prop · G70340 · 1983-12-31 00:00:00 — Naturligtvis kan regeringenäven ha anledning all återkomma till i dessa frågor,bl.a. med anledning av arbetet i bosladskommittén och i del utredningsarbete somjagtidigare har nämnt. Avslutningsvis vill jag kommentera de synpunkter rörandeprogrammets sysselsättningseffekter som har kommit fram vid remissbehandlingen. Arbetsgruppen här valt all grunda sina beräkningar avsysselsättningseffekten på en jämförelse mellan de investeringsnivåer somprogrammet innebär och investeringsnivån under det sena 1970-lalel, dvs. innanen rad tillfälliga stimulanser för byggandet saltes in. Många remissinstanserpåpekar att den sysselsättningsökning som redovisas vid en sådan jämförelsetill .stor del redan är intecknad. Detta är naturiigtvis till viss del riktigt.De väsentligt bättre finansieringsvillkor som föreslås för underhåll ochreparationer bör dock leda lill betydande investeringsökningar. Därtill skallläggas effekten av de bättre villkor för tillgänglighetsskapande åtgärder, grundförstärkningsålgärderm. m. som jag också kommer att föreslå. också i förhållande lill dagenssituation bör därmed programmet 1983/84:40 14 kunna ge en betydande sysselsättningseffekt, särskilt påvissa orter och inom vissa branscher och yrkeskategorier. I likhet medarbetsmarknadsstyrelsen vill jag emellertid framhålla att del kommer attkrävas aktiva åtgärder för all överbrygga de omställningsproblem som tordekomma att uppstå. Jag vill också tillägga att det inte är möjligt att enbartinom ramen för bostadspolitiken lösa kapacitets- och sysselsättningsproblemeninom byggsektorn. Åtgärder av annat slag och inom andra samhällssektorer måsteockså till. Jag vill i det sammanhanget hänvisa till de förslag Ullsysselsättningsfrämjande åtgärder som regeringen har förelagt (prop. 1983/84:26) och lill det arbete i samråd med företrädare förbranschorganisationer och fackliga organisationer som sker i den särskildaledningsgrupp för byggfrågor som regeringen har tillsatt. 1.2.2 Planering av förnyelseåtgärder 1.2.2.1 Inriktningoch ansvarsfördelning Planeringen har stor betydelse för den socialabostadspolitiken. Genom en öppen och demokratiskt styrd planering kanmänniskors behov och önskemål fångas upp, kanaliseras och omsättas i konkretaåtgärder. För alt planeringen skall bli meningsfull måste den inriktas päväsentliga frågor som kräver gemensamma beslut och åtgärder. Den måste bedrivasi nära samverkan med dem som är direkt berörda. Del är också en viktig uppgiftför planeringen alt medverka lill en rättvis och solidarisk fördelning avresurser mellan olika grupper i samhället och mellan olika delar av en kommun. Den här grundsynen delas inte av alla. Företrädarna för deprivata fastighetsägarna och näringslivets organisationer ger i sina remissvaruttryck åt en annan grundsyn, nämligen den att utvecklingen i stället böröverlåtas ät marknadskrafterna. Bortsett från alt jag av principiella skäl intedelar den uppfattningen vill jag påpeka att ett sådant synsätt leder tillsärdeles orimliga konsekvenser när del gäller behov av förändringar ibostadsbeståndet och bostadsmiljöerna. I avsaknad av effektiva vägar att fätil! stånd förbättringar av den befintliga bostadsmiljön tar sig nämligenhushållens efterfrågan i första hand uttryck i att de som har möjligheterflyttar lill områden som bättre svarar mot behov och önskemål. De minstattraktiva områdena överges därmed av dem som har störst möjlighet all väljabostad. Saknas planerade och samordnade insatser från samhällets gemensammaorgan leder utvecklingen snabbi lill segregation, förslumning och en omfattandekapitalförstöring. Bostadsmarknaden sorterar under sådana förhållandeneffektivt ut vinnare och förlorare. Till förlorarna hör regelmässigt degrupper som har de sämsta ekonomiska förutsättningarna. Till dem hör mänga avde fysiskt, psykiskt och socialt handikappade, dvs. de som har störst behov aven god boendemiljö och stöd och hjälp frän omgivningen. För alt illustrera den här utvecklingen brukar