prop · G70317 · 1983-12-31 00:00:00 — Tänkbara tvångsmedel som reaktion mol andra brott molföreskrifter i koden än de tidigare angivna fallen, dä avtalet skall ansesogiltigt, är som nämnts straffsanktioner, vite eller skadestånd. Som redan harberörts lorde dessa sanktioner endast kunna riktas mot det enskildalinjerederiel, eftersom konferensen som sådan i allmänhet saknar både medel ochen ställföreträdare som kan göras ansvarig. Möjlighet till sanktion mol enskilda linjerederier skullesyfta till all förmå rederiet all verka för alt konferensen följer kodensregler. Det beteende som medför sanktion skulle således bestå i underlätenhetfrän rederiels sida alt verka för detta. Svårigheterna ati påvisa en sådanunderlåtenhet hos rederiet måsie emellertid anses uppenbara. 1 dessa sammanhang kan även nämnas atl man vid de tidigareangivna överläggningarna med de västeuropeiska staterna åven har diskuterat fråganom åtgärder vid brott mot koden skall kunna vidtas pa initiativ av 1983/84: 17 78 nyndigheter - ex officio eller om det endast ankommer påen enskild )art all själv ingripa. Vid överläggningarna har del framkommit allde lellagande länderna har ett likartal synsätt, nämligen atl del inleföreligger lågoi allmänt, offentligrättsligt, intresse av att ingripa vid brollmot koden. Del får därför anses vara en angelägenhet enbart för dem som berörs. Vidare bör man vara uppmärksam på all det finns risk föralt sanktioner ,om riktar sig mot ell enskilt linjerederi endast lär begränsadläckvidd med lånsyn till all detta bara utgör en av flera medlemmar ikonferensen. Del vara osäkert vilka möjligheter rederiet har atl påverkaövriga medlemmar i konferensen. Sanktioner kan således fä till följd alt degenom sina ekonomiska effekter enbart försvårar för just del drabbade rederietatl delta i konferensen ulan att man när del mål koden syftar till i fråga omkonferensen i övrigt. Det är enligt min mening angeläget alt samtligakodanslulna stater har samma sanklionsregler vid samma typ av broll mol koden.Det gäller såväl ogiltighelsregler som straff- och andra sanktioner i form avböter, viten eller skadestånd. Del skulle leda till otillfredsställanderesultat om det i vissa länder t. ex. för en viss situation föreskrivsogiltighel som sanktion, medan del i andra länder föreskrivs böter eller viteni samma situation. Del är länkbart att vissa stater t.o.m. saknar sanktioner.Sverige bör därtor under inga förhållanden införa nägon form av sanktioner utanalt en samordning sker med övriga kodanslutna slaler eller i vart fall devästeuropeiska stater som ansluter sig till den. En fullständig koordineringav sanktionsreglerna - som kan bli svår all genomföra - är således nödvändig,eftersom skillnader i dessa skulle leda till uppenbart orättvisa och t.o.m.orimliga resultat. En sådan koordinering kan dock bli svår att genomföra. Härtill kommer atl svenska sanktionsregler endast kanomfatta sådana rättssubjekt som har den anknytningen till alt de kannäs av sanktionerna. är enligt allmänna principer förhindrat atlingripa mot främmande staters rättssubjekt vid brott som begås inom annat landsterritorium om gärningen inte är straffbar i den stal där den har begåtts ochinte är riktad mol exempelvis svenskt offentligt intresse. Eftersom sanktionermol själva konferensen, om den har sitt sekretariat i , enligt vad somnyss har sagts inte skulle fä avsedd effekt, skulle vi endast kunna ingripa molsvenska rederier. Fråganåterstår emellertid om koden verkligen ställer krav på nationellasanktionsregler utöver dem som anges i art. 22. Som redan har berörts torde detvara mycket osäkert. Frågan är vidare om del över huvud laget går att införasädana regler som kan göra anspråk på alt vara godtagbara fräneffekfiviletssynpunkl. Mol bakgrund av den osäkerhet som måsle anses råda omvilka möjligheter som elt enskilt svenskt rederi har att påverka övrigamedlemmar i konferensen framstår det som föga meningsfullt all införa sådanaregler i nu angivna hånseende. Jag anser däiför all några sådanasanklionsregler inte bör införas. 