prop · G70360 · 1983-12-31 00:00:00 — I fräga om radioaktiva varor gällerdock lagen om transport av farligt gods (4 § tredje stycket) endast i den månden är förenlig med atomenergilagen resp. slrålskyddslagen och med slöd avdessa lagar meddelade föreskrifter eller villkor. I förordningen om transportav farligt gods anges SKI som behörig myndighet för sådana ämnen som ärklyvbara och SSI för icke klyvbara ämnen. Genomatt transport av kärnämne eller kärnavfall utgör kärnteknisk verksamhet kommersådana transporter att direkt omfattas av lagen och således blitillståndsplikliga. Tillstånd lill transport av kärnämne och kärnavfall krävsalltså för alla transporter inom landet och för transporter med exempelvissvenskl fartyg mellan andra länder. Frågor om sädana tillstånd prövas enligtgällande ordning som sagts av myndigheterna. Någon ändring i vad sålundagäller är inte avsedd. Atomenergilagensaknar en direkt föreskrift om införsel av kärnämnen m.m. Införsel omfattasdock av den lagen genom skyldigheten att söka tillstånd för att förvärva ellereljest ta befallning med kärnämne. I punkten 3 i förevarande paragraf angessärskilt införsel lill landet av kärnämne och kärnavfall. Därmed blir detklarlagt att sådant material skall registreras vid införseln och underkastasföreskriven konlroll. Bestämmelsernai punkten 4 om utförsel molsvarar i huvudsak 3 § atomenergilagen och 4§kommiltéförslaget. Frågor om utförsel har behandlats i den allmännamotiveringen (avsnitt 5.3.3). I förhållande till atomenergilagen och tillatomlagstiftningskommitténs förslag har dock gjorts ett tillägg. Det innebäratt också utmstning och material som i och för sig inte har konstruerats elleriordningställts för bearbetning, användning eller framställning men som kankomma till användning vid framställning, dvs. konstruktion eller tillverkningav kärnladdningar (s. k. dual use-produkler) omfattas av lagen. Det krävs dockatl produkten är av väsentlig betydelse för framställning av sädana laddningar.Med kärnladdning avses sprängladdning som kan undergå kärnexplosion (TNC 55). Punkten5 i paragrafen, som avser s.k. teknologiöverföring, saknar motsvarighet iaiomenergilagen. Bestämmelsen har sin förebild i 2§ lagen (1982:513) om förbudmol utförande av krigsmateriel, m.m. Frågan om teknologiöverföring harredovisats i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.3.3). Liksomnär det gäller utmstning och material som anges i punkten 4 c ankommer del påregeringen alt närmare föreskriva i vilka fall upplåtelse eller överlåtelse avtillverkningsrätt utgör kärnteknisk verksamhet och Prop.1983/84:60 75 därigenom omfattas av tillståndsskyldighet. En bestämmelsehärom har tagits in under punkten 5 efter påpekanden av FOA och SSI underremissbehandlingen. FOA har anfört att-föreskrifter som utfärdas med stöd avpunkten 4 c skulle kunna omfatta elt slort antal produkter men att tillståndsprövningför verksamhet som avses i punkten 5 inte erfordras för alla produkter, isynnerhet inte för alla produkter av dual use-karaktär. Bestämmelsen i punkten 5 innebär att den som inom rikettillverkar sådan utrustning eller sådant material på kämenergiområdet somenligt regeringens föreskrifter kräver utförseltillstånd (punkten 4 c) inte fårulan tillstånd upplåta eller överiåta rätt att utom landet tillverka dessa produkterom regeringen har föreskrivit det. Beslämmelserna har en vidsträckt innebörd och omfattarinte bara upplåtelse eller överiåtelse av rätt alt tillverka nämnda produkterutan också varje licensgivning som innebär ett tillhandahållande av sådanttekniskt underiag e. d. som utgör en fömtsättning för mottagaren alt starta enegen tillverkning av de avsedda produkterna. Med rätt atl tillverka angivnaprodukter avses sålunda det medgivande som genom elt avlal eller kontraktlämnas en motpart att utnyttja viss rätt, eller atl i enlighel med avupplålaren eller överlåtaren tillhandahållna tekniska underiag, såsom ritningar,beskrivningar o.d., tillverka produkterna. I det tekniska underiagel kan ingåupplysningar om uppfinningar och metoder, konstmktions-och verklygsrilningar,Ullverknings- och kontrollföreskrifter, beskrivningar av arbetsprocesser m. m.I fråga om krigsmateriel finns en bestämmelse med molsvarande innebörd (prop.1981/82:196 s. 25). 