prop · G703100 · 1983-12-31 00:00:00 — Både svenska och internationella erfarenheter har emellertid visat att detta integäller annat än möjligen på kort sikt.Inflationen tenderar nämligen att dämpa investeringsbenägenheten, vilket minskar tillväxtmöjligheterna pä sikt ochdärmed också möjligheterna att hålla full sysselsättning. I en liten, öppenekonomi av typ slår inflationens negativa effekter päsysselsättningen igenom ganska snabbt. Så snart produktionskostnaderna iSverige ökar snabbare än hos våra konkurrenter förlorar det svenska näringslivet i konkurrenskraft,vilket i sin tur leder till minskad Prop.1983/84:100 Bilagal 8 produktion, sysselsättning och investeringar. Detta kankompenseras med en expansion av inhemsk efterfrågan, men en dylik expansion leder delstill en försämring av den externa balansen på kort sikt, dels tillatt det oförmånliga konkurrensläget bibehålls på , varigenom kravetpä anpassning av ekonomin successivt skärps. Kravet attväsentligt nedbringa den svenska inflationstakten frän den trend pä ca 10%inflation per är som vi haft skärps påtagligt av den internationellautvecklingen. Till priset av ett mycketstort produktionsbortfall och en mycket hög arbetslöshet har de tongivande industriländerna lyckats pressa nedinflationstakten från nivån till . I den mån som den svenskakostnadsstegringen långsiktigtöverstiger den som etablerats hos våra viktigaste handelspartners, kommersvensk produktion och sysselsättning att förlora i konkurrenskraft ochslås ut. Med hänsyn till demycket påtagliga begränsningar av handlingsutrymmet som budgetunderskottet och landetsunder senare år ackumulerade utlandsskuld uppställer, kan en dylik utslagning avsysselsättningen i den konkurrensutsatta delen av ekonomin inte kompenseras meden allmän expansion av inhemsk privat och offentlig efterfrågan. Att åstadkomma ensnabbinbrornsning av inflationstakten i den svenska ekonomin är därför det viktigastemedlet för att på såväl kort som lång sikt trygga sysselsättningen och öka välfärden. En annan viktigutgångspunkt för stabiliseringspolitiken är att investeringarnas ochutrikeshandelsnettots andel av vår produktion måste öka. Därför måste;efterfrågan styras så att expansionen går snabbare och lönsamheten blirrelativt sett högre i den konkurrensutsatta sektorn. En tredje utgångspunktför stabiliseringspolitiken är att produktiv aktivitet i måstevara relativt sett mera lönsam än finansiella placeringar i eller investeringar utomlands.Detta innebär att räntabiliteten inom industrin måste vara högre än räntan påexempelvis statsobligationer. Enligt min meningbör stabiliseringspolitiken åter ges den grundläggande inriktning som denhade i och som byggde pä den s. k.Rehn-Meidnerska modellen. Enligt denna måste efter-frägetrycket Hållasså stramt att inflationistiskt tryck undviks. Inom ramen för dennalångsiktiga stramhet bör statsmakterna genom en väl avvägd finans- ochpenningpolitik liksom genom en aktiv arbetsmarknadspolitik parera de utifrånkommande efterfrägestörningarna i syfte att utjämna konjunkturcykelnsinverkan på produktion och sysselsättning. Ett viktigt inslag ien dylik stabiliseringspolitik är att åtgärder även sätts in på ekonominsutbudssida, vilka kan bidra till att såväl öka produktionspotentialen som attkompensera för utbudsstörningar, vilka inte kan motverkas genom variationer av den totalaefterfrågan. Det är vidare viktigt att den rätta avvägningen görsmellan de generella 1983/84:100 Bilaga 1 9 medlen och de selektiva. De generella finans-,penning- och valutapolitiska medlens uppgift är att skapa ett allmäntkostnadsläge, som är sådant att efterfrågan på arbetskraft kan växa samtidigtsom den externa balansen bevaras. Arbetsmarknadspolitikens roll är bl. a. att,utan att denna jämvikt rubbas, höja sysselsättningen "regionalt ochbranschvis vid konjunkturfluktuationerna, liksom att öka de arbetssökandesmöjligheter pä arbetsmarknaden och underlätta strukturomvandlingen. Avsärskild betydelse är insatser för att öka