakostnaderna för hälso- och sjukvården beräknas för uppgå till ca 65miljarder kr. Staten har genom sjukförsäkring och statliga bidrag ersattsjukvårdshuvudmännen med ca . Ersättningen till privatpraktikerutgör därvid ca 500 milj. kr. varav ca 80 milj. kr. I ettträngt samhällsekonomiskt läge är det av särskild vikt att omfördela resursernapå ett sådant sätt att bl. a. de hälso- och sjukvårdspolitiska mål ochprioriteringar som jag har redovisat fullföljs. Åtgärderbehövs för att effektivisera sjukvården och underlätta en samordning av offentUgaoch privata insatser. Därvid är det angeläget att det statligaersättningssystemet förenklas och ger sjukvårdshuvudmännen ökade möjUgheter attsjälva bestämma vårdens utformning. Ersättningssystemet bör utformas i enlighetmed hälso- och sjukvårdspolitiska mål och med hänsyn till samhällsekonomiskarealiteter. Mot denna bakgrund föreslås i det följande att denuvarande prestations- ' Vad som i denna proposition sägs omlandsting/landstingskommuner gäller också kommuner som inte ingår ilandstingskommun. Prop.1983/84:190 15 relateradeersättningarna förändras till en ersättning per invånare. Detta innebär enövergång mot en mer behovsbaserad fördelning av statens ersättning tillsjukvårdshuvudmännen. Landstingen får härmed möjlighet att samordna planeringenav den offentliga och privata vården. Härigenom kan en ytterligare överetableringav läkare i vissa områden förhindras vilket ökar möjligheterna för enrättvisare fördelning även av läkararbetskraften. Avsiktenär att hälso- och sjukvårdsberedningen skall följa och bedöma det nyaersättningssystemets utveckUng och funktion i förhållande till de målsättningarsom anges i hälso- och sjukvårdslagen. Jagvill i detta sammanhang också förutskicka att utredning omhälso- och sjukvård inför 90-talet (HS90) bl. a. behandlar frågor rörandefördelning av tillgängliga resurser med beaktande av de skillnader i vårdbehovsom är relaterade till befolkningens ålderssammansättning och socialastruktur. Jag har för avsikt att föreslå regeringen att förriksdagen redovisa sina ställningstaganden till utredningens slutrapport. Enväl utbyggd primärvård som kan erbjuda en geografiskt lättillgänglig vård avgod kvalitet har prioriterats såväl på nationell nivå som i sjukvårdshuvudmännenslångsiktiga planer. En jämförelse mellan den planerade och den faktiskautvecklingen visar dock på skillnader mellan de politiska prioriteringarna ochde faktiskt genomförda förändringarna. I den fortsatta planeringen av hälso-och sjukvårdens utveckling är det viktigt att skapa ökade förutsättningar fören utveckling av primärvården. Motdenna bakgrund kommer socialministern att i det följande föreslå att huvuddelenav den nya ersättningen tiU sjukvårdshuvudmännen skall utgå i form av en allmänsjukvårdsersättning som främst är avsedd för primärvård och övrig öppen vård.Denna ersättning grundas på ett enhetligt belopp per invånare och år. Ijämförelse med ett prestationsrelaterat ersättningssystem baserat på läkarbesökbidrar det nya ersättningssystemet till ett effektivare resursutnyttjande bl.a. genom ökade möjligheter att omfördela arbetsuppgifter mellan olikapersonalkategorier. Utbyggnaden av primärvården bör ske med utgångspunkt ibefolkningens behov av såväl förebyggande som behandlande insatser.Primärvården måste också präglas av god kvalitet, tillgänglighet ochkontinuitet. Tillde verksamhetsområden som bör ges extra uppmärksamhet och utvecklingsmöjligheterhör hemsjukvården. En väl utbyggd hemsjukvård är 1983/84:190 16 avstor betydelse för att öka möjligheterna att även vid långvarig sjukdom kunnabo kvar i hemmet. En särskild ersättning för hemsjukvården föreslås i detföljande. överenskommelse som träffades föregående år mellan staten ochsjukvårdshuvudmännen infördes en ny ersättning för öppnare vårdformer inom denpsykiatriska vården. Ersättningen var avsedd att användas för utveckling avvårdformer som underlättar utskrivning