prop · G703108 · 1983-12-31 00:00:00 — omvissa frågor rörande samarbete med ; Regeringenförelägger vad som upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokollför den åtgärd och det ändamål som framgår av föredragandens hemställan. Ipropositionen redovisas vissa drag i utvecklingen inom och i det svenskaarbetet inom organisationen samt vissa förändringar i svenskaunescorådets organisation. Vidare föreslås atl ansluter sig till tvåkonventioner upprättade av , nämligen konvention om skydd förkulturföremål i händelse av väpnad konflikt och konvention om skyddför världens kultur- och naturarv. 1 propositionen anmäls också att regeringenbeslutat ratificera Unescokon-vention om erkännande av studier, betygoch examina avseende högre utbildning i stater som lillhör Europaregionen inomUnesco. Prop.1983/84:108 2 Närvarande:statsministern , ordförande, statsråden I. , , ,, , , , , , , , , , och . Propositionom vissa frågor rörande samarbete med . Sverigeär (prop. 1949:117, SU: 136, rskr; 260) medlem i FörentaNationernas organ för utbildning, vetenskap och kultur, . Unescosförsta verksamhetsperiod, fram till av 1950-lalet,kännetecknades av insatser för att medverka till återuppbyggandet av del avkriget härjade . Organisationens program efter de första årenskonsolidering och uppbyggnad kom också att präglas av de intressen som deeuropeiska länderna hade av ett samarbete på utbildnings-, vetenskaps-och kulturområdena. Underden andra perioden av verksamhet ökade antalet medlemmar bl. a.inträdde efter hand de östeuropeiska staterna som aktiva medlemmar. Programmetpräglades alltjämt i hög grad av de västliga industriländerna, även om allt merhänsyn togs till den växande medlemskretsen. Sammanfattningsvis kan Unescoskaraktär av fackorganisation sägas ha dominerat . Dettredje skedet i utveckling inleddes kring då västmakternaskolonialvälden definitivt bröt samman och ett stort anlal nya stater inträdde iFN-organen. har 161 medlemmar och är därmed en av FN-systemetsmest universella organisationer. Med denna utveckling bröts tendensen atl iförsta hand se som elt organ för professionellt samarbete inom de olikafackområdena. Kraven från att det internationella samfundet påutbildningens, vetenskapens, kulturens och - - ävenmassmediernas områden skulle spela en aktiv roll också för dessa ländersutveckling gjorde sig alhmer Prop.1983/84:108 3 gällande.Allt större resurser för bistånd ställdes till förfogande genom bl. a.FNs biståndsprogram UNDP (United Nations Development Programme). Alltjämtgjordes dock, särskilt från stormakternas sida, motstånd mot atl organisationenutvecklades till en u-landsorienterad sammanslutning med starka biståndsinslagi verksamheten. Styrelsens sammansättning av experter inom de olikafackområdena var också en fördröjande faktor. 1 och med valet av en ,Amadou-Mahtar M'Bow, rill generaldirektör blev dock Unescoarbetet alltklarare präglat av intressen. av budgeten under en lång följd av år bekostats av industriländerna,uppstår naturiigt nog en intressemotsättning mellan dessa och medlemsstaternasmajoritet. Delta visar sig i samband med diskussionerna om budget ochprogram, där både och motsätter sig en alltförbiståndsorienterad inriktning, medan framför nya krav på insatsersom främst berör deras egna behov. Parallelltmed denna spänning mellan de slora bidragsgivarna och den dominerandemajoriteten av finns inom en återspegling av mer slorpolitisklbetonade motsättningarna dels mellan öst och väst, dels inom de regionala konflikthärdarna,l.ex. Som en reaktion på vissa beslut rörande beslötFörenta staterna att inle betala sin medlemsavgift till organisarionen.Spänningarna inom organisationen har på den allra tydligt kommitfram i och med att Förenta stalerna meddelat sin avsiktalt lämna organisationen med utgången av . Följdenav denna intressespliuring inom har blivit ett starkt splittrat program.De budgetförslag som läggs fram av Unescosekrelariatet kännetecknas i allmänhetav en strävan att nå en kompromiss mellan