1983/84:17 79 Koden och även EG-förordningen förutsätter atl i vart fallvissa tvister skall kunna lösas av nationella domstolar eller andramyndigheter. Sålunda föreskrivs i art. 23: 2 i koden all tvister mellanmedlemslinjer av samma nationalitet i en konferens är s. k. nationella tvisteroch skall biläggas inom ramen för landets eget rättsväsende. Enligt art. 2: Iförsta stycket i den reservation som EG-staterna enligt förordningen skall göravid tillträdet till koden skall nationella tvister som angår frågan omnationell linje i första hand avgöras genom förhandlingar mellan parterna.Varje stal som ansluter sig till reservationen skall ge regler för hurtvisterna skall lösas för del fall sädana förhandlingar inle leder tillresultat. 25: 3 i koden föreskrivs bl. a. alt om lalan har väckts viddomstol eller annan nationell myndighet i en fråga som enligt koden kan bliföremål för internationell förlikning, så skall frågan först hånskjutas rillsådan förlikning. Del kan vidare nämnas all del av bl. a. art. 42 i koden tordeframgå atl del förutsätts atl de kodanslutna staterna rillhandahåller medel föratt lösa tvister för det fall all de Ivistlösningsregler som koden i förstahand anvisar - internationell förlikning - inle leder till resultat. För svensk rätts del gäller all alla tvisler mellanenskilda handläggs av allmän domstol om inget annat föreskrivs. Frågan ominrättande av specialdomstolar för handläggning av tvister som kan uppkommamed anledning av koden har diskuterats vid överläggningar mellan de nordiskaländerna. Det har skett mol bakgrund av att den nu aktuella lagstiftningen,som innefattar koden och innehållet i EG-förordningen, utgör elt i fleraavseenden egenartat rättsområde och alt de tvistemål som kan komma upp medanknytning till detla rättsområde förutsätter särskild förtrogenhet medsjölransporlrällsliga och internalionellrättsliga förhållanden. Enligt min mening talar principiella skäl mot inrättandetav specialdomstolar. Mol bakgrund av kodens inriktning kan det dessutomföruisättas att antalet mål knappast kan motivera atl man inrättar nya sädanadomstolar. Från svensk sida kan man därför i första hand tänka sigtvä möjligheter till ivisllösningsförfarande. Antingen kan man låta de allmännadomstolarna pröva de aktuella tvisterna eller också kan man låtamarknadsdomstolen göra del. Övervägande skäl talar för all tvisterna börhandläggas av de allmänna domstolarna. För atl undvika gränsdragningsproblem irelation till andra tvister rörande förhållanden som avses i sjölagen börtvister som gäller tillämpningen av bestämmelserna i konventionen prövas avsjörätts-domstol. I den mån man i elt särskilt fall skulle behöva tillföradessa ytterligare speciell sakkunskap kan det självfallet göras genom sakkunnigbevisning.Några särskilda regler härom är inte påkallade. Regeringen fullgör i övrigt deuppgifter som enligt koden ankommer på myndighet. Lagen bör innehållaföreskrifter härom. 1983/84: 17 80 Åtskilliga internationella konventioner förläggeruttryckligen tvistlösningen till nationella domstolar. Så är inle fallet medkoden. Kodens lystnad på denna punkt ger således ulrymme för nationellalösningar. Om en svensk domstol är internt behörig på grund av allsvaranden har hemvist i är den också behörig om tvisten är avinternationell karukiär. En eljest obehörig svensk domstol kan genom s. k.prorogations-avtal (dvs. avlal att en viss domstol eller domstol i ett visstland är ensam behörig) få processuell kompelens. Om parterna avtalat atl entvist i stället för all avgöras av en svensk behörig domstol skall prövas avutländsk domstol skall detta i princip godtas, lörutsall att parterna kandisponera över tvisieföremälet. Den svenska domstolen skall i sä fall avvisamålet om en av parterna yrkar del. I det omvända fallet, atl parterna ulsett ensvensk domstol, skall detta i princip godtas. Syftet med prorogaiionsavtal kan vara att man vill fä eneventuell tvist upptagen till prövning inom