prop · G703165 · 1983-12-31 00:00:00 — Hållerarbetsgivaren ändå inne betalningen blir enligt lagförslaget åtgärden också idetta senare fall att betrakta som en olovlig stridsåtgärd. Bakgrunden tilldenna uppläggning är följande. Som framgår av domen AD 1980 nr94 (se redogörelsen ibetänkandets avsnitt 5,6,4) ställde arbetsdomstolen i det fallet först fråganom det inte följer av den totala strejkens natur att arbetsgivaren tillfälligtbefrias från att verkställa utbetalnittg av lön och andra förmåner som harförfallit till 1983/84:165 21 Med det synsättet skulle, påpekade domstolen, betalningsskyldighetinträda först när strejken upphör eller, i förhållandet till enskildaarbetstagare, när arbetstagaren i fråga på något sätt har från-trätt strejken.Betalningsskyldigheten skulle uppskjutas redan som en följd av strejken ochalltså utan att man behövde gå in på om arbetsgivaren har rätt att på sin sidamöta strejken med en stridsåtgärd i form av tillfällig vägran att betala.Domstolen besvarade dock inte frågan utan valde att avgöra tvisten pä den andragmnd som åberopades av arbetsgivarsidan i målet, nämligen att vägran att betalaunder pågående strejk i allt fall är att betrakta som en för arbetsgivarentillåten stridsåtgärd. efterföljande debatten har det förts fram olika argument i den rättsligafrågan om strejkens verkningar i sig på arbetsgivarens skyldighet att betalalön på förfallodagen. Frågan är emellertid inte avgjord. Vill man införa enlagregel i syfte att säkerställa arbetstagarnas anspråk, i samband med arbetskonflikt,på att intjänad och till betalning förfallen lön betalas i rätt tid, bör därfören väsentlig uppgift vara att fastställa att strejken inte skall anses ha denifrågasatta verkan på betalningsskyldigheten. Detbör här inskjutas att det, med det stridsåtgärdsbegrepp som används i MBL och iövrigt på den kollektiva arbetsrättens område, är naturligt att betrakta ensåsom svar på en strejk kollektivt genomförd vägran av organiserade arbetsgivareatt betala förfallna lönefordringar som en stridsätgärd från arbetsgivarsidan. Åvenen enskild arbetsgivares uttryckliga förklaring i en sådan situafion, att hanavser att tills vidare och så länge strejken pågår skjuta upp lönebetalningen,fyller i och för sig de rättsliga kraven för att en stridsåtgärd skall ansesföreligga. Så bedömde också arbetsdomstolen situationen i det fall som avsågsmed domen 1980 nr 94. Mot denna bakgrund kan detsägas att man skulle träffa de i praktiken viktiga fallen enbart genom en regeli lagen som förbjuder stridsåtgärder från arbetsgivarsidan av denna innebörd.Inte desto mindre torde det vara nödvändigt att åtminstone som en utgångspunktlösa den grundläggande rättsfrågan. Om det nämligen rättsligt sett skulleförhålla sig så med arbetsgivarens betalningsskyldighet i allmänhet vid strejksom arbetsdomstolen har satt i fråga, och om detta i något kommande sammanhangskulle bli klargjort, kunde det på goda grunder hävdas att ett uppskov medlönebetalningen alls inte är någon stridsätgärd från arbetsgivarsidan utanblott och bart en tillämpning av gällande rätt. Hur man skulle böra se på sakeni olika tänkbara praktiska fall är i alla händelser inte oomtvistligt.Ändamålet med en lagreglering är emellertid att slå fast att en arbetsgivareinte i något fall skall få hålla inne en fordran på förfallen lön av det skäletatt arbetstagarna deltar i en stridsåtgärd. Detta uppnås enklast genom att detanges i lagen att en sådan åtgärd är, även när den bara är ett slags svar påarbetstagarsidans stridsåtgärd, att betrakta som en olovlig stridsåtgärd. Ioch för sig kunde man överväga att vidga en lagregel inom ämnesområdet tillatt uttrycka en mer allmän grundsats med anknytning till skälen för 1983/84:165 22 lagstiftningsåtgärden,t. ex. att arbetstagarnas intjänade rättigheter inte får beröras avstridsåtgärder under arbetskonflikt (jfr om denna tanke i betänkandet avsnitt5.6.4). För övrigt kunde man också resa frågan om inte en ny regel borde varaömsesidig och därmed medföra t.ex. att arbetstagare som har fått lön i förskottinte får delta i en arbetsnedläggelse under tid som avses med förskottslönen.