av patienter från den slutnapsykiatriska vården tiU boende utanför institution. Sjukvårdshuvudmännenskulle tillsammans med primärkommunerna inom sitt område arbeta för en snabbareomstrukturering av den psykiatriska vården. I överenskommelsen betonadesbetydelsen av samplanering av landstingens och kommunernas insatser. Insatsernaborde dessutom samordnas med övriga åtgärder på vårdområdet ocharbetsfördelningen mellan sjukvårdshuvudmännen och primärkommunernapreciseras. De första resultaten av denna samplanering kan nu skönjas. I dennya överenskommelsen har en fortsatt satsning på öppnare vårdformer inom denpsykiatriska vården bedömts angelägen. Den särskilda ersättningen för dettaändamål föreslås således i det följande utgå även . I deflesta sjukvårdshuvudmäns planer finns en hälsopolitisk ansats, som dock endasti relativt begränsad utsträckning fått genomslag i den praktiska verksamheten.Samtidigt konstateras bl. a. inom det pågående HS 90-projektet attförbättringar av folkhälsan i första hand kan uppnås genom olika typer avförebyggande insatser. Etttecken på de förebyggande insatsernas förväntade hälsopolitiska betydelse är destora skillnader i hälsotillstånd som finns mellan olika social- ochyrkesgrupper. Samtliga stora folksjukdomar är t. ex. betydligt vanligare isocialgrupp III än i socialgrupp I. Orsakernatill dessa skillnader är inte fullständigt kända. Generellt kan dockkonstateras att de genetiska faktorerna och selektionen - dvs. att man på grundav sjukdom tillhör viss social- eller yrkesgrupp - inte förklarar de redovisadesocio-ekonomiska skillnaderna. Huvudorsakerna ligger i skillnaderna ilivsvillkor och därmed sammanhängande olika risker i t. ex. arbetsmiljön samtför vissa sjukdomar i oUkheter vad avser livsstil. Enviktig uppgift för hälso- och sjukvården är därför att vidareutveckla såväl deindivid- som de samhällsinriktade förebyggande insatserna. Detta är en mycketangelägen uppgift såväl inom primärvården som läns- och regionsjukvården. 1983/84:190 17 Motdenna bakgrund föreslås i det följande en förstärkt ersättning för förebyggandeinsatser. 2.3Uppföljning av verksamhet och resursanvändning I1983 års överenskommelse om ersättningarna till sjukvårdshuvudmännen anges attden aviserade utredningen avseende schabloniserade ersättningar också skallklarlägga på vilket sätt underlag skulle tas fram för en mer kontinuerUgutvärdering av verksamheten och bidragens användning. Viden förenkling av ersättningssystemet av det slag som föreslås i denna propositionmåste särskild vikt fästas vid uppföljning och analys av utvecklingen inom hälso-och sjukvården samt användningen av ersättningarna. Motdenna bakgrund bör i enlighet med den träffade överenskommelsen följandeinriktning gälla för det uppföljnings- och utvärderingsarbete som är direktrelaterat tiU de vårdpolitiska prioriteringarna. Socialstyrelsenbör i samråd med som ett underlag för regeringensställningstaganden till hälso- och sjukvårdsberedningen redovisa en sammanställningoch analys av de förändringar som har skett. Denna årliga uppföljning bör ihuvudsak baseras på redan existerande planer och statistik. Det är ocksåangeläget att innehållet i landstingskommunernas ekonomiska långtidsplansuccessivt anpassas så att den i ökad utsträckning ger en information omutvecklingen som direkt kan relateras till hälso- och sjukvårdspolitiska måloch prioriteringar. Utöverdenna årliga redovisning skall de tre huvudområden som anges nedan successivtbli föremål för en närmare analys. Det bör uppdras åt att isamarbete med och Spri (Sjukvårdens och socialvårdensplanerings- och rationaliseringsinstitut) klarlägga planerad och faktiskutveckling inom resp. område. Arbetetbör ske stegvis och koncentreras på ett område . Uppföljningenoch analysen bör omfatta en samlad redovisning till hälso-ochsjukvårdsberedningen av följande tre huvudområden. a) Primärvårdens utvecklinguttryckt såväl i personella och ekonomiska