prop · G70360 · 1983-12-31 00:00:00 — En redovisning av allt levererat material med angivandeav bl, a, förflyttningar skall tillställas leverantörslandet.Kärnkraftinspektionen svarar för att de åtaganden gjort i debilaterala avtalen uppfylls. För detta ändamål har särskildatillämpningsöverenskommelser träffats mellan inspektionen och molsvarandekontrollmyndighet i leverantörslandet. Kärnkraftinspektionens föreskrifter om kontroll avklyvbart material består dels av en administrativ del, vilken är tillämplig församtliga kärnenergianläggningar och lokaler som handhar klyvbart material,dels av en tekniskt relaterad anläggningsdel, vilken är specifik för en vissanläggning eller typ av anläggning. 1 den allmänna delen regleras en rad administrativafunktioner i kontrollsystemet. En bärande princip i kontrollsystemet är attkärnkraftinspektionen från varje anlägging skall erhålla tillräckliginformation för att ha aktuell kännedom om innehav av klyvbart material ochtungt vatten vid anläggningen. Kontrollen sker genom registrering av alltklyvbart material och tungt vatten samt av varje förändring i inventariet.Bokföring och redovisning skall ske separat för uran, plutonium, torium ochtungt vatten, materialets ursprungsland samt för uran även anrikning (halt avisotopen U-235 alternativt U-233). I enlighetmed de bilaterala avlal ingått måste material med olika ursprungslandhållas fysiskt åtskilt och sådan material får inte blandas utan kärnkraftinspektionensförhandstillständ. Genomförda blandningar skall rapporteras till inspektionen. I en reaktoranläggning skall hantering av stavar ibränslepatroner redovisas till kärnkraftinspektionen. Eftersom utbyte avstavar ofta innebär att bränsleknippen demonteras, skall detta också förhandsanmälastill inspektionen. Efter det att en anläggningsinnehavare genomfört en fysiskinventering 1983/84:60 202 skall resultatet av denna redovisas lillkärnkraftinspektionen. 1 redovisningen ingår inventarielistor. Ansökan om att få utföra klyvbart material skall ingestill kärnkraftinspektionen som med eget yttrande överlämnar handlingarna iärendet till regeringen. administrativa del avser deninformation om materialet m.m. som ansökan skall innehålla för att tillståndför export skall kunna meddelas. För den redovisning som anläggningsinnehavarna ålagtsfinns utarbetat dels rutiner, dels ett system av formulär. De grundläggandekraven inklusive tidsgränser för redovisning och rapportering samlanvändningsanvisningar för förekommande formulär finns i kontrollsystemetsadministrativa del. För att den kontroll (inspektioner m.m.), somkärnkraftinspektionen gör av det klyvbara materialet på anläggningarna, skallkunna utföras effektivt krävs att anläggningsinnehavarna informerarinspektionen om sin planering av sådana aktiviteter som ingår ikontrollsystemet. Del kan t. ex. gälla fysisk inventering eller avsändanderespektive mottagande av klyvbart material. lAEA utför, i samarbete med kärnkraftinspektionen, ettstort antal inspektioner i . Vid dessa inspektioner har lAEA rätt tillviss hjälp att hantera klyvbart material, kontorsservice m. m. Omfattningen avskyldigheten att lämna sådant bistånd vid anläggningen anges i den administrativadelen. Reglerna ikontrollföreskrifternas anläggningsrelaterade delar är mer tekniskt inriktadeän de som presenteras i den allmänna delen. De anläggningsrelaterade delarnaär utformade med hänsyn till anläggningarnas olika funktioner ikärnbränslecykeln. Enligt detekniska kontrollkraven skall bl.a, mättekniska system tas fram för bestämningav kvantiteter klyvbart material i icke-kapslat maleri-al. I mätssystemen ingårbl.a. metoder för bestämning av nettovikt, det klyvbara materialets halt avuran, plutonium och torium samt uranets anrikning. Mätsystemens noggrannhetskall utvärderas. Baserat på de mätmetoder som tillämpas kan de många olikafysiska och kemiska materialformer som förekommer sammanföras imaterialkategorier. För en anläggning där endasl kapslat material hanteras, l.ex.ett