Övervägande skäl har emellertid ansetts tala för en inriktning av lagregeln påden praktiska fråga som har föranlett debatten och kraven på lagstiftning. Enmer allmän regel blir lätt alltför abstrakt och svår att förstå, och dessverkningar kan bli svåra att överblicka. För övrigt är det inte uteslutet attenligt vanlig lagtolkningsmetod dra slutsatser även för andra besläktade fall,i den mån sådana skulle uppträda, av en regel som direkt riktas in påarbetstagarnas lönekrav. Något praktiskt behov av ömsesidighet finns inte. Detkan vidare diskuteras var en ny lagregel av det här åsyftade innehållet börplaceras. Saken är inte sådan att man har skäl att stifta en fristående lag.Det ligger då nära till hands att söka passa in en ny regel i kapitlet om fredsplikti MBL (41-45 §§). Mot detta talar på sitt sätt att reglerna i 41-44 §§ MBL tarsikte enbart på stridsåtgärder i bestående kollektivavtalsförhållanden. Ämnetär alltså den kollektivavtalsrättsliga fredsplikten, inte stridsrätten såsomsådan; det är bara varselreglerna i 45 § som spränger den ramen. Den nya regelsom här åsyftas skulle däremot ha sin väsentliga betydelse för arbetskonflikternär kollektivavtalslöst tillstånd råder. Invändningen kan dock knappasttillmätas större vikt, särskilt som alltså redan 45 § har den vidaretillämpligheten. En inplacering i fredspliktskapit-let medför å andra sidan denväsentliga fördelen att frågor om bl. a. påföljd vid åsidosättande av lagen ochom tvisteförhandling och rättegång får en automatisk lösning i den utsträckningMBL: s regler i dessa ämnen blir tillämpliga. Mot denna bakgrund har valts attplacera den nya regeln i 41 § MBL. Den ligger också på sätt öch vis närabestämmelsen i 41 § andra stycket om tillåtligheten av indrivningsblockader,bl. a. på det sättet att det rör sig om preciseringar eller specialregler ijämförelse med de principiella, och ömsesidiga, reglerna i 41 § första stycket. Idet föreslagna nya styckets första mening föreskrivs att en arbetsgivare,oavsett om kollektivavtal föreligger eller ej, inte får som en stridsåtgärd ellersom ett led i en stridsåtgärd vägra att i rätt tid betala förfallen fordran pälön eller annan ersättning för utfört arbete. Det är att märka att regeln riktarin sig just på uppskov med betalning av förfallna lönefordringar. Något annatingrepp görs inte i arbetsgivarnas rätt att välja ekonomiska stridsmedel. Detrör sig inte om någon begränsning av lockouträtten på annat sätt än att enlockout inte får genomföras så, att intjänade löner inte kan betalas ut till delockoutade på förfallodagen, och inte heller om ett förbud t.ex. att användalöneavdrag såsom stridsåtgärd (jfr AD 1982 nr 91). I dessa sistnämnda fall ärinnebörden av arbetsgivarens åtgärd att för gott undandra arbetstagarna lön,inte enbart att skjuta upp betalningen av Prop.1983/84:165 23 lönsom i och för sig tillkommer dem. Som utvecklas i AD 1982 nr 91 kan inte hellerlöneavdrag användas såsom stridsåtgärd med avseende på annat än konflikttiden.Detsamma gäller om lockouten. Det finns med andra ord inte utrymme förstridsåtgärder med "retroaktiv verkan". Vidarebör observeras att regeln i första meningen inte tar sikte på verkningarna avstridsåtgärder som riktas mot andra arbetstagargrupper än dem som har rätt tillintjänad lön. Förbudsregeln berör som sådan inte arbetsgivarens rätt att själv,eller som ett led i en mer omfattande konfliktåtgärd som beslutas påorganisationsnivå på arbetsgivarsidan, lockouta en viss arbetstagargrupp(tjänstemännen) även om det skulle sätta arbetsgivaren i svårigheter att irätt tid fullgöra betalningsskyldighet mot en annan grupp av arbetstagare(arbetarna). Om det av ett sådant skäl uppkommer dröjsmål med' betalningen avarbetarnas löner, utgör inte detta en olovlig stridsåtgärd mot arbetarna. Enannan sak är att arbetsgivarens agerande kan rubriceras somkollektivavtalsbrott mot arbetarna, något som skall beröras