prop · G70371 · 1983-12-31 00:00:00 — F.n. gäller att beslut om fastställande av skatt för enbeskattningsperiod får meddelas senast vid uigången av året efter detkalenderår då beskattningsperioden gått till ända (19 § LFK). Beslutsfristenär således endast , medan den för mervärdeskatten numera är sex år.Utredningen föreslär att beslutsfristen för punktskatterna nu förlängs till treår. Några remissinstanser har ansett alt den av utredningenföreslagna förlängningen av beslutsfrislen är väl avvägd. Ett parremissinstanser förordar dock alt en samordning sker med reglerna i ML, så attbeslutsfrislen även för punktskatterna blir . Några remissinstanser äteranser atl den nuvarande beslutsfristen inte bör föriängas, eftersom en lång omprövningstidskapar osäkerhet för de skattskyldiga och särskilda problem när det gäller skattersom skall övervältras på konsumenterna. För egen del vill jag anföra följande. En förlängning avbeslutsfrislen innebär förbättrade möjligheter att fä materiellt felaktigaskattebeslut rättade. Nuvarande ordning på punktskatteomrädet har varil klartotillfredsställande i detta avseende. Framför allt har det visat sig att denbristande möjligheten att rätta till felaktiga skattebeslut, som upptäcks förstefter , ofta hårt har drabbat de skattskyldiga. Även om en möjlighelatt anföra besvär i särskild ordning införs, vilket jag ämnar förorda i det Prop.1983/84:71 97 följande, bör enligt min mening beslulsliden därförförlängas. I fräga om beslulsfristens längd delar jag utredningens uppfattningatt det inte nu bör komma ifråga atl förlänga liden till sex är. Först bör denav utredningen föreslagna förlängningen fä prövas i tillämpningen. För någrapunktskatter, l.ex. den särskilda varuskatten, kan även en ökning avbeslutsfristen till i vissa fall medföra svårigheter för de skattskyldiga.Detta beror i första hand på att vissa skatteförfaltningar kan innehållasärskill svårbedömda materiella regler. Några särbestämmelser för dessa fallår emellertid enligt min mening inte motiverad. Beskattningsmyndighelen fårmot bakgrund av de faktiska omständigheterna i det enskilda fallet avgöra ivilken utsträckning rättelse skall ske. Jag föreslår således att, i enlighel med ulredningensförslag, skattebeslut skall få omprövas genom nytt beslut till och med tredjeåret efter utgången av del kalenderår under vilket beskattningsåret har gåtttill ända eller den skallepliktiga händelsen har inträffat. Utredningen har i fråga om skattebesluten slutligenföreslagit att rättelse skall kunna ske för flera perioder under ettbeskattningsår genom att en ny deklaration lämnas för den sistaredovisningsperioden . Detta är möjligt för mervärdeskattensdel. Ulredningen förslär att för punktskatterna samma villkor för sädanarättelse skall gälla som enligt ML, dvs. rättelsen skall avse mer än enperiod och slutligt beslul skall inle ha meddelats för någon period underbeskattningsåret. Remissinstanserna har godtagit förslaget om möjlighet tillrättelse utan uppdelning på olika redovisningsperioder. För egen del anser jagatt förslagel leder till förenklingar både för de skattskyldiga och förmyndigheterna. Jag föreslår att utredningens förslag genomförs. Den nu föreslagna beslutsordningen för punktskatterna böri enlighet med ulredningens förslag gälla även för prisregleringsavgifterna. Efterbeskattning får enligt LFK i huvudsak ske undermotsvarande förutsättningar som enligt ML och TL. Utredningen förslär därföratl den nuvarande ordningen i huvudsak behålls. På några punkter föreslås dockavvikelser jämfört med de nu gällande reglerna. F.n.kan efterbeskattning komma i fråga om skatt utgått med för lågt belopp på grundav att den skattskyldige inte har lämnat det biträde som behövs vidgranskningen av handlingar eller varulager. Enligt utredningen har denomständigheten, att den skatlskyldige inle har lämnat det biträde som behövsvid granskning av handlingar eller varulager, knappast någon praktisk betydelsesom grund för efterbeskattning. Vidare år det enligt utredningen svårt att ivarje särskilt fall fastställa i vilken omfattning den skattskyldiges biträdebehövts för granskningen. Utredningen föreslär därför att dennaefterbeskattningsgrund tas bort. Jag delar utredningens upp-7 1983/84. Prop.1983/84:71 98 fattning i denna fräga och föreslär atl dennaefterbeskattningsgrund inte överförs till LPP. För punktskatterna och prisregleringsavgifterna gäller ivissa fall att den skattskyldige kan vara berättigad att återfå skatt för enviss redovisningsperiod. Detta kan l.ex. inträffa om avdragen för en periodöverstiger de tillkommande posterna i deklarationen ..