termer som en beskrivning avverksamhetens organisation och huvudsakliga inriktning. Därvid bör omfördelningav resurser från länssjukvård till primärvård belysas liksom utvecklingen vadavser hemsjukvården. Vidare bör speciellt belysas samverkansformer mellanlandsting och primärkommuner. b) De individ- och samhällsinriktadeförebyggande insatsernas omfattning och inriktning. Åtgärder för attidentifiera hälso- respektive vårdpolitiska riskgrupper inom befolkningen börspeciellt belysas. Vidare bör klarläggas utvecklingen och inriktningen avlandstingens samhällsmedicin-ska enheter (motsvarande). c) Den psykiatriska vårdensutveckling mot öppnare vårdformer. 1983/84:190 18 böräven belysas samverkansformer mellan sjukvårdshuvudmännen och primärkommunerna. Detingår som en naturlig del i och försäkringskassornasuppgifter att följa erfarenheterna av de nya ersättningsreglerna ur socialförsäkringssystemetsoch de försäkrades synpunkt. Ipropositionen (1981/82:97) om hälso- och sjukvårdslag m. m. framhålls attlandstingen bör ha ett förstahandsansvar för att den enskilde erbjuds hälso-och sjukvård men att tillgång också skall finnas till aUernativa vårdformer.Även verksamhet med andra vårdgivare t. ex. privatpraktiserande läkare ochprivata sjukhem skall kunna utvecklas. Landstingens planering skall enligtpropositionen också avse t. ex. de privatpraktiserande läkarna. Landstingenåläggs att samverka med bl. a. de enskilda vårdgivarna. Innebörden härav äratt landstingen skall ta initiativ till samverkan på lämpligt sätt. Någonskyldighet för de privata vårdgivarna att samverka med landstingen finns intemen det förutsätts att de privata vårdgivarna skall aktivt delta i en sådansamverkan. Ipropositionen anges vidare att landstingskommunernas planering av hälso- ochsjukvården bör utgå från befolkningens samlade behov och statsmakternas övergripandeprioriteringar. Det framhålls att uttrycket totalplanering bör kunna användasför att beskriva dels landstingskommunernas planering av hälso- och sjukvårdeninom sitt område, dels systemet av olika plandokument, avtal och andraöverenskommelser om samverkan vad gäUer hälso- och sjukvården. Ilandstingens hittillsvarande hälso- och sjukvårdsplanering har den privata läkarvårdensom regel behandlats mycket översiktligt. I de flesta nu gällande planernaanges att underlag saknas för en bedömning av den privata läkarvårdensomfattning och inriktning. De landsting som har tagit hänsyn till den privataläkarvården vid dimensioneringen av den öppna vården har som regel utgått frånett oförändrat antal besök hos privatläkare . Denfaktiska utvecklingen är att antalet fritidspraktiker, dvs. de offentligt anställdaläkare som har privatmottagning på sin fritid, har expanderat kraftigt underåren 1982-1983. Antalet heltidsverksamma privatpraktiker har dock minskatbetydligt men har åter börjat öka. Ettfåtal landsting har tagit initiativ till överläggningar medprivatläkarna inom landstingsområdet i syfte att finna former för planering ochsamverkan enligt hälso- och sjukvårdslagens bestämmelser. Dennu träffade överenskommelsen med sjukvårdshuvudmännen kommer att leda till ettintensifierat sådant samarbete bl. a. i form av samverkansavtal mellanlandsting och de privatpraktiserande vårdgivare som är anslutna till denallmänna försäkringens ersättningssystem. 1983/84:190 19 Det förslag till invånarrelaterad ersättning som redovisasi denna proposition förbättrar förutsättningarna för en effektivresursanvändning och samordning av de tillgängliga vårdresurserna. För att möjliggöra samplanering mellan vårdgivarna och medtanke på att landstingen får en avräkning på sina ersättningar för den privatavården, är det rimligt att den enskilde privatpraktikern sluter ettsamverkansavtal med landstingen om vården. För patienterna är det viktigt att det finns ett gottsamarbete mellan den offentliga och den privata vården. Om vårdrutinerna inomden offentliga vården och den privata