elt land vars regler är särskiltförmånliga ur en parts synpunkt, s. k. forum shopping. Delta kan leda tillotillfredsställande resultat. Domstolar kan i och för sig vägra alt prövatvister, vilkas anknytning till domstolslandet ter sig konstlad och som därförbör falla utanför domstolens kompetensområde - s.k. forum non conveniens. Tillträde till koden förpliktar konventionsslaterna atlinföra sådan lagstiftning atl anhängig talan avvisas om föriikningsförfarandeenligt konventionen pågår eller påkallas. En föreskrift om delta bör las in iden svenska lagstiftningen. Fråga kan vidare uppkomma om vilandeförklaring avmål eller avvisning av talan pä grund av pågående prövning vid utländsk domstoleller annan nationell myndighet. Dessa frågor bör kunna avgöras med tillämpningav allmänna processuella regler. 7.7 Linjekonferensernas och avlastarurganisationernasprocessuella ställ ning Konferensen är som tidigare beskrivits ell samarbelsavialoch frågan är vilken juridisk status den har. En konferens som har sittsekretariat i ar inle att betrakta som en juridisk person. Konferensenkan enligt gällande rätl inle kära eller svara vid domstol och kan inle hellerinneha egendom. Konferenssekrelarialel har normalt inle heller sädanafullmakter frän sina medlemmar all sekretariatet kan fungera somverkstålligheisor-gan för en juridisk person. Somjag har framhållit tidigarebör med linjekonferens avses själva samarbelsavtalel medan sekretariatet oftainte är mycket mer än en brevlåda för gemensamma angelägenheter. Detta medföralt de enskilda medlemmarna - linjerederierna - oavsett avtalet i princip måstebetraktas som juridiskt ansvariga, var och en för sin andel i avtalets ingående och dess genomförande i praktiken.Linjekonferensen blir inte något självständigt rättssubjekt i vidare mån änmedlemmarna genom särskild fullmakt ger det gemensamma sekretariatet sådanabefogenheter. Konferensavialen innehåller vidare vanligen en skiljedomsklausulför det fall atl tvist uppkommer mellan medlemmarna. Tvisler mellan medlem ilinjekonferens och avlastare handläggs vanligen vid domstol i del land och medtillämpning av den lagstiftning som framstår som naturlig med hänsyn tillrättsförhållandet. Anslutning till koden förpliktar i nu förevarande avseendetill följande. - Linjekonferensoch avlastarorganisation skall kunna vara part i tvist (art. 26). - Linjekonferensoch avlastarorganisation skall kunna delges genom medlem (art. 26). - Förlikningsulslag- rekommendation - skall under vissa förutsättningar erkännas och verkställassom lagakraflvunnen dom (art. 39). Kodanslulning förpliktar således konventionsstaternatill atl i frågor som härrör ur koden tilldela linjekonferenser ochavlaslarorganisationer sådan rättslig ställning atl de kan vara part i tvistvid domstol. Däremot synes koden inte kräva atl linjekonferensen identifierasmed den medlem som mottagit stämning för konferensen. Part i målet är såledeskonferensen och inte den medlem som i förekommande fall faktisk! fört talan förkonferensen. En annan fråga är i vad mån en för konferensenförpliktande dom kan verkställas mot en medlem. Jag återkommer i det följandetill den frågan. Del bör emellertid i sammanhanget framhållas all koden inleställer något krav pä alt skall erkänna och verkställa utländska domari tvister som avses i koden. Däremot måste vid en anslutning erkänna ochverkställa avgöranden (rekommendationer) efler det i koden angivnaför-likningsförtarandet. Vidare medför en strikt tolkning av kodens kravbeträffande delgivning endast all om delgivning skett med en konferensmedlem avstämning mol konferensen delgivning skall anses ha skett med konferensen ochmed andra medlemmar av konferensen än den som mottagit delgivningen. Förpliktelsenatl låta en delgivning med en konferensmedlem få sådan verkan medför inteheller atl annan än konferensen blir part i tvisten. Föratt uppfylla kodens krav all resultatet avinternationell förlikning -rekommendation - skall erkännas och verkställas somlagakraflvunnen dom behövs lagstiftning. En fråga i det sammanhanget är om enrekommendation som är förpliktande mot en konferens bör kunna verkställas moten medlem med egendom i . Här är dock atl märka att även enskildkonferensmedlem kan vara part i internationell föriikning och att enrekommendation alltså även kan vara förpliktande för enskilt linjeiederi medegendom i . Koden stadgar dock alt sädah rekommendation 6 1983/84. 