prop · G703111 · 1983-12-31 00:00:00 — 1 § andra meningen och 3 § första stycket sekretesslagen (1980:100).Lagrådet vill i anledning härav erinra om innehållet i 7 kap. 17 § samma lagenligt vilken föreskrifterna i 14 kap. inte gäller i fråga om sekretessenenligt den paragrafen. Detta innebär att uppgift från allmänt kriminalregistereller polisregister får av polisen lämnas ut till myndighet inom socialtjänstenendast med stöd av bestämmelse i lagen (1963:197) om allmänt kriminalregister,lagen (1965:94) om polisregister m. m. eller förordning som har stöd i någon avdessa lagar. Polisens underrättelseskyldighet gentemot socialtjänstensmyndigheter medför således inte att sådan myndighet har rätt att ta del avregisteruppgift i vidare mån än vad registerförfattningarna medger. I första stycket anges atl ett polisingripande skall ske"inom lagens ram". Det torde inle tillhöra normal lagstiftningsteknikatt i lagtext använda ordet "lagen" som ett sammanfattande begreppför alla gällande författningar. Motivuttalandet om innebörden av nämndauttryck är inte ett övertygande skäl för att det skall införas i förstastycket. Något annat vägande skäl för alt på detla sätl slå fast det självklaraförhållandet att ett polisingripande skall vara förenligt med lag eller annanförfattning torde inte kunna letas fram. Utan tillgång till motiven kan läsarendessutom förledas till att tro att med Prop.1983/84:111 158 "lagen" avses endast den lag där bestämmelsenfinns, dvs. På grund av det anförda anser lagrådet att uttrycket"inom lagens ram" bör utgå. Anses del angelägel att i paragrafenerinra om legaHtetsprincipen kan detta bättre ske genom t. ex. uttrycket"under iakttagande av vad som föreskrivs i lag eller annanförfattning". Såsom framgår av vad departementschefen anför i anslutningtill förevarande paragraf innefattar andra stycket blott en erinran om atlbestämmelsen i första stycket icke i och för sig medför befogenhet att vidtagaingrepp som begränsar de fri- och rättigheter som enligt 2 kap. regeringsformentillkommer medborgarna. Befogenhet till sådant ingrepp måste bygga på annanlagbestämmelse, som närmare anger på vilka grunder och på vilket sätlinskränkning i berörda rättigheter får göras. Sådana bestämmelser är ipolislagen upptagna i 10-22 §§. Innebörden av bestämmelsen i andra stycket avförevarande paragraf skulle enligt lagrådets mening framgå tydligare om stycketerhåller följande lydelse: "Bestämmelsen i första stycket medför ej rätt tillingripande som begränsar någon av de grundläggande fri- och rättigheter somavses i 2 kap. Enligt första slyckel i paragrafen gäller som huvudregelatt en polisman skall lämna rapport till sin förman, när han får kännedom omett brott som hör under allmänt åtal. Som utvecklats närmare i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.4) är det emellertid meningen att rapportering i vissafall skall kunna underlåtas. I delta hänseende föreslås regeringen fåbemyndigande att meddela närmare föreskrifter. Andra stycket i paragrafen avsesinnehålla ett sådant bemyndigande. En formellt riktigare reglering än den somföreslagits torde erhållas, om andra stycket ges följande lydelse: "Enpolisman får lämna rapporteftergift enligt föreskrifter som regeringenmeddelar." I första stycket av paragrafen föreskrivs att, om någonskall gripas enligt 24 kap. , han inte får omhändertas ellerhållas kvar enligt 13 § andra stycket i förslaget. Nämnda kap. irättegångsbalken handlar om häktning och anhållande men innehåller även, i 7 §,bestämmelser om gripande. Av första stycket i angivna 7 § framgår att enpolisman får gripa en person, när det föreligger skäl till anhållande menbeslut därom inte utan fara kan avvaktas. Indirekt kan av lagrummet utläsas dettämligen givna förhållandet att en polisman också har befogenhet att gripanågon, när anhållningsbeslut redan har meddelats (jfr den av m. fl.utgivna kommentaren till s. 326). Ehuru någon bestämmelsedärom inte har upptagits i kapitlet, är det tydligt att en poHsman även har