de olika intressena snarare än attklart och tydligt prioritera mellan projekt. Programmet har behållit enrelativt generell karaktär; egentliga biståndsprojekt finansieras i huvudsakalltjämt utanför reguljära budget, via UNDP, andra biståndsfonder ellerdirekta bidrag från medlemsstater. Andelendirekt bistånd till enskilda länder eller grupper av länder inom ramen för delreguljära programmet är mycket svår all uppskatta; andelar på 10-25 procentanges i debatten. Bristenpå koncentration i program har föranlett kritik från olika håll; inteminst från svensk sida har med skärpa framförts krav påkoncentration. Organisationens budget har ökat med ca sexprocent i reala termer räknat per tvåårsperiod. Vid den senastegeneralkonferensen beslöts dock på nordiskt initiativ om en något mindre ökning- ca. - av budgeten. Trots åtskilliga beslut av generalkonferenseni denna riktning har eftersträvade koncentrationen av resurser tillprioriterade program dock i stort sett uteblivit. Effekternaav splittringen i programmet med därmed följande effektivitetsbrister inomUnesco har varit uppenbara för de flesta iakttagare. 1983/84:108 4 sedanbörjan av har organisationen mer systematiskt försökt planera sinverksamhet. Sålunda antog man en första sexårsplan och 1982 en andra.Från svensk och nordisk sida sågs dessa planeringssträvanden med tillfredsställelseoch vissa förhoppningar väcktes om att organisationens program skulle kunnakoncentreras till viktigare områden. De nordiska länderna har aktivt engageratsig i planeringsarbetet i detta syfte. Resultaten kan dock betecknas somrelativt litet framgångsrika. Unescosmedlemsstater har inle beslutat sig för någon mer medveten begränsning avantalet program, utan den andra sexårsplanen innehåller snarare flerämnesområden än den första. Inte heller kom sexårsplanen av a«innehålla en prioritering mellan de fjorton olika verksamhetsområdena("huvudprogrammen"). Fördelningen av medel mellan de ohkaverksamheterna inom organisationen bär - trots att varje programperiod formelltomfattar endast - i hög grad prägeln av kontinuitet mellan de olikaprogramperioderna, och organisationen har påtagliga svårigheter atl avslutaredan påbörjade projekt. Unescosstadga, som i svensk översättning bör fogas till protokollet i detta ärende sombilaga 1, föreskriver (artikel VII) all varje medlemsstat skall upprätta ettnationellt organ för samarbete med . upprättade eU sådantorgan, svenska unescorådet. Vissa förändringar i unescorådets organisation harefterhand genomförts för aU effektivisera dess arbete, . 1.3 19S4års konvention om skydd för kulturföremål i händelse av väpnad konflikt Konventionenom skydd för kulturföremål i händelse av väpnad konflikt upprättades i år1954 och har därefter tilllrätts eller ratificerats av ett 70-tal stater. Tillkonventionen är fogat ett protokoll som föreskriver återförandet avkulturegendom till en stat varifrån egendom utförts i samband med ockupation.Flertalet stater som anslutit sig till konventionen har också godkäntprotokollet. Konventionen och tilläggsprotokollet bör i engelskt original och isvensk översättning fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 2. Riksdagensgodkännande fordras enligt regeringsformen för svenskl tillträde tillkonventionen. Riksdagenbeslöt (UU 1974:14, rskr: 376) aU nödvändigt förberedelsearbete föratt möjliggöra ett svenskl ställningstagande till konvenrionen skulle företas.Regeringen uppdrog därefter åt aU närmare klariägga deorganisatoriska och kostnadsmässiga konsekvenserna av elt svenskt tillträdetill konventionen. Prop.1983/84:108 5 harmed skrivelse överiämnal en utredning i frågan. Sammanfattningar av utredningen och remissyttrandena börfogas till protokollet i detla ärende som bilagor 3 och 4. Konventionenssyfte är att värna om kulturminnesmärken och kulturföremål i händelse avväpnad konflikt, vid ockuparion eller i inbördeskrig. De anslutna staternaförbinder sig att i fredstid förbereda skydd av kulturminnesmärken ochkulturföremål och att i krigstid