man oftahänvisa till länder Prop.1983/84:40 15 som saknar den utbyggda organisation för samhällsbyggandelsom vi har i vårt land. Enligt min mening behöver man dock inte gä utanför vårtlands gränser för alt bli varse konsekvenserna av en alltför marknadsstyrd utvecklinginom bostadssektorn. Också hos oss finns det ofta i tätorterna en uppdelning i "goda"och "dåliga" områden. Vi har kunnat se att upprustning och ombyggnadlättare lar fart i de "goda" områdena där bostäderna efterombyggnaden tas i anspråk av mera välsituerade hushåll än de som bodde därförut. För att motsvarande förbättringar skall ske i de "dåliga"områdena krävs det rejäla insatser från kommunernas sida. Där blir marknadskrafternamärkvärdigt orkeslösa. Ett bosladsförbätlringsprogram som syftar lill att uppnåde mål somjag har redogjort för kan därför inte genomföras utan enaktiv planering och utan engagemang frän samhällsorganens sida. I likhet medarbetsgruppen anser jag att kommunerna måste ha ett huvudansvar för attplanera, förbereda och initiera genomförandet av bostadsförbättringsprogrammet. Statsmakternahar emellertid, somjag nämnde inledningsvis, ett övergripande ansvar för altskapa rimliga förutsättningar för att förverkliga bostadsförbättringsprogrammet.Pä staten vilar bl.a. ett ansvar för de offentliga organens medverkan iarbetet. Några remissinstanser, bl. a. LO och byggnadsarbetareförbundet, anseratt arbetsgruppens förslag inte ger staten tillräckliga möjligheter alt setill att kommunernas planering verkligen kommer till stånd. Jag har uppfattat arbetsgruppens förslag så att det byggerpå förvissningen om alt ett förtroendefullt och effektivt samarbete mellanstatliga organ och kommunerna skall kunna byggas upp ulan att möjligheter till ivängsin-gripandenfrän sialens sida skall behöva tillskapas. För min del är jag förvissad om att dellaskall vara möjligt. Statliga förelägganden gentemot en kommun skulle isammanhang som dessa, då del ställs krav på en engagerad och aktiv kommunalutvecklingsinsats, vara verkningslösa. Samhällsplaneringenhar under läng lid varit inriktad pä ulbyggnad och nyexploatering. Bara i litenomfallning har samhällsplanerarnas intresse riklats mot utvecklingen av denbefintliga bebyggelsen. I de fall planer har utarbetats för redan bebyggdaområden har det skett med utgångspunkt i synsätt och metodei- somhar utvecklats för nyexploatering. Arbetsgruppen menar att planeringen, nu närvi slår inför en ny fas i utvecklingen av den sociala bostadspolitiken, börställas om sä att betydligt större uppmärksamhet ägnas åt hur bostadsbeståndetsom helhet bör utvecklas och utnyttjas. Liksom flertalet remissinstanser delarjag den uppfattningen. Vissa remissinstanser, bl. a. HSB, har emellertiduttryckt oro för att en sådan utveckling skulle leda till ett minskal intresseför nybyggnadsfrågorna. För min del finner jag del angelägel att behoven avförändringar i befintliga bostäder och behoven av nyexploatering, komplettering,förtätning, rivning och nybyggnad etc. betraktas i ett samman- Prop.1983/84:40 16 Nybyggandet får således inte ses som en separatverksamhet ulan som ett av flera olika sätt att utveckla det samladebostadsbeståndet. Det är med tillfredsställelse jag noterar allremissinstanserna i stor utsträckning ansluter sig till de allmänna synpunkterpå 'inriktningen av kommunernas planering som redovisas i arbetsgruppensbelänkande. Del råder således bred enighet om alt kommunernasförnyelseplanering bör vara områdesorienlerad och inbegripa inte bara fysiskaförändringar i byggnaderna utan också behov av att utveckla den yttre miljön,tillgången pä gemensamma lokaler, service m. m. Som jag nämnde inledningsviskommer jag all ta initiativ till ett vidare arbele med alt bl. a. utvecklaformerna för en sådan områdesorienlerad planering som tar sikte på all ökamöjligheterna för gamla och handikappade all bo kvar. Flera remissinstanser påpekar alt en utveckling avplaneringen i den här riktningen också är förenad med risker. Knappaplaneringsresurser