befogenhet att gripa en person för verkställighet av ettmeddelat beslut om häktning (jfr m. fl. s. 335). När det i förevarandeparagraf i förslaget talas om "gripas enligt 24 kap.rättegångsbalken" torde därmed avses gripande i alla nu berördasituationer, dvs. inle bara sådant gripande som regleras genom kapitlets 7 §utan också gripande för verkställighet av beslut om anhållande eller häktning. Förslaget i första stycket innebär att där åsyftadepersonalkategorier får använda våld i de situationer som nämns i 10 § förstastycket 1,2 och 4 men inte i de fall som avses i 10 § första stycket 3.Anledningen till denna begränsning, som saknas i polisberedningens förslag,framgår inte av motiven. Begränsningen är svårförståeHg särskilt i fråga omtjänstemän vid kustbevakning. Ett syfte med lagen (1982:395) omtullverkets medverkan vid polisiär övervakning var att skapa förutsättningarför ett rationellt system där kustbevakningstjänstemän utrustas medbefogenheter att ingripa i situationer där polis inte finns fill hands (prop.1981/82:114 s. 19). Detta syfte synes böra leda till att en kustbevakningstjänstemaninom sitt övervakningsområde tillerkänns samma befogenheter som en polismanäven när det är fråga om de i 10 § första stycket 3 avsedda situationerna, attavvärja en straffbelagd handling eller en fara för liv, hälsa eller värdefullegendom eller för omfattande skada i miljön. Enligt stadgandet i punkt 4 skall de nya bestämmelserna omval av ledamöter och suppleanter i polisstyrelser tillämpas först vid val somavser tid efter utgången av . Avsikten är uppenbariigen atl i den månval för komplettering erfordras för fid års utgång nu gällandebestämmelser fortfarande skall tillämpas. En uttrycklig regel härom torde böraupptagas i övergångsbestämmelserna. Lagrådet föreslår att under punkt 4upplages en andra mening av förslagsvis följande lydelse: "I fråga om valtill polisstyrelse avseende tid fill utgången av gäller äldrelag." I punkten 5 anges att viss bestämmelse skall gälla ävendem som enligt "äldre bestämmelser" är krigsplacerade inomcivilförsvaret på visst sätt. Med "äldre bestämmelser" torde åsyftasde stadganden som kommer att ändras genom ett till lagrådet den 3 november 1983remitterat förslag till lag om ändring i civilförsvarslagen (1960:74), avseddatt träda i kraft . men som enligt övergångsbestämmelse till denlagen fortfarande skall tillämpas beträffande vissa personer. För att vad somåsyftas skall framgå med önskvärd tydlighet bör uttrycket "enligt äldrebestämmelser" utbytas mot orden "med stöd av övergångsbestämmelsetill lagen (1984:000) om ändring i civilförsvarslagen (1960:74)". 1983/84:111 160 Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen (1980:376) Utöver den i remissen föreslagna ändringen i förevarandelag, innebärande att 100 § upphävs, bör ändring göras i 55 § som i förstastycket hänvisar till 1 § lagen om tillfälligt omhändertagande, vilken föreslåsupphävd. Då bestämmelsen i denna paragraf ersätts av stadgandet i 11 §polislagen, bör hänvisningen i 55 § ändras atl avse detta stadgande. Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:511) omomhändertagande av berusade personer m. m. EnHgt första meningen i första stycket skallalkoholdrycker eller andra berusningsmedel, som påträffas hos denomhändertagne, tas ifrån honom. I andra meningen föreskrivs att sådan egendom bevisHgenskall förstöras, om inte särskilda skäl talar för att den återställs efter frigivandel.Tredje meningen innehåller stadgandet all "frågor härom" prövas avden förman till vilken omhändertagandel skall anmälas. Lagtexten lämnar -särskilt i belysning av paragrafens nuvarande lydelse - utrymme för tvekan omhuruvida förmannen bara skall pröva sådana frågor som avses i andra meningeneller om han också skall besluta i fall som sägs i första meningen, dvs. närdet gäller att ta egendomen ifrån den omhändertagne. De bakomHggande motiventill den föreslagna regleringen ger emellertid klart vid handen att förmannensprövning inle skall avse