respektera sådan egendom. Vid ockupationskall kulturegendom skyddas av ockupationsmakten. Militär nödvändighet får dockåberopas i vissa fall för aU överträda skyddsbestämmelserna. Skyddet skall säkerställasgenom att det införs bestämmelser i militära reglementen och militär personalutbildas. Dessutom får ell anlal under konventionen skyddade utrymmen inrättasför att skydda vissa lösa kulturföremål. Ett särskilt emblem kan sättas påegendom som bedöms som skyddsvärd. Två grader av skydd förutsätts ikonventionen: den egendom som åtnjuter den högsta graden av skydd skallregistreras på en särskild lista hos och förses med tre av de särskildaemblem som konventionen föreskriver. 1.41972 års konvention om skydd för världens kultur- och naturarv Konventionenom skydd för världens kultur- och naturarv antogs av generalkonferensår . Konventionen bör i engelskt original och i svensk översättning fogastill protokollet i delta ärende som bilaga 5. Riksdagensgodkännande fordras enligt regeringsformen för svenskt tillträde tillkonventionen. Ioktober 1982 kom skrivelser in från forskningsrådsnämnden och svenskaunescorådet angående svenskt tillträde till konventionen. Skrivelserna och en sammanställning av remissyttrandena börfogas som bilagor 6, 7 och 8 till protokollet i detta ärende. Ikonventionen åtar sig de anslutna staterna atl skydda och levandegöra sittnationella kultur- och naturarv och atl inte skada andra fördragsanslutnastaters kultur- och naturarv. Konventionenföreskriver dessutom bildandel av en mdlanstatlig kom-miué för skydd avväridens kultur- och naturarv ("Väridsarvskommitlén). Kommittén upprättaren lista över objekt som förklaras vara en del av väridens kultur- och naturarv("Världsarvslislan"). Uren fond, till vilken varje ansluten stal bidrar med ett belopp som motsvarar enprocenl av dess medlemsavgift till reguljära budget, kan kommittén gebistånd objekt ur "Värfdsarvslistan". Varjeansluten stat åtar sig dessutom att göra utbildningsinsatser till skydd försitt kultur- och naturarv samt alt rapportera om sina åtgärder för attgenomföra konventionens bestämmelser till väridsarvskommitlén. 1983/84:108 6 1.51979 års konvention om erkännande av studier, diplom och examina avseende högreutbildning i stater som tillhör Europaregionen inom 1979års konvention om erkännande av studier, betyg och examina inom den europeiskaregionen har undertecknats av vid den diplomatiska konferens inomUnesco som antog konventionen . Konventionen kommer att ratificeras avSverige enligt regeringsbeslut . Konventionen bör i engelsktoriginal och i svensk översättning fogas till protokollet i detta ärende sombilaga 9. Konventionenavser Europaregionen inom , dvs samtliga europeiska stater samt ,och . Liknande överenskommelser finns - inom ramen för -för , och arabstaterna. Konventionensyftar till att öka rörligheten mellan de anslutna länderna avhögskolesluderande, lärare, forskare och andra personer med kvalificeradyrkesutbildning och atl minska de svårigheter som personer med utomlandsförvärvad högskoleutbildning möter vid hemkomsten. De anslutna ländernaförbinder sig att förbättra möjligheterna för invånare från andra anslutnaländer att få tillträde till högre utbildning genom att erkänna betyg, diplomoch examensbevis för alt göra det möjligt för innehavaren all fullfölja sinutbildning på en högre nivå eller att bedriva forskning. Deanslutna länderna förbinder sig också att så långt möjligt bestämma lämpligaformer för hur partiella studier, som har bedrivits vid högre läroanstalter ide andra avtalsanslutna staterna, skall erkännas, för att den studerande skallkunna fullfölja sina studier i annat land. Betyg, diplom och examensbevis frånandra länder skall inle bara erkännas som grund för fortsatta studier utan ävensom grund för att utöva ett yrke. Åtgärderskall vidtas av de anslutna staterna för att undersöka möjligheterna atlutarbeta och anta liknande terminologi och samma bedömningsgrunder samt atlförbättra formerna för atl utbyta information länderna emellan om erkännande avstudier, betyg m.m. I konventionen rekommenderas alt lämpliga nationella organanförtros studier av de problem som tillämpningen av konventionen medför ochatt lämpliga åtgärder vidtas för atl stärka dessa organs effektivitet. 