prop · G70378 · 1983-12-31 00:00:00 — Denna ordning motiveras av alt del normalt är praktisktsett omöjligt atl vid åtal mot flera för medverkan i samma brottslighet heltskilja ul vissa delar som berör endasl en viss tilltalad, utan atl en intressekonfliktav det tidigare berörda slaget uppkommer för den förhörde. Del händeremellertid inte så sällan all förhören av dem som är misstänkta fördelaktighet i samma brottslighet kommer alt äga rum vid skilda tillfällen.Delta kan bero på att huvudförhandling inle kan genomföras i fråga om alla tilltaladepå en gång. därför all någon av dem genomgår rältspsykialriskundersökning eller inle går alt få tag pä. Ett annat fall är alt en rättegång iöverräll gäller endast en av de medålalade. medan tingsrättens dom har vunnillaga kraft mot de övriga och dessa skall höras i överrällen. Det uppkommer i del praktiska domstolsarbetet inle sällanoklarhet om vilka regler som skall gälla vid förhör i de siluationer jag nu harnämnl. Domstolarna anser sig i många fall inle kunna förböra de medtilltaladesom vittnen, i varje fall inle om vederbörandes egen del i brottsligheten ännuinte hunnit bli bedömd genom ett lagakraftvunnel avgörande. I de falldomstolarna inle anser sig kunna lillämpa viitnesreglerna. brukar man höravederbörande "upplysningsvis", något som saknar direki stöd i RB. Detråder därvid oklarhet om vilka regler som gäller, bl.a. i fräga om tvångsmedel,ordningen för förhöret och rätt lill ersättning för inställelsen. Det har iolika sammanhang framställts krav på atl lagstiftaren löser de nu nämnda problemen.Ulredningen har mot denna bakgrund lagit upp frågan och föreslär att vissanärmare uppräknade kategorier av personer, som kan antas vid ett vittnesförhörunder edsansvar komma i en inlresse-konfiikt, skall undanlas från reglerna omvittnesförhör och i stället höras i stort sett enligt reglerna för tilltalade ibrottmål. Del gäller sådana personer som - utan att vara parter vid denaktuella förhandlingen - åtalats för den gärning förhöret gäller eller förförsök, förberedelse, stänipling. anstiftan eller medhjälp till denna eller fören annan gärning som har Prop.1983/84:78 58 samband med den aktuella gärningen. Detsamma föreslåsgälla för den som är skäligen misstänkt för en gärning av delta slag och somhar underrättats om misstanken enligt 23 kap. 18 § RB. Vad som sagts om åtaladeföreslås också gälla sådana som har fått etl strafföreläggande eller ettföreläggande om ordningsbot, liksom den som har fält åtalsunderlåielse. Utredningen föreslår somjag antytt atl de nu nämndakategorierna av personer processuellt setl skall behandlas i stort sett enligtreglerna för tilltalade. innebär lill atl börja med atl samma tvångsmedelför inställelse vid rätten (vite och hämtning) gäller som för vanliga tilltalade.Vidare undanlas de aktuella personerna från möjligheten och skyldigheten attavlägga ed samt frän sanningsplikt i rättegången. 1 ell hänseende föreslås dedock jämställda med vanliga vittnen, nämligen i fråga om rätlen lill ersättningför inställelsen. Förslagelhar praktiskt taget hel', godtagits vid remissbehandlingen. Frän etl par hållframförs dock atl de medtilltalade - med hänsyn till viklen av en effektivbrottsbekämpning - borde i större utsträckning följa vittnesreglerna. För egen del får jag anföra följande. Behovet av en lagreglering av formerna för förhör med s.k.medtilltalade och likställda år väl känt och vitsordas ocksä allmänt avremissinstanserna. Enligl min mening är en sådan reglering angelägen. och nästan alla remissinstanser finner jag del rimligt att de medtilltalade- varmed Jag i del följande förstår inle bara dem som åtalats i samma mäl ulan ocksäbl.a. dem som på ett eller annat sätt misstänks för delaktighet - undantas fränrätten och skyldigheten att avlägga vittnesed. För detta lalar inte bara denintressekonflikt som de medtilltalade generellt får antas befinna sig i. påpekat har denna lösning också den fördelen att den tillgodoserönskemålet om processuell Jäm