prop · G703159 · 1983-12-31 00:00:00 — Detär uppfattning att bristen på effektiva sanktioner vid brottmot den svenska fiskelagstiftningen upplevs som stötande, särskilt vidjämförelse med förhållandena i övriga nordiska länder. gällande sanktionerhar av många utländska fiskefartyg med stor sannolikhet uppfattats som så"ofarliga" att överträdelser av svensk lagstiftning satts i system.Sjöfartsverket kan i allt väsentligt tillstyrka förslagen i promemorian. Verkettillstyrker sålunda införande av normerade böter vid vissa överträdelser avfiskelagen. I första hand gäller detta vid olaga trålfiske. Huruvida normerade böterbör införas även vid olaga laxfiske, har svårt att bedöma. Såsomuttalas i den remitterade promemorian torde även sådant olaga fiske vara attanse som allvariigt. Det förefaller då naturligt att även vid sådana brott motfiskelagen införa möjligheter till normerade böter. Vad i promemorian anförtsom att sådana överträdelser inte är lika vanliga som vid trålfiske kansvårligen åberopas som motiv mot införande av normerade böter. Inte heller detförhållandet att möjligheterna till förverkande av fångst och redskap är störrevid laxfiske än vid trålfiske förefaller vara något starkt argument, isynnerhet om beaktas att i promemorian föreslås ökade möjlighetertill sådant förverkande vid olaga trålfiske. Prop.1983/84:159 91 Närdet gäller beräkningsgrunden för normerade böter är enligt sjöfartsverketsuppfattning framdrivningsmaskineriets effekt en mindre lämplig parameter.Skälet härtill är att det kan vara svårt att få en rättvisande uppgift omdenna. Effekten kan nämligen på samma typ av motor variera beroende påeventuella blockeringar av motorn m. m. Dessutomuppstår svårigheten att bestämma på vilket sätt man skall beräkna effekten.Tilltalade i mål angående överträdelse av fiskelagstiftningens bestämmelserskulle sannolikt i ett inte obetydligt antal fall få goda möjligheter attangripa det sätt som effekten beräknats på eftersom, som ovan nämnts,parametern är svårbestämd. Normeradeböter bör i stället enligt uppfattning beräknas med bruttodräktighetensom grund. Detta kan synas medföra en svårighet i det att och under denärmaste åren två skeppsmätningsregelkomplex gäller vid sidan av varandra. Ipraktiken är det emellertid en så liten skillnad i dräktighetstal mellan de nyaoch de äldre reglerna för de fartyg det här är fråga om att skillnaden kanförsummas. Ettstörre problem är att fiskefartyg mindre än inte är mätningspliktigaoch att således saknar officiell bruttodräktighet. Det kan emellertid lösasgenom att ett minsta bötesbelopp, som motsvarar en bruttodräktighet om 20,fastställs. Ipromemorian har sagts att motoreffekten är lämplig som beräkningsgrund förnormerade böter därför att motorstyrkan är avgörande för hur stor trål ettfartyg kan bogsera. Detta är riktigt. Det finns emellertid också ett sambandmellan bruttodräktigheten och storleken på den trål ett fartyg kan bogsera idet att ett fartyg med större bruttodräktighet normalt kan bogsera en störretrål än ett fartyg med mindre bruttodräktighet. Sjöfartsverkethar ingen bestämd uppfattning om hur bötesbeloppet bör fastställas. Ombötesbeloppet fastställs till högst 300 gånger bruttodräktigheten liggerstraffmaximum mellan (20x300) och i praktiken (300x300). Promemoriansförslag om ändrade förverkanderegler tillstyrkes, liksom förslaget atterfarenheterna av lag om medverkan vid polisiärövervakning avvaktas innan fråga om ökade befogenheter för kustbevakningenslutligen prövas. De föreslagna ändringarna beträffande beslag och undersökningav fiskefartyg bör dock genomföras redan i nu förevarande sammanhang. Generaltullstyrelsendelar uppfattning att nuvarande bötesstraff för brottmot fiskelagstiftningen är alldeles för lågt. Det bör skärpas betydligt ochanpassas till vad som gäller i de andra nordiska länderna. Normeradeböter framstår mot bakgrund av de fakta som redovisas i Prop.1983/84:159 92 promemorian,som den lämpligaste bötesformen för de brott det här är frågan om. Denberäkningsgrund som föreslagits vara grundläggande för fastställande avnormerade böter, nämligen fiskefartygets maskinstyrka, ansergeneraltullstyrelsen riktig och ansluter sig helt till förslaget. Visserligenkan det vid tillfällen uppstå svårigheter vid införskaffandet av ett visstfiskefartygs maskinstyrka som upptäckts bryta mot bestämmelserna i och somav skilda omständigheter icke kan bördas och inspekteras. Denna omständighetbör icke inverka på förslagets genomförande då de flesta fiskefartyg förekommeri flaggstatens fartygsregister. 