kärnkraftverk, ingår indirekta mätmetoder i kontrollsystemet. Dessaanvänds t. ex. för att fastställa de uranförluster samt den produktion avplutonium som uppslår vid bestrålning i reaktorn. Även dessa indirektamätmetoders noggrannhet skall utvärderas. I fråga om en reaktoranläggninggäller också att tekniska anordningar skall finnas för att identifiering avallt kärnbränsle skall kunna ske. Efter bearbetning eller annan hantering av klyvbartmaterial kan vissa mängder avfall, t. ex. avfallsvätskor, erhållas. I en del avsådant avfall kan det klyvbara materialet inte återvinnas. Prop.1983/84:60 203 angivet hur stora kvaniteter klyvbart material som kandisponeras som avfall. De angivna kvantiteterna får ej överskridas utan atttillstånd först inhämtats från kärnkraftinspektionen. Vid samtliga anläggningar skall genomförasfysisk inventering av allt klyvbart material och tungt vatten. Frekvens ochkrav på inventeringens utförande anges i kontrollföreskrifternasanläggningsdelar. Möjligheter skall finnas för kärnkraftinspektionen attverifiera resultatet av inventeringen. Sammanställt inventeringsresultatetskall rapporteras lill inspektionen enligt de regler som anges ikontrollsystemets administrativa del. Det betonas i kontrollföreskrifternas anläggningsrelateradedelar att den personal som arbetar med kontroll av klyvbart material skall hatillräcklig grundutbildning för att kunna fullfölja sina arbetsuppgifter.Behovet av att även övrig berörd personal erhåller information ommaterialkontrollen framhålls också. För alla anläggningar gäller att en beskrivning avanläggningen skall sammanställas. I denna skall, förutom anläggningens utseendeoch funktion, samtliga kontrollfunktioner beskrivas med tonvikt på ovannämnda mättekniskakontrollsystem. 1 anläggningsbeskrivningen skall också redovisas det sättenligt vilket den egna administrativa kontrollen lösts. 4.3.3 Transport av radioaktiva ämnen Svenskatransportsystem För transport av radioaktiva ämnen uppställs särskildabestämmelser med hänsyn till materialets fariighet. Dessa ämnens radioaktivitetvarierar i hög grad. Bland de radioaktiva ämnena finns också klyvbara ämnensom, förutom sina radioaktiva egenskaper, har den egenskapen att de kan uppnåkriticitet under vissa betingelser. Ämnen med låg aktivitet som ej är klyvbarafår transporteras i sådant emballage som är brukligt för industriellaprodukter och på avsändarens egel ansvar. För övriga radioaktiva ämnen ställsdäremot speciella krav på emballage och transportlillstånd av behörigmyndighet. För transport av klyvbara ämnen gäller särskilda till-läggskrav. Devanligaste transporterna inom kärnbränslecykeln är transport av nyttkärnbränsle till kärnreaktorerna samt transport av uranhexafluorid ochuranoxidpulver. Dessa transporter, som företas med bil eller båt, utgör enmycket liten risk frän radiologisk synpunkt. Transporterna av nytl kärnbränslefrän AB ASEA-ATOM:s bränslefabrik i till kärnkraftverken sker iståltuber med bränslet infruset i is. Framtida transport av bestrålat kärnbränsle och avfallfrån kärnreaktorer skall i första hand ske sjövägen och huvudsakligen företasmed ett specialfartyg, vilket för Svensk Kärnbränsleförsörjning AB:s (SKBF) räkningär byggt vid ett franskt varv. Fartyget planeras fr.o.m. är 1983 Prop.1983/84:60 204 användas för transport av använt kärnbränsle mellan desvenska kärnkraftverken och del centrala lagret för använt bränsle (CLAB) samlför transport av använt kärnbränsle lill den franska upparbetningsanläggningeni La Hague. Under senare delen av 1980-lalet avses sjötransportsystemet ävenanvändas för transport av reaktor- och CLAB-avfall lill ett slutförvar för reakloravfall(SFR) vilkel f.n, projekteras. Vid anläggningarna avses materialet forslas medspecialfordon. Valet av sjötransporter framför landtransporter är enföljd av att de svenska kärnkraftverken är lokaliserade till kusterna och altbefintliga vägnät inte är dimensionerade för rutinmässig trafik medfordonsenheter över . Järnvägsanslutningar saknas helt. Konsekvenser