vården i sina huvuddrag är likaunderlättas samarbetet mellan den slutna vården och den privata öppna vården.Patienter bör t. ex. ha samma möjligheter att få tillgång till t. ex. dietister,kuratorer, konvalescentvård etc, oavsett om de anlitat en privatläkare eller endistriktsläkare. Det är också viktigt att praktikern samverkar meddistriktsläkare och distriktssköterskor i närområdet och även med den kommunalasocialtjänsten. har de flesta praktiker ett dåligt utvecklat kontaktnätmed distriktsvården och kommunernas sociala service. Speciellt för äldrepatienter som t. ex. behöver vård i hemmet, sjukgymnastik, färdtjänst ellerannat socialt stöd är detta ett problem. Det kan vara så att enväl etablerad läkar-patientkontinuitet bryts i sådana lägen. De motiv och förslag som redovisats ovan syftar såledesprimärt till en förbättrad samordning och fördelning av tillgängligavårdresurser. Jag anser att privatläkarna utgör ett viktigt alternativ ochkomplement till den offentliga vården. Enligt min uppfattning bör det därföräven i fortsättningen finnas en privatläkarkår av samma omfattning som . I den promemoria (Ds S 1982:9) som en särskild arbetsgruppavgav om nyrekrytering av privatläkare föreslogs att de privatpraktiserandeläkarnas antal borde uppgå till ca 700. Detta förslag ligger väl i linje medvad som föreslås i denna proposition. Chefen för kommerunder punkt 5.2 att ange de regler som bör gälla för de privatpraktiserandevårdgivarnas anslutning till den allmänna försäkringen. 4 Nytt system för ekonomiska ersättningar tillsjukvårdshuvudmännen 4.1 Nya förutsättningar för förenklade ersättningsreglerfrån sjukförsäkringen När det gäller den allmänna försäkringenssjukvårdsförmåner har utvecklingen gått från ett återbäringssystem, där försäkringeni efterhand ger den försäkrade ersättning för dennes vårdkostnader, till ettsystem där försäkringsersättningarna betalas direkt till vårdgivarna. Detförsta steget togs genom den s.k. 7-kronorsreformen, som innebarenhetliga patientavgifter vid läkarbesök inom den offentliga öppna sjukvården.Syftet med 1983/84:190 20 dennareform var dels att förstärka det ekonomiska skyddet främst för dem som behövdeomfattande och dyrbar läkarvård, dels att underlätta utbyggnaden av samhälletsöppna sjukvård. Någraår därefter genomfördes motsvarande system med enhetliga patientavgifter ochsärskilda vårdgivartaxor för privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster.Därmed återstår det gamla återbäringssystemet enbart för sjukresor ochkonvalescentvård. På båda dessa områden pågår översyn av ersättningssystemet. Denoffentliga hälso- och sjukvården har successivt byggts ut. harutbyggnaden huvudsakligen gällt den öppna vården som därmed blivit vältillgänglig i större delen av landet. Ett viktigt led i utvecklingen är den nyahälso- och sjukvårdslagen som trädde i kraft . Denna gersjukvårdshuvudmännen det fulla ansvaret för att hela befolkningen har tillgångtill en god hälso- och sjukvård oavsett var de bor i landet. Desom är försäkrade enligt lagen om allmän försäkring är således genom hälso- ochsjukvårdslagen tillförsäkrade erforderlig hälso- och sjukvård. Detta germöjlighet att genomföra vissa förenklingar av de ekonomiska ersättningarna frånsjukförsäkringen till de offentliga sjukvårdshuvudmännen utan att deförsäkrades rätt till vård påverkas. En sådan förenkling är särskilt motiveradnär det gäller ekonomiska ersättningar som lämnas från ett samhällsorgan tillett annat. Det finns därför inte. längre behov av detaljregleradeprestationsersättningar på det område det här är fråga om. 4.2Omfattning och inriktning av det nya ersättningssystemet Detär mot denna bakgrund en överenskommelse nu har träffats med sjukvårdshuvudmännenom ett nytt steg i anpassningen av försäkringsersättningarna till denutveckling som skett. Genom att de försäkrade genom annan lagstiftningtillförsäkras den sjukvård som behövs är det möjligt att övergå