utbudet av yrkesutbildadarbetskraft, liksom att stödja ungdomar, kvinnor, lågutbildade och äldrearbetssökande som har en svag ställning på arbetsmarknaden.Arbetsmarknadspolitiken kan däremot inte i längden lösa desysselsättningsproblem som följer av att samhällsekonomin är i fundamentalobalans. Denna inriktning avstabiliseringspolitiken, som bidrog till att fullsysselsätttning och extern balans rådde i , byggde pä en aktiv medverkanav arbetsmarknadens parter som bidrog till att hålla kostnadsutvecklingen inomde samhällsekonomiska ramarna. Utan deras medverkan är det även denna gångomöjligt att uppnå de stabiliseringspolitiska målen. Det är vidare nödvändigtatt ta hänsyn till de nya omständigheter som skiljer den nuvarande ekonomiskasituationen från den som rådde . På lönebildningensområde måste exempelvis hänsyn tas till bl. a. att den konkurrensutsattasektorn f. n. inte är tillräckligt stor för att skapa jämvikt iutrikesbetalningarna vid fullt kapacitetsutnyttjande. Att i detta läge vidberäkningen av löneutrymmet enbart utgå från produktivitetstillväxten i denkonkurrensutsatta sektorn och den internationella inflationen leder tillkostnadsökningar som inte är förenliga med den erfor-deriiga expansionen avindustrin och en återgång till extern jämvikt. Hänsyn måste även tastill att kravet på strukturomvandling har ökat kraftigt till följd av denindustriella stagnationen . Vidare är den offentligasektorns och de offentliga utgifternas andel av BNP sä pass mycket större, ochframför allt dess finansiella position sä pass mycket svagare jämfört medtidigare decennier, att tillväxten i den offentliga resursanvändningen och deoffentliga utgifterna under kommande är måste bli lägre . En omständighet,slutligen, som ytterligare minskar det nuvarande ekonomisk-politiskamanöverutrymmet jämfört med tidigare, är det strukturellabytesbalansunderskottet och den ackumulerade utlandsskulden. Vid den konkretautformningen av stabiliseringspolitiken framöver är bedömningen av det aktuellakonjunkturläget avgörande. Som framgår av den följande beskrivningen avutsikterna för den svenska ekonomin avtecknar sig en entydig bild avett konjunkturuppsving. lönsamhet förbättras påtagligt,kapacitetsutnyttjandet höjs och investe- Prop.1983/84:100 Bilagal 10 ringarna väntas öka. Sysselsättningen inomindustrin har stabiliserats och väntas stiga. De privata ochoffentliga tjänstesektorerna kommer likaså att bidra till en ökning avsysselsättningen. Trots att arbetskraftsutbudet beräknas öka påtagligt, tordedärför arbetslösheten kunna minskas. Vidare kan konstaterasatt efterfrågans sammansättning uppfyller det tidigare nämnda kravet attefterfrågan i den konkurrensutsatta sektorn stiger påtagligt. Likaså är nulönsamheten högre i produktiv verksamhet än för alternativa finansiellaplaceringar, se diagram 1. Det svenska näringslivets lönsamhet synes nu haförbättrats påtagligt jämfört med genomsnittet Avkastningen i tillverkningsindustrinpå eget och totalt kapital samt avkastningen pä finansiella tillgångar19701984 T------ 1---- 1---- 1---- 1---- 1I------- 1---- 1---- 1---- 1---- 1r- 70 72 74 76 78 80 82 84 ............................... avkastningen pä eget kapital ------------------------ avkastningen på totalt kapital ------------------------- avkastningen på finansiella tillgångar(specialinlänings- (Prognos ej tillgänglig) Källor: . Prop.1983/84:100 Bilagal Vinstandelar itillverkningsindustrin i och i 6 större 1967-1984 Bruttoöverskottets andel av förädlingsvärdet, %. IIIIIIIIIIIIII1II 68 70 72 74 76 78 80 82 84 ' , , , . Anm. Som framgår av diagrammet beräknasbruttoöverskottets andel av förädlingsvärdet i ligga något över1974 års nivå. Driftsöverskottsandelen (dvs. bruttoöverskottet minuskapitalförslitningen) ligger emellertid 1984 enligt beräkningarna ca 10%under 1974 års nivå. Källor: , ochOECD. för de viktigaste konkurrentländerna, se diagram 2. Föratt vi av relativt svagare lönsamhet, och därav föranleddutslagning av svenskindustri, skall kunna