2 § I denna lag avses med 1. kärnteknisk anläggning: a. anläggning för utvinning av kärnenergi(kärnkraftsreaktor), b. annan anläggning i vilken en självunderhållandekärnreaktion kan ske, säsom forskningsreaktor, c. anläggning för utvinning, framställning, hantering,bearbetning, lag ring eller förvaring av kärnämne, och d. anläggning för hantering, bearbetning, lagring ellerförvaring av kärn avfall, 2. kärnämne: a. uran, plutonium eller annat ämne, som används ellerkan användas för utvinning av kärnenergi (kärnbränsle) eller förening i vilken sådant ämne ingår, b. torium eller annat ämne som är ägnat att omvandlastill kärnbränsle eller förening i vilken sådant ämne ingår, och c. använt kärnbränsle som inte har placerats i sluUigtförvar, 3. kärnavfall: a. använt kärnbränsle som har placerats i slutUgt förvar, b. radioaktivt ämne eller material som har bildatseller blivit radioaktivt förorenat i eller som har erhållits som avfall från en kärnteknisk anlägg ning, och c. radioakfiva delar av en kärnteknisk anläggning somavvecklas. 1983/84:60 76 1paragrafen ges definitioner av begreppen kärnteknisk anläggning, kämämne ochkärnavfall. Paragrafen motsvarar 5 § i kommitténs förslag. Paragrafens kärntekniskaanläggningar motsvarar de anläggningar som anges i 2 § atomenergilagen ochavser samtliga de anläggningstyper som ingår i olika led i hanteringen avkärnämnen. De anläggningar som avses är l.ex. bränslefabrik,kärnkraftsreaktorer samt lager och förvar för använt kärnbränsle eller annatkämämne och kärnavfall. I förhållande till atomenergilagen har bestämmelsenfått en något utförligare avfallning. Förutom anläggning för utvinning avkärnenergi (kärnkraftsreaktor) anges särskilt annan anläggning, i vilken ensjälvunderhållande kärnreaktion kan ske, säsom forskningsreaktor. Anläggningarav denna typ omnämns inte direki i den nuvarande atomenergilagen men omfattasav den lagens bestämmelser. Anläggning i vilken en kärnreaktion kan ske avserden förekommande s.k. fissionsreaktorn. Utformningen av punkterna I och 2innefattar emellertid också den s.k. fusionsreaktorn, beträffande vilkenforskning pågår. Även om fusionskrafl inle är aktuell i bör lagenlikväl omfatta också fusionsreaktorer. Härigenom kommer säkerhetsfrågor m. m.att vid eventuell forskning på fusionsområdel slällas under samhällets konlrolloch lillsyn. Av definitionen i 1 a ochb framgår alt utanför lagen faller anläggningar där kärnomvandling sker påannat sätt, exempelvis i acceleratorer för produktion av olika radioaktivaisotoper. 1 anläggningar av delta slag förekommer inte någon självunderhällandekärnreaktion och de innehåller inte heller några upplagrade energimängder.Principiellt och från risksynpunkt är således dessa anläggningar av annankaraktär än anläggningar i vilka kärnenergi utvinns. De omfattas därför inle avlagen. Det kan dock framhållas atl lillsländ i dessa fall krävs enligtslrålskyddslagen. Vidareanges särskill som kärnteknisk anläggning anläggningar för utvinning ellerframställning av kärnämne samt anläggningar för hantering och bearbetning avkärnämnen och kärnavfall. Till sistnämnda anläggningstyper hör bl. a.anläggningar för upparbetning eller för inkapsling av använt bränsle. Medkärnämne avses enligt atomenergilagen klyvbara ämnen som används somkärnbränsle, varav de viktigaste i kärnkraflssammanhang är uran och plutonium,saml s. k. atområbränsle som är ägnat att omvandlas till kärnbränsle, säsomnaturligt eller utarmat uran eller torium. Till kärnämne hänförs vidarekemiska föreningar och legeringar, även när ämnets isolopsammansättning ärsådan atl en krifisk kedjereaktion inte kan åstadkommas med den utanbearbetning (anrikning). angivna definifion ansluter sig tillinternationella atomenergiorganels () Stalule (art. XX). Motsvarande definition av begreppet kärnämne har överförts tillparagrafen. Tillbegreppel kärnämne hänförs också sådant kärnbränsle som används eller kananvändas i en fusionsreaktor samt använt kärnbränsle frän fissionsreaktorereftersom detta innehåller uran och plutonium. 