1983/84:17 82 som avses vid kravet på erkännande för alt varaverkslällbar måste ha godtagits av båda parter i förlikningsförtarandel. Det är av stor vikl för de svenska linjerederier som ingårsom medlemmar i konferenser hur verkslällighelsfrägan löses i Sverige.Resultatet av den svenska lagstiftningen fär inle bli atl den som har ett kravmol en konferens har möjlighet all få en mol konferensen förpliktande dom verkställdi svensk medlems egendom i som andra länders lagstiftninginte erbjuder motsvarande möjlighet i fråga om respektive landskonferensmedlemmar. Enligt svenska exekulionsrältsliga principer kanverkställighet som regel inte äga rum hos annan än den som i exekutionslildnanges som förpliktad. Ett undantag härifrån är bl. a. dom mot parirederi, som irättspraxis ansetts kunna verkställas mol de enskilda partredarna. Förhållandelmellan en linjekonferens och dess medlemmar kan emellertid inte jämföras medförhållandet mellan ett parirederi och de olika pariredarna. Nägon motsvarighettill ansvarsbeslåmmelserna i 40§ sjölagen (1891:35 s. I) föreslås således inle beträffande linjekonferenser.Vidare filr en dom i ett mål vari huvudredaren varit svarande anses rikta sigmol samtliga pariredare (jfr 42 § sjölagen). Inle heller på den punktenföreslås någon motsvarighet när det gäller konferenser, lät vara atl en enskildmedlem lörutsätts kunna motta stämning på konferensens vägnar. Om inle annatsägs uttryckligen fär alltså antas atl en rekommendation (eller dom), varigenomen konferens förpliktals, inle kan verkställas hos del enskilda rederiet. Jag är sålunda inle beredd att nu gå längre än vad somföljer av en strikt tolkning av kodkravet, nämligen alt verkställighet av enrekommendation skall ske på samma sätt som av en svensk lagakraftägande dom.All den svenska tolkningen och tolkningen i andra länder som ansluter sig tillkoden kan komma atl i viss mån skilja sig åt pä denna punkl torde knappastmedföra några större problem bl. a. med hänsyn till den allmänna förutsättningenför verkställighet, nämligen all båda parter i tvisten måsle ha godkäntrekommendalionen (arl. 7.7.2 behörighet att företrädaavlastare 1 kodens kapitel I anges vad som avses medavlastarorganisation vid tillämpningen av koden. Där anges att enavlastarorganisation är en sammanslutning eller motsvarande organisation somfrämjar, företräder och tillvaralar avlastares intressen. En sådan organisationskall pä begäran av organisationen kunna godkännas såsom behörig företrädare avbehörig myndighet. För del bör enligt min uppfattning denna myndighetvara regeringen. Behörighetsfrågan för avlastarorganisation synes främstaktualiseras i tre sammanhang, nämligen dels i relationer mellan konferenseroch avlastare, dels i sädana tvislsitualioner mellan konferenser och avlastaresom 1983/84:17 83 skall hanteras enligt kodens regler - främstföriikningsförfarandet (kodens kapitel VI) - och dels i tvister vid domstol. När del gäller del sistnämnda fallet - tvist vid domstol -ålägger inle koden direkt konvenlionsslalerna all göra en avlastarorganisationbehörig, även om koden förutsätter all ivisier i saker som rör koden skall kunnalösas vid nationell domstol. I fråga om reglerna i kapitel III om relationerna mellankonferenser och avlastare synes redan genom atl koden görs till svensk laggenom den definition somjag nämnde framgå alt "ihe appropriateauthorily" - i regeringen - är skyldig att ge behörighet ätavlastarorganisation i . En sådan behörighetsförklaring torde varatillräcklig nar del gäller behovet av behörighet enligt kodens kapitel III. För svenska förhållanden torde situationen vara sådan allSwedish ' Council hos f. n. får ansesföreträda i varje fall en majoritet av svenska avlaslariniressen. 