prop · G703111 · 1983-12-31 00:00:00 — Genom en ändring ireglerna om rapporteftergift bör möjlighet uttryckligen beredas att meddelaeftergift i de fall då den misstänkte har varit omhändertagen. Eftergift börnormalt lämnas om den omhändertagne erkänner det eller de brott som föranlettomhändertagandet. En ordning av det slaget synes kunna accepteras med hänsyntill att det vanligtvis är fråga om brott av relativt lindrig art och medhänsyn fill det ingripande som ändock sker. Den nya bestämmelsen bör enligt utredningen kombineras meden föreskrift att ingripande inte får ske om det finns skäl till frihetsberövandeenligt 24 kap. RB. Härigenom undantas från bestämmelsens tillämpningsområdesådana gärningar som kan föranleda gripande, anhållande och häktning. Likasåbör undantas sådana fall dar det finn' skäl till frihetsberövande enligt 23kap. En vanlig form av polisingripande är att den som störordningen helt enkelt förs bort frän den plats där han befinner sig. I polisarbetet har diskuterats vilken rättsgrund det finns föringripanden av detta slag. a. har gjorts gällande atl åtgärden skall sessom ett påbörjat ingripande enligt 3 § LTO. Befogenheten för polisen att vidtaåtgärden har också setts som elt utflöde av polisens allmänna befogenheterenligt 2 § Pl. Enligt utredningens mening bör den lagtekniskakonstruktionen av en befogenhet för polisen att omhänderta någon byggas upp så atldet klargörs att även mindre ingripande åtgärder är att betrakta somomhändertaganden i en ny reglerings mening. 1 enlighet med vad som har anförts nu föreslår utredningenatt det i en bestämmelse i polislagen som skall ersätta 3 § LTO. föreskrivs atten polisman skall omhänderta den som begår brott och trots tillsägelsefortsätter därmed. om ett omhändertagande behövs för att upprätthålla allmänordning eller annars är nödvändigt. När det gäller sättet för omhändertagande har utredningenutgått från att det i polislagen kommer att tas upp bestämmelser motsvarandenuvarande bestämmelser härom i Pl som ger uttryck för de allmänna principer somskall hgga til! grund för all polisverksamhet. Utrednmgen har därför inte tagitupp någon sådan bland de bestämmelser om omhändertagande vid ordningsslörning m.m. som utredningen föreslår skall tas upp i polislagen. När det gäller förmansprövningen a\ omhändertagandenenligt främst 3 § LTO konstaterar utredningen att någon egentlig sådan prövningsom regel Prop.1983/84:111 187 inte kommer till stånd, om omhändertagandet upphör utanatt den omhändertagne förts till en polisstation. Förs den omhändertagne åandra sidan till en polisstation äger som regel en förmansprövning rum. somresulterar i att omhändertagandet skall bestå om inte ett överlämnande i nåeonform skall ske eller den omhändertagne i stället skall hållas kvar på annangrund. Prö\ningen har enligt vad utredningen funnit främst fungerat som enkontroll av del berättigade i fortsatt omhändertagande i de fall då den omhåndertaeneskall hållas kvar på en polisstation. Denna kontroll har enligt utredningensitt givna värde från rättssäkerhetssynpunkt. Utredningen föreslår att en förmansprövning av deomhändertaganden som regleras i 1 och 3 §§ LTO skall äga rum ävenfortsättningsvis. Beträffande de omhändertaganden som kan ske enligt 1 §föreslås att bestämmelser om förmansprövning tas upp i de särskilda lagar, därdessa omhändertaganden enligt utredningens förslag i fortsättningen skall regleras.Beträffande sådana omhändertaganden som motsvarar dem som regleras i 3 Sföreslås att en bestämmelse om förmansprövning förs in i den nva polislagen. Närdetgäller prövningens närmare innebörd börden ta fasta på vad förmannen faktisktkan pröva, dvs. vad som skall ske med den omhändertagne. Någon överprövning avpolismannens ingripande, som innebär att dennes omhänderlagandebeslut förklarasogiltigt, skall således inte göras. Förmannens prövning skall i stället tasikte på om den omhändertagne med hänsyn till risken för fortsatt brottsligtbeleende eller mois\arande bör hållas kvar hos polisen. Beträffande frågan om en domstolsprövning avomhändertaganden vid ordningsstörning m. m. konstaterar utredningen bl. a. altdet i den allmänna debatten ibland har h;!