som måsle beaktas vid sjötransporter ärtänkbara haverier, t. ex. att fartyget sjunker, att etl antal falleröver bord eller all fartyget börjar brinna. Sjötransportsystemet är därförkompletterat med bärgningsmöjlighei av fartyg eller last. Transportemballagetskall vidare normalt kunna tåla extrema djup och vara korrusionsbeständigtunder läng tid. Mot brand skyddas transporten genom framför allt fartygets samltransportbehällarnas speciella konstruktion, lAEA har i sina rekommendationer angett vilka krav somskall slällas pä transportkolli av olika typer av radioaktivt material. Syftetmed transportföreskrifterna är att - förebyggaotillåtna stråldoser till transportpersonal, passagerare och allmänhet vidnormal transport, - förhindra attmänniskor och miljö kontamineras (nedsmutsas av radioaktivt material), - förhindra att strålskärmningenav materialet eller emballagets täthet förioras vid en eventuelltransportolycka, - förhindrasituationer där kriticitet kan uppstå. De tekniska säkerhetsåtgärder som uppställs beträffande transportkolli,dvs. emballage med innehåll, och transportsätt bestäms i sin tur med hänsyntill flera faktorer, bl. a. vilket slags strålning materialet avger (alfa-,beta-, gamma- eller neutronsträlning), aktivitetsmängdens storiek ochenergiinnehåll, huruvida ämnet är klyvbart (dvs. om det innehåller uran ellerplutonium) eller det radioaktiva materialets fysiska form. Bl.a. nu angivna faktorer är bestämmande i det enskildafallet för utformningen av emballaget med innehåll. För detta uppställs gränserför aktivitetsinnehället i kollit samt strålningsnivån på kollits yta och på etlvisst avstånd från kollit. Vidare ställs bestämda krav på kvanUteter, kemiskaoch fysiska former av både klyvbart material och annat material somtransporteras tillsammans med detta. Ett ytterligare krav som ställs är begränsningav antalet som får sändas med ell och samma transportmedel. Prop.1983/84:60 205 Ettemballage till en radioaktiv vara kan innefatta etl eller flera kärl, absorbatorer,distanshällare för uppehållande av säkerhetsavstånd, strål-skärm, kylanordning,stötskydd och värmeskydd. Till ett emballage kan också räknas ett fordon med fastgöringsanordningarom dessa utgör en integrerad del av della. I vissa fall är dettillåtet att vid transporter av radioaktivt material använda emballage avnormal standard vad avser förmågan att förhindra förlust eller utspridning avradioaktivt innehåll och avskärmningsförmåga. 1 dessa fall begränsas denaktivitet och koncentration av aktivitet som emballaget får innehålla. Emballagetmed sitt innehåll benämns i dessa fall i transportföreskrifterna för kolli avtyp A. Försändelser som innehåller obesträlat kärnbränsle, flertaletstrålkällor för industri och forskningsverksamhet är i regel kolli av typ A. Ivissa andra fall erfordras enligt transportföreskrifterna emballage som kanmotstå, förutom förhållanden vid normal transport, även sådana på-känningar somkan uppstå vid en olyckshändelse under transporten. Emballaget med sittinnehåll kallas i detta för kolli typ B. Försändelser av använt kärnbränsle, radiograferingsstrålkälloroch strålkällor till s. k. koboltkanoner för medicinsk användning är exempelpå av typ B. Förhållandenavid normala transporter och olyckor återges av provningar vilka specificeras itransportföreskrifterna. Kollinsom innehåller klyvbara ämnen skall med några undantag hänföras till någon avföljande tre nukleära säkerhetsklasser. - Nukleär säkerhetsklass 1: Kollisom under alla förutsebara förhållanden vid transport ej innebär någon risk förkriticitet oavsett antal och position. - Nukleär säkerhetsklass II: Kolli som under alla förutsebara förhållanden vid transport ibegränsat antal ej innebär någon risk för kriticitet oavsett position. - Nukleär säkerhetsklass 111: Kollisom under alla förutsebara förhållanden vid transport är säkra för kriticitetberoende pä speciella åtgärder eller administrativa begränsningar. Det ärkärnkraftinspektionen som avgör hur dessa åtgärder eller begränsningar skall seut. Innanden nukleära säkerhetsklassningen bedöms skall alla med klyvbartmaterial utsättas för den provning som i transportföreskrifterna specificerassom normala transportpåkänningar och påkänningar vid olyckssituationer. 