Återbetalningarna grundas som regel på uppgifter som den skattskyldige harlämnat. Det kan dä också iniräffa att en återbetalning blir felaktig. Utredningen föreslår att efterbeskattning även i dettafall skall få ske,om felet beror på att den skatlskyldige har lämnat oriktiguppgift eller brustit på annat sätt i sin uppgiftsskyldighet. Jag föreslår, ienlighet med utredningens förslag, att den nämnda efterbeskatlningsgrundeninförs. Motsvarande gäller f. n. för mervärdeskattens del. F.n. får efterbeskattning inte ske om det tillkommandebeloppet är att anse som ringa. Detta gäller för såväl de direkta som deindirekta skatterna. Frågan om beloppet är atl anse som ringa skall enligt denpraxis som f. n. tillämpas för mervärdeskatt och punktskatter avgöras för varjeredovisningsperiod för sig. Detta innebär att efterbeskattning inte kan ske omden tillkommande skatten är hänförlig till flera redovisningsperioder ochbeloppen för varje period för sig är att anse som ringa. Detta kan enligtutredningen i vissa fall leda till resultat som är otillfredsställande. Förexempelvis en skattskyldig som redovisar skatt för tvåmänadersperioder kanbetydande belopp undandras om det är fråga om brister i redovisningen underflera år. Utredningen föreslär därför att om efterbeskaltningen avser fleraredovisningsperioder under samma beskattningsår skall efterbeskattning få skeäven om det undandragna beloppet för varje redovisningsperiod är att anse somringa. Som villkor för efterbeskattning bör dä gälla att det sammanlagdabeloppet som påförs pä detta sätt för beskattningsåret inte kan anses somringa. Remissinstanserna har godtagit den föreslagna utformningenav ringabe-loppsregeln. Jag förslår att utredningens förslag i denna del följs. När del gäller lidsfristen för efterbeskattning gäller f.n. enligt LFK atl efterbeskattning får ske senast efter utgången avdet kalenderår under vilket beskattningsperioden slutade. Utredningen föreslären anpassning till tidsfristen enligt TL och ML. Enligt ML gäller sedan den 1januari 1982 alt fråga om efterbeskattning får väckas senast under sjätte åretefter utgången av det kalenderår under vilket beskattningsåret har gått tillända. Enligt min mening bör denna tidsgräns för efterbeskattning införas iLPP. 2.3.3 Besvär i särskild ordning Enligl LFK kan ändring till den skattskyldiges förmångöras i lagakraft-vunna beslut endasl när ändringen avser rättelse av beslutsom blivit felaktiga till följd av felräkning, misskrivning eller annaluppenbart förbi- Prop.1983/84:71 99 Någon annan möjlighet atl till den skallskyldigesfördel ompröva ett lagakraftvunnel beslut finns inte, bortsett från attbefrielse från eller återbetalning av skatt kan medges enligl 46 § LFK omsynnerliga skäl föreligger. 1 ML har efter mönster av TL däremot införts särskildarättsmedel som gör del möjligt för besvärsmyndighet att la upp etl yrkande frånden skatlskyldige till prövning även efler den ordinarie besvärstidens slut.Bestämmelserna i om besvär i särskild ordning innebär i korthet följande. Skattskyldig får anföra besvär i särskild ordning t.o.m.sjätte året efter utgången av del kalenderår under vilket beskattningsåret hargått till ända. För alt besvären skall tas upp lill prövning krävs dock attvissa förutsättningar är uppfyllda. Enligt 55 § ML får besvär i särskildordning endast anföras om 1. skatt harpåförts någon som inte är skattskyldig eller skatt har tagits ut