frånprestationsbundna till schablonberäknade ersättningar till de offentligasjukvårdshuvudmännen. Därmed blir det också möjligt att förenklaersättningsreglerna och utforma fördelningsgrunderna så att de bättreansluter till behovet av hälso- och sjukvårdsinsatser. Detnya ersättningssystemet syftar bl.a. till att medverka till en bättre regionalfördelning av landets sjukvårdsresurser och underlätta ett effektivt resursutnyttjandemed hänsyn till de lokala förutsättningarna för varje sjukvårdshuvudman. I detsamhällsekonomiska läge vi befinner oss är det nödvändigt att noga anpassaresursinsatserna till de behov som finns på olika områden. De offentligasjukvårdshuvudmännen har av ekonomiska skäl tvingats till begränsningar av sinavårdinsatser . För de privatpraktiserande vårdgivarna finns detdäremot f.n. inga begränsningar av möjligheterna att bygga ut den verksamhetsom betalas av sjukförsäkringen. 1983/84:190 21 Detär här nödvändigt att både offentlig och privat vårdverksamhet förs in undersamma ekonomiska begränsningar. Detta bör ske genom att försäkringsersättningarnaför såväl offentliga som privata vårdgivare fördelas på de olikasjukvårdshuvudmannaområdena enligt enhetliga regler. Ansvaret för hursjukvårdsresurserna sedan skall utvecklas bör decentraliseras till de organsom har ansvaret för planeringen av vården enligt hälso-och sjukvårdslagen. Enutgångspunkt för ett nytt system för sjukförsäkringens ekonomiska ersättningartill sjukvårdshuvudmännen bör vara att det skall underlätta de försäkradesmöjligheter att få tillgång till den sjukvård som försäkringen är avsedd atttillförsäkra dem. Jag vill här framhålla att de ersättningsregler och beloppsom jag i det följande kommer att föreslå syftar tillatt förbättra tillgången till en god hälso- och sjukvård för de försäkrade i helalandet. Det nya systemet innebär därmed en breddning och förstärkning av desjukvårdsförmåner de försäkrade har tillgång till. Motbakgrund av vad jag har anfört bör i enlighet med överenskommelsen medsjukvårdshuvudmännen följande statsbidrag och ersättningar från den allmännasjukförsäkringen som utgår föras samman till ett samlatersättningssystem med schablonberäknade belopp fr.o.m. . Statsbidraget till denpsykiatriska vården (det aUmänna bidraget). Försäkringsersättningar föroffentlig läkarvård inkl. oralkirurgisk och käkprotetisk behandUng,läkarundersökningar och utlåtanden i samband med försäkringsärenden,sjukvårdande behandling utförd av annan personal än läkare,preventivmedelsrådgivning m.m., röntgen- och laboratorieundersökning efterremiss, utveckling av öppna vårdformer inom psykiatrin, förebyggandehälsovårdande insatser och primärvård inkl. långtidsvård samt handikapphjälpmedel. Somjag nämnt bör ett schablonberäknat ersättningssystem till sjukvårdshuvudmänneninfatta även sjukförsäkringens utgifter för läkarvård och annan sjukvårdandebehandling hos privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster. Jag återkommerunder avsnitt 5 till de frågor som gäller anslutningen av privatpraktiserandevårdgivare till den allmänna försäkringen. Sjukförsäkringensersättning till sjukvårdshuvudmännen för sjuktransporter utgår redan med ettschablonmässigt beräknat belopp. Ersättningen för sjukhusvård har karaktären aversättning för patientavgift och bör inte nu omfattas av övergången tillschablonersättning. Detnya samlade ersättningssystemet tar sikte på att underlätta statsmakternas ochsjukvårdshuvudmännens gemensamma strävan att säkerställa en vård och omsorg somsvarar mot befolkningens behov. Det förutsätter en fortsatt omstrukturering avvården mot en utbyggd öppen vård som ger närhet och kontinuitet för devårdsökande. Huvuddelen av det samlade ersättningsbeloppet utgår därför som enallmän sjukvårdsersättning som sjukvårdshuvudmännen kan disponera på det sättsom med hänsyn till de 1983/84:190 22 lokalaförhållandena bäst tillgodoser nyssnämnda syfte. Vidare utgår särskildaersättningar för att markera angelägenheten av en utveckling av vissavårdformer m.m. Desamordnade ersättningarna till sjukvårdshuvudmännen grundas på en fördelningper invånare inom resp. sjukvårdsområde. I enlighet med överenskommelsen börsärskilda övergångsregler gälla för den allmänna sjukvårdsersättningen. 