1983/84:60 77 Ikommitténs förslag har som en särskild punkl under kärnämne angetts ocksådeuterium eller tritium eller förening i vilken sådant ämne ingår. Deuleriumoch Irifium är emellertid ämnen som kan komma att användas som kärnbränsle (ifusionsreaktorer). Dessa ämnen ingår således i den grupp av kärnämnen som angesi punkten 2 a. Det kan här nämnas att ämnet litium omfattas av definitionen ipunkten 2 b. Mot bakgrund av vad som har sagts, har bestämmelsen omdeuterium och tritium uteslutits. Underremissbehandlingen har pekats pä att nu angivna ämnen används också inommedicin, i forskningssammanhang m. m. och att en sådan användning inte böromfattas av tillståndsplikt enligt denna lag. Det får ankomma på regeringen altlämna de generella tillstånd som behövs för den angivna användningen. Begreppet kärnämnemotsvarar alltså vad som anges i I § aiomenergilagen med den utvidgningen attsom kärnämne också anges använt kärnbränsle, som efter bearbetning kananvändas för utvinning av kärnenergi. Bearbetning av använt bränsle sker vidupparbetning. Ordet bearbetning syftar även på möjligheten atl åtemlnylljavissa bränslestavar i en använd bränslepatron. Jag återkommer strax tillgränsdragningen mellan kärnämne och kärnavfall. Underbegreppet kärnavfall anges tre typer av avfall. Den sålunda gjorda uppdelningengmndas på följande överväganden. Radioaktivtavfall erhålls i alla led av verksamhel på kämenergiområdet, säsom viduranbrylning, bränsleframställning, reaktordrifl och upparbetning av använtkärnbränsle, i hanteringsanläggningar för kärnavfall och vid rivning avkärntekniska anläggningar. Sådant avfall uppkommer också inom annan industrioch inom medicin och forskning. Somredan har berörts under rubriken frågor (avsnitt 4) indelasavfallet ofta efter graden av radioaktivitet i hög-, medel- och lågaktivtavfall. Denna indelning är av intresse främst från strålskyddssynpunkt,exempelvis med avseende på strälavskärmning. Ur slutförvarings-synvinkel bmkaravfallet dessutom indelas i långlivat och kortlivat avfall. Avgörande är därvidhur det tar innan avfallets aktivitet avtagit till ofarlig nivå. Detsom hänförs till långlivat avfall är framförallt sådant, som innehålleralfastrålande ämnen (transuraner). Gränsen mellan s. k. kort-och långlivatavfall bmkar i detta sammanhang sättas till några 100-lal är. Vidomhändertagande av det radioaktiva avfallet måste således beaktas främst denaktivitetsnivå avfallet har samt huruvida avfallet innehåller långlivaderadioaktiva ämnen och i så fall mängden därav. En ytterligare faktor som måstebeaktas är l.ex. Bl.a. nu angivna omständigheter äravgörande för att bedöma behovet av åtgärder dels för att förhindra olyckor,dels för att hindra eller kontrollera spridning av radioaktiva ämnen iomgivningen och tillgodose arbetarskyddet. Iprincip kan avfallsprodukler frän kärnkraftsverksamhet indelas i kategorierna Prop.1983/84:60 78 - använt kärnbränsle ochhögaktivt avfall från upparbetning, - medel- och lågaktivt avfall,som innehåller långlivade radioaktiva ämnen, dvs. akfinidhalligt avfall frånupparbetning och vissa härdkomponenter (radioakliva delar från reaktorhärden), - medel- och lågaktivt avfall medbegränsad livslängd, dvs. bl.a. reaktor-och rivningsavfall. Det är framför alllbeträffande använt kärnbränsle som det måsle slällas krav på, förutomstrålskydd, säkerhet vad avser det stora innehållet av klyvningsprodukter,kriticitelsaspekten och materialkontrollen. Det föreligger dock f. n. olikasynpunkter på frågan om använt kärnbränsle skall hänföras till begreppetkärnavfall eller inte. Bakgrunden lill frågeställningen är bl.a. all man genomupparbetning av använt bränsle kan utvinna kärnämnen, uran och plutonium, vilkakan användas till nytl bränsle. Del innebär således att använt bränsleinnehåller kärnämnen som kan tillgodogöras i vart fall så länge bränslet intehar inkapslats för