vikt mellan dem som är misstänkta för delaktigheti samma brottslighet. Om nämligen en medtilllalad hade möjlighel att avge sinberättelse under ed. fär han en bevismässig fördel framför den tilltalade, somju inle har möjlighet alt förstärka bevisvärdet av sin berättelse med ed. Önskemålet alt undvika en intressekonflikt talar för altde medtilltalade även befrias frän vanliga vittnens sanningsplikl. Häitillkommer att en osanklionerad sanningsplikl i dessa sammanhang torde varapraktiskt verkningslös. Jag biträder därför utredningens förslag att medtilltaladeundanlas från såväl edsansvar som sanningsplikt. Jag har med det nu sagda kommit fram till att medtilltaladeinte bör vara underkastade tvä av de viktigaste grundregler som gäller förvanliga vittnen. Detta bör - som ulredningen ocksä föreslagil - föranleda attde medtilltalade generellt undanlas frän vittnesreglerna i 36 kap. RB och istället får följa de regler som gäller för tilltalade i brottmål. I etl hänseende bör dock reglerna för vittnen gälla även medtilltalade. Prop.1983/84: 78 59 Det gäller rätten till ersättning för inställelse tillförhör. Den medtillttilade befinner sig i detta hänseende i samma situation sometl vittne genom alt han är skyldig atl infinna sig vid en rättegång som inte direkiberör honom själv som part. Det är dä rimligt alt han får sina kostnader för inställelsenersatta i samma utsträckning som gäller för ell vittne. När detgäller omfattningen av den personkrets som skall undantas frän reglerna förvittnesförhör enligt det nu sagda har ulredningen föreslagit en ganskadetaljerad gränsdragning, somjag redogjort för. Förskigel har i dennadel praktiskt taget hell godtagits vid remissbehandlingen. För min del finnerJag gränsdragningen i slorl sett konsekvent. Ylleriigare ell par fall böremellertid jämställas med älalsfallen. Del gäller dels de fall dår en militärbefattningshavare ålagt någon disciplinstraff och dels de fall där åtal inlehar väckts lill följd av regler om särskild ålalsprövning. I fråga omsambandet mellan del brott som förhöret gäller och del brott somförhörspersonen misstänks för har Jag i princip ingen erinran mol den gräns ulredningenföreslagit. I denna del förordar jag dock i förtydligande syfte vissajusteringar av närmast teknisk natur i förhällande till ulredningens förslag. Utredningen har tagit upp frågan om den medtilltahideseventuella försvarare bör beredas tillfälle all delta vid förhöret. Jag delar ulredningensåsikt att en försvarare i vissa fall kan ha en uppgifi atl fylla i en sådansituation men att det skulle föra alldeles för långt atl alllid kallaförsvararen till förhöret. 1 stället bör som ulredningen säger - försvararensrått atl närvara och ställa frågor i det fall del behövs anses följa avallmänna regler om försvarares plikter. Det år naturligt alt rätlen ochparterna - inte minsl åklagaren - håller försvararen informerad om elt planeratförhör i de fall det kan antas vara påkallat alt han infinner sig vid förhöret. Jag föror'dar att 36 kap. 1 S RB ändras i enlighet med detsagda. Jag återkommer i specialmoliveringen fill vissa tillåmpningsfrågor. 2.11 Undantag från om vitesföreläggande ivissa fall Mitt förslag: En domstol får avstå frän atl sälta ut vitei ett föreläggande, om den som skall delges föreläggandet vistas utom rikeloch delgivning annars inte kan ske i den främmande slalen. Utredningens förslag: Överensslämmer med mitt förslag (SOU1982:25 s, 52, SOU 1982: 26 s, 433), Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran (remissammanställningen s. 715). Prop.1983/84:78 60 Skäl för milt förslag: När en person som vistas utom rikelskall delges ett föreläggande frän en svensk domstol, får domstolen vända sigtill myndigheterna i del land där den sökte vistas. I allmänhet är deutländska myndigheterna behjälpliga med sådan delgivning. Del finns emellertid undanlagstall.I bl.a. . , och medverkar myndigheterna inletill delgivning av förelägganden som förenats med en ekonomisk sanktion (vite) vidbristande uppfyllelse. Eftersom de fiestti förelägganden enligt RB skallförenas med vite uppstår problem. 