befästa denna konkurrensposition och därmed expandera den konkurrensutsatta sektorn,är det nödvändigt att detta vinstlägebevaras under . Först därigenom kan industriinvesteringarnaåterigen få en tillräcklig omfattning. Som jag återkommer tillunder avsnittet budgetpolitiken, är det nödvändigt att förstärka budgeten strukturellt. Den pågåendekonjunkturuppgången skapar gynnsammaförutsättningar att genomföra den finanspolitiska åtstramning, som blir följden av att manförstärker budgeten. Prop.1983/84:100 Bilagal 12 Denna dämpning av deninhemska efterfrågetillväxten syftar till att låta den svenska ekonomin drastörsta möjliga nytta av den pågående internationellaåterhämtningen och stabilisera prisutvecklingen, så att konkurrenskraftenbevaras och sysselsättningen därmed kan öka. I denna åtstramning måste såvälfinanspolitiken som penningpolitiken spela en aktiv roll. Stabiliseringen avkostnadsutvecklingen kommer även att underiättas av det system med vinstdelningoch löntagarfonder inom AP-fondsystemet som fattat beslut omoch som skall börja fungera fr. o. m. gäller vidare ett krav påföretagen att avsätta av årsvinsten enligt lagen om inbetalning på särskiltinvesteringskonto. Även detta system kan bidra till stabiliseringen av ekonomingenom att dämpa inflationstrycket och stimulera investeringarna inomnäringslivet. När det gällerfinanspolitiken innebar redan de förslag som presenterades i prop.1983/84:40 en påtaglig åtstramning. Denna strama finanspolitik fullföljs i detbudgetförslag som läggs fram. De offentliga budgeterna får för första gångenpå länge en stabiliserande inverkan på den samlade efterfrågan i den svenskaekonomin. Den efterfrägedämpande effekten beräknas till av BNPoch betingas främst av att transfereringarna minskar. Men även den offentligakonsumtionen och de offentliga investeringarna hälls tillbaka. Det statligabudgetunderskottet minskar till , vilket innebäratt det reduceras från 12,av BNP till 10,. Deoffentliga utgifternas andel av BNP minskar från 1983 till 66,1984.Realt sett stiger de totala offentliga utgifterna med ca 1/. Omräntebetalningarna exkluderas blir det i stället en minskning med ca 1 1/2%realt. Räntekostnaderna fortsätter att öka, om än i något långsammare takt äntidigare. Skattekvoten uppgår fill både 1983 och 1984. Denna finanspolitikinnebär en successiv sanering av de offentliga finanserna. Detta sker i taktmed att tillväxten i den privata delen av ekonomin ökar. Därmed kan de negafivasysselsättningseffekterna av åtstramningen mer än uppvägas av expansionen avden privata och utländska efterfrågan. Jag återkommer i det följande till budgetpolitikensutformning. Det har hävdats attbudgetunderskottet borde minskas i snabbare takt än vad den nu förda politikenmedför. I synnerhet har då förordats mera omfattande nedskärningar av deoffentliga utgifterna. För det första skulle emellertid en sådan budgetpolitikinnebära att man bortsåg från att nettoeffekten på budgeten av att manisolerat vidtar kraftiga nedskärningar av offentliga utgifter är avsevärtmindre än den ursprungliga utgiftsminskningen. Detta är en följd av attskatteunderlaget minskas som de offentliga utgifterna ökar fill följdav högre arbetslöshet m. m. För det andra överskattar en dylik politik densnabbhet med vilken produktion och 1983/84:100 Bilagal 13 sysselsättning kan ställas om till annan typ avefterfrågan, varför arbetslösheten skulle öka. För det tredje har en sådanpolitik mycket negativa fördelningspolitiska konsekvenser. En dylik politik ärenligt min mening såväl stabiliseringspolitiskt ineffektiv somfördelningspolitiskt oacceptabel. Kreditpolitiken har underdet i hög grad fått avvägas med hänsyn till den internationellaränteutvecklingen. Efter en betydande nedgång i de internationella räntornaunder 1982 har räntenivån i omvärlden legat relativt stilla. Enfortsatt fallande internationell inflationstakt har därför medförtstigande realräntor. 