1 första handbör del falla pä organisationen själv och dess huvudmän all arrangera sinaförhållanden sä atl man såväl formellt som praktiskt företräder så många sommöjligt av de svenska avlastarna. Praktiskt sett lorde del dock vara omöjligtalt samtliga är representerade liksom del inle heller kan uteslutas atl andraorganisationer med samma syfte kommer till stånd också i . Del färankomma på regeringen att avväga eventuella motstridiga intressen i samband medbegärd behörighetsförklaring. Koden definierar nalionellt linjerederi från en kodslalenligt följande. "nalionellt linjerederi i ell visst land är ellrederi som har sill huvudkontor och faktiska ledning i det landet och som ärerkänt som sädani av del landets behöriga myndighet eller enligi det landelslag." Koden föreskriver en rätt för nationellt linjerederi all ingå som medlemi konferens som betjänar del egna landets utrikeshandel. Kodens art. I stadgarföljande. Varje nationellt linjerederi skall ha rält att vara fullvärdigmedlem av en konferens som betjänar dess lands utrikeshandel på villkor all deluppfyller angivna förutsättningar. Linjerederier som inte är nationella linjerederierför några konferenslransporler skall ha rätt att bli fullvärdiga medlemmar aven sådan konferens pä villkor atl de uppfyller vissa angivna förutsättningaroch iakttar bestämmelser om lasiuppdelning som anges belräftände linjerederierfrän tredjeland. I gäller - liksom i flertalet andia -all del inte finns några principiella hinder mot atl utländska intressen viabolagsbiid-ning etablerar rederirörelse i . Elt sådant svensktlederibolag, som hell eller delvis ägs av utländska intressen, skulle kunnavara svenskt nationellt linjerederi på samma sätt som ett svenskägt rederi,under löiiit-sättning att svensk myndighet godkänner detla. 1983/84:17 84 automatiskt ha tillgång iill medlemskap i konferens sombetjänar svensk utrikeshandel och vars verksamhet regleras hell av koden. Enkonferens-trafik mellan länder som lilllräll koden och som dessutom är bundnaav EG-förordningen eller har anpassat sin lagstiftning iill den regleras dockpä annal sätt. Status av nationellt linjerederi medför inle automatiskt atlrederiet i fråga erhåller medlemskap i en konferens som upprällhäller trafikmellan eller mellan och . Beträffande sådankonferens skall medlemskapet avgöras av konferensmedlemmarna inbördes efterkommersiella överväganden. Uppkommer tvist skall denna lösas genomregeringsöverläggningar. Med den lagstiftningsteknik som jag har förordat kommerinnehållet i koden all gälla direkt som svensk lag. De avvikelser härifrän somhärrör ur anpassning till innehållet i EG-förordningen bör ingå iförslaget till den särskilda svenska lagstiftningen. Den i avsnitt 7.4.2 föreslagna sanktionen vid broll molkoden, som innebär all ell avlal är ogiltigt, kan leda till krav på ersättningeller skadestånd. Kravet kan då riktas mot ett enskilt linjerederi, som hartillämpat del ogiltiga avtalet. Detsamma gäller om man inför regler som innebåratl äldre tariffer alltjämt skall tillämpas vid underlåtenhet alt iaktta kodensföreskrifter i samband med frakthöjningar. Ett enskilt linjerederi kan i deltafall tvingas atl betala tillbaka vad som har tagits ut för myckel enligt de nyatarifferna. Sätts inle någon lidsgräns för möjligheterna atlframställa ersättningskrav kan den situationen uppkomma atl del under lång lidråder osäkerhet om de rättsliga och kommersiella relationerna mellan parterna.Del kan lägga hämsko på linjekonferensernas verksamhet över huvud tagel. Del ärdärför önskvärt att tvisler om sådan ersättning avvecklas inom en rimlig tid. Koden innehåller inte några regler som begränsarmöjligheterna atl ställa krav på ersättning i de nu aktuella fallen. Frågan haremellertid diskuterats vid de tidigare angivna diskussionerna mellanföreträdare för de västeuropeiska länderna. Någon överenskommelse