1 praktiken brukar de lösas så attdomstolen utan formligt lagstöd avstår från all sälla ul vite och låter föreläggandetdelges utan någon utsatt påföljd för underlåtenhet atl följa föreläggandet. Utredningen föreslår en bestämmelse som uttryckligen gerrätten en möjlighet alt i de situationer jag nu har berört underiåla atl sättaut vite. Förslaget har godtagits vid remissbehandlingen. Jag ansluter mig lillutredningens bedömning röi"ande behovet och utformningen av enlagstiftning pä denna punkt. Som utredningen föreslagit bör den nya regeln tasin i en ny paragraf i 33 kap. RB. 2.12 Utgångspunkten för besvärstidens beräkning i vissafall Mitt förslag: Fristen för att överklaga en tingsrättsbeslut under rättegången skall räknas för beslulel, om beslutetmeddelats vid etl sammanträde eller om det vid ell sammanträde hartillkännagetts när beslutet kommeratt meddelas. Utredningens förslag: Överensstänmer med mitt förslag (SOU1982:25 s. 87. SOU 1982: 26 s. 597). Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks eller lämnas utanerinran av samtliga. En remissinstans förordar molsvarande ändring i fråga omreglerna om missnöjesanmälan (remissammanställningen s. 882). Skäl för mitt förslag: 1 52 kap. I 8 RB finns beslämmelserom tid och sätt för överklagande av en tingsrätts beslut. När det gällerutgångspunkten för beräkning av klagofristen - som är - är regeln ifråga om beslut under rättegången som meddelats vid etl sammamräde att tidenräknas frän den dag beslutet meddelades. För övriga beslul räknas tiden fråndet att den som vill klaga fick del av beslutet. Ulredningen har påpekat att den nu beskrivna ordningenmedfört vissa problem när det gäller sädana beslul under rättegången som visseriigeninte meddelas vid ett sammanträde men i fråga om vilka rätten vid ettsammanträde fillkännager när beslutet kommer att meddelas. Dels framstår delsakligt setl som överflödigt atl etl sådant beslut måste delges med Prop.1983/84:78 61 de klagoberåttigade, eftersom tidpunkten för beslutetsmeddelande ändå fär antas vara känd för dem. Och dels har det i några fallinträffat all klagande försuttit besvärsfristen därför alt det i vissutsträckning förelegal skiftande praxis i fråga om tolkningen av gällande rättpä denna punkt. Som ettsätt att komma till rätta med de problem som finns föreslär utredningen att klagotidenskall räknas från beslutets datum även i de fall där rätten vid en förhandlingtillkännagett när beslutet kommer all meddelas. Förslaget har tillstyrktseller lämnats ulan erinran vid remissbehandlingen. Jag finner för min delförslaget välmotiverat och förordar atl 52 kap. 1 § RB - bortsett från elt parjämkningar av redaktionell art - ändras i enlighet med vad utredningenföreslår. En remissinstans - JO - har förordat atl motsvarandereform genomförs i fråga om missnöjesanmälan enligt 49 kap. 3 och 4 §S RB. F.n.gäller att sådan anmälan skall ske genast i fråga orn sädana beslul sommeddelats vid ett sammanträde och eljest inom från det parlen fick delav beslutet. JO: s förslag är enligt min mening inle invändningsfritt.Till en början kan man hysa tvekan vilket praktiskt värde en sådan reform har.Vidare kan tillämpningssvårigheter befaras. Det är kanske inle rimligt atlbegära att varje part skall hälla sig beredd att anmäla missnöje exakt vid denlidpunkt beslutet meddelas pä rättens kansli, och då mäsle nästa fråga bli hurlånga dröjsmål som i så fall kan accepteras. alternativ skulle möjligenvara att visserligen ge en enveckasfrist i de avsedda fallen, men låta fristenlöpa från beslutets dag. Även en sådan lösning har emellertid nackdelar. Bl.a.får man etl ganska komplicerat system med tre olika beräkningsgrunder. Jag vill vidare peka på att rättegångsutredningen f.n. gören total översyn av rättsmedlen i den allmänna domstolsprocessen, en översynsom omfattar även reglerna om missnöjesanmälan. Jag utgår från att utredningentar upp även det nu aktuella problemet. Mot denna bakgrund är jag in. *e beredd att nu förordanågon ändring i reglerna om missnöjesanmälan. 