i det följande.Inte heller betyder regeln något för rätten att vidta lockout inom ett heltannat område på arbetsmarknaden. Ett undantag får dock göras i alla de härnämnda fallen, om lockouten är en skenåtgärd och det verkliga syftet är attgenom innehållande av intjänad lön angripa en annan arbetstagargrupp än den lockoutade.Lagförslagets förbud mot stridsåtgärd omfattar även fall när åtgärden företassom en s. k. sympatiåtgärd för att understödja en part i en annan arbetskonflikt. Dettorde som nya arbetsrättskommittén har påpekat inte förekomma eller övervägaslockouter, genom vilka arbetsgivarna försätter sig i den situationen att deinte kan betala förfallna lönefordringar enbart till arbetstagarna inomavtalsområden där det råder arbetsfred. En storlockout som omfattar bådetjänstemän och arbetare, vilkas organisationer förhandlar gemensamt, träffasför övrigt av den föreslagna regeln. Den kan alltså inte genomföras på sådantsätt att löner som har tjänats in före konflikten inte kan betalas tillnågondera gruppen (jfr uttrycket "ett led i en stridsåtgärd").Enligt aUmänna arbetsrättsliga regler torde det slutligen förhålla sig så, atten arbetsgivare inte kan hänvisa till en egen lockoutåtgärd mot en annan arbetstagargruppsom grund för befrielse från sin avtalsenliga skyldighet att i rätt tid betalalön till arbetstagare på ett kollektivavtalsområde som inte omfattas avlockouten. Somandra meningen är utformad träffar den inte det sannolikt opraktiska falletatt en arbetstagargrupp genom t.ex. en strejk gör det faktiskt omöjligt förarbetsgivaren att betala just den gruppens löner. Uppskovet sker då inte som enåtgärd från arbetsgivarens sida; det är inte arbetsgivaren som "hållerinne" betalningen. Avstörre betydelse är att andra meningen inte uttalar något om verkningarna avatt arbetsgivaren angrips med en strejk eller annan stridsåtgärd av andraarbetstagare än de som har lönefordringarna. När ordet arbetstagarna står ibestämd form har syftet varit att markera att det är stridsåtgär- Prop.1983/84:165 24 der av dem som har en lönefordran som åsyftas. Lagtextensäger t. ex. inte något om verkningarna av en tjänstemannastrejk påarbetsgivarens skyldighet att i rätt tid betala lön till arbetarna och inteheller något om betydelsen av en strejk t. ex. inom bankväsendet eller hos postgirotför den skyldighet som åvilar arbetsgivarna inom industrin att i rätt tidbetala lön till sina anställda. Att för situationer av det slaget i lagföreskriva en obetingad skyldighet för arbetsgivarna att betala påförfallodagen har bedömts föra för långt. Det skulle bl.a: dra med sig svåröverblickbaraproblem kring utövandet av den fria fackliga stridsrätten. Något sådant kaninte heller anses motiverat av syftet med den lagstiftningsåtgärd som det härär fråga om. Vad som i sådana fall gäller i rättsförhållandet mellanarbetsgivaren och de arbetstagare, som har en förfallen lönefordran, får liksomhittills bestämmas enligt allmänna arbetsrättsliga regler och genom tolkning påvanligt sätt av kollektivavtal och enskilda anställningsavtal. Vidare säger regeln i andra meningen inte mer än att enstridsåtgärd från arbetstagarsidan inte som sådan kan åberopas som skäl för atthålla inne betalningen av den lön som tillkommer arbetstagarna. Är situationenden att det råder tvist om arbetstagarnas rätt till lön eller till ett visstlönebelopp, gäller likaledes allmänna regler om arbetsgivarensbetalningsskyldighet, bland dem reglerna i 35 § MBL om tolkningsföreträde förarbetstagarsidan i sådana tvister. Skulle arbetsgivaren i ett konfliktfall obehörigengöra gäUande att en lönefordran är tvistig, ligger liksom annars arbetstagarnasskydd i tolkningsföreträdet och i allmänna regler om dröjsmål med betalning ochskadeståndsskyldighet för kollektivavtalsbrott. Det blir sedan en bevisfrågahuruvida arbetsgivarens invändningar mot ett framställt lönekrav är obehörigapå ett sådant sätt att det i verkligheten rör sig om en stridsåtgärd och alltsåett åsidosättande av regeln i 41 § tredje stycket