1 sänktesdiskontot i två etapper från till 8,. Samtidigtanpassades de korta marknadsräntorna nedåt. skedde dock enviss höjning av de korta räntorna. Detta bidrog till att det privatakapitalutflöde som ägde rum och några höstmånaderstoppades upp . Räntorna på den länga marknaden vad gäller deprioriterade obligationerna sänktes från 12,fill och islutet av året med ytteriigare 1/till 11,. Vad gäller denyintroducerade riksobligationerna har högre räntor tillämpats. Även dessasänktes dock . De räntesänkningar somhar skett i har ej varit lika stora som på deinternationella marknaderna. Detta innebär att vårt relativa ränteläge harhöjts. Utvecklingen har även i inneburit stigande realräntor, eftersomde nominella räntorna inte har sänkts lika mycket som inflationstakten. Dennarelativt höga räntenivå har varit nödvändig för att styralikviditetsutvecklingen och motverka valutautflöde. Utrymmet för en sänkning avdet inhemska ränteläget bestäms dels av deninternationella ränteutvecklingen, dels av i vilken utsträckning vi lyckas fåned den inhemska inflationen. En lägre inflationstakt bibehållerkonkurrenskraften och en starkare bytesbalans medför ett minskat beroende avden internationella räntenivån. Likviditetstillväxten varunder 1983 betydligt långsammare än . Mätt genomsnittligt över åretökade penningmängden med jämfört med 13,året innan. Den statliga upplåningenutomlands var betydligt större än vad som motsvaras av underskotteti bytesbalansen. Detta förklaras av att den privata kapitalbalansen under åretgav upphov till ett nettoutflöde pä ca . somvalutareserven ökade med ca . Det privata kapitalutflödetbetingas bl. a. av att företagens kreditefterfrågan var svag, inte minst vadgäller utlandskrediter. Sålunda amorterade företagen sina långa lån i störreomfattning än de tog upp nya. I takt med att delar av den utländskastatsskulden omsätts till höga valutakurser bokförs dessutom valutaförluster.Dessa uppgick till ca 6 1983/84:100 Bilagal 14 och innebar en motsvarande ökningav det bokförda värdet för den statliga utlandsskulden. Genom den fastaväxelkursen mellan den svenska kronan och genomsnittet för de i valutakorgeningående valutorna kan inflationen i den svenska ekonomin inte under en längretid markant avvika frän vad som gäller för genomsnittet av de i valutakorgeningående länderna. Likviditetsökningen i ekonomin måste därför bli betydligtlägre än tidigare för att den skall vara långsiktigt förenlig medinflationsmålet. Jag anser mot dennabakgrund att kreditpolitiken bör ges en sådan utformning attlikviditetsökningen kan begränsas till i genomsnitt . Det kommeratt krävas en stram kreditpolitik för att minska kapitalutfiödet. och hushåll får enligt inte öka med under1984. För institut som ökat sin utlåning för mycket blir utrymmetmindre. Företagens gynnsamma vinst-och likviditetsutveckling innebär att deraskreditbehov ändå kan tillgodoses, medan utrymmet för hushålleri begränsas. Kraven på attlikviditeten i ekonomin skall öka långsammmare innebär att statensupplåningsbehov även i största möjliga utsträckning måstetillgodoses hos allmänheten, dvs. företagen, försäkringsbolagen och hushållen.Introduktionen av de s. k. riksobligationerna och de tidigareintroducerade statsskuldväxlarna har bidragit till att underlätta en ökadupplåning utanför banksystemet. a. för att öka upplåningen hos hushålleninförs det s. k. allemanssparandet. Det finns vissarisker med en alltför kortsiktig finansiering av statens underskott iföretagssektorn. Stora ärliga bruttoupplåningsbehov kan i en situation med ökadinvesteringsefterfrågan hos företagen skapa en press uppåt på räntenivån, medanå andra sidan en likvidisering av statsskulden kan försvåra en framgångsrikinflationsbekämpning. De gångna årens stora budgetunderskott har medfört enkraftig likviditetsuppgäng i ekonomin. För att minska inflationstrycket fråndenna likviditet erfordras en relativt hög ränta för att binda likviditeten ilängre placeringar. Genom att en större del av upplåningen nu sker i form avstatspapper och med längre löptid hos allmänheten möjliggörs en konsolideringav statsskulden och omfattningen av nämnda problem minskar. Jag räknar med att upplåningen i form avriksobligationer och statsskuldväxlar, främst hos företagen, kommer att uppgåtill netto ca . räknar jag med attden direkta upplåningen hos hushållen kommer att öka i omfattning.Allemanssparandet, som träder i kraft , beräknas bidra tillstatens upplåning med . under återstoden av året. Ensammanfattning av min bedömning av hur den statliga upplåningen under 1984kommer att fördelas på olika sektorer framgår av tabell 1. 