1983/84:108 7 Jaghar samrått med statsrådet i de frågor som hör till hansansvarsområde. Dehuvudskäl som anfördes i samband med att beslutade att anslutasig till kvarstår i allt väsentligt: ser sitt medlemskap som eninternationell förpliktelse och en handling av solidaritet men väntar sig ocksåvissa - om än indirekta - fördelar för egen del av samarbetet inomorganisationen. Arbetet inom måsteenligt min uppfattning beakta både det intresse av en allomfattandeinternationell samarbetsorganisation inom områdena utbildning, vetenskap,kultur och massmedier, som alla medlemsstater har, och de rättmätiga krav påbistånd inom FN-systemets ram som u-ländema gör gällande. Dessa två intressenbehöver i och för sig inte alllid slå i motsättning till varandra; tvärtomfinns del för svensk del anledning att understryka att vissa intressen hosu-länderna i flera fall sammanfaller med intressen hos särskilt mindrei-länder. Som exempel kan nämnas riskerna för en utländsk dominans på kultur-och medieområdena, möjligheterna atl bevara en hög vetenskaplig standard ochfullgod informarion inom vetenskap och teknologi samt frågor rörande samlevnadmellan olika kulturer inom en och samma nation. Långsiktigt måste ocksåfastslås att har elt egeninlresse av att deltar på likvärdigbas i ett internationellt utbyte på utbildningens, vetenskapens, kullurens ochmassmediernas områden. Därmed har också ett intresse av att resurservia det internationella samfundet kanaliseras till uppbyggnad av u-ländernasutbildning, vetenskap, kultur och massmedier. Det är min bedömning altdet svenska arbetet för att påverka att koncentrera silt program måslefortsätta under kommande generalkonferenser. Möjligheterna att under denärmaste åren ändra strukturen av verksamheten är dock begränsade med hänsyntill att den antagna planen omfattar hela . Underde närmaste åren bör dock verka för atl utrymme för nya åtagandenfrämst skapas genom omprioriteringar. Den avslutade tjugoandrageneralkonferensen antog elt verksamhetsprogram för som i alltväsentligt följer planens struktur och mångskiftande innehåll. Jag skall nu beröra vissafrågor där svenska insatser inom eller elt svenskt dellagande i Unescosarbete kan väntas få särskild betydelse . 1983/84:108 8 Insatsernainom utbildningsområdet måste i hög grad förbli inriktade på u-ländernasproblem, främst inom områdena alfabetisering, utbildning av kvinnor ochvuxenutbildning. Svenska insatser inom delta område bör också fortsättningsviskunna göras via . Sverigetorde ha ett mer intresse av alt elt utökat samarbete inom Unescosram, särskilt inom den europeiska regionen, kommer till stånd när det gällerutbildning av invandrare och kulturella minoriteter. Utbildning förinternationell förståelse, mänskliga rättigheter och fred är ett annatväsentligt område där ökade insatser inom skulle behövas och kunna geeffekt. Delta arbete måste bedrivas med utgångspunkt både i behovet att minskade spänningar som råder mellan öst och väst och i de intressen som harav att kunskap om vinns eller vidmakthålls inom landet. Unescosverksamhet inom forskningsområdet har varit relaUvt framgångsrik och mött enbred uppskattning. Här äger en stor del av verksamheten rum inom ramen förstora projekt, vilka i hög grad styrs av forskare. deltar akrivt inomflera av storprojekt: programmet Människan och biosfären, detinternalionella geologiska samarbetsprogrammet, det internationellahydrologiska programmet (vilkel efterträtt den internationella hydrologiskadekaden) samt den mdlanstatliga oceanografiska kommissionens många projekt.Erfarenheterna från arbetet inom detta område varierar naturligtvis, men iåtskilliga fall torde medverkan ha varit oundgänglig och till stornytta även för . Dessa storprojekt och kommande