\d;its att regleringen avomhändertaganden enligt 3 § LTO skulle strida mot 2 kap. 9 S regeringsformen(RF). Enligt den bestämmelsen skall den som berövats friheten av annanmyndighet än domstol kunna få saken prövad utan oskäligt dröjsmål av domstoleller nämnd i viss sammansättning. Mot bakgrund av uttalanden i förarbetenatill bestämmelsen kan den emellertid enligt utredningens mening inte ansesnödvändiggöra elt införande av en särskild form av domstolsprövning avomhändertaganden av nu berört slag. Utredningen har övervägt vad som i övrigt talar för ochemot en ordning med domstolsprövning och har därvid kommit fram till atttillräckliga skäl inte föreligger att införa en sådan. Vid sittställningstagande har utredningen särskilt beaktat att den ordning utredningeni övrigt föreslår beträffande omhändertagande vid ordningsstörning m. m. kansägas i sig medföra ökade möjligheter till viss, indirekt domstolsprövning avett omhändertagande. Beträffande/ör/iör m. m. konstaterar utredningen attförhören i allmänhet är mycket summariska. Den omhändertagne får som regelkortfattat tala om \ ad han gjorde på platsen för ingripandel. Pä sina hålltillfrågas han också om sin inställning till sitt eget uppträdande och till atthan omhändertagits. Del är sällsynt att han tillfrågas om de omhändertagandepolismännens version av de taktiska förhållanden som föranlett omhändertagandet,om tiuru\ ida deras uppgifter är riktiga och om i förekommande fall anledningentill att de av\iker frän den omhändertagnes egna uppgifter. Frågor härom, somkan vara a\' särskilt värde från dokumentationssynpunkt, kan dock förekomma. Prop.1983/84:111 188 Det förekommer också att förhör underlåts helt och hållet,exempelvis då omhändertagandet upphör utan atl den omhändertagne har förts . En säker bedömning av frågor rörande förhör enligt 6 § LTOförsvåras av alt dokumentationen på det s. k. omhändertagandebladet mångagånger är bristfällig. Enligt utredningens mening bör den som har omhändertagitsenligt de bestämmelser som finns i 1 och 3 §§ LTO också i fortsättningen ommöjligt höras av polisen. Med hänsyn till att den som omhändertas enhgt denbestämmelse, som föreslås upptagen i polislagen, förutsätts ha begått brott,bör förhör med denne emellertid ske enligt 23 kap. RB. Någon särskildbestämmelse om förhör behövs därför inte i polislagen. Utredningen föreslår liksom beträffande omhändertaganden enhgtLOB atl den omhändertagne skall upplysas om grunden för omhändertagandet såsnart det kan ske saml all han innan han friges om möjligt skall beredastillfälle att yttra sig över omhändertagandet. Utredningen konstaterar vidare att bestämmelsen om socialutredning i 6 § andra stycket LTO knappast tillämpas längre. Skälen fill attdet praktiskt taget aldrig anses motiverat all göra en sådan utredning kanantas vara flera. De flesta av de omhändertagna är kända försåväl polisen som . De är eller har redan varit föremål föråtgärder, och det framstår inle som meningsfullt att försöka initiera nyaåtgärder. Vidare har på många håll bristande resurser, som anseskunna utnyttjas bättre för annat. Härtill kommer alt bestämmelsen i LTOförutsätter ganska omedelbara insatser, som ställer särskilda krav påberedskapen, exempelvis när del gäller åtgärder utanför ordinarie kontorstid.Slutligen torde de omhändertagna mera sällan själva vara intresserade av ellervilja medverka vid en utredning. Bestämmelsen om social utredning i anslutning tillomhändertaganden enligt . S LTO har sålunda inte kommit atl motsvara deförväntningar som man hade på den vid dess tillkomst . En bestämmelse avdenna art får numera med hänsyn till den nya socialljänstlagstiftningensinriktning på frivillig medverkan från dem som berörs av åtgärder inomsocialtjänsten anses stå i mindre god överensstämmelse med dagens syn på