1.Förslag till komplettering av lagstiftningen 1.1 Ipromemorian förutsattes straffskärpning enbart för trålfisket. Ge neraltullstyrelsen anser att även andra fiskemetoder än de som omnämnes i 12 § fiskeriförordningen och som formellt inte är trålfiske, exempelvis fiske med ringnot, snörpvad, snurrevad, laxfiske med drivgarn och laxkrok samt sejgarn bör omfattas av den högre straffskalan som föreslås. IKattegatt och förekommer att utländska fiskare bedriver s.k. sej-garnfisked.v.s. garnfiske med långa och djupa garn som sätts i kilometerlånga länkar.Det har hänt att en eller flera sådana garnlänkar satts innanför den gräns därsådant fiske ej är tillåtet. Om en trålfiskare och en "sej-garnfiskare"påträffas med olovligt fiske är det inte rimligt att straffpåföljdenför gamfiskaren blir så påtagligt ringare än för trålfiskaren. bedrivs fisket efter lax med krok och garn. Krokarna är fastade tillkilometerlånga flytande revar. Gamen är utlagda i länkar, som har en längdsällan understigande . Näten är ytliga och har ett djup av cirka 5 meter.Det är inte rimligt att ha en annan straffpåföljd för laxfiskaren än för trålfiskaren. 1.2 För att säkerställaen effektiv myndighetsutövning på svenskt terri- torialhav och i den svenska fiskezonen är det enligt styrelsens mening absolut nödvändigt att införa en "lydnadsparagraf där fiskefartygen åläggs dels att respektera och åtlyda prejningssignal dels underlätta bord- ning, dels ställa sig till efterrättelse de anvisningar och direktiv, som lämnas av övervakningsmyndigheten (). Brott mot "lyd nadsparagrafen" bör rendera mycket kännbara påföljder förslagsvis sam ma som föreslås för trålfiskebrott enl. 35c§. Det torde vara bättre att i nu aktuell lagstiftning införa en sådan bestämmelse än att få 11 § sjötrafikkun görelsen (1962:267) tillämplig utanför svenskt sjöterritorium. Vidåtskilliga tillfällen har det inträffat att fiskefartyguraktlåtit efterkomma övervakningsmyndighets tillsägelse att stoppa, medföljatill svensk hamn för utredning etc. 1983/84:159 93 Problemethar accentuerats så till vida att det numera är mera regel änundantag att danska fiskefartyg i svensk fiskezon vägrar att efterkommadirektiv från kustbevakningsfartyg. För sedan vägrade ett dansktfiskefartyg att följa sådana direktiv, trots att två man hade lyckats bördafartyget. 35c§l:a stycket Il:e-I2:e raden: "på det fiskefartygpå det eller de fiskefartyg". Jämför lydelsen i paragrafens 2:astycke samt lydelsen i 4:e stycket sid. 39: Vid partrålning etc. 37 § 3:e stycket uttrycket"särskilt förordnad tjänsteman vid kustbevakning" börförtydligas. Rimligen bör befogenheterna tillkomma de tjänstemän som harbefogenheter enligt lagen (1982:395) om medverkan vid polisiärövervakning. Detta förhållande bör komma till uttryck på lämpligt sätt t. ex.genom utbyte av orden "särskilt förordnad" mot "därtillbehörig". harför övrigt inget att erinra mot det framlagda förslaget utan ser medtillfredsställelse fram mot ett genomförande av de föreslagna ändringarna. Landetsfiskbestånd är en förnybar resurs och nationell tillgång som det är angelägetatt hushålla med. Fiskerilagstiftningen tjänar främst syftet att vårdafiskbestånden så att ett uthålligt fiske kan bedrivas till nytta för såväl utövarnasom samhället i stort. I promemorian klarläggs de betydande skillnader som förnärvarande råder mellan de nordiska ländernas fiskeri-lagstiftning. Depåföljder som kan ådömas, särskilt i och , är mycket strängare änmotsvarande