andra meningen. Vidarebetyder inte ett uppskov med betalningen på grund av betalningsoförmåga ellerav misstag eller något annat sådant skäl att arbetsgivaren bryter mot denföreslagna nya regeln. En annan sak är att det torde få åvila arbetsgivaren attvisa vad skälet till betalningsförsummelsen är, om den inträffar under arbetskonfliktoch arbetsgivaren vill undgå skadeståndsansvar för åsidosättande av 41 § tredjestycket. Reglerna i det föreslagna nya stycket tar sikte både pålön som har tjänats in före konflikten och på lön som har tjänats in under enpågående partiell arbetskonflikt, t.ex. en övertidsblockad. De gäller vare sigarbetsgivaren är bunden av kollektivavtal eller ej. Till skillnad från övrigaregler i 41 § avses alltså tredje stycket bli tillämpligt både i dettillfälligt kollektiv-avtalslösa tillståndet och när kollektivavtal över huvudinte har trälfats. Dessutom gäller det när det i kollektivavtalsförhållandenfinns utrymme enligt 41 § i övrigt för stridsåtgärder (t. ex. vid konflikt i s.k. olösta intressefrågor och vid sympatikonflikt). Slutligen gäller reglerna iprincip också i fall när en stridsåtgärd är olovlig enligt lagens nuvarande fredspliktsregler.Redan enligt gällande rätt kan ett tillfälligt innehållande av lön som har 1983/84:165 25 förfallit till betalning vara en för arbetsgivaren enligt fredspliktsreglernaolovlig stridsåtgärd Gfr SOU 1975: 1 s. 357, 832). Åtgärden blir då olovligäven enligt det nya stycket. Om åtgärden vidtas som svar på en olovligstridsåtgärd från arbetstagarsidan, kan den också vara en redan enligt gällanderätt olovlig motåtgärd (i varje fall om det nu rådande rättsläget inte är attarbetsgivaren tillfälligt befrias från sin betalningsskyldighet som en följd avarbetstagarnas olovliga stridsåtgärd). Åven i denna situation blir det nya stridsåtgärdsförbudettillämpligt. Det bör tilläggas att det enligt vedertagen uppfattning även eftertillkomsten av lagen (1970:215) om arbetsgivares kvittningsrätt anses rådahinder mot att kvitta ett anspråk på skadestånd för olovlig strejk motarbetstagarnas lönefordringar. Fastän det torde sakna praktisk betydelse torde31 § MBL även i det här behandlade sammanhanget få betraktas som tillämplig ifall av olovliga stridsåtgärder från arbetstagarsidan. Slutligen bör tilläggasatt det av det nya stridsåt-gärdsförbudets utformning följer att 42 § MBL blirtillämplig på stridsåtgärder som strider mot förbudet. När det i lagtexten talas om lön eller annan ersättningför utfört arbete är syftet att uttrycket skall ha samma vidsträckta innebördsom i 41 § andra stycket. Tillämpningsområdet blir därmed i princip detsammasom för den nämnda lagen om arbetsgivares kvittningsrätt (jfr prop.1975/76:105 bil. 1 s. 500). Det bör tilläggas att i lön eller annan ersättningför utfört arbete ingår även semesterlön och semesterersättning. Det föreslagnanya stycket påverkar dock inte vad som i övrigt gäller i fråga om förhållandetmellan arbetskonflikt och beslut om förläggning av semester (jfr bl. AD 1979nr99, 1980 nr 166 och 1981 nr26). Av placeringen i 41 § MBL följer att MBL: s regler omskadestånd blir tillämpliga. Ett otillåtet dröjsmål med betalning av förfallenlönefordran medför enligt allmänna regler en rätt för arbetstagarna till ersättningi form av dröjsmålsränta. I vad mån det härutöver finns utrymme för ersättningför annan ekonomisk skada torde få avgöras i rättsfillämpningen enligt vanligaprinciper. Arbetsgivaren blir emellertid vid åsidosättande av 41 § tredjestycket dessutom skyldig att betala allmänt skadestånd för åsidosättande avlagen och i förekommande fall av kollektivavtal. Eftersom betalningsuppskovetenligt det föreslagna stycket skall betraktas som en olovlig stridsätgärd avarbetsgivaren, blir enligt det synsätt som tillämpas i MBL både de enskildaarbetstagarna och deras fackliga organisation berättigade till sådantskadestånd. Vid tvist om tillämpningen av 41 § tredje stycket blir vidarelagens avslutande regler om tvisteförhandling och rättegång tillämpliga påsamma sätt som vid olovliga stridsåtgärder av annat slag. Det nya tredjestycket blir liksom 41 § MBL i övrigt tvingande rätt med den reservation somföljer av 4§ tredje stycket MBL. 60 § Skadestånd kan, om det är skäligt, sättas nedeller helt falla bort. I mål om skadestånd för arbetstagares deltagande i enolovlig stridsåtgärd skall domstolen, . 