för något sominle är skattepliktigt, 2. skatt harfastställts mer än en gång för samma omsättning, 3. beskaltningenhar blivit oriktig på grund av felräkning, misskrivning eller annat uppenbartförbiseende, 4. skatten avvikerväsentligt frän vad som rätteligen hade bort utgå och delta beror på fel ideklarationen eller vissa andra uppgifter, eller 5. någon i annatfall kan åberopa omständighet eller bevis som bör föranleda att skattenfastställs till belopp som väsentligt avviker från vad som har fastställts. Besvär enligt punkterna 4 och 5 prövas endast om degrundas pä nya omständigheter eller bevis och om det framstår som ursäktligtatt omständigheterna eller beviset inte har åberopats i annan ordning för attfä rättelse. Besvär i särskild ordning enligl ML prövas av länsrättensom första instans. Har länsrätten sakprövat skatten för perioden skallbesvären prövas av kammartätten och har sådan domstol eller regeringsrätten prövatskatten skall besvären tas upp av regeringsrätten. Om regeringsrätten ellerkammartätten finner att besvären skall tas upp till prövning kan domstolenförordna att den fortsatta handläggningen skall ske i länsrätt. Utredningen föreslår att i huvudsak motsvarandebestämmelser om besvär i särskild ordning införs också i LPP. Till skillnadmot vad som gäller enligl ML föreslår utredningen emellertid att besvär isärskild ordning alltid skall tas upp och prövas av beskattningsmyndighelen somförsta instans. Utredningen motiverar detta avsteg frän instansordningens principmed att det vid beslut om punktskatter ofta behövs kontroll av denskattskyldiges uppgifter mot hans bokföring eller l.ex. Enligt utredningen är det lämpligast att sådana utredningar iförsta hand görs hos beskattningsmyndigheterna, som sedan också bör fä taställning till utredningsmaterialet. I annat fall skulle, fram- Prop.1983/84:71 100 håller utredningen, frågan om omprövning av beskattningen,med de speciella utredningsproblem som ofta förekommer i fråga om punktskatteroch prisregleringsavgifter, normalt få tas upp av kammartätten som förstainstans. Remissinstanserna har tillstyrkt att en möjlighet införsatl ompröva beslut om punktskatter och prisregleringsavgifter i särskildordning. Ett par av remissinstanserna har dock bestämt avstyrkt förslaget altbeslut alltid skall fattas av beskattningsmyndigheten. Remissinstanserna åberopardärvid att förslaget innebär ett avsteg frän instansordningens princip, och attdetta kan ge upphov till svåriösta problem. Jag delar utredningens uppfattning att en möjlighet böröppnas alt i särskild väg ompröva lagakraftvunna beslul om punktskatter ochprisregleringsavgifter. Delta är av särskild betydelse för de skattskyldiga ombeslutsfristen, som jag tidigare föreslagit, begränsas till . Jag föreslårsåledes att regler om besvär i särskild ordning införs i LPP. När det gällerförslaget att beskattningsmyndighelen alltid skall fatta beslut i sädanaärenden anser jag emellertid att starka skäl talar häremot. De praktiskafördelar utredningen velat uppnå med förslaget kan enligt min mening lika välåstadkommas om besvärsmyndigheten vid prövning av besvär i särskild ordningkan förordna att ett mäl skall tas upp och prövas av beskattningsmyndighelen.Denna ordning tillämpas enligl ML och TL, där besvär i särskild ordning anförshos besvärsinslansen närmast över den instans som har beslutat omskatten. Jag föreslår därför att besvär i särskild ordning enligt LPP skallföras hos kammarrätten eller, om kammarrätt eller regeringsrätten harbeslutat om skatten eller avgiften för samma redovisningsperiod eller sammaskattepliktiga händelse, hos regeringsrätten. 