4.3Ersättning för öppen hälso- och sjukvård Somnämnts skall huvuddelen av den nya ersättningen utgå i form av en allmänsjukvårdsersättning. Denna ersättning är främst avsedd för primärvård ochövrig öppen vård. Ersättningen skall grundas på ett enhetligt belopp perinvånare och år. För att mildra omfördelningseffekterna mellan sjukvårdshuvudmännenvid övergången från de nuvarande statsbidragen och försäkringsersättningarnabehövs särskilda övergångsregler av den närmare innebörd som framgår avöverenskommelsen. Den allmänna sjukvårdsersättningen bör således uppgå tilltotalt 8 242 milj.kr. och med den fördelning mellan sjukvårdshuvudmännenunder som framgår av bilagan till överenskommelsen. Denallmänna sjukvårdsersättningen innefattar alla nuvarande prestationsersättningarinom både offentlig och privat öppen vård. För att inte kostnaderna för privatpraktikerverksamhetenskall belasta försäkringen dubbelt skall därför vid utbetalning av ersättningenför resp. år avräknas ett belopp, som motsvarar den försäkringsersättning somutbetalats under närmast föregående år till privatpraktiserande läkare ochsjukgymnaster som var verksamma inom resp. sjukvårdshuvudmans geografiskaområde. I avdragsbeloppet för skall inte räknas in deförsäkringsersättningar som betalats ut till privatpraktiker(fritidspraktiker) som var heltidsanställda hos sjukvårdshuvudman, eftersomdessa praktiker i fortsättningen inte skall tillhöra försäkringen. Tillde områden som även fortsättningsvis bör ges extra uppmärksamhet ochutvecklingsmöjligheter hör hemsjukvården. Därför bör i enlighet med överenskommelsenutgå en särskild ersättning för denna verksamhet. Ersättningen är avsedd attstimulera en utveckling mot öppnare vårdformer och därmed ökade möjligheter förde äldre att bo kvar i sina hem. Vid fastställandet av ersättningsnivån harbeaktats att ersättningen kan utgöra en sysselsättningsstimulans försjukvårdshuvudmännen. På samma sätt som den allmänna sjukvårdsersättningen börden särskilda ersättningen för hemsjukvård anknytas till antalet invånare.Ersättningsbeloppet bör utgöra . per invånare och år. Underår 1984 utgår en särskild försäkringsersättning för öppnare vårdformer inompsykiatrin. Ersättningen är avsedd att användas för utveckling av vårdformersom underlättar utskrivning av patienter från den slutna psykiatriska vården tiUboende utanför institution. 1983/84:190 23 Enfortsatt utveckling av öppnare vårdformer inom psykiatrin är angelägen. Ensärskild ersättning för detta område bör därför utgå även för åren 1985 och1986 i enlighet med överenskommelsen. Ersättningen bör utgöra oförändrat 24 kr.per invånare och år. utgår ensärskild försäkringsersättning till sjukvårdshuvudmännen med . perinvånare för bl.a. förebyggande hälsovårdande insatser. Jag anser det angelägetatt betydelsen - inte minst ur socialförsäkringssynpunkt - av intensifieradeförebyggande insatser markeras genom en förstärkt ersättning frånsjukförsäkringen även i det nya ersättningssystemet. I enlighet medöverenskommelsen bör det således utgå en särskild ersättning för förebyggandeåtgärder med . per invånare och år. Detnya systemet för ersättningar från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmänneninnebär att huvudmännen skall svara för att de som omfattas av den allmännasjukförsäkringen eller är tillförsäkrade sjukvårdsförmåner enligt konventionfår den vård de behöver. Ersättningarna innefattar all öppen vård och de övrigaöppenvårdsinsatser som f.n. ersätts i särskild ordning från sjukförsäkringenoch som avser den som enligt den allmänna försäkringen eller enligt gällandekonvention är tillförsäkrad sjukvård här i landet.