1983/84:165 26 1. otn arbetskonfliklen ännu pågår och om domstolenfinner den olovlig, ålägga arbetstagarna alt återgå till arbetet, och 2. om del bedöms lämpligl för all undanröja orsakerna tdlarbetskonflik len, besluta att en ny överläggning enligt 43 § genast efter återgång tUl arbetet skall tas upp under ledning av en förlikningsman. Arbetstagare som senast i samband med en förstaöverläggning enligt 43 § varaktigt har återgått tUl arbetet får åläggasskadestånd bara om det finns särskUda skäl till det. Högre skadestånd ån tvåhundra kronor får inte åläggasarbetstagare för deltagande i en olovlig stridsåtgärd. Detta gäller dock inteifråga om arbetstagare som inte följer ett åläggande av domstolen om återgångtill arbetet, om stridsåtgärden med hänsyn till omständigheterna måste betraktassom särskilt allvarlig eller anmärkningsvärd. Denna paragraf innehåller, liksom i nuvarande lydelse,regler om jämkning av skadestånd. Som framgår av den allmänna motiveringen harparagrafen vidare tillförts en regel om förnyad överläggning enligt 43 § MBL. Första stycket innehåller en allmän jämkningsregel. Regelnhar i jämförelse med den nuvarande lydelsen kortats ner och bringats attöverensstämma med motsvarande regler i annan nyare arbetsrättslig lagstiftning(jfr t.ex. 38 § anställningsskyddslagen). Någon ändring i sak har inteåsyftats. I andra stycket återfmns nya regler om handläggning av målom olovliga stridsåtgärder och om en möjlighet för domstolen att förordna omförnyad överläggning enligt 43 § MBL under ledning av en förlikningsman. Enligt andra styckets första punkt skall domstolen, när arbetskonfliklenännu pågår, för tiden intill dess tvisten slutligt avgörs pröva frågan omstridsåtgärdens olovlighet och i förekommande fall ålägga arbetstagarna attåtergå i arbete. Detta skall ske även om arbetsgivarsidan inte skulle framställanågot yrkande om ett sådant interimistiskt beslut. Liksom redan nu regelmässigtsker, bör frågor av denna art prövas vid ett särskilt sammanträde infördomstolen till vilket parterna kallas att infinna sig. Andra punkten innehåller en bestämmelse som ger domstolenmöjlighet att förordna om en fortsatt överläggning enligt 43 § MBL underledning av en föriikningsman. Denne skall då, i likhet med förlikningsmänenligt 46 §, utses av statens förlikningsmannaexpedition. Detta bör komma tilluttryck i 1 § förordningen (1976:826) om medling i arbetstvister. Har domstolenmeddelat ett förordnande om överläggning, får tvisten inte prövas slutligtförrän överläggningarna har slutförts, försåvitt inte hindret mot överläggningenberott på arbetstagarsidan. Detta har föreskrivits i förslaget om ett tilläggtill 4 kap. 7§ lagen (1974: 371) om rättegången i arbetstvister. Tredje och fjärde styckena innehåller regler som begränsarenskilda arbetstagares skadeståndsansvar vid en olovlig arbetskonfiikt.Reglernas närmare innebörd framgår av den allmänna motiveringen. Här skallendast framhållas att begränsningen av skadeståndsansvaret tar sikte bara på Prop.1983/84:165 27 brott mot fredsplikten. Detta skall ses mot bakgrund avatt det är de kollektivavtalsbrotten som har praktisk betydelse i dettasammanhang. Jämkning av skadestånd i andra fall av kollektivavtalsbrott skermed stöd av 60 § första stycket. Dennalag träder i kraft . De nya bestämmelserna i 60 § tUlämpas närskadeståndsskyldigheten har uppkommit efter ikraftträdandet. I annat faUtillämpas 60 § i dess äldre lydelse. Ändringarna i 41 och 60 §§ MBL är avsedda att träda ikraft . De nya reglerna om begränsning av enskilda arbetstagaresskadeståndsansvar för deltagande i olovliga konflikter och om handläggningenav sådana mål med möjlighet för domstolen att förordna om en ny överläggningenligt 43 § tillämpas endast på stridsåtgärder som har påbörjats efterikraftträdandet. Några särskilda övergångsbestämmelser med avseende påändringarna i 41 § behövs inte. 4.