hithörandefrågor. Mot bakgrund av vad som har sagts nu har utredningen, ilikhet med vad brottsförebyggande rådet (BRÅ) tidigare gjort, kommit till denslutsatsen att det inte föreligger tillräckliga skäl alt behålla en bestämmelseom social utrednini? i anslutning till omhändertagande vid ordningsstörning m. m.Bestämmelsen bör enligt utredningens mening ersättas av en ny regel som stadgaralt den omhändertagne innan han friges om möjligt skall tillfrågas om han villha kontakt med något samhällsorgan som kan lämna hjälp eller stöd. Om denomhändertagne önskar sådan kontakt skall polisen enligt allmänna reglersjälvfallet hjälpa honom därmed. Den nya regeln bör vidare kompletteras med enföreskrift all den omhändertagne skall lämnas de råd och upphsningar i övrigtsom påkallas av omständigheterna. Enligt utredningens förslag skall denomhändertagne få en kopia av omhänderlagandebladei. a. skall innehållasådan tryckt information som kan vara av värde för honom. När det nällcr bestämmelserna om omhänderiagandetid och frigivningvid 1983/84:111 189 omhändertagande enligt 3 § LTO konstaterar utredningen attden genomsnittliga omhändertagandefiden ökat från drygt två limmar under åretnärmast före det dä LTO trädde i kraft . Ökningen i riket utom de tre storstadsdistrikten inskränker sigdock till omkring . Från polishåll har för utredningen överlag uppgelts atttidsfristen är lillräckligl lång. Det är också sällan som helafristen utnyttjas. Det förekommer dock, liksom det förekommer attfristen överskrids. Vad som har framkommit om tillämpningen av sextimmarsregelnger enhgt utredningens mening inle anledning att överväga någon regel somprincipiellt är utformad på annat sätt när det gäller tidpunkten förfrigivandet vid omhändertaganden av ifrågavarande slag. Med hänsyn till den ändrade konstruktionen av självaomhändertagandebestämmelsen som utredningen föreslår kan den lämpligatidpunkten för frigivandet inte som knytas till att anledning föreligger attden omhändertagne inle längre kommer att utgöra en fara för allmän ordning ochsäkerhet. Tidpunkten bör i stället bestämmas med hänsyn till faran att denomhändertagne återupptar den verksamhet som föranlett omhändertagande eller althan annars kommer att uppträda på ett sätt som kan föranleda omhändertagande. Lagteknisktföreslår utredningen att det i polislagen skall föreskrivas att den som haromhändertagits skall friges möjligt, dock senast inom sex limmar efteromhändertagandel. Antalel omhändertaganden på grund av offentlig berusninghar , bortsett , för de tre storstadsdislriklenpendlat för del mellan 19 500 och 29 000. för del mellan16 500 och 19 000 samt för Malmös del mellan 3 500 och 5 000. För övriga rikethar antalet omhändertaganden ökat från omkring 58 500till omkring 78 000, vilket innebär en ökning med . Övrigarikets andel av del totala antalet omhändertaganden uppgick till idet närmast medan motsvarande andel kring mitten av1960-talet endast uppgick till . Ingripanden enligt LOB får ske bara på allmän plats ellervissa angränsande enskilda platser. Denna begränsning har i praktiken lett tillflera problem som utredningen har uppmärksammat. Under förarbetena till lagenanfördes betänkligheter av olika slag inför tanken på en av fylleristraffutredningenföreslagen ordning, enligt vilken lagen skulle tillämpas också på enskiltområde. En sådan ordning genomfördes i princip inte och polisens befogenhet attingripa med stöd av LOB begränsades till att omfatta alimän plats och vissaangränsande enskilda platser. De betänkligheter som framfördes under förarbetena till LOBframstår emellertid enligt utredningens mening som överdrivna. I själva verketkan man fråga sig om genomförandet av den ordning, som fylleristraffutredningenförslog, alls skulle vidgat polisens möjligheter att omhänderta berusadepersoner. Polisen kan redan nu ingripa mot berusade personer på enskilt områdemed stöd av flera olika föreskrifter. Tillsammans täcker dessa föreskrifter enmängd olika situationer. När det gäller dessa situationer skulle en utvidgningav polisens befogenheter enligt LOB självfallet inte medföra något ytterligareintrång i privatlivets helgd eller på annat sätt innebära något ytterligareingrepp i medborgarnas personliga integritet. 