1983/84:60 206 Beroende på strålningsnivån på ett kollis yta eller på enmeters avstånd skall kollit förses med etiketter som visar kollits kategori.Föreskrifterna anger de tre kategorierna 1-vit, Il-gul och lll-gul med denlägsta gränsen för strälnivån för 1-vit. Ett kollis kategoritillhörighet harbetydelse för samlastning av med radioaktiva varor och det äravsändarens ansvar att rätt kategoriskyltar används. Om kollit innehållerklyvbara ämnen bestäms kategorin av den nukleära säkerhetsklassen(säkerhetsklass I medför kategori 1-vit osv.) om inte strålnivåerna medförhögre kategori. anger även regler för skyltning avcontainer, järnvägsvagnar och vägfordon vilka är lastade med sominnehåller radioaktiva ämnen. 1 lAEA:s rekommendationer (Regulations for the SafeTransport of Radioactive Materials) föreskrivs att godkännande skall ske av kolliproto-typför radioaktivt material. För en del kolliprototyper gäller att de endast behövergodkännas i ursprungslandet. Övriga länder som tillträtt de internationellatransportbestämmelserna skall sedan acceptera godkännandet. samtliga för klyvbart material, skall godkännas av behörig myndighet ide länder som berörs av transporterna. Vid provning av kolliprototyp ställs ivarje enskilt fall krav pä emballagets hållfasthet med hänsyn till yttre skadoroch läckage samt till det radioaktiva och i förekommande fall klyvbara innehållet. lAEA-rekommendationerna ligger till grund för deinternationella transportreglerna ADR (den europeiska överenskommelsen ominternationell vägtransport av farligt gods), RID (det internationellareglementet om befordran av farligt gods på järnväg), IMDG-koden (internationellkod för transport av farligt gods till sjöss) och DGR (bestämmelser förflygtransport av farligt gods). , och luftfartsverket hari sina författningar tagit upp vad som beskrivs i de internationellatransportreglementena att gälla för såväl internationell som nationelltransport. Förutom den konventionella provningen av transportmedel skerprovning av transportkolli för radioaktiva ämnen. Som behörig myndighet angersjöfartsverket , medan staten järnvägar anger bådestatens kärnkraftinspektion och strålskyddsinslitul. är självtföreskrivande myndighet men anger att samråd skall ske med strälskyddsin-stitutet. I fråga om internationella vägtransporter företas provningmed stöd av förordningen (1982:923) om transport av farligt gods, varigenom gäller för svenskt vidkommande. Behöriga svenska myndigheter vadavser bl.a. godkännande av transporlkoHin är kärnkraftinspek-lionen och strälskyddsinstitutet. Prop.1983/84:60 207 Provningeni transportsammanhang avser bl.a. hållfasthet och i vissa fall utformningbeträffande enhelslastanordningar, behållare m.m. I fråga om industriemballageoch emballage av typ A uppställs inga krav på godkännande av behörig myndighet. Föremballage av typ B krävs godkännande av tillsynsmyndigheterna. På sådantemballage ställs stränga krav på hållfasthet, mot brand och fall samt strålskärmningsförmåga.Kärnkraftinspektionens krav pä godkännande i fräga om kriticitetssäkerhetgäller alla typer av för klyvbart material oavsett om kollina är svenskaeller utländska. Godkänns säkerhetsredovisningen för emballaget med sittinnehåll utfärdas ett tidsbegränsat kolliprolotypcertifikat; som utvisar att kollituppfyller de fastställda kraven vad avser kriticitetssäkerhet. Certifikatetskall också ange det maximala innehållet av klyvbart material som fårtransporteras. Förvissa typer av B-kollin måste kolliprototypen godkännas av varje land somberörs av transporten, s. k. multilateralt godkännande. För transport av uranoch plutonium skall kolliprototypen med avseende på kriticitetssäkerhet alltidgodkännas av varje land som berörs av transporten. När dessa certifikatföreligger