1983/84:100 Bilagal 15 Tabell I Finansiering avbudgetunderskottet 1982-1984 Nettobelopp, miljarder kr. företag m. m. ' Beloppen inkluderar devalutaförluster som uppkommer genom att delar av den statliga utlandsskuldenomsätts till högre valutakurser. 2.2 Sysselsättnings- och fördelningspolitiken Alltsedanregeringsskiftet har sysselsättnings- och fördelningsfrågornastått i centrum för politiken. Krispolitiken syftar ytterst till att hävaobalanserna i den svenska ekonomin. Det är endast härigenom som det blirmöjligt att långsiktigt trygga den fulla sysselsättningen och att skapa stabilaförutsättningar för en ekonomisk tillväxt som möjliggör standardhöjningar förbreda folkgrupper och en fortsatt utjämning av levnadsstandarden. På kort sikt innebäremellertid krispolitiken vissa problem. Strävandena att stimulera den konkurrensutsattasektorn, att sanera statsfinanserna och att snabbt nedbringa inflationen göratt vissa uppoffringar är nödvändiga. Dessa kommer att beröra de flestamänniskor. Vinstandelen i det svenska näringslivet ökar och återgår därmed nivå som ligger närmare den som rådde under de goda tillväxtåren under 1950-och 1960.-talen. De nominella löneökningarna måste dämpas. Den offentligasektorns tillväxt blir lägre än fidigare och såväl utgiftsnedskärningar sominkomstförstärkningar i statsbudgeten måste komma fill stånd. Dessa åtgärder ärofrånkomliga om krispolitiken skall bli framgångsrik. I detta perspektiv fårfördelningspolitiken särskilt stor betydelse redan pä kort sikt. Krispolitikenmåste föras konsekvent och uthålligt och kan endast bli framgångsrik om den fåren bred förankring hos olika folkgrupper. Det är därför av stor vikt attbördorna fördelas efter bärkraft och att fördelningspolitiskt motiveradeåtgärder inte minst riktas mot de ekonomiskt bättre ställda grupperna. Det ärvidare nödvändigt att återgången till en högre lönsamhet i produktivaverksamheter kompletteras med åtgärder som gör att den kan accepteras avlöntagargrupperna, varigenom sannolikheten ökar att den blir bestående. Dettaär av särskild betydelse med tanke pä att de för löntagarna positiva effekternaav lönsamhetsuppgängen -okad produktion, stigande investeringar och förbättradsysselsättning - Prop.1983/84:100 Bilagal 16 inte blir synliga , medan däremot dekortsiktiga uppoffringarna i form av en återhållen reallöneutveckling och denkvardröjande alltför höga arbetslösheten är påtagliga i krispolitikensinledningsskede. Politik för full sysselsättning Den fullasysselsättningen är den ekonomiska politikens viktigaste mål. Dennaprioritering av sysselsättningsmålet bygger på övertygelsen att arbetet ärgrunden för all välfärd och att människors vilja till arbete är nationensviktigaste tillgång. Särskilt viktigt är detatt unga människor, som söker sig ut på arbetsmarknaden, bereds möjlighet attfå arbete. Det är väsentligt att de genom meningsfullt arbete får uppleva attderas insatser efterfrågas och värdesätts. För att åter uppnå full sysselsättning har denekonomiska politiken inriktats pä att komma tillrätta med de grundläggandeobalanserna i den svenska ekonomin: Den otillräckliga konkurrenskraften, denhöga inflationen och de stora underskotten i bytesbalans och statsbudget.Regeringens politik är således inriktad pä att återge den svenska ekonomin ensådan expansionskraft att sysselsättningen kan tryggas även på . Föratt uppnå en sådan förbättring av sysselsättningsläget är det viktigt att denökade efterfrågan pä