slutförvaring. Även efter inkapsling kan i och för sig kärnämnenatillgodogöras, även om bränslet i det skedet genomgått en sådan behandling ochingjulning alt del kräver omfallande tekniska åtgärder för atl kärnämnena skallkunna utvinnas. Medhänsyn till att placeringen av använt kärnbränsle i ett slutförvar i siginnebär ett avskiljande har atomlagstiftningskommittén förordat att gränsenmellan kärnämne och kärnavfall från lagstiftningssynpunkt anges sä alt använtkärnbränsle hänförs till begreppet kärnämne och alltså inte till kärnavfallända till dess alt det har placerats i ett slutförvar. Den föreslagnagränsdragningen har av remissinstanserna lämnats utan erinran. Enliglmin mening är den av kommittén förordade gränsdragningen ändamålsenlig frånlagstiftningssynpunkt. Genom det avskiljande som placeringen av del användakärnbränslet i elt slutförvar innebär erhålls en konstaterbar gräns. Med den nuförordade gränsdragningen blir uppdelningen mellan kärnämne och kärnavfalldenna. 1. uran,plutonium eller annat 1. använt kärnbränsle som har ämne som används eller kan använ- placerats i elt slutförvar, dassåsom bränsle i en kärnreaktor eller kan omvandlas till sådant ämne, 2. utarmaturan från anrikning, 2. högakfivt avfall från upparbet- 3. använtkärnbränsle som inte 3. medel- och lågaktivt avfall har placerats i ett slutförvar. b. ämnen med begränsad livs längd (inkl. rivningsavfall). Prop.1983/84:60 79 Begreppelkärnavfall har i paragrafen definierats mot bakgrund av vad jag nu har anfört.Av definitionen framgår atl det avfall som omfattas av lagen är restprodukterfrån en kärnteknisk anläggning vilka normalt inte skall användas på nytt.Emellertid fmns vissa radioaktiva ämnen i avfallet som används eller kan användasför industriellt; kommersiellt, jordbruks-tekniskt, medicinskt ellervetenskapligt ändamål. 1 fråga om befattning med sådana ämnen från kärntekniskverksamhet får det ankomma på regeringen alt lämna generella tillstånd. Detinnebär i så fall alt främst strålskyddslagens bestämmelser kommer alttillämpas på sädana ämnen. Underremissbehandlingen av atomlagsfiftningskommitténs förslag har av FOA och SKIpåpekats att vad som sägs i definifionen av kärnavfall i punkten 3 c är täcktav punkten 3 b. Påpekandet är i och för sig riktigt. I begreppel material somhar blivit radioaktivt förorenat i eller som erhållits som avfall från enkämteknisk anläggning ingår också radioaktiva delar av kärntekniskaanläggningar som avvecklas. Jag anser emellertid att det i klarhetens intressei lagen uttryckligen bör anges atl radioakliva delar av en kärntekniskanläggning som avvecklas omfatlas av begreppel kärnavfall. Jag har därförstannat för att godta kommitténs förslag i denna del även om den föreslagnalagtexten innebär en viss upprepning. 3 §Kärnteknisk verksamhel skall bedrivas på elt sådant sätt att den uppfyllersamhällets krav på säkerhet och på att de förpliktelser fullgörs som följer avöverenskommelser som har ingått om atl förhindra spridning avkärnvapen. Dessa krav tillgodoses genom prövning av frågor om tillstånd, genomvillkor och föreskrifter och genom en fortlöpande fillsyn. Beslämmelser omstrålskydd finns i strålskyddslagen (1958:110). Iparagrafen, som molsvarar 2 § i kommitténs förslag men saknar motsvarighet iatomenergilagen, anges de allmänna intressen som lagen syftar till att tafillvara. De angivna intressena markerar lagens karaktär av säkerhetslag. Avparagrafens utformning framgår också de mål som uppställs från samhällets sidaoch de medel genom vilka dessa tas lill vara. Frågor om skydd mot strålningregleras i slrålskyddslagen. En hänvisning till denna lag görs i paragrafensandra stycke. De frågor som aktualiseras i paragrafen har tidigare berörts iden allmänna motiveringen (avsnitten 5.2 och 5.3.1). Atomenergilagensurspmngliga syfte var inte bara att tillgodose all kraven pä säkerhet vidverksamhet på kärnenergiområdet blev beaktade ulan också all i kontrolleradeformer främja införandet och användningen av kärnkraft (prop. 1956; 176 s. 41).Efter beslut i fråga om vidare