kan transport normalt ske efter anmälan till behörig myndighet utanatt denna skall behöva övervaka varje enskild transport. Vissadelar av provningsverksamheten vad avser mekanisk hållfasthet, brandprov etc.sker som officiell provning vid statens provningsanstalt. Det är dock kärnkraftinspektioneneller strålskyddsinstitutet som utfärdar certifikat för godkännande av en kolliprototyp.Om kollit tillhör någon av de nukleära säkerhetsklasserna utges certifikat förgodkännande av kolliprototypen av kärnkraftinspektionen i samråd medstrålskyddsinstitutet vad avser de strälskyddstekniska aspekterna. 1 övrigafall utges certifikatet för godkännande av kolliprototypen avstrålskyddsinstitutet. Isamband med tillståndsprövningen för kärnkraftsanläggningar och andraanläggningar som avses i 2 S atomenergilagen prövas också frågor om det s. k.fysiska skyddet. Därmed avses skydd mot avsiktlig skadegörelse, sabotage, stöidoch terroristhandlingar. Vid tillståndsprövningen föreskriver statens kämkraftinspektionsom villkor för tillstånd att anläggningen förses med tillfredsställande skyddi dessa avseenden. Syftet med villkoren är för det första att förhindra altobehöriga personer tilltvingar sig tillträde till anläggningen. För det andraär syftet, om tillträde trots allt sker, att anläggningen skall ha en sådanutformning att en mycket liten sannolikhet finns för att en inkräktare lyckas isitt uppsåt. Skyddet består därför av en serie åtgärder såsom områdesskydd,tillträdesskydd, bevakning, sekretess samt byggnads- och systemtekniskaåtgärder. Utformningenav fysiskt skydd för transport av klyvbart material varmed avses skydd avtransportbehållare och innehåll mot angrepp ut- Prop.1983/84:60 208 ifrån - kompliceras av alt olika materialtyper kräver eltdifferentierat skydd. Skyddet måsle t. ex. vara olika för transport av höganrikaturan där strålningen är obetydlig och för material med mycket högradioaktivitet. I praktiken tillämpas dock ett gemensami grundskydd för alltransport av klyvbart material, vilket sedan kompletteras med särskildaåtgärder anpassade för olika materialtyper. Ansvaret för det fysiska skyddetvid transport inom svenskt jurisdiktionsområde åvilar vid import mottagaren ochvid export avsändaren. Vid transport mellan anläggningar inom landet åvilaransvaret avsändaren. Skyddetsyftar alltså till att försvåra eller i möjligaste mån förhindra att en illegalaktion skall kunna genomföras. Del sker bl.a. genom olika åtgärder såsomnoggrann planering av transporten, alternativa vägval, samband o. d. samt genomåtgärder som försvårar tillgång till del klyvbara materialet, l.ex. genommekaniska barriärer för materialets inneslutning. Inneslutningen kan utgörasantingen av emballaget eller av transportfordonet eller en kombination avbåda. Förtransporter av material som skulle kunna användas för tillverkning av kärnvapenär kraven om positionsrapporlering m. m. avsevärt skärpta. vara speciellt konstruerat sä atl obehöriga inte utan att tillgripaextraordinära åtgärder kan få vare sig tillgång till materialet eller manövrerafordonet. Vid transport av starkt radioaktivt material, l.ex. använtkärnbränsle, måste särskilda skyddsåtgärder sättas in för att förhindrasabotage. Fysisktskydd betraktas av praktiskt tagel alla länder som en rent nationellangelägenhet, bl. a. beroende på att man inte vill sprida kännedom om vilketskydd man har. Vid intemationella transporter måste därför särskildaförsiktighetsåtgärder vidtas från den ansvariga myndighetens sida (i Sverigekärnkraftinspektionen) för atl skyddet skall vara tillräckligt säkert underhela transporten. Speciella svårigheter möter härvid när transporten går påinternationellt vatten eller i internationellt luftrum. För atl lösa dennasvårighet har ett antal länder inom ramen för 1AEA;s verk.samhei arbetat fram en konvention för internationella transporter av klyvbartmaterial. Konventionen öppnades för undertecknande . Grundsyftet äratt skapa förhållanden som gör det omöjligt att kapa en transport av