det faktiska omhändertagandet utan endast fråganhuruvida egendomen skall återlämnas efter frigivandel eller inte (se SOU1982:64 s. 220). För att innebörden av lagtexten skall framträda lydHgare föreslårlagrådet att orden "Frågor härom" i första styckets tredje meningutbyts mot "Frågan härom". Beträffande innebörden av bestämmelsen i första stycketkan hänvisas till vad lagrådet anfört i anslutning till 18 § i förslaget tillpolislag. I andra stycket torde orden "beröva någonfriheten" böra ersättas med det mera exakta "omhänderta någon". Förslagen lämnas utan erinran. Närvarande: statsrådet I. , ordförande, ochstatsråden , , , , , ,, , , , , , R. Carisson, ,, , Föredragande: statsrådet med förslagtill polislag m. m. 1 Anmälan av lagrådsyttrande Föredraganden anmäler lagrådets yttrande' över förslagtill 1. poHslag, 2. lag om ändringi , 3. lag om ändringi , 4. lag om ändringi utlänningslagen (1980:376), 5. lag om ändringi lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m. m., 6. lag om ändringi lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning, 7. lag om ändringi sekretesslagen (1980:100), 8. lag om ändring i kreditupplysningslagen (1973:1173). Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför. Lagrådet har frånsett några förslag till mindre jämkningarlämnat lagförslagen utan erinran. I fråga om förslaget till polislag harlagrådet särskilt framhållit atl det måste anses vara av värde att man erhålleren samlad framställning i lag om polisens centrala befogenheter, i den mån debegränsar de grundläggande fri- och rättigheterna enligt regeringsformen (RF).Enligt lagrådet får det också anses väl förenligt med detta att särskildaregler som gäller polisens rätt till ingripande i mera speciella situationertas ' Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträdeden . 11 1983/84. Prop.1983/84:111 162 upp i lagar som gäller just dessa situationer. En särskild fråga som lagrådet har berört inledningsvisgäller huruvida möjlighet till domstolsprövning bör finnas av omhändertagandenenligt polislagen och lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB). Lagrådet konstaterar att de omhändertaganden som får äga rum enligtde remitterade förslagen måste anses vara så kortvariga att domstolsprövningenligt bestämmelserna i 2 kap. 9 § RF inte krävs. Lagrådet uttalar också att endomstolsprövning inte skulle stärka den omhändertagnes rättssäkerhet i sådangrad att det finns anledning att överväga att nu införa en dylik ordning. Jag kan för min del instämma i vad lagrådet har anfört idenna del, en ståndpunkt som sammanfaller med den inställning statsmakternatidigare haft i frågan. Del kan tilläggas att inte heller bestämmelserna om rältfill domstolsprövning i den europeiska konventionen angående skydd för demänskliga rättigheterna oeh de grundläggande friheterna ger anledning tillannan bedömning. Jag övergår nu till alt ta upp de frågor som lagrådet haraktualiserat och ytterligare ett par spörsmål i anslutning till de särskildabestämmelserna. 3 Förslaget till polislag Vad lagrådet har uttalat i anslutning fill denna paragrafföranleder ingen invändning från min sida. Som behörighetsvillkor för de ledamöter och suppleanter ien polisstyrelse som utses genom val gäller f. n. att dessa skall vara svenskamedborgare och bosatta inom distriktet samt äga rösträtt vidkommunfullmäktigval (76 § polisinstruktionen, 1972:511). Visserligen har kommunaldemokraliskakommittén i betänkandet (Ds C 1983:4) Utländska medborgares valbarhet tillvissa förtroendeuppdrag föreslagit att kravet på svenskt medborgarskapskall tas bort bl. a. när det gäller val till polisstyrelser. I avvaktan på ensamlad bedömning av frågor om invandrares rösträtt och valbarhet bör dock någonändring i det nu gällande kravet på svenskt medborgarskap i förevarandeavseende inte göras. Detta krav liksom övriga behörighetsvillkor bör lämpligenanges redan i lagen. Tredje stycket i paragrafen bör kompletteras i enlighethärmed. Prop.1983/84:111 163 Beträffande innebörden