2.13 Delegerad beslutanderätt i mål ombetalningsföreläggande Mitt förslag: Mäl om betalningsföreläggande skall ifortsättningen kunna handläggas av domstolsbiträden i den utsträckning somregeringen bestämmer. Bakgrund och skäl för mitt förslag: Domstolsverketföreslog i en skrivelse till regeringen enförsöksverksamhet med delegation av beslutanderätten i mål ombetalningsföreläggande till personal som inle Prop.1983/84:78 62 Förslagel logs upp i departementspromemorian (Ds Ju 1981: II) Rationellare summarisk process. I departementspromemorian framhölls inledningsvis atlpågående reformarbete på process- och uisökningsräilens område inle utgjorde nägolhinder mol atl ta upp frågan om delegation i mål om betalningsföreläggande.Vidare anfördes: Den kraftiga ökningen av målen om beialnlngsföreläggandekan i del rådande slalsfinansiella läget knappast mötas med personalförslärkningar.Om en delegation kan medföra en snabbare och effektivare handläggning av dessamål bör den möjligheten tas lill vara. Det kan också förutsättas att den genomdelegationen frigjorda notariearbelskrafien genom den ökade måltillströmningenkan slyias över lill andra angelägna arbetsuppgifter i tingsrätterna. Medhänsyn till att den hell övervägande delen av mål om beialnlngsföreläggandeutgörs av enkla niassärenden innebär della alt man hushällar med den juridisktutbildade arbetskraften och utnyttjar den för arbetsuppgifiei' där denJuridiska utbildningen kommer bättre till pass. Notarieulbildningens kvalitet bli:ralltså inte lägre utan snarare högre genom delegationen. Vid bedömningen av frågan om delegation bör vidare beaktasalt prövningen från rättens sida mycket summarisk. Densakliga prövningen går i princip ut på att konstatera alt ansökan avser utfåendeav penningfordran som inte grundar sig pä elt skriftligt fordringsbevis ochinte avser skadestånd. Vidare skall i ansökan anges grunden för fordringen ochtiden för dess tillkomst. 1 formellt hänseende skall rättens behörighet prövas.1 föreläggandet till gäldenären skall rätlen ange den koslnadser-sättning somskall ulgå om bestridande ej sker. Ersättningen ulgår enligt schablonregler somregeringen meddelar. Med hänsyn lill beialningsföreläggandenas karaklär av schabloniserademassärenden och intresset av etl rationellt utnyttjande av domstolsväsendetsresurser bör del hinder för en delegation till domslolsbiträden som delnuvarande kravet på lagfarenhet utgör undanröjas. Det synes innebära en onödigomgång att detta sker genom en särskild lag om försöksverksamhet. 1 ställetbör redan av 30 § lagsökningslagen (1946: 808) framgå atl mäl om beialnlngsföreläggandei den ulsiräckning som regeringen beslämmer får handläggas av tjänstemän som inleär lagfarna. Den närmare omfattningen av delegationen torde på siktböra anges i förordningen (1979; 572) med tingsrältsinslruktion. Dessförinnanbör emellertid, som har föreslagit, en viss försöksverksamhetbedrivas. För försöksverksamheten bör en särskild förordning utfärdas ihuvudsaklig överensstämmelse med förslag. Vid remissbehandlingen av departementspromemorian ställdesig flertalet remissinstanser tveksamma till eller avstyrkte elt genomförandeav promemorieförslagel. Flera remissinstanser, bl.a. ochGöteborgs tingsrätt, tillstyrkte dock förslaget. En del remissinstanser ansågatt en delegationsmöjlighel borde införas endast för vissa mältyper eller alten lids försöksverksamhet borde föregå det slutliga ställningstagandet. Någraremissinstanser menade att man borde avvakta resultatet av rältegångsutredningensöversyn av den summariska processen. Prop.1983/84:78 63 Departementspromemorian lades till grund för enproposition (prop. 1981/82: 134) om ändring i lagsökningslagen m.m. Någotförslag i delegationsfrågan lades dock inte fram. 1 denna del anfördeföredraganden följande: Som framgår av departementspromemorian finns del fleraskäl