klyvbartmaterial. Till detfysiska skyddet kan också hänföras beredskapsåtgärder för en eventuellolyckshändelse under transporten. Översiktligt innebär vidtagnaberedskapsåtgärder att vid en inträffad händelse under landtransport skallkontakt tas med polis eller brandkår och under sjötransport med kustbevakningen.Efter preliminära åtgärder av dem skall kontakt tas med kärnkraftinspektionenoch strälskyddsinstitutet eller med . Är en olyckaomfattande skall räddningsarbetet övertas av eller av enlänsstyrelsen utsedd befattningshavare. Närmare råd och anvisningar lämnasdärvid fortlöpande av strålskyddsinstitutet. 1983/84:60 209 Ansvaretför skyddsåtgärder utanför kärnkraftverk vid en kärnolycka åligger, somredovisas i avsnitt 4.2.3, i län med kärnkraftverk ellerforskningsreaktor (länsstyrelserna i , , , län). Dessa länsstyrelser har ansvar även för skyddsåtgärder utanfördet egna länet, om regeringen inte föreskriver annat. I åliggandena ingårskyldighet att upprätta en organisationsplan för skydd av allmänheten motradioaktivitet i samband med en olycka. Planen avser de åtgärder som i förstahand brand- och poUsmyndigheter skall vidta vid larm om olycka. Vid planeringenskall också berörda kommuner ta del i enlighet med föreskrifter fränregeringen. Planeringen av beredskapen mot kärnkraftsolyckor skall följas av delokala säkerhetsnämnderna. finns en särskild befattningshavare, oftastförsvarsdirektören, och ersättare för denne som skall kunna handla ilänsstyrelsens ställe vid en olycka. Vissa skyddsåtgärder kan också utlösasfrån kärnkraftverket utan ingripande från . För genomförandetsvarar en fältorganisation, som till en del träder i funktion automatiskt efleri förhand uppgjorda planer så snart larm går oni en olycka som kan beröraallmänheten. utgörs främst av de lokala polisdistrikten,det kommunala brandväsendet samt . En rådgivande experlkommissionfinns organiserad under namnet om beredskapenmot atomolyckor (beredskapsnämnden). I den ingår representanter förtillsynsmyndigheterna och ett flertal andra myndigheter. finns också en beredskapsstyrka som dygnet runt kantransporteras med helikopter till en olycksplats för att göra indikerings- ochsaneringsarbete. Ansvaret för beredskapeninom kärnkraftverken, liksom för ålgärder inom verket vid ett haveri, vilar påanläggningsägaren. Denna beredskap regleras i huvudsak genom dekoncessionsvillkor som meddelas för varje kämkraftverk med stöd avatomenergilagen och genom detaljerade anvisning av . Senastgenom riktlinjer för energipolitiken (prop. 1980/81:90, bil. 2, JoU1980/81: 24, rskr 1980/81: 274) och som amagits av har översyn ochkomplettering gjorts vad avser den framtida beredskapen. Utgångspunkten förberedskapsplaneringen är att långtgående åtgärder måste vidtas vidkärnkraftverken för att förebygga olyckor och mildra deras konsekvenser. Samtidigtkrävs en väl fungerande beredskap utanför kärnkraftverken för att i görligastemån lindra omgivningskonsekvenserna om en olycka som medför utsläpp avradioaktiva ämnen skulle inträffa. Beredskapsplaneringen måste därvid i principbeakta alla typer av olyckor, alltifrån sådana med myckel obetydligaomgivningskonsekvenser till de största haverierna. A andra sidan har angettsatt det i dessa frågor, liksom 14 1983/84. 1983/84:60 210 inomandra samhällsområden, inte är realistiskt atl bygga upp beredskapsresurser säalt full säkerhet garanteras i varje situation för varje enskild medborgare. Iområdet nära etl kärnkraftverk ställs med hänsyn till riskerna för högrestrålningsnivåer och den kortare förvarningstiden större krav på detaljplaneringav skyddsåtgärderna och på anordningar för att omgående varna och informerabefolkningen. Till ledning för länsstyrelsernas beredskapsplanering skall,efter samråd med strålskyddsinstilutet, för kärnkraftverken i ,Forsmark, och Simpevarp gälla en inre beredskapszon och en zon förstrålningsmätning (indikeringszon) enligt vad som närmare anges i förordningen(1981:540) om skyddsåtgärder vid olyckor i atomanläggningar m. m.