om särskildapreskriptionsregler har dock inle träffats. Man var emellertid överens om altdet finns behov av sädana. Enligt huvudregeln om preskription i den svenskapreskriptionslagen (1981: 130) är preskriptionstiden för fordringar frånfordringens tillkomst. Delta gäller även skadeslåndsfordringar.Preskriptionstiden för konsumenlfordringar är dock . Särskilda regler omfordringspreskrip-lion finns även i åtskilliga andra författningar. Dessaavviker i flera hänseenden från bestämmelserna i preskriptionslagen både närdet gäller preskriptionstidens längd och utgångspunkten förpreskriptionstiden. 1983/84:17 , 85 är vi för svensk rätts vidkommande inle främmande förbetydligt kortare preskriptionstider. Det föreskrivs t.ex. en ettårig tidsfristi 54§ köplagen (1905:38 s. I) ochlikaledes ettårig reklamationsfrisl i 11 § konsumentköp-lagen (1973: 877).Sjölagen (1891: 35 s. I) innehåller ell flertal bestämmelser om preskriptiondär preskriptionstiden för vissa fordringar är och för andra tvä år (se347 S). Det finns fler exempel på korta preskriptionslider. Frågan hur läng preskriptionstiden vid ersättningskrav somgrundar sig på koden skall vara borde självfallet helst avgöras gemensamt församtliga kodanslulna stater. Skilda regler kan leda till orättvisa resultat.Tiden bör av hänsyn till de enskilda medlemmarna i en konferens, mot vilka deaktuella ersättningskraven reses, göras så kort som möjligt. Medlemskapet i enkonferens kan växla och det måsle anses rimligt all de rätlsliga ochkommersiella relationerna som har sin grund i ell tidigare konferensavtalavvecklas inom en relativt kort lid. Härtill kommer atl en skyldighet allåterbetala t. ex. fraktavgifter som har uppburits under en längre lid kan fåkatastrofala följder för ett enskilt rederis fortsatta verksamhet. I de diskussionerom koden som förekommit mellan ell flertal västeuropeiska slaler har riktmärketför övrigt varit en preskriptionslid från fordringens uppkomst efler del atl internationell förlikning avslutades. De av dessastater som redan nu slutligt utformat sin nationella lagstiftning har ocksåvalt dessa preskriptionstider. Del kan inte vara förenat med några mera påtagligaolägenheter för den som vill kräva ersättning med anledning av brott mot kodenall del skall göras relativt snart. I detta sammanhang kan del nämnas atl delidsfrister som koden anger i art. 24 i fråga om rätten atl begärainternationell föriikning är mycket korta i vissa fall rör del sig endast omdagar. En preskriptionstid lorde inte kunna anses för kort. Jagförordar därför att preskriptionstiden för sädana ersättningskrav bestäms . 1 enlighet med vad jag nu har anfört har inomkommunikationsdepartementet upprättats förslag till lag med anledning av tillträde till konventionenden om en uppförandekod för linjekonferenser. Förslaget bör fogas till protokollet i delta ärende sombilaga 2. Somjag harframhållit i den allmänna motiveringen under 7.3 är konventionen - och därmedlagen - tillämplig på handeln mellan de fördragsslu- 1983/84: 17 86 Lagen och konventionen innefattar, somanges av rubriken, en uppförandekod för linjekonferenser. Emellertidinnehåller konventionen även föreskrifter som rör enskilda medlemmar i enlinjekonferens och i visst fall även förpliktelse för linjekonferensenskommersiella motpart, avlastare eller organisation av avlastare. Ävenavlastare eller organisation av avlastare kan nämligen enligt arl. 43 ikonventionen bli skyldig att erlägga kostnad för internationell förlikningenligt kapitel VIB i konventionen.Vidare ger arl. 18 ett linjerederi som inle är medlem i en konferens - outsider- rätl alt hindra konferensmedlem att använda s.k. fighting ships. Beträffande metoden att införliva konventionen ochinnehållet i EG-förordningen med svensk rätl fär jag hänvisa till vad jaganfört i den allmänna motiveringen under 7.2. Jag vill dock framhålla attkonventionens kapitel VII. som innehåller avslutande bestämmelser, inte harnågon direkt återverkan pä enskildas rättsförhållanden.