arbetskraft baseras på expanderande företag med godekonomi och inte på statliga hjälpinsatser. Ett grundläggande krav är därvidatt det svenska näringslivet är tillräckligt konkurrenskraftigt i förhållandetill utlandet. Devalveringen och de övriga åtgärder som däreftervidtagits har skapat de grundläggande förutsättningarna för detta. a. skeren omläggning av industripolitiken med åtgärder som stimulerar industrielltillväxt och förnyelse. För att devalveringenskall ha avsedd verkan även på något måste pris- ochlönestegringarna emellertid dämpas kraftigt . En sådan dämpningav inflationen möjliggör en fortsatt ökning av produktionen i näringslivet. Påsikt förbättras därvid statens och kommunernas ekonomi och därmed derasmöjligheter att hälla uppe sin arbetskraftsefterfrågan. Bara vid en kraftigtdämpad pris- och löneökningstakt kan konkurrenskraften bibehållas och ettutrymme skapas för stigande reallöner och ökad inhemsk efterfrågan. Den utveckling mot ökadproduktion och sysselsättning som har inletts inrymmer emellertid betydandetrögheter. Det kan ta upp till innan den fulla effekten på export- ochimportvolymer av en devalvering har uppnåtts. Sådana tröghéter gäller även ifråga om investeringar och sysselsättning, vilket jag kommer in på . Den konjunkturförbättringsom kan konstateras både internationellt och i bör således resultera iett förbättrat sysselsättningsläge. Det tar emellertid tid innan ökningen avproduktionen medför en ökad efterfrågan på arbetskraft. Under enövergångsperiod är det därför nödvändigt med Prop.1983/84:100 Bilagal 17 stora arbetsmarknadspolitiska insatser för attdämpa den höga arbetslösheten. Sammanlagt har regeringenunder sitt första år satsat ca . på närings- ochsysselsättningspolitiken. Hit hör bl. a. arbetsmarknadspolitiska insatser, detstatliga investeringsprogrammet, särskilt stöd till , m. m. Dessainsatser skall ses mot bakgrund av att sysselsättningsläget försämrades isnabb takt . minskade således antaletsysselsatta i industrin med ca 35000 personer och arbetslösheten ökade medtotalt ca 30000 personer. Genom de arbetsmarknads-och näringspolitiskainsatserna har en fortsatt nedgång i näringslivets sysselsättning motverkatsoch arbetslösheten begränsats. Tillsammans med den väntade tillväxten iekonomin bör de bidra till att arbetslösheten minskar . De åtgärder som harvidtagits har lett till att antalet personer i beredskapsarbeten ocharbetsmarknadsutbildning har ökats motsvarande 20000 årsarbeten 1983. Särskilda åtgärder harsatts in för att skapa bättre förutsättningar förproduktion och sysselsättning i . Ett omfattande investeringsprogrammed inriktning på energi-, kommunikations-och byggsektorerna har genomförtsliksom en tidigareläggning av statliga byggen. Ett skydd mot utförsäkring urarbetslöshetskassorna har införts, vilket innebär att den som är under 60 åroch riskerar att bli utförsäkrad i princip erbjuds beredskapsarbete. Ett nytt system harinförts för stöd till industrins nyrekrytering av arbetskraft och tillvidareutbildning av redan anställda. Ett program har också igångsatts för attunderstödja tidigareläggning av rekrytering till fasta tjänster i kommuner ochlandsting. Beslut om omfattande insatser mot ungdomsarbetslösheten, bl. a. iform av extra utbildningsinsatser och s. k. ungdomslag, har tagits. Vidare har beslutats omett tioårigt program för reparationer, ombyggnad och tillbyggnad(ROT-verksamhet) inom bostadssektorn. Genom ett särskilt beslut i december 1983har regeringen mot bakgrund av den fortsatt besväriiga situationen påbyggarbetsmarknaden dessutom infört ett särskilt stöd till kommunalaombyggnads-, reparations- och underhällsarbeten. har riksbankenbeslutat vidga kommunlåneinstitutens ramar för utlåning för att ökamöjligheterna att få lån till denna typ av verksamhet. Stödet gäller enbartarbeten som påbörjats . Syftet är att genom denna engångsinsatsstimulera kommunerna till att på egen hand fortsättningsvis bedriva sådanROT-verksamhet som kan minska driftkostnaderna.