kan komma att bindas vid etl fåtal områdenmed påföljd alt andra områden försummas. Planeringen kan bli så detaljerad allutrymmet för lokala initiativ och beslut i samråd mellan boende ochfastighetsägare blir alltför beskuret. Del är naturligtvis viktigt att redaninledningsvis uppmärksamma risker av detta slag. Behovet av planering ochkommunala insatser är olika i olika områden. Vilka insatser som behövs måsteenligt min uppfattning avgöras lokalt mot bakgrund av förnyelsebehovens karaktäroch de samlade resurser för planering m. m. som slår lill buds. Kommunernamåste också ges utrymme alt följa upp sin planering i de ställningstagandenrörande standardkrav m. m. som aktualiseras i enskilda fall. Mina övervägandeni det följande i dessa frågor grundas på en strävan att ge kommunerna ökadebefogenheter all. mot bakgrund av planmässiga överväganden, själva avgöra huravvägningarna bör göras i det enskilda fallet. Jag är medveten om att det på många häll bedrivs arbetemed att utveckla den kommunala planeringen i den riktning som jag harangivit. Många remissinstanser framhåller alt kommunerna måste gesbättre möjligheter att initiera och genomföra förnyelseåtgärder. Mångaefterlyser också överväganden om vilket inflytande de boende bör ha överförnyelseprocessen. Jag hyser stor förståelse för dessa synpunkler. Dagenslagstiftning för planering och plangenomförande är inte särskilt anpassad tillbehovet av att förnya den befintliga bebyggelsen. Bostadssaneringlagen larenbart sikte på förbättringar i del äldsta bostadsbeståndet. Det finns lagaroch andra författningar som ännu inte har anpassats till den syn på hyresgästernasställning och formerna för deras inflytande över förvaltningen som harutvecklats . Vissa av dessa problem har beaktats i del förslag till enny plan- och byggnadslagstiftning som regeringen har remitterat lilllagrådet. Inom har vidare påbörjats en översyn av bostadssaneringslagenoch andra lagar som har betydelse för all genomföra för- Prop.1983/84:40 17 Jag vill också erinra om att vissahithörande frågor har uppmärksammats särskilt. Jag tänker dä pä den särskildalag om exploateringssamverkan som har utarbetats i anslutning till den nyaplan- och byggnadslagstiftningen och på de förslag lill ändringar iförköpslagen som lades fram och som har remissbehandlats(Ds Ju 1983:11). Arbetsgruppen föreslår i sitt belänkande ändradeföreskrifter för bostadsförsörjningsplaneringen. Syftet med ändringarna är altge kommunerna ökade möjligheter alt anpassa planeringen lill de lokalabehoven, att samordna bostadsförsörjningsplaneringen med andra planeringsformeroch att begränsa det formaliserade uppgiflslämnandet lill statliga myndigheter. Gruppens förslag i denna del har fåll ett mycket blandatmottagande. Bland remissinstanserna förekommer olika bedömningar av hur väl bostadsförsörjningsplaneringenfungerar f. n. och vilket behov det finns av en mer långtgående förändring avplaneringens innehåll och uppläggning. Sä ansluter sig t. ex. kommunförbundetoch alla de hörda kommunerna utom en lill huvuddragen i arbetsgruppens förslag,medan bostadssiyrelsen och de länsbostadsnämnder som har anmodats att yttra siganser all man sä långt som möjligt bör utgå från nuvarande bestämmelser ochrutiner för bosladsförsörjningsplaneringen. , som hell insläminer isyftet bakom de föreslagna författningsändringarna, menar i likhet med en kommunatt den åsyftade förändringen i planeringens innehåll och uppläggning ryms inomramen för gällande bestämmelser. Till grund för mina egna överväganden i fråga om bosladsförsörjningsplaneringenvill jag lägga följande allmänna synpunkter. Som jag nämnde inledningsvis ser jag bosladsförbättringsprogrammetsom ett viktigt steg i en utveckling av den sociala bostadspolitiken. Medan behovelav en rymlig och väl utrustad bostad tidigare stod i förgrunden, har numerakvaliteter i den fysiska och sociala miljön, tillgången på service ochkommunikationer m. m. kommit att tillmätas allt större betydelse. Vårabostadsbehov har också