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:371) omrättegången i arbetstvister 7 § Talanfår ej upptagas till prövning av arbetsdomstolen förrän förhandling, som kanpåkallas enligt lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet eller somanges i kollektivavtal, har ägt rum rörande tvistefrågan. Förstastycket gäller icke talan enligt 31 § första eller tredje stycket lagen ommedbestämmande i arbetslivel och ej heller tvist huruvida stridsåtgärdvidtagits i strid mot lag eller kollektivavtal eller tvist om påföljd för sådanåtgärd. Har i fall som avses i 43 eller 60§ lagen om medbestämmande iarbetslivet överläggningsskyldighet ej fullgjorts, får arbetsdomstolen dock ejpröva tvisten förrän så skett. Utanhinder av första och andra styckena får talan upptagas till prövning, såvittgäller förordnande för tiden intill dess lagakraftägande dom eller beslutföreligger i målet. Sedan sådana frågor prövats, skall målet förklaras vilandei avbidan på att förhandling eller överläggning rörande tvistefrågan enligtförsta eller andra stycket slutförts. Innan sådan förhandling elleröverläggning slutförts får målet icke slutligt prövas. Harförhandling eller överläggning som avses i första eller andra stycket ej ägtrum, får talan ändå upptagas till prövning, om mot förhandlingen elleröverläggningen förelegat hinder, som icke berott av käranden. Andra och tredje styckena har ändrats för att täcka ävende i förslaget till 60 § andra stycket MBL angivna fallen där domstolen ävenutan yrkande därom har att ta ställning till en stridsåtgärds olovlighet och,om det befinns lämpligt, förordna om en förnyad överläggning enligt 43 § MBL. Prop.1983/84:165 28 4.3 Förslaget till lag om ändring i kommunalskattelagen(1928:370) 20 § Vid beräkningen av inkomsten från särskildförvärvskälla skall alla omkostnader under beskattningsåret för intäkternasförvärvande och bibehållande avräknas frän samtliga intäkter i pengar ellerpengars värde (bruttointäkt), som har influtit i förvärvskällan underbeskattningsåret. Att koncernbidrag, som inte utgör sådan omkostnad, ändå skallavräknas i vissa fall och inräknas i bruttointäkt hos mottagaren framgår av 43§ 3 mom. Avdrag får inte göras för: den skattskyldiges levnadskostnader och därtill hänföriigautgifter, såsom vad skattskyldig utgett som gåva eller som periodiskt understödeller därmed jämförlig periodisk utbetalning till person i sitt hushåll; kostnader i samband med plockning av vilt växande bär ochsvampar till den del kostnaderna inte överstiger de intäkter som är skattefriaenligt 19§; värdet av arbete, som i den skattskyldigesförvärvsverksamhet utförts av den skattskyldige själv eller andre maken ellerav den skattskyldiges barn som ej fyllt ; ränta på den skattskyldiges eget kapital som har nedlagtsi hans förvärvsverksamhet; svenska allmänna skatter; kapitalavbetalning på skuld; avgift enligt 8 kap. studiestödslagen (1973:349); avgift enligt lagen (1972:435) om överiastavgift; avgift enligt lagen (1976:666) cm påföljder ochingripanden vid olovligt byggande m.m.; avgift enligt 99 a § utlänningslagen (1980:376); avgift enligt 26 § arbetstidslagen (1982:673); skadestånd,som grundas på lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet eller annan lagsom gäller förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare, när skadeståndetavser annat än ekonomisk skada; straffavgift enligt 8 kap. 7 § tredje stycketrättegångsbalken; belopp, för vilket arbetsgivare är betalningsskyldigenligt 75 § uppbördslagen (1953: 272) eller för vilket betalningsskyldighetföreligger på grund av underiåtenhet att göra avdrag enligt lagen (1982:1006)om avdrags- och uppgiftsskyldighet beträffande vissa uppdragsersättningar; avgift enligt lagen (1976:206) om felparkeringsavgift; överförbrukningsavgift enligt ransoneringslagen(1978:268);