2.4 Betalning av skatt, m. m. Enligt 26 § LFK gäller att betalning av skatt skall skeinom den för deklarationens avgivande bestämda tiden. Enligt den praxis somtillämpas hos RSV för flertalet punktskatter anses betalningen ha skett närinbetalningen har bokförts på RSV: s postgirokonto. Denna praxis avviker frånbestämmelserna i och ML, som innebär alt betalningen anses verkställd närden gjorts på postanstalt eller när försändelse med bl.a. gire-ringskoit kommitin till postanstaU (53 § UBL och 44 § ML). Även för prisregleringsavgifterna gäller vanligen attavgift skall betalas som gäller för att lämna deklaration. Förvissa av avgifterna är dock f. n. betalningstiden längre än deklarationstiden. Utredningen föreslär att skatten eller avgiften för varjeredovisningsperiod eller skattepliktig händelse skall vara inbetald senast dendag då deklaration skall ha kommit in. Detta innebär atl de regler och denpraxis som 1983/84:71 101 nugäller för flertalet av punktskatterna generellt skall tillämpas för skatternaoch avgifterna. Remissinstansernahar inte haft något att invända mot denna ordning. Ett par remissinstanseranför dock att det skulle vara till fördel om bestämmelsen om närskattebetalning skall anses ha skett kunde samordnas mellan LPP och ML. Jaganser att den av utredningen föreslagna ordningen har flera fördelar. I frågaom tidpunkten när skattebetalning skall anses ha skett delar jag ulredningensuppfattning att den nuvarande ordningen inle bör ändras, då den visat sig medgerelativt enkla avgöranden för beskattningsmyndighelen. Jag föreslår såledesatl utredningens förslag genomförs. Till följd av att jag harföreslagil att de nuvarande deklarationstiderna för punklsskatterna l.v. skallbehållas kommer betalningstiderna för punktskatterna all vara oförändrade. F.n.gäller enligt 26 § LFK all skatt utgår i helt krontal så att överskjutandeöretal bortfaller. Utredningen har föreslagit alt denna avrundnings-regeländras sä att nettobelopp i deklaration skall vara avrundat lill närmastetiotal kronor. Åtskilliga remissinstanser har riktat kritik mot förslaget, sombl. a. ansetts ge upphov till tolkningssvårigheter. JN har anfört att förprisregleringsavgifterna avrundningsregeln är till nackdel, bl. a. ur statistisksynpunkt. Jag instämmer i vad remissinstanserna anfört om alt den föreslagnaavrundningsregeln är olämplig. Jag föreslår i stället att den nuvarandeavrundningsregeln i LFK, som motsvarar vad som gäller enligt ML, överförs tillLPP. Beskattningsmyndigheternahar f. n. möjlighet att med stöd av 26 § andra stycket LFK medge anstånd medbetalning av skatt. Anstånd får endast medges om synnerliga skäl föreligger,och praxis är restriktiv. Ifräga om prisregleringsavgifterna kan f. n. anstånd med betalning ges enliglbestämmelserna i avskrivningskungörelsen (1965:921). Utredningenföreslår alt i LPP tas in bestämmelser om att anstånd skall kunna medges om denskattskyldiges betalningsförmåga är nedsatt på grund av oförvålladomständighet. Reglerna är i huvudsak utformade pä samma sätt som f.n. förmervärdeskatten. Förslaget avviker emellertid från beslämmelserna i 45 § ML,bl. a. så till vida alt det inte skulle krävas synneriiga skäl för att anståndskall kunna medges. Jag föreslär alt an-slåndsregler av det slag ulredningenförordat las in i LPP , men atl kraven för att anstånd skall kunna medgesenligt LPP blir desamma som enligt ML. Utredningenföreslår i övrigt att anstånd skall kunna medges i vissa fall när skattskyldighar upphört atl vara regislrerad. Enligt RSV: s nuvarande praxis kan så ske.Vidare föreslås att anstånd under vissa förutsättningar skall kunna medges närbesvär har anförts över beskattningsmyndighetens 1983/84:71 102 De föreslagna reglerna i denna del överensstämmermed reglerna i UBL. Dessa anståndsmöjligheter har godtagits avremissinstanserna och jag föreslår att de införs i LPP. Några remissinstanser har påpekat att förslaget börkompletteras med en regel om att skatt för vilken betalningsanstånd harmedgetts bör få avräknas vid återbetalning av skatt. Jag delar uppfattningenatt en avräkningsre-gel bör införas i LPP. Enligt UBL gäller att avräkning iprincip får göras mellan skatt som skall återbetalas och skatt för vilkenbelalningsanstånd har medgetts (51 § andra stycket). Enligt praxis (RSV Du1975:8) sker dock inte avräkning mot skatt för vilken anstånd med betalningenhar medgetts på grund av att taxeringsbesvär m. m. har anförts. Jag förordaratt denna princip även får gälla för punktskatterna. Jag föreslår således atlavräkning skall ske när anstånd har medgelts på grund av att den skattskyldigesskattebetalningsförmåga är nedsatt eller om anstånd har medgetts närskattskyldig har upphört att vara registrerad. 