förändrats. De många småhushållen ökar betydelsen av enbostadsmiljö som ger utrymme för, stimulerar till eller tvingar fram kontakter.Allt fler gamla och handikappade behöver en lättillgänglig yttre och inre miljösamt möjlighet att få hjälp eller vård i eller nära bostaden. Bostadsmiljönutgör också den viktigaste basen för hemarbete, föreningsliv, kulturellaaktiviteter och annan fritidsverksamhet. Strävandena att fördjupa denkommunala demokratin måste också till stor del bygga på aktivitet och ansvarinom bostadsområdena. En utveckling i den här riktningen är inte möjlig ulan altbryta upp de ofta ganska stela gränserna mellan olika samhällssektorer. Bostadsfrågornakan inte betraktas avskilda frän andra områden som barnomsorg, 2 1983/84. 1983/84:40 18 äldreomsorg,skola, frilid och kultur. Under miljonprogrammets dagar lärde vi oss att ensamplanering för olika samhällssektorer är oundgänglig då nya bostadsområdenskall byggas. Men vi har ännu inte kommit särskilt långt i att tillämpa sammasynsätt när del gäller de fortlöpande förändringar som sker eller planeras iden befintliga bebyggelsemiljön. En annan utgångspunkt förmina överväganden - som har ett visst samband med vad jag har sagt - äralt en minskad reglering i detalj av kommunernas verksamhet bör eftersträvas.En bred parlamentarisk enighet råder om denna inriktning. Kommunerna harnumera en sådan kompetens och sådana förutsättningar i övrigt alt de bör ges etlmera självständigt ansvar i frågor som har reglerats genom statligaföreskrifter. Mina överväganden i detföljande grundas pä uppfattningen alt arbetet med bostadsförbättringsprogrammetbör läggas upp så att det bidrar till att bygga upp mera integreradeplaneringsformer i kommunerna. Vad som krävs för att skapa utrymme för enfortsall utveckling av den sociala bostadspolitiken är inte i första hand enutbyggd sektorsplanering utan snarare en utveckling där bosladsförsörjningsplaneringenintegreras med annan planering. I mänga kommuner har, som jag tidigarehar nämnt, planeringen utvecklats i denna riktning. har undersenare är aktivt verkat för alt stödja och stimulera en sådan utveckling. .Bostadsförsörjningsplaneringen regleras genom dels en mycket allmänthällen bestämmelse i 3 § lagen (1947:523) om kommunala åtgärder tillbostadsförsörjningens främjande, dels närmare föreskrifter i förordningen(1978:397) om kommunala bostadsförsörjningsprogram. Förordningen ger bostadssiyrelsenbefogenheter att utfärda närmare föreskrifter rörande planeringen ochredovisningen av vissa uppgifter. I praktiken har bostads-styrelsensföreskrifter kommit all inskränkas lill föreskrifter om all vissa uppgifter omplanerat bostadsbyggande skall redovisas åriigen. Styrelsen har därtillutarbetat allmänna råd om planeringens inriktning, innehåll etc. Arbetsgruppenföreslår vissa ändringar i de nämnda författningarna. Ändringarna innebäratt den statliga regleringen av bostadsförsörjningsplaneringen minskar och attde årliga redovisningarna av planerat bostadsbyggande slopas. Jagfinner all arbetsgruppens förslag lill ändrade bestämmelser i bo-stadsförsöijningslageni huvudsak är väl ägnade all tillgodose de syften som jag har redogjortför. Kommunernas lagfästa skyldighet att bedriva en bosladsförsörjningsplaneringbör således kvarstå, men planeringen bör i lagen inte närmare regleras tillform och innehåll. Lagtexten bör tydligare än nu ge uttryck för all planeringenskall omfatta inte bara nybyggnad av bosläder utan även andra åtgärder somombyggnad, reparationer och underhåll, särskilda förmedlingsåtgärder m.m*. Legenbör vidare ge regeringen möjlighet att hämta in vissa uppgifter om kommunernasbosladsförsörjningsplanering. Vidare bör, som arbetsgruppen föreslär, lageninnehålla en föreskrift om alt kommuner med gemensam bostadsmarknad skallsamråda med varandra. 