projekt ett nyttsådant planeras om informatik - måste också bedömas vara av stort intresse föru-ländema; här ges en möjlighet att delta i konkret vetenskapligt samarbetesamtidigt som resurser inom ramen för programmet kan anslås till utbildning avforskare. Arbetet med att öka tillgängligheten av vetenskaplig och tekniskinformation och dokumentation är ytterligare ett område av stor betydelse föru-ländema, där vissa ansträngningar redan görs från svenskt håll och ett utökatsamarbete inom ram bör kunna komma stånd. om kulturpolitik i sammanfattade erfarenheternafrån överläggningar i olika regioner alltsedan den första världskonferensen omkultur . Under dessa år har de flesta av medlemsstater försöktutforma en medveten kulturpolitik och viktiga kulturpolitiska rekommendationerhar antagits av , avseende både ett breu folkligt deltagande ikulturiivel och frågor som rör det konstnärliga skapandets villkor. U-ländernasalltmer utsatta position i en situation som präglas av ökad dominans av deslora kullurindustridla 1983/84:108 9 intressenakommer att spela en framträdande roll i debatten i ; här bör åtskilligaerfarenheter vara av intresse för . måste också spela en aktivroll när det gäller att förmedla bistånd på kulturområdet. har diskussionen alltmer kommit att gällaåtgärder för värnandel av den kulturella identiteten hos varje nation och folkoch ett medvetet integrerande av kulturella hänsyn i samhällsplaneringen. Äveni detta avseende är ett utbyte av erfarenheter med av stort intresseför . Demest kontroversiella frågorna inom har -förutom de rentstorpolitiska motsättningarna - gällt massmediernas ställning och rollnär det gäller behandlingen av massmedier. Två slag av motsättningar har härfunnits. Del finns således en spänning mellan å ena sidan de västligademokratierna med yttrande- och pressfrihet och å den andra länder som har enav staten styrd eller åtminstone starkt påverkad mediestruktur också när detgäller innehållet. En annan typ av motsättning finns mellan de länder som haren någorlunda väl utbyggd mass-mediestmktur i form av press, radio och TV ochde - särskilt i - som mer eller mindre saknar massmedier ochdärmed i många fall är starkt beroende av utländska nyhetsmedier. Denna senarespänning förstärks av atl själva bilden av dessa länder ofta i ländernasbeslutsfattande kretsar uppfattas som förvrängd. Många har därför bl.a. framfört önskemål om stöd för att bygga upp nationella och regionala nyhetsbyråer.Krav reses också från vissa håll på ingripanden mot bl. a. västliga nyhetsmedier. Enligtmin uppfattning är dessa spännigsförhållanden främst en följd av den politiska,ekonomiska och sociala splittringen mellan världens stater. måste ocksåi fortsättningen bereda utrymme för en diskussion i dessa frågor. Emellertid ärdet uppenbart att spänningarna bara i mindre omfattning kan lösas genomförhandlingar eller åtgärder inom ram. stadga och övrigainstrument som ligger till grund för FN-syslemet ger otvetydigt uttryck åtuppfattningen att yttrande- och pressfrihet hör rill de mänskligarättigheterna. har heller inte i de av organisationen antagnauttalandena avvikit från denna principuppfalt-ning, trots försök från vissamedlemsstater alt åstadkomma detta. Debatteni har alltmer kommit atl inriktas på frågor om konkretbistånd till u-ländema för att bygga upp en massmediestruktur. Detta är enligtmin uppfattning en utveckling som bör hälsas med tillfredsställelse. Del äruppenbart alt alla länder har ett starkt behov av en egen massmediestruktur ochatl medierna kommer all spela en allt viktigare roll i utvecklingsarbetet. Försvensk del är det angeläget att medverka till en utveckling som ger u-ländernamöjlighet atl själva bygga upp en 1983/84:108 10 modernmediestruklur som ger utrymme för debatt, information och folkbildande inslag.På sikt leder också förekomsten av nationella nyhetsmedier och en egen presstill att förutsättningarna för en demokratisk utveckling främjas, även omaukioritärt styrda länder strävar att begränsa omfånget