som lalar för att domstolsbiträden på eget ansvar får handlägga mäl om beialnlngsföreläggandeav enklare beskaffenhet. Enligl min mening skulle en sådan ordning på siktkunna medföra en ökad effektivitet i verksamheten utan att rättssäkerhetendärigenom försämrades som biträdesljänslernas attraktivitet skullehöjas. Ett genomförande av förslaget förutsätter emellertid delsen ej obetydlig utbildningsverksamhet, dels en försöksverksamhet som inle kanvara alltför kortvarig. Som Jag har nämnt tidigare är den summariskaprocessformen f.n. föremål för utredning. betänkande,som är nära förestående, kommer sannolikt att innehålla relativt långtgåendeförslag till förändringar av de nuvarande reglerna. Även de lagändringar somföreslås i detta lagstiftningsärende och som syftar till att avhjälpa destörsta problemen i den nuvarande verksamheten kan behöva omprövas medanledning av rältegångsutredningens betänkande. Med hänsyn härtill anser jagatt frågan om delegation av domargöromål i mål om betalningsföreläggande böranstå till dess den summariska processformen har fått sin mera definitivautformning. har i en skrivelse till regeringen den 10februari 1983 återkommit lill frågan och hemställt alt förslaget om delegationi mål om beialnlngsföreläggande genomförs . Verket konstaterar iskrivelsen att remissbehandlingen av rältegångsutredningens förslag nu äravslutad. Eftersom ulredningens förslag om den summariska processen inte tordehöra lill de frågor som kommer att behandlas med förtur kan det enligl verketantas dröja länge till dess den summariska processen får sin mer definitivautformning. Vidare kan ändringar i den summariska processen genomföras enklareoch smidigare om den personal som inte är lagfaren redan har erfarenhet av att självsvändigthandlägga mål. Verket har vidare hänvisat till en utvärdering(domstolsverkels rapport 1982:6) av delegeringen inom inskrivningsväsendel. Enliglrapporten är erfarenhelerna därifrån mycket goda och rationaliseringsvinsternabetydande. För egen del kan Jag i allt väsentligt ansluta mig till deskäl som anfördes i departementspromemorian lill förmån för en delegering avbeslutanderätten i mäl om betalningsföreläggande. Jag fäster därvid särskiltavseende vid att en delegation kan innebära ett mera rationellt utnyttjande avdomstolsväsendets resurser, något som i del rådande statsfinansiella läget ärav största betydelse. Jag ser del således som en fördel om tingsnotarierna kanutnyttjas för andra arbetsuppgifter i tingsrätterna än enkla rutinärenden,något som också ligger i linje med den avkortning av liden för noiarie- meriteringsom föreslås i en promemoria om notarietjänstgöring som nu Prop.1983/84:78 64 Jag delar ocksä uppfattningen alt del fi-amstårsom onödigl alt tillskapa en särskild lag orn försöksverksamhet. Det kanvisserligen viira lämpligt atl den nya ordningen genomförs successivt, mendelta bör kunna ske inom ramar som bestäms av r"egeringen iförordningsform. All nu genomföra en delegationsreform kan inte ses som eltför"egri-pande av ställningstagandet till rältegångsutredningens förslagom en integrering av den summariska processen i den egenlliga ivisiemälsprocessen.Utredningen förutsätter all rätten i s.k. blankelimäl skall beslå av en domare,som inle behöver vara lagfaren, och atl handläggningen i dessa mäl myckel snarlkommer atl anpassas till ADB-ruiiner. ADB-stöd har redan tagits i bruk i densummariska processen vid och lingsrålter och kommer inomen snar framlid all införas också vid . 