1983/84:40 19 I arbetsgruppens förslag till ny lagtext finns ingenmotsvarighet lill den nu gällande bestämmelsen om allbostadsförsörjningsprogram skall antas av kommunfullmäktige. Orsaken är att deti den föreslagna lagtexten inte anges något särskilt dokument som kanunderställas kommunfullmäktige. Om bostadsförsörjningsplaneringen leder tillall flera olika dokument upprättas bör kommunerna enligt förslaget ha frihetatt välja hur dessa skall behandlas i olika politiska organ inom kommunen. Jag vill för min del betona att det är ett gemensamtstatligt och kommunalt intresse att bostadsförsörjningsplaneringen samordnasmed annan planering och stäms av mol tillgängliga resurser. Det ärockså väsentligt alt bostadsförsörjningsplaneringen blir föremål för offentligdebatt och får en god politisk förankring. En föreskrift om alt planeringenskall behandlas i kommunfullmäktige för alt dessa intressen tillgodoses.I likhet med bl. a. bostadssiyrelsen finner jag därför att det saknas vägande skälför alt slopa den nuvarande föreskriften om att kommunfullmäktige skall laställning till de centrala bedömningarna av vilka åtgärder som bör vidtas förall främja bostadsförsörjningen. En sådan föreskrift ingriper bara i liten gradi den kommunala självstyrelsen och kan utformas så alt den inte binder formernaför bostadsförsörjningsplaneringen. Arbetsgruppens förslag innebär alt förordningen (1978:397)om kommunala bostadsförsörjningsprogram upphävs och ersätts med en ny förordningsom är avsevärt mindre detaljerad. Av förordningen skulle framgå att bosladsförsöijningsplaneringenbör omfatta dels övergripande bedömningar , dels treårigahandlingsprogram. Vidare bör det enligt gruppens förslag finnas en föreskriftom all kommunerna ärligen skall informera länsbostadsnämnderna om innehållet iplaneringen och i övrigt tillställa nämnderna de uppgifter som behövs försådana redovisningar som regeringen beslutar. Förslaget innebär att bostadsslyrelsensbefogenhet alt meddela närmare föreskrifter för planeringen upphör och att denuvarande ärliga formaliserade sammanställningarna av uppgifter om planerat bostadsbyggandeslopas. Bostadssiyrelsen får således i dessa sammanhang en rent rådgivanderoll. För egendel finner jag det rimligt att kommunerna har en aktuell översikt över behovelav olika slag av åtgärder på bostadsförsörjningens område, och ett treårigthandlingsprogram som revideras ärligen. Jag delar emellertid kommunförbundetsuppfattning all de översiktliga bedömningarna av praktiska skäl inte börbindas vid någon särskild tidshorisont. I kommuner där det råder stor osäkerhetom näringslivets utveckling och därmed om befolkningsutvecklingen under denärmaste åren kan det nämligen te sig mindre meningsfullt att göra övervägandensom sträcker sig . Tidshorisonten i de översiktligabedömningarna får alltså göras beroende av de aktuella förutsättningarna.Allmänt är det givelvis önskvärt all kommunerna har en god framförhållning isin bostads-. Med denna modifiering bör arbetsgruppensförslag Prop.1983/84:40 20 kunna läggas lill grund för en ny förordning. Mot bakgrundav vad jag har anfört om strävan efter minskad detaljreglering ochvidgad kompetens anser jag dock alt förordningen inte bör innehållanågra detaljerade föreskrifter. Ett parremissinstanser för fram förslag om ytterligare bestämmelser ombostadsförsörjningsplaneringen. Bostadssiyrelsen föreslåren bestämmelse om altplaneringen skall ske omrädesvis och anser all detav lagen klart bör framgå att planeringsarbetet skall ske i samråd med deboendes organisationer. I sakdelar jag remissinstansernas uppfattning i båda dessa frågor. Med tanke pä vadjag har sagt om att bostadsförsörjningsplaneringens innehåll ochuppläggning inte närmare bör regleras finner jag del emellertid inte lämpligtalt la in bestämmelser av detta slag i.författning. Rekommendationer i dennariktning kan i stället komma lill uttryck i de allmänna råd för verksamhetensom det ankommer pä alt utfärda. De nya bestämmelserom bosladsförsörjningsplaneringen somjagnu har förordat bör, som arbetsgruppen föreslår, träda i kraft . Några remissinstanser har uttryckt farhågor förkonsekvenserna av alt slopa de formaliserade redovisningarna av