kärnkraftsutbyggnad och omkärnkraftens avveckling får en ny lagstiftning pä kämenergiområdet en i vissmån annorlunda inriktning i förhållande till gällande lagstiftning. Tyngdpunkteni lagstiftningen pä kämenergiområdet 1983/84:60 80 kommersålunda, som alomlagsliftningskommiltén har uttalat och remissinstansernagodtagit, att ligga på verksamhetens säkerhet och strålskydd samt fullgörandeav internationella åtaganden. Denna inriktning av lagstiftningengäller såväl under den lid kärnreaktorer är i drift som för tiden därefter däanvänt kärnbränsle och radioaktivt avfall och avfall från anläggningar somtagits ur drift skall las om hand. Något behov av att genom denna lagstiftningverka för kärnkraftens utnyttjande föreligger däremot inte längre. Lagentillvaralar alltså i första hand de allmänna krav pä säkerhet i verksamhetensom uppställs frän samhällets sida. Vilka åtgärder som avses anges i 4 §.Begreppet säkerhet i samband med kärnteknisk verksamhel avser i korthet detekniska säkerhetsåtgärder som behöver vidtas för skydd mot utsläpp avradioaktiva ämnen lill följd av olycka eller felfunktion m. m., såsom åtgärdermed avseende pä konstruktion, uppförande och drift av kärntekniskaanläggningar och med avseende på hantering av och befattning med vissaradioakliva ämnen och material, såsom använt kärnbränsle och högaktivt avfall.Kraven på säkerhet och strålskydd måste vara långt gående och särskilt inriktadepå åtgärder för all skydda människor och miljö mot oacceptabel strålning. I denallmänna motiveringen (avsnitt 5.4.1.1) har framhållits att det krävs ensammanhållen bedömning - ett systemtänkande - vad gäller verksamheten och ensammanvägning av såväl kortsikfiga som långsiktiga säkerhets- ochslrål-skyddskrav. Intressetav säkerhet i verksamheten fillvaratas genom krav på tillstånd samt genomvillkor och föreskrifter för verksamheten och genom att verksamheten slårunder fortlöpande konlroll och tillsyn. Såvälprövningen av frågor om tillstånd till kärnteknisk verksamhet som de villkoroch föreskrifter som ställs upp för alt ta tillvara säkerhet, och enligtslrålskyddslagen strålskydd, vid sådan verksamhet syftar till att trygga ensäker drift av anläggningar och en säker hantering av kärnämnen och kärnavfall.Härigenom hålls den stråldos som personal och allmänhet kan utsättas för lågoch inom föreskrivna gränser samt hälls risken för okontrollerade utsläpp avradioaktiva ämnen lill omgivningen, liksom deras skadeverkningar, pä enacceptabel låg nivå. För det krävs, särskill vad gäller kärnkraftverk, lekniskalösningar av hög kvalitet samt omfattande kontroller vid uppförande och drift.Drift av kraflreaktorer och efterföljande hantering av använt bränsleinnefattar långt störte aktivitetsmängder än i andra verksamheter därradioaktiva ämnen förekommer. Kraflreaktorer arbetar dessutom vid höga tryckoch temperaturer, med stora effekter och stora lagrade energimängder. Isäkerhetsarbetet måste därför, utöver strålningens medicinska och miljömässigaskaderisker, i högre grad än vid andra verksamheter där radioaktiva ämnenförekommer beaktas bl.a. kylningsfrågor, materialfrågor och strålningensinverkan på material samt fillföriitligheten hos säkerhetssystem och funktionenhos de Prop.1983/84:60 81 barriärersom skall förhindra spridning av radioaktiva ämnen. Vidare måste beaktas attkraftförelagen och dessas driftspersonal har erforderlig kompetens så atl dekan svara för en säker drift och handla på ett sådant sätt atl konsekvensernaav störningar i driften eller olyckshändelser reduceras så långt möjligt. Nuangivna förhållanden kräver bl.a. speciell sakkunskap i olika avseenden. Detgäller t. ex. i fråga om tillverkning, utmstning, uppförande och drift av enanläggning, hantering av klyvbara ämnen, skydd mot joniserande strålning samt ifråga om tillsyn av verksamheten. Vidareavser lagen att ta tillvara intresset av att de förpliktelser fullgörs somföljer av internationella åtaganden i överenskommelser som avser attförhindra atl kärnvapen sprids till länder som inte redan har sådana. Somjagtidigare har redogjort för