av den politiskadebatten. har all anledning att engagera sig i det internationellasamarbetet för utvecklingen av medierna - inle minst genom alt svensk expertisoch svenska erfarenheter kan utnyttjas. kan här spela en viktig roll,framför allt genom del nya internationella programmet förkommunikationsutveckling, IPDC, vilket har ett brett förtroende bland både i-och . Vadjag har anfört om utvecklingen inom bör ges tillkänna. Alltsedansvenska unescorådet inrättades har rådet haft till uppgift att beredaregeringens ställningstaganden till ärenden som rör men också attsjälvständigt handlägga vissa Unesco-ärenden. Det ankommer på regeringen attbesluta om unescorådets organisation och sammansättning. Irådets instruktion som fastställdes genom regeringsbeslut den 30 juni 1968föreskrivs alt rådet skulle ha högst 36 ledamöter. När det gällerarbetsformerna har rådet man arbetat efter denna instruktion lagtstor tonvikt vid alt delegera ärenden till olika arbetsgrupper som fungeratinom rådets ram. I praktiken har sålunda de flesta ärenden inom rådet berettseller avgjorts inom de fackutskott för viktigaste arbetsområden, somfunnits inom rådet, och i vissa fall därefter slutligt avgjorts av rådetsarbetsutskott. Rådet självt har inte diskuterat mer än ett mycket litet antalutvalda ärenden. Jagvill erinra om att regeringen i samband med tillsättningen av ledamöter iunescorådet för den mandatperiod som började den beslutade attföreta vissa ändringar i unescorådets arbetsformer och sammansättning.Avsikten har varit alt få ett mindre råd med större möjligheter alt självtarbeta och skaffa sig inblick i olika arbetsområden. Således harunescorådet fn 14 ledamöter. Därutöver kan rådet till sig knyta experter frånolika områden. Vadjag har anfört om svenska unescorådet bör ges tillkänna. 2.3Konventionen om skydd för kulturföremål i händelse av väpnad konflikt Sverigehar vid elt flertal tillfällen ställts inför frågan om atl ansluta sig tillUnescos av om skydd för kulturföremål vid väpnadkonflikt. deltog aktivt i förhandlingarna då konventionen skrevs menundertecknade inte avtalet. Prop.1983/84:108 H Konvenrionenshuvudsakliga syfte är atl ge ett grundläggande skydd åt kulturegendom vidväpnad konflikt och all därvid utgöra ell komplement rill andraöverenskommelser, särskilt Haag- och Genévekonvenlionerna, om krigets lagar ivilka krigförande parter förbinder sig att respektera kulturegendom. Riksantikvarieämbetethar förordat att skall ansluta sig till konventionen. Förslaget harfått stöd vid remissbehandling. Jag,delar riksantikvarieämbelets uppfattning atl nu bör ansluta sig tillkonventionen och dess tilläggsprotokoll. Jag bedömer konventionens moraliskaoch opinionsbildande effekt som del mest väsentliga i sammanhanget. En bredanslutning till konventionen kan främja respekten för kulturarvet också i enkrigssituation. Dentill hörande delegationen för utveckling av folkrättensregler om humanitet i krig (folkrättsdelegationen) har stötttanken på en svensk anslutning till konvention. har traditionelltspelat en aktiv roll i arbetet på att utveckla den internationella humanitärarätlen. Detta gällde i synnerhet vid förhandlingarna om de tilläggsprotokolltill Genévekonvenlionerna som antogs i och den vapenkonventionsom undertecknades i FN . Även mot den bakgrunden är det naturligt attSverige ansluter sig även till konvention om skydd för kulturföremål ihändelse av väpnad konflikt. Riksantikvarieämbetetberäknar att vissa av de åtgärder, som erfordras vid tillträde tillkonventionen, medför kostnader. Dessa är dock av engångskaraktär och avserframför allt inventeringsarbeten samt tillverkning och anbringande av emblem.Det är fråga om ganska begränsade belopp och enligt min bedömning kan dessakostnader bäras inom ramen för berörda myndigheters ordinarie anslag ochuppgifterna ulföras efter hand och som en del av den löpande verksamheten. Debegränsade utbildningsinsatser som blir aktuella kan läggas in som en del avordinarie utbildning för berörd personal.