av denna paragraf, som behandlarlänsstyrelsens befogenheter, bör ytterligare anmärkas följande. F. n. ärStockholms, och polisdistrikt undantagna från länspolischefensverksamhetsområde i operativt hänseende. PoHschefen i vart och ett av dessadistrikt har i detla hänseende såvitt gäller det egna distriktet samma befogenheteroch samma ställning gentemot landshövdingen och styrelse som enlänspolischef. Det innebär bl. a. att förekommande frågor om polisförstärkningmellan storstadsdistriktet och länet i övrigt är avsedda att i princip lösas påsamma sätt som när sådana frågor uppkommer mellan två länspolischefer. Somframgår av vad jag anförde i lagrådsremissen avses denna ordning upphöra iStockholms och i och med all den nya organisationsformsom föreslås för dessa län börjar fillämpas . Samma principiellaordning som f. n. avses däremot fortfarande gälla för . Densärskilda reglering som med hänsyn härfill behövs för sistnämnda län kanmeddelas som verkställighetsföreskrifter. Lagrådet har riktat invändningar mol föreskriften i förstastycket om att ett polisingripande skall ske "inom lagens ram". Dettorde enligt vad lagrådet framhåller inte tillhöra normal lagstiftningsteknikatt i lagtext använda ordet "lagen" som ett sammanfattande begreppför alla gällande författningar, och dessutom kan läsaren förledas tro att med"lagen" avses "polislagen". Eftersom det angivna uttrycketenligt lagrådets mening endast slår fast ett självklart förhållande, förordarlagrådet att del utgår. Jag kan för min del ha viss förståelse för de invändningarlagrådet har riktat mot del valda uttryckssättet. Till skillnad från lagrådetanser jag det däremot påkallat att i denna paragraf med grundläggande principerför polisingripanden slå fast att tillämpningen av behovs- och proportionalitetsgrundsatsernamåste ske inom ramen för vad lagar och andra författningar fillåter. Denaktuella bestämmelsen skulle annars möjligen kunna läsas så all en polisman fåråsidosätta en föreskrift i en lag eller någon annan författning, om dettaskulle framstå som försvarligt med hänsyn fill fjänsteuppgiftens syfte ochövriga omständigheter. Som närmare har utvecklats i remissen är detta inteavsikten. Att märka är t. ex. att de principer för s. k. okonventionella spaningsmetodersom har rekommenderats i remissen har sin utgångspunkt i det uttryck för legalitelsprincipen,som återfinns i detta stycke. Jag förordar därför att uttrycket "inomlagens ram" i enlighet med vad lagrådet alternafivt rekommenderar och ilinje med vad polisberedning föreslog ersätts med "underiakttagande av vad som föreskrivs i lag eller annan författning". Prop.1983/84:111 164 Stycket innehåller enligt remissens förslag en erinran omatt bestämmelsen i första stycket inte i och för sig ger polisen någonbefogenhet att vidta ingrepp som begränsar de fri- och rättigheter som enligt 2kap. RF tiUkommer medborgarna. Innebörden av bestämmelsen skulle enligt lagrådelsmening framgå tydligare om stycket formulerades enligt följande:"Bestämmelsen i första stycket medför ej rätl till ingripande sombegränsar någon av de grundläggande fri- och rättigheter som avses i 2 kap.regeringsformen." Av lagrådets förslag till utformning av andra stycket fårkanske tydligare än av lagrådsremissens förslag anses framgå alt stycket vändersig direkt till de enskilda polismännen. Detta ser jag som en fördel. Mensjälva huvudpunkten - alt en begränsning av de gmndlagsskyddade rättigheternainte får grundas enbart på bestämmelserna i första slyckel - synes inte kommafram fullt tydligt. Ett ingripande som medför någon sådan begränsning kan juvara tillåtet med stöd av första stycket i förening med en annan bestämmelse ipolislagen eller en föreskrift i någon specialförfattning. Med hänsyn till detanförda föreslår jag att stycket formuleras på följande sätt: "Ettingripande som begränsar någon av de grundläggande fri- och rättigheter somavses i 2 kap. regeringsformen får ej grundas enbart på bestämmelserna i förstastycket." 