svenska. De skärpta sanktioner som föreslås är enligt fiskeristyrelsensmening i huvudsak väl ägnade att åstadkomma den åsyftade anpassningen till deandra nordiska ländernas lagstiftning. Detandra huvudsyftet med de föreslagna skärpningarna är enligt promemorian attåstadkomma en allmänt bättre efterlevnad av fiskerilagstiftningen. Denförhållandevis ringa påföljd som de svenska bestämmelserna leder till riskerarpå sikt att undergräva respekten för fiskerilagstiftningen och därmed omintetgörade syften den tjänar. För att förslagets allmänpreventiva syfte skall uppnåsär emellertid tillsynsfrågorna av vital betydelse. Styrelsen återkommer härtilli det följande. Förslagenhar inriktats på hårdare ekonomiska sanktioner genom kraftigt ökade böter ochvissa ändringar i fråga om förverkande och beslag. Någon ökad användning av frihetsberövandepåföljder avses däremot ej ske. finner denna huvudinriktningpå förslaget vara riktig. Desträngare påföljder som föreslås för trålfiske får i praktiken betydelse 1983/84:159 94 endastpå allmänt vatten och i fiskezonen. Övriga ändringar torde komma att gälla inomhela sjöterritoriet, d. v. s. också enskilt vatten, och i zonen. Fiskeristyrelsenföreslår i det följande att de ändrade bötestraffen skall avse även visst annatfiske än trålfiske. Dessa ytterligare fiskemetoder utövas i huvudsak på allmäntvatten och i fiskezonen men kan även förekomma i enskilt vatten. Ipromemorian avvisas - åtminstone tanken på någon form avsanktionsavgifter, d. v. s. ett slags på förhand bestämd "taxa" för olikaförfaranden. Avgörande för detta ställningstagande synes ha varit att verkställighetav ett avgiftsbeslut i de övriga nordiska länderna inte är möjlig. Styrelsenvill här erinra om de ändringar som genomförts i lagen (1980:424) om åtgärdermot vattenförorening från fartyg och som träder i kraft den Ijanuari 1984.1svensk lagstiftning har alltså införts sanktionsavgifter, därverkställighetsproblemen torde vara av likartad natur. Styrelsen är likvälberedd att godta förslagen i promemorian men anser att tanken påavgifter som sanktion inte bör släppas. Enligt styrelsens mening är detnämligen av grundläggande betydelse för efterlevnaden av lagstiftningen attingripandena kan ske snabbt. Ett "taxesyslem" skulle sannolikt ökasnabbheten i förfarandet som rättssäkerheten inte nödvändigtvisbehöver bli mindre eftersom "taxan" är känd påförhand för den som kankomma att bryta mot fiskebestämmelserna. För beräkningen av "taxan"bör liknande grunder kunna tillämpas som de i promemorian föreslagna metodernaför bestämmande av värdeförverkande. Ipromemorian erinras också om det administrativa styrmedel som ligger i licensieringenav yrkesfisket. Styrelsens grunduppfattning sammanfaller med uttalandet (s. 24)att det inte är rimligt att yrkesmässig verksamhet av den som bryter motgällande regler finansieras med statliga medel. Frågan har varitaktuell genom framställning från fiskenämnden i . Styrelsen harhittills inte ansett att indragning av beviljad licens varit en lämpliglösning. Styrelsen vill först peka på att en indragning skulle drabba olikafiskare olika. Den som har ett gammalt, avbetalt fartyg utan fiskerilån och somfiskar arter utan prisstöd skulle enligt nuvarande licenssystem inte allsberöras av en återkallelse. En indragning skulle också medföra vissa praktiskasvårigheter. Sedan fiskenämnden (i fråga om enskild fiskare eller fiskelag somfiskar med båt) eller (i fråga om fiskelag som fiskar medskepp) genom lagakraftvunnet beslut återkallat en licens skulle styrelsentvingas säga upp beviljade lån och eventuellt återkräva utgivna bidrag. Ettsådant förfarande kräver dock en författningsändring, eftersom en licens kanåterkallas endast om särskilda villkor eller föreskrifter som den har förenatsmed har åsidosatts (4§ förordningen 1978:517 om licens för yrkesfiske). Någonlaglig gmnd för en återkallelse till följd av brott mot fiskerilagstiftningenfinns alltså inte . Till detta kommer att licensieringen nu ärföremål för särskild