2.4.3 Ränla och restavgift Om den skattskyldige inte deklarerar och betalar skatt irätt tid utgår ränta på skattebeloppet, 27 § andra stycket LFK. Räntan är och utgår från den dag deklaration senastskulle ha avgivits eller skatt senast bort inbetalas och t. o. m. den dagbetalning sker. Ränta tas dock ut längst till dess att skatten överlämnas förindrivning. När krav pä skatt överlämnas till indrivning utgår däremotrestavgift på beloppet (28 §). För vägtrafikskatl och för stämpelskatt tas i stället förränta restavgift ut direkt vid för sen belalning. För prisregleringsavgifterna tas ränta på obetaldaavgifter ut efter en räntesats som motsvarar diskonto med tilläggav . Överlämnas krav på avgift till indrivning ulgårrestavgift . Ulredningen har föreslagit atl såväl ränta som restavgiftalltjämt skall kunna utgå vid för sen betalning av skatter eller avgifter.Därvid skall ränta huvudsakligen utgå i syfte att kompensera ränteförluster isamband med uppbörden, medan restavgiften skall vara ett påtryckningsmedel föratl förmå de skattskyldiga att betala i rätt tid. Restavgift skall således enligt förslaget tas ut omskattebelopp som har tagits upp i deklaration inte betalas i rätt tid.Restavgift skall vidare utgå om skatt inte betalas inom tid sombeskattningsmyndigheten i särskilda fall beslutat. Slufiigen skall restavgiftutgå om deklaration inte har lämnats och om beslut om skönsbeskattning meddelashögst efter deklara-tionsfidens utgång. Ränta skall enligt förslaget utgå om skatten bestäms tillhögre belopp än vad som har deklarerats. Ränta skall då beräknas t.o.m. den dagsom i beslutet har angetts som sista betalningsdag. Betalas skatten inte inomdenna tid skall därjämte restavgift utgå. Ränta skall utgå också om deklara- Prop.1983/84:71 103 tion inte ges in och beslul om skönsbeskattning fattassenare än efter deklarationstidens ulgäng. Slutligen kan enligtförslaget ränta utgå också om anstånd har beviljats med erläggande av skatt närskattebeslut har överklagats. Räntan skall enligt förslaget motsvara ö-skatteräntanenligt UBL. Utredningens förslag har i huvudsak godtagits avremissinstanserna. Ett par remissinstanser har dock avstyrkt förslaget att, närdeklaration inte har lämnats, den tid inom vilken beslut om skönsbeskaltningmeddelas skall avgöra om restavgift eller ränta skall utgå. Enligtremissinstanserna år den föreslagna ordningen mindre lämplig urrättssäkerhetssynpunkt, eftersom beskattningsmyndighetens rutiner m. m. kommeratt avgöra om ränta eller restavgift skall påföras. För egen del vill jag framhålla följande. De nuvarandereglerna om ränta och restavgift är uppenbarligen inte tillräckliga för attsäkerställa att skattebetalning inom punktskatleområdet sker i föreskriventid. Restavgift bör därför utgå redan om skatt inle betalas inom föreskriveneller av beskattningsmyndigheten beslutad tid. Jag föreslår därför altutredningens förslag om en ökad användning av restavgifterna inom området förpunktskatterna och prisregleringsavgifterna genomförs. Utredningens förslag om ränta innebår en anpassning lillde principer som ligger bakom UBL: s bestämmelser. Jag förordar att förslagetäven i denna del i huvudsak genomförs. Däremot bör enligt min mening inte denordningen införas att antingen ränta eller restavgift skall, beroende på närbeslut fallas, tas ut vid skönsbeskaltning. rutiner bör inte kunna styrafrågan om ränla eller restavgift skall utgå. Frågan om effektivare åtgärder ide fall skattskyldiga underlåter att deklarera behöver dessutom beaktas förhela skatteområdet. Enligt min mening är det därför lämpligt att nu avvakta deförslag om en effektivisering av restavgiftssystemet och skatteuppbörden somkan framkomma under skatteindrivningsulredningens (B 1981:02) arbele. Jagföreslär därför att i LPP endast införs en bestämmelse om att ränta skall utgåi det här nämnda fallet. Denna ordning överensstämmer med vad som gäller. Som har nämnts skall enligt förslaget ränta utgåom anstånd har medgetts med att belala skatt i samband med att ett skattebesluthar överklagats. Enligl förslagel skall i detta fall ränta tas ut t. o. m. dendag då beloppet betalas. Detta innebär att ränta skulle kunna utgå även underett eventuellt indrivningsförfarande. Från några remissinstanser har påpekatsalt detta skulle skapa komplikationer vid indrivningen. Även enligt min meningsaknas f.n. förutsättningar för att ta ut ränta på av utredningen föreslagetsätt. Jag föreslår att ränta i del angivna fallet endasl skall tas ut t. o. m.den dag då skatten överlämnas till indrivning. Enligt 32 § UBL gäller att respitränta inte utgår för längretid än tvä är. Begränsningen är föranledd av all det slutliga beslutet omtillkommande Prop.1983/84:71 104 skatt kan försenas genom handläggningen iskattedomstolarna. En remissinstans förelår att denna begränsning införs ävenför ränta enligt LPP. Enligl utredningen är dock en sådan begränsning intepåkallad på punktskatteomrädet. Jag delar utredningens uppfattning att detsaknas skäl att införa en begränsning av ränteuttaget, bl.a. mot bakgrund avden räntenivå som förslås och då räntan skall utgöra en motvikt till denräntevinst som den skatlskyldige erhåller till följd av den försenadeinbetalningen. Enligt nuvarande 27 § tredje stycket LFK fårbeskaltningsmyndigheten i vissa fall avstå från ränta. Utredningen föreslår attmöjligheten att avstå från ränta slopas. En av remissinstanserna har anfört atldet inte finns tillräckliga skäl för en sådan ändring. Enligt min meninginnebär emellertid räntenivån och den minimigräns om . som skall gälla atlnågon regel om avstående från ränta inle erfordras. Jag föreslär därför attutredningens förslag i denna del följs. Handläggningen av indrivningsärenden för punktskatter ochprisregleringsavgifter är uppdelad pä beskattningsmyndigheterna och kronofogdemyndigheterna.Innan ett ärende överlämnas till kronofogdemyndigheten gör som regelbeskaltningsmyndigheten en viss prövning av om gäldenären kan förmås att belalasin skuld utan att exekutiva åtgärder vidtas. Anser man atl detta är möjligtöverlämnas inle ärendet till kronofogdemyndigheten utan det får i stället hggakvar hos beskattningsmyndigheten, som då utför vissa delar avindrivningsarbelet. Först om det behövs exekutiva åtgärder för att fåfordringen infriad övertas ärendet av exekutiv myndighet. Redovisning avöverlämnade indrivningsärenden till beskattningsmyndigheten sker så snart sommöjligt med influtna medel eller med uppgift om att gäldenären saknarutmätningsbara tillgångar eller att det finns etl annat indrivningshinder. Detta indrivningsförfarande skiljer sig från den ordningsom gäller för indrivning av direkt skatt och mervärdeskatt, bl. a. genom attkronofogdemyndigheten för dessa skatter handhar hela'indrivningsarbetet.Kronofogdemyndigheten övertar ärendet när skatten inte betalas i rätt tid.Någon redovisning till beskattningsmyndigheten av varje särskilt indrivningsärendeförekommer inte i dessa fall. Utredningen föreslär att indrivningsarbetet även när detgäller punktskatterna och prisregleringsavgifterna helt läggs över påkronofogdemyndigheterna. Indrivningen kan då ske i samma ordning som för dedirekta skatterna och för mervärdeskatten. Enligt utredningen leder en sådansamordning till en förenklad hantering för kronofogdemyndigheterna samtidigtsom förutsättningar skapas för en effektiviserad indrivningsverksamhet.Utredningens förslag innebär också i sak atl UBL: s regler om avkortning,avskrivning och efterkrav skall tillämpas för punktskatterna ochprisregleringsavgiflen. 1983/84:71 105 Remissinstansernahar genomgående tillstyrkt ulredningens förslag att arbetet med indrivning avpunktskatter och prisregleringsavgifter skall flyttas över tillkronofogdemyndigheterna.