9§ Jag godtar lagrådels förslag till justering beträffandedenna paragraf. Jag instämmer i vad lagrådet har uttalat beträffandeinnebörden av paragrafen. Förslaget i första stycket första meningen innebär, somlagrådet påpekar, alt där åsyftade personkalegorier får använda våld i desituationer som nämns i 10 § första stycket 1,2 och 4 men inte i de fall somavses i 10 § första stycket 3. Denna begränsning, som saknades ipolisberedningens förslag, är enligt lagrådet svårförståelig särskilt i frågaom tjänstemän vid tullverkels kustbevakning. Med hänvisning till förarbetenatill lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning (prop.1981/82:114 s. 19) förordar lagrådet alt en kustbevakningsljänsteman inom sittbevakningsområde tillerkänns samma befogenheter som en polisman även när detär fråga om de i 10 § första stycket 3 avsedda situafionerna. Jag kan godtalagrådets ståndpunkt. 1983/84:111 165 ÖvergångsbestämmelsernaJag godtar de jämkningar som lagrådet har föreslagit. Utövervad jag nu har anfört bör några ändringar av redakfiondl natur göras iförhållande till det remitterade förslaget. Jagbiträder de förslag fill justeringar som lagrådet har lagt fram. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag atl regeringen föreslårriksdagen all anta de av lagrådet granskade lagförslagen med vidtagnaändringar. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar atl genomproposition föreslå atl anta de förslag som föredraganden har lagtfram. 1983/84:111 166 Bilaga 1 Sammanfattningav betänkandet (SOU 1982:63) Polislag Isitt principbetänkande (SOU 1979:6) Polisen behandlade årspolisutredning förutom organisatoriska frågoräven spörsmålet om en rättslig reglering avpolisverksamheten. Utredningen förordade att de viktigaste bestämmelsernaom polisverksamheten skulle föras samman till en särskildpolislag. Denna borde omfatta grundläggande regler ompolisens uppgifter, polisorganisationen och styrningen i övrigtav polisverksamheten samt om polisens befogenheter. Utredningen angav ocksåprinciper för hur polisens befogenheter och skyldigheter borderegleras i en sådan lag. betänkande remissbehandlats, togs de i betänkandetdiskuterade frågorna upp i prop. 1980/81:13 om polisens uppgifter,utbildning och organisation m.m. behandlade propositionen under våren1981 (JuU 1980/81:24, rskr 1980/81:210). I enlighet med vad som hade förordatsav polisutredningen och i propositionen förutsattes iriksdagsbeslutet att det praktiska genomförandet avpolisreformen och de i sammanhanget aktuella författningsfrågornaskulle behandlas av en särskild polisberedning. Pågrundval av riksdagsbeslutet meddelade regeringen direktiv förpolisberedningen. Av dessa framgår den huvudsakliga innebördenav det principbeslut om en reform av polisväsendetsom har fattat. Direktiven i deras helhet finns intagna som bilagatill detta betänkande. Beredningenhar bedömt det som lämpligt att behandlapolislagstiftningen i ett särskilt betänkande. Frågornarörande organisation och utbildning m.m. behandlas f.n.av beredningen i andra former. Beredningens ståndpunkti de grundläggande organisationsfrågornaframgår dock redan av detta betänkande. Polisensuppgifter och dess organisation utgör ämnen som enligt de i regeringsformen fastslagnaprinciperna för normgivning inte nödvändigtvisbehöver regleras genom lagstiftning. Den centrala och förmedborgarna betydelsefulla plats som polisverksamheten intar i rättssamhälletkan emellertid göra det motiverat att grundläggandebestämmelser om polisens uppgifter och organ liksom styrningeni övrigt av dess verksamhet kommer till uttryck i en författningsom är beslutad av . Debefogenheter som tillkommer polisen har såvitt gällerdess utredningsverksamhet genom (RB) fåtten författningsreglering som i princip ir fullständigoch enhetlig. Motsvarande gäller inte om den övrigapolisverksamheten. I övervaknings- och serviceverksam- Prop.1983/84:111 167 heten är polisen sålunda när det gäller ingreppsbefogenheterna hänvisad till stöd i en rad olika författningar eller