utredning av fiskekommittén (Jo 1981:06). Prop.1983/84:159 95 Omde övriga förslag som läggs fram i promemorian genomförs torde samhälletsreaktion på överträdelser av fiskerilagstiftningen bli tillräckligt starka.Styrelsen anser alltså att licensieringen inte skall ingå i samhällets brottsbeivrandeverksamhet. Fiskeristyrelsenbetraktar fisketillsynen som ett viktigt led i fiskevården. På sid. 35 ipromemorian konstateras att både fiskerättslagen och instruktion för fisketiUsynsmansätter tillsynsmännen i förgrunden, vilket uppges inte överensstämma med deverkliga förhållandena. Fiskeristyrelsenkan instämma i ovanstående när det gäller den rena utsjöbevakningen, somuteslutande sköts av kustbevakning. I fråga om fisketillsynen i demera kustnära vattnen samt i sjöar och vattendrag vill styrelsen däremotbestämt hävda att fisketiUsynsmännens verksamhet har en stor, i många falldirekt avgörande betydelse för övervakningen av olika fiskebestämmelser. Dettagäller inte minst övervakningen av de bestämmelser som rör skyddet förvandringsfisk; Utan en effektiv tillsyn är dessa, liksom alla föreskrifter omfiske, verkningslösa. Att enbart höja straffsatserna räcker inte omupptäcktsrisken samfidigt är liten. Ipromemorian diskuteras inte närmare ansvaret för och organisationen av fisketillsynsmännen.Fiskeristyrelsen har enligt sin in-stmktion huvudansvaret förfisketillsynen i landet. fiskevattensutredning föreslog att dettaansvar borde överföras på de myndigheter, pch polisen, som istyrelsens ställe borde ha huvudansvaret. Utredningen fömtsatte dock att fiskeristyrelsenskulle tillförsäkras ett avgörande inflytande på utformningen av fisketillsyneninom Sveriges sjöterritorium och den svenska fiskezonen. 1 sitt yttrande överutredningen fann styrelsen förslaget i huvudsak väl avvägt. Fiskeristyrelsenär alltjämt av samma uppfattning och föreslår att förslaget nu genomförs. Länsstyrelsernaförordnade tidigare ofta ordningsvakter för fisketillsyn eller fiskebevakning.Genom införandet av lagen (1980:578) om ordningsvakter kan detta inte skeefter den Ijanuari 1981. De fillsynsmän som behövs vid sidan av polis- ochtullpersonal kan numera endast förordnas enligt instruktion (prop.1979/80:122 s. 45-47 och 64). konstaterade bl.a. attkustbevakningen och polisen i sin tillsynsverksamhet borde biträdas av särskiltförordnade fisketiUsynsman. Dessa myndigheter har nämligen inte möjlighet attavsätta fillräckliga egna resurser för en tillfredsställande tillsyn. Någonändring härvidlag torde inte ha skett efter det att utredningen lade fram sinaförslag. Tillsynsmännensstora betydelse framgår bl.a. av hushållningssällskapets i och skrivelse. Tillsynsmännen utför ofta sin grannlaga uppgift på rent ideellgrund eftersom medelstillgången för finansieringen av deras verksamhet ärkraftigt underdimensionerad. Under /84 finns endast avsatta300000 kronor under anslaget IXE3 Främjande av fiskerinäringen.Resursfrågan har tagits upp i en framställning till regeringen avSveriges Fritidsfiskares Riksför- 1983/84:159 96 Framställningen överlämnades 1982-06-24till . Organisationerna fann det uppenbart att dentillsynsverksamhet som byggts upp skulle falla samman om medel inte ställdestill förfogande. Resursfrågan har ännu inte fått någon tillfredsställandelösning. Iyttrandet över fiskevattensutredningens förslag ansåg detriktigt att ansvaret för utbildningen av fisketiUsynsman i princip skulle åvilade myndigheter som skulle ha huvudansvaret för tillsynen. varberett att medverka vid utformningen av utbildningen samt, i den utsträckningarbetsförhållandena medgav, i själva utbildningsverksamheten. Fiskeristyrelsensuppfattning i dessa frågor är också oförändrad. Förslaget att frånhända fisketillsynsmännenderas nuvarande befogenheter att ta egendom i beslag och att de i stället föringripanden direkt på platsen skulle behöva anmäla behovet av beslag ellerannan tvångsåtgärd kommer att urholka tillsynsverksamheten och ofta göra denhelt uddlös. Normalt måste ingripandena ske direkt vid