1 likhet meddomstolsverket ser jag det som en fördel om personal som inte är lagfaren så snartsom möjligt kan få erfarenhet av att självständigt handlägga vissa mål. Omfattningen av delegationen bör bestämmas medutgångspunkt i det förslag till förordning om försöksverksamhet medhandläggningen av mäl om betalningsföreläggande som var fogat lilldepartementspromemorian. Enligt detta förslag skulle delegationen inte omfatta avvisningsbeslut.mäl vari ansökan återkallats ellei" förfallit och gäldenären framställt kosi-nadsyrkande,mäl med en utländsk juridisk person som part eller mål som i övrigt är avvidlyftig eller svår beskaffenhet eller vars handläggning av annan orsak kräversärskild erfarenhet. För min del vill jag tillägga alt ansvaret förhandläggningen bör överföras lill lagfaren personal om etl bestridande kommerin i målet. Del stämmer nämligen häst överens med principerna för vårt rättegångsväsendeatt målen handläggs av lagfarna domare sä snarl del kan antas att en tvist föreliggermellan parterna. Frågan huruvidti ell mål skall hänskjulas till r'ättegångliksom frågan om en ansökan skall förklaras fört"allen bör alltså avgörasav en lagfai'en domare. Mot bakgrund av det nu sagda förordar jag alt mäl om beialnlngsföreläggandefår handläggas av icke lagfaren personal i den utsträckning som r"egeringenbestämmer. Jag föreslår att 30 S lagsökningslagen (1946:808) ändras i enlighethärmed. 2.14 Taxa för ersättning till vissa tolkar Mitt förslag: Inom rättsväsendet skall ersättning lilltolkar för allvarligt hörsel- och lalskadade och lill allmänna tolkar ifortsättningen utgå enligt samma system som gäller för övriga tolkar, dvs. Bakgrund och skäl för mitt förslag: Enligt 5 kap. 6 S RBskall tolk anlitas för atl biträda rätten, om en part, ell vittne eller någonannan som skall höras Prop.1983/84:78 65 inte behärskar svenska språket. Om det finns en s.k.allmän tolk vid rätten, skall han eller hon anlitas. 1 annat fall förordnarrätten en lämplig person som tolk. Tolk får ocksä anlitas, om den som skallhöras är allvarligt hörsel- eller talskadad. Allmän tolk finns enligt 1 § kungörelsen (1947:644) omanställande av allmän tolk m.m. endast vid och tingsrätter. Som tolk för hörsel- och lalskadade får bara anlitaspersoner som av utsetts för att motta sådant uppdrag, 1 §förordningen (1977: 175) om tolk för hörsel- och lalskadade. Skolöverstyrelsenskall varje är sammanställa och publicera en lista på dem som har utsetts. Tolkars rätt till ersättning behandlas i 5 kap. 8 § RB.Enligt detta lagrum har en allmän tolk och tolk för allvariigt hörsel- eller talskadadrätt fill ersättning enligl särskilda bestämmelser, medan övriga tolkar harrätt till ersättning för arbele, tidsspillan och utlägg enligt en taxa som fastslällsav regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Ersättningenbetalas av allmänna medel. 1 50 och 52 §§ förvaltningsprocesslagen (1971:291) finnsför förvaltningsprocessen regler i stort sett molsvarande dem som gäller förrättegängen vid allmän domstol. Allmän tolk förekommer dock inte i förvaltningsprocessen.Det finns heller inga särregler för ersättningen till tolkar för allvariigthörsel- eller lalskadade. Enligt 9 § förvaltningslagen (1971:290) kan ävenförvaltningsmyndigheter anlila tolk under samma villkor som iförvaltningsprocessen. I lagen finns däremot inga regler om ersättning tilltolkar. Närmare bestämmelser om allmänna tolkars rätt tillersättning finns i 4 § kungörelsen (1947; 644) om anställande av allmän tolk m.m.En allmän tolk har enligt dessa regler rätt till dagarvode med i allmänhet 300kr. per förräitningsdag saml resekostnadsersättning och traktamente enligt debestämmelser om reseförmåner som enligt kollektivavtal gäller för statstjänstemäni allmänhet. Enligt förordningen (1977; 175) om tolk för hörsel- och lalskadadegäller motsvarande ersättningsregler beträffande sådana tolkar. Förandra tolkar än allmänna tolkar och tolkar för hörsel- och lalskadade utgårersättning enligl taxa. Bestämmelser om sådan taxa finns i förordningen(1979:291) om tolktaxa. Enligt denna skall ersättning till tolk vid muntligöversättning vid allmän domstol, förvaltningsdomstol, bostadsdomstolen,, arbetsdomstolen, arrendenämnd, hyresnämnd, statensva-nämnd, åklagarmyndighet, polismyndighet och kronofogdemyndighet utgå enligttaxa som fastställer efler samråd med riksåklagaren,och . har med stöd av dettabemyndigande fastställt en taxa, som gäller fr.o.m. den I oktober 1979.Taxebeloppen har sedermera ändrats.