planeratbostadsbyggande. De menar att delta kommer att leda till merarbete förlänsbostadsnämnderna och försämra möjligheterna att få en god överblick övervad som planeras i landet beträffande bostadsförsörjningen. Arbetsgruppensförslag innebär alt regeringen får befogenhet att begära vissa uppgifter frånkommunerna. Därigenom ges möjligheter att hämta in de uppgifter som behövs föratt få den nödvändiga överblicken. Som gruppen påpekar hämtas emellertid f. n.uppgifter in pä mänga olika sätt. Jag är inte beredd att nu ta ställning lillvilken ordning som bör gälla för uppgiftsinsamling och uppgiftsutbyte mellanstaten och kommunerna. Arbetsgruppen föreslår att bostadssiyrelsen skall gesuppdrag att i samråd med utarbeta förslag om hur samrådoch utbyte av uppgifter mellan staten och kommunerna skall kunna utvecklas tilleffektiva instrument för en mer aktiv investerings- och sysselsättningsplaneringinom bostadsförsörjningsområdet. Jag instämmer i alt detta är en angelägenuppgift. Uppdraget bör emellertid vidgas till att omfatta en samlad översyn avformerna för utbytet av uppgifter mellan stal och kommun om bostadsbeståndetoch dess förändringar. Jag avser således att föreslå regeringen att uppdra åtbostadsstyrelsen att göra en sådan samlad översyn i samråd med bl. a.arbetsmarknadsstyrelsen, och statens planverk. Översynen bör enligt min uppfattning syfta till all å enasidan mer inrikta uppgiflsutbytel mot planerade åtgärder i befintliga bostäder,å andra sidan förenkla formerna för uppgiflsutbytel och förebygga risker fördubbelarbete m. m. Jag delar arbetsgruppens uppfattning om att en stor del avde uppgifter som kreditinstituten, arbetsmarknadsmyndigheterna och bo- 1983/84:40 21 stadsmyndigheternabehöver, bör kunna hämtas direkt frän de handlingar som kommunerna upprättareller genom direktkontakter mellan länsbostadsnämnder och kommuner. En utgångspunktför översynen bör därför kunna vara att sådan uppgiftsinsamling som sker genomstandardiserade blanketter bör begränsas till ett absolut minimum till förmånför ökade direktkontakter mellan statliga och kommunala organ pä den regionalanivån. Det finns också anledning all uppmärksamma att ökade möjligheter alterhålla uppgifter om bostadsbeståndet torde komma alt erbjudas genom denvidgade besiktningsverksamhet somjag kommer att behandla. Översynenbör bedrivas sä att resultatet föreligger innan de nya bestämmelserna förbostadsförsörjningsplaneringen träder i kraft. Jag kommer därför att föreslåatt det i uppdraget till anges all översynen och därpågrundade överväganden och förslag skall redovisas till regeringen senast den 30april 1984. Arbetsgruppenföreslär all regeringen skall utnyttja sin befogenhet att begära invissa uppgifter. Gruppen föreslår således att boslads-försörjningsprograinmetskall följas upp genom en särskild redovisning i tvä etapper. Den första, somskulle innefatta en inventering av förnyelsebehoven i kommunerna, skulleredovisas genom länsbostadsnämnderna . Mångaremissinstanser ställer sig frågande till värdet och genomförbarheten av ensådan redovisning. och kommunförbundet menar dessutom att uppgiftenatt följa genomförandel av bostadsförsörjningsprogrammet bör läggas pålänsstyrelserna i stället för på länsbostadsnämnderna. Istor utsträckning kan jag instämma i remissinstansernas kritik på denna punkt.Jag har sagt att del bör ske en löpande uppföljning avbostadsförbättringsprogrammet och alt en första samlad utvärdering bör ske år1986. Det ligger inom ramen för bostadsslyrelsens uppgifter att i samarbete medlänsbostadsnämnderna svara för den löpande uppföljningen av programmetsgenomförande. Som styrelsen anger i sill remissvar bör detta kunna ske i enklaformer och utan att några krav på särskilda kommunala redovisningar behöverställas. Det torde heller inte vara möjligt att göra en sådan redovisning sådetaljerad som antyds i gruppens betänkande. Tidpunkten för redovisningenbehöver också anpassas efter kommunernas praktiska möjligheter att få fram ettmeningsfullt material.