upptäckten, i annat fallkommer bevis alltför lätt att undanröjas. avstyrker därför förslagetatt slopa tillsynsmännens beslagsrätt. Styrelsen har däremot inget att erinramot att den nuvarande befogenheten för befälhavarna på fiskeristyrelsensundersökningsfartyg att besluta om beslag tas bort. Alltifrånatt fiskezonen utvidgades den Ijanuari 1978 har viss tveksamhet rått om vilkendomstol som skall vara behörig att döma i mål om brott mot fiskelagsfiftningeni fiskezonen. Även om nuvarande regler, som uppgetts, har fungerat utan störretillämpningsproblem anser styrelsen att det vore lämpligt att forumfrågan lösessamtidigt som de i promemorian föreslagna ändringarna genomförs, d. v. s. den Ijuli1984. Nuvarande ordning torde i flera fall ha fördröjt det rättsligaförfarandet. -Enligt styrelsens mening är det av vikt att samhällets reaktionsker utan dröjsmål. Fiskeristyrelsenbehandlar härefter de upprättade lagförslagen. De paragrafer som inte omnämnssärskilt tillstyrks. Fiskeristyrelsentillstyrker att normerade böter införs. För trålfiske ger motorstyrkan denbästa för att bestämma bötesstraffets storlek. Styrelsen tillstyrkerockså de gränser som föreslås för högsta och lägsta bötesstraff. Attenbart låta den kraftiga straffskärpningen träffa trålfisket kan dock uppfattassom en orättvisa. Styrelsen anser det därför av såväl hänsyn till fiskevårdensintresse som rättviseskäl väsentligt att straffen kan skärpas också vid andrafiskemetoder. Styrelsen föreslår att bestämmelserna skall avse också fiske med snörpvad/ringnot,snurrevad, gam- och skötfiské samt fiske med drivlinor. För dessa slags fiskenär det dock svårare att finna en lika rättvisande norm som motorstyrkan utgörvid trålfisket. Prop.1983/84:159 97 Särskiltvid garn- och linefiske används motorsvagare fartyg. För att systemet mednormerade böter inte skall bli svårt att tillämpa vill styrelsen trots dessabetänkligheter föreslå att motorstyrkan hos det fartyg som använts skall varanormerande även vid andra former av fiske än trålfiske. För laxfisket sägs ipromemorian att det inte finns behov av särskilda regler. Styrelsen vill dockhävda att laxen, som i vissa älvar står inför utrotningshot, är i stort behovav särskilt skydd. De adminstrativa beslut som fattats till skydd för laxenmåste respekteras. Denna respekt torde inte kunna upprätthållas med nuvarandepåföljdssystem. Också här spelar naturligtvis bevakningsfrågan stor roll. Ilagstiftningen har fidigare funnits en strängare straffskala om brottet bl. a.avsåg "särskilt värdefull fisk" exempelvis lax. Det kunde med hänsyntill beståndssituationen övervägas att återinföra en gradering i"normala" fall och grova. Om styrelsens förslag att normerade böterskall kunna utdömas också vid annat fiske än trålfiske kommer behovet av ensärskild straffskala dock att bli mindre. Fiskeristyrelsentillstyrker förslaget att förverkande av redskap, liksom , skall kunnaske inte bara när det är påkallat ull förebyggande av brott eller annarssärskilda skäl föreligger utan i alla fall då det "inte är uppenbartobilligt". Förverkande av fartyg (skepp eller båt) skall inte kunna skeenligt förslaget. fiskevattensutredning föreslog dock att farkostskulle kunna förverkas. tillstyrkte detta förslag i sittyttrande . Styrelsen anser dock numera att förverkande av fartygskulle vara ett alltför hårt ingripande. Fiskeristyrelsentillstyrker i huvudsak paragrafens innehåll, men föreslår att orden"eller med förbjuden fiskemetod" tilläggs i andra stycket. Fiskeristyrelsentillstyrker att beslag skall kunna ske dels, som , för att säkra bevisningoch dels för att säkra egendom som kan förverkas. För att uppnåöverensstämmelse och undanröja tolkningssvårigehter vill styrelsen dockifrågasätta om inte uttrycket "på bar gärning" skulle utbytas-mot"i omedelbar anslutning". Härigenom skulle fiskerättslagens språkbrukanknyta till lag om medverkan vid polisiär övervakning. Styrelsentillstyrker även att befogenheterna vid fisketillsyn tas in i fiskerättslagensamt utökas till att avse undersökning av fiskefartyg. I sitt yttrande1982-09-15 till över havrättskonven-tionen anfördestyrelsen att lagsfiftningen borde ändras på sådant sätt att även mer rutinbetonadekontroller av efterievnaden av gällande regler till fiskbeståndens skydd kundegenomföras, exempelvis beträffande tillförlit-7 1983/84. Prop.1983/84:159 98 lighetenav de rapporter om fiskfångst ombord som licensierade utländska fiskare skalllämna innan dé passerar ut ur svensk fiskezon. För tillämpning av 37§ iförslaget krävs "misstanke om överträdelse", vilket inte tordetäcka rutinmässiga kontroller av det slag styrelsen efterlyst. Styrelsenföreslår att paragrafen kompletteras i detta avseende. Fiskeristyrelsenmotsätter sig att tillsynsmännens befogenheter inskränks. De bör ocksåfortsättningsvis ha samtliga de möjligheter de har att ingripaoch som i sista hand ger dem rätt att använda våld om de möts av motstånd (jfr prop.1979/80:122 s. 76-77). I övrigt hänvisar styrelsen till vad som ovan anförts omfillsynsverksamheten. Fråganom lämplig sankfion vid överträdelser av reglerna för trålfiske Hovrättendelar den i promemorian framförda uppfattningen att nu tillämpliga lagreglerinte är ägnade att i tillräcklig grad förhindra överträdelser på området samtatt en mera kännbar reaktionsform bör eftersträvas. Hovrätten är emellertidinte övertygad om att just normerade böter är den lämpligaste sanktionen föratt nå en lika kännbar påföljd som i andra nordiska länder. Nämnda bötesstraff harefterhand i stort sett utmönstrats ur lagstiftningen och det är tveksamt ombehovet av skärpning på det nu aktuella området är så angeläget att detmotiverar att påföljden införs i förevarande sammanhang. Bättre är i så fallatt utvidga tillämpningsområdet för penningböter. Den pågående utredningendärom bör kunna avvaktas. Vidare vill hovrätten peka på möjligheten att införaen regel att i fall av olaga eller olovligt trålfiske förverka det eller defiskefartyg som använts. En sådan regel skulle få starkt avskräckande verkanoch kunde, till undvikande av obilliga effekter, kompletteras med regler omatt förverkandet fick avse del av fartygets eller fartygens värde. Hovrättenhar i och för sig ingen invändning mot det sätt på vilket man i promemorian föreslåratt straffmaximum för normerade böter skall beräknas. Det förtjänar särskiltpåpekas, att den föreslagna straffbestämmelsen blir tillämplig inte enbartbeträffande ett fartygs befälhavare, som kan förutsättas företräda redarensintressen, utan jämväl beträffande övriga besättningsmän som kanske äranställda och bara har en begränsad möjlighet att påverka hur trålfisketbedrivs. Beträffande dessa sistnämnda kan det naturligtvis inte komma i frågaatt döma ut böter på flera . Fråganom förverkande av fångst och fiskeredskap Hovrättengodtar de i promemorian intagna förslagen till förverkanderegler avseendefångst. Prop.1983/84:159 99 F.n. gäller att fiskeredskap får förverkas om det är påkallat till förebyggandeav brott eller eljest särskilda skäl föreligger. I promemorian anges det somönskvärt att förverkande av redskap görs till huvudregel. Enligt hovrättensuppfattning bör detta klargöras i lagtexten på det sättet att förverkanderegelnutformas med verbet "skall". Intresset av att förverkandet inte bliroskäligt betungande bör i lagtexten komma till uttryck på det sättet attförverkande inte skall ske om det är obilligt. Hovrättenhar inga invändningar mot vad förslaget i denna del innehåller. Förslagetavser att tillgodose önskemål från framför allt vissa grupper av yrkesfiskareoch deras organisationer om strängare och mera effektiva sanktioner gentemotutländska fiskare som bedriver olaga trålfiske på svenskt territorialvatteneller inom svensk fiskezon. Kammarrättenvill inledningsvis framhålla att kammarrätten delar den i promemorian (s. 26)framförda åsikten att det kan finnas ett behov av att beträffande överträdelserav den fiskerättsliga lagstiftningen åstadkomma mera kännbara ekonomiskasanktioner än vad nuvarande lagstiftning medger.