i vissa fall till sedvanerättsliga principer som har ett mera indirekt författningsstöd. Det kan därför ibland råda en viss osäkerhet om vilka ingrepp polisen får göra, när den fullgör uppgifter som inte hör till utredningsverksamhetens område. Önskvärdheten av en fastare reglering av rättsområdet har också framhållits tidigare i lagstiftningssammanhang. Till detta kommer att den nya regeringsformen (RF) från formell synpunkt gör en lagreglering nödvändig i vissa hänseenden. Enligt regeringsformen tillförsäkras nämligen medborgarna gentemot det allmänna en rad grundläggande fri- och rättigheter. Varje medborgare är exeitipelvis enligt 2 kap. 6 § RF gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp, kroppsvisitation och husrannsakan, och enligt 8 § samma kapitel gäller motsvarande skydd mot frihetsberövande. De flesta av dessa grundläggande fri- och rättigheter kan visserligen begränsas, men detta kan - frånsett vissa undantagsfall - ske endastgenom lag beslutad av (2 kap. 12 §). På polisens område förekommer en hel del ingripanden som med fog uppfattas som tjänsteplikter för de enskilda polismännen, trots att de utan att kunna stödjaspå någon uttrycklig lagbestämmelse begränsar vissa av de grundläggande fri- och rättigheterna. Detta svarar inte motsyftet'med regeringsformens lagkrav. Beredningen har sett det som en viktig uppgift att utforma sina förslag på ett sådant sätt att de brister från formell synpunkt som i enlighet härmed föreligger enligt nuvarande ordning blir undanröjda. Avsikten är därvid principiellt sett inte att polisens befogenheter skall utvidgas utan att rättsläget skall klarläggas. isens uppg i fter Bestämmelser om polisens uppgifter finns f.n. i 2 § po-1 isinstruktionen (1972:511, omtryckt 1981:735). I paragrafens första stycke anges uppgifterna med orden "polisen skall upprätthålla allmän ordning och säkerhet" (den s.k. generalklausulen). I ett andra stycke av paragrafen erinras om att polisen dessutom skall fullgöra den verksamhet som ankommer på polisen enligt särskilda bestäm-melser. Generalklausulen specificeras på så sätt, att det som särskilda åligganden för polisen föreskrivs att den förebygga brott samt hindra att den allmänna ordningen störs genom brott eller på annat sätt. 1983/84:111 168 uppdaga brott, som hör under allmänt åtal, samt vidta de åtgärder som behövs, när den allmänna ordningen och säkerheten har har kränkts på annat sätt än genom brott, i övrigt lämna allmänheten skydd, upplysningar och annan hjälp. Enligt 3 § polisinstruktionen ingår det i polisens uppgifter att samarbeta med åklagarmyndigheter samt andramyndigheter och organisationer vilkas verksamhet berör polisverksamheten. Särskilt åligger det polisen att fortlöpande samarbeta med myndigheterna inom och att underrätta dessa om förhållanden som bör föranleda någon åtgärd av dem. Det generellt hållna uttrycket att upprätthålla allmän ordning och säkerhet har använts i olika polisförfattningar för att ange och kortfattatbeskriva polisens uppgifter. Motsvarande sätt att avgränsa polisens verksamhetsfält är brukligt också i andra länder. När polisen förstatligades fördes inte någon principdiskussion vare sig om polisens arbetsuppgifter, om polisverksamhetens innehåll eller om verksamhetens ändamål, eftersom förstatligandet inte ansågs ge anledning till några förändringar i dessa avseenden. De förändringar som har ägt rum inom samhället i stort har inte bara på olika sätt berört och påverkatpolisens arbetsförhållanden utan också medfört att ändamålet med polisverksamheten numera inte alltid ter sig lika självklart som . De konflikter i fråga om yrkesrollen som bl.a. polisutredning har pekat på när det gäller att förena de hjälpande och de repressiva uppgifterna är exempelvis ofta en realitet för den enskilde pol i smannen . Man kan mot den bakgrunden hysa förståelse för de remissinstanser som i yttranden över polisutredningens betänkande velat ha en långtgående detaljreglering i lag av polisens arbetsuppgifter.