1983/84:111 190 är över huvud taget svårt att finna exempel pä situationerdär polisen inte kan ingripa men skulle ha kunnt göra det om fylleristraffutredningensförslag hade genomförts. Utredningen föreslär att 1 § LOB ändras sä atl paragrafenger stöd för omhändertagande på såväl allmänna som enskilda platser.Utredningen understryker att denna utvidgning av LOB:s tillämpningsområdeingalunda skulle ge polisen en allmän befogenhet att ta hand om personer påenskilda platser enbart på grund av berusning. En begränsning bör emellertidgöras beträffande den föreslagna bestämmelsens tillämplighet. Även om delligger i sakens natur med hänsyn till utformningen av 1 § LOB atl bestämmelsen fillämpasbetydligt mer restriktivt på enskild än pä allmän plats, finns det anledningatt denria restriktivitet särskilt markeras i själva lagtexten såvitt gällerbostäder. Det sker enklast och mest ändamålsenligt om del i 1 § LOB införs ellandra stycke med det innehållet att den som anträffas där han eller någon annanhar sin bostad dock skall omhändertas endast om faran är särskilt allvariigeller synneriiga skäl annars talar för det. förekommer det ibland alt 2 § Pl åberopastill stöd för polisens rätt att ingripa på enskild plats mot berusade personer.Osäkerhet råder dock om hur långt polisens befogenheter sträcker sig i den månde skall anses grundade på denna bestämmelse. Frågan om den allmännaregleringen av denna fråga övervägs av polisberedningen. En utgångspunkt i detarbetet är att en ny s. k. generalklausul beträffande polisens uppgifter intebör få åberopas som självständigt stöd för ett ingrepp från polisens sida i degrundläggande fri- och rättigheterna enligt RF. Befogenheterna att göra ingreppav detta slag måsle kunna härledas ur en särskild föreskrift. En ändring av 1 §LOB i enlighet med vad utredningen här har förordat innebär atlförutsättningarna för ingripande mol berusade personer på såväl enskild somallmän plats blir klart preciserade, och ändringen ligger i linje med den angivnautgångspunkten för polisberedningens arbete. Når det gäller berusningsgraden pekar utredningen på attlagstiftaren var av den meningen att LOB:s avfattning inte skulle medföra någrastörre förändringar i förhållande till fylleriförordning så som dennatillämpats i praktiken. Lagtexten kom dock att få en utformning, som kunde tolkas.somen skärpning av förutsättningarna för elt omhändertagande såvitt avsåg berusningsgraden.En sådan tolkning kom till uttryck i RPS' ursprungliga verkställighelsföreskrifter,och den kom till en början alt prägla polisens tillämpning av lagen. Före LOB;s tillkomst utgick i allmänhet den enskildepolismannen från atl det var kriterierna i fylleriparagrafen i BrB som skullevara uppfyllda för atl ett omhändertagande skulle få ske. Formuleringen i 1 § LOBknöl emellertid inte an till uttryckssättet i den paragrafen, och exemplen i RPS"föreskrifter på yttre tecken på erforderlig grad av berusning visade på enbetydligt högre berusningsgrad än vad som hade fordrats enligt den. Åtskilligapolismän fick därför uppfattningen att det efter LOB;s tillkomst krävdesbetydligt mer än tidigare för ett omhändertagande, och den nya lagstiftningenframstod, såvitt avsåg förutsättningrna för ett omhändertagande, som ennyordning ganska olik den tidigare regleringen. Antalet omhändertaganden pågrund av offentlig berusning sjönk därför drastiskt under den första tidenefter LOB:s tillkomst. De i förarbetena uttalade intentionerna har emellertidnumera 1983/84:111 191 kommit tydligare till uttryck i RPS' föreskrifter, och omhänderlagandefre-kvensenhar återgått i stort sett till nivån före LOB:s tillkomst. Enligt utredningensuppfattning får den praxis som har utvecklat sig anses förenlig med de syften somlåg bakom lagstiftningen. Någon ändring i detta hänseende är alltså inlepåkallad. För atl det tydligt skall markeras att den omhändertagandepolismannen inte skall göra en fullständig bedömning av den berusades behov avvård bör lagtexten enligt utredningen ändras så att uttrycket "är ur ståndatt taga vård om sig" byts ut mot uttrycket "inte kan ta hand omsig". Ordet "värd" reserveras då för den betydelse det har i 4 §LOB. När del gäller berusningsmedlen konstaterar utredningenalt antalet omhändertaganden pä grund av annan berusning än alkoholbcrusningenligt de statistiska uppgifter som landets polisdistrikt redovisar varje månadtill uppgår till några hundra . Enligt utredningen måsteman dock vid bedömandet av dessa uppgifter uppmärksamma att de sannolikt avserendast sådana fall där man bedömt att berusningen inte till nägon del berott påalkoholförtäring. Sådana fall där såväl alkohol som annal berusningsmedelanvänts har sannolikt hänförts till kategorien alkoholberu-sade liksom möjligende fall där arten av berusningsmedel inte dokumenterats i handlingarna. Bestämmelserna om omhändertagande enligt LOB är utformadeså att en polisman inte är skyldig att omhänderta en person även om samtligaförutsättningar för ett omhändertagande i och för sig är uppfyllda. Han kansåledes underlåta alt ingripa om den akuta situationen åtgärdas på annat sätt,t. ex. genom ingripande av en anhörig. Vid lagens tillkomst uttalades farhågorför att polisen med denna reglering skulle underlåta att ingripa också i andrafall. Säkra uppgifter om hur praxis närmare utvecklat sig på denna punklföreligger inte och kan knappast tas fram. Detla beror bl. a. på atlförutsättningarna för omhändertagande i övrigt är så utformade att de ger polisenen betydande handlingsfrihet i del enskilda fallet. Det är därför praktiskttaget omöjligt atl i efterhand bedöma om en polisman som avstått från att lahand om en berusad person gjort detta på grund av att han inte ansettförutsättningarna för ett omhändertagande uppfyllda eller på grund av att hanav annan anledning ansett sig böra avstå från ett omhändertagande. Utredningen har uppmärksammat att regelrättaomhändertaganden inte alltid av polisen betraktas som omhändertaganden. Det ärenligt utredningen självfallet yttersl betydelsefullt att det vid ettpolisingripande är klan om ett frihetsberövande har gjorts eller inte. Om eltingripande inte av polisen betraktas som ett frihetsberövande blir det inteheller redovisat och dokumenterat som ett sådant. Föreskrivna rättsverkningar,bl. a. rapporteringtill olika myndigheter, uteblir. Vanligast torde detta varai samband med atl polisen transporterar en berusad inte till polisarrest utantill dennes bostad eller till sjukhus. Pä flera håll förekommer del att denberusade dä inte betraktas eller rapporteras som omhändertagen, trots attsjälva ingripandel mot honom i och för sig inte skilt sig från ett vanligtomhändertagande i något annat avseende än alt han förts till sin bostad ellersjukhus och inte till en polisarrest. Tillämpningsproblemen har enligt utredningen bl. a. singrund dels i olika Prop.1983/84:111 192 uttalanden under förarbetena till LOB. dels i utformningena\ själva lagtexten. I uttalandena behandlas den fakultativa regeln i 1 S och regelni 4 § om det fortsatta förfarandel efter ett omhändertagande i ett sammanhangpä ett sätt som lätt kan ge upphov till missförstånd och inte i alla avseendenger klart ultryck för vad lagstiftaren kan ha menat. Det kan vidare enligtutredningen ifrågasättas om inte den nuvarande lagtexten ger större utrymme fören polisman att underlåta ett omhändertagande än vad lagstiftaren egentligenavsett eller i van fall än vad som är lämpligt. Mot den nu tecknade bakgrunden finns det enligt utredningensuppfattning anledning att ändra 1 § LOB i här berört avseende. mening bör det tydligt framgå att om en polisman anträffar enperson, som är så berusad att han inte kan ta hand om sig själv eller annarsutgör en fara for sig själv eller någon annan, skall polismannen alltid se tillatt situationen hlir åtgärdad. Det skall givetvis ske i enlighet med den föralla polisingripanden tillämpliga bestämmelsen i nuvarande 16 § Pl som bl. a.anger au strängare medel än förhållandena kräver ej fär användas och atträttelse i första hand skall vinnas genom upplysningar och anmaningar. Polismannenbör först i sista hand omhänderta den berusade. I lagtexten bör alltså t\dligareän markeras å ena sidan att polisen alltid skall se till att ensituation av ifrågavarande slag åtgärdas, å andra sidan att den berusade skallomhändertas endast om han inte tas om hand på annat sått. Önskemålen kantillgodoses om lagtexten utformas så att i 1 § LOB föreskrivs att den berusadeskall, om han inte tas om hand på annat säu. omhändertas a\ en polisman. När det gäller sättet för onilidnderiagandci finns detenligt utredningens mening alltid en risk att sattet för ett omhändertagandeblir slentrianmässigt och inte så korrekt som vore önskvärt A\ \iss betydelse isammanhanget år också att omständigheterna vid ett ingripande på grund a\' offentligberusning inte längre prövas av nägon annan m> ndighct än polisen annat än irena undantagsfall. De nu berörda problemen har enligt utredningens mening inlenågot direkt samband med utformningen av 2 8 LOB. Tillämpningen av dennabestämmelse ger enligt utredningens uppfattning inte anledning till någonändring av bestämmelsen. De brister i tillämpningen som kan förekomma kan inteavhjälpas genom omformulering av lagtexten. Uppkomna svårigheter har barabekräftat den vid lagens tillkomst av lagstiftaren uttalade uppfattningen attsättet för genomförandel a\' ett omhändertagande ar en känslig fråga. Den krä\ernaturligtsis fortlöpande uppmärksamhet vid polisutbildningen och frän så\äl polisledningenssom de enskilda polismännens sida i den praktiska tillämpningen, menföranleder inga särskilda tdrslag från utredningens sida. När det gäller tillämpningen av reglerna i LOB omläkarundersökning och överlämnande till vård har den naturiigtxis i högre gradkommit att bli beroende av \ilka vårdresurser, som har stäti till buds. Hur frågan omuppbyggnaden a\ sådana resurser slutligen skall lösas blir beroende ax-resultatetav den pågående forsöksxerksamheien med tillnyktringsenheter m. m. Det vanligaste alternativet till för\ aring hos polisen ärat! den omhåiider-taene transporteras till en iilln\ktringsenhet om en sådanfinns att tillgå. 1983/84:111 193 Antalet omhändertaganden som följts av att denomhändertagne överlämnats till vård på sjukhus eller lillnyktringsenhetframgår av följande uppställning. 1978 1979 im) 1981 Anial till värd 5 065 9 (B. 13 320 18 722 Andel av total antalet omhänder taganden 4,5 7f. 7,3 Cf \0.5 ".c 15.6 Of Av uppställningen framgår alt säväl antalet somprocentandelen överlämnanden till värd ökat kontinuerligt. Denna ökning harväsentligen ägt rum i takt med tillskapandet av nya vårdresurser. Andelenvarierar kraftigt mellan olika polisdistrikt. Utredningen har som nämnts inte haft till uppgift atl ut\årderaresiiltaiet av den vård som lämnas på tillnyktringsenheierna. Utredninuen berördock en hel del frågor som har ett praktiskt samband med överlämnandet av enomhändertagen till vård. Utredningen föreslår atl det i 4 S LOB föreskrivs att. omen omhändertagen inte bereds vård på sjukhus eller annan vårdinrättning ochinte heller tas om hand pä annat sått eller annars kan friges, han skall hållask\ar hos polisen. Enligt utredningens uppfattning bör det vidare åven ;fortsättningen föreskrivas att en omhändertagen, som hälls kvar hos polisen,fortlöpande skall ses till. Enligt ordalydelsen av 5 § LOB skall förmannens prövningavse huruvida omhändertagandet skall bestå. Förmannen skall enligt uttalanden ipropositionen och enligt RPS' föreskrifter emellenid också pröva dels omomhändertagandet varit befogat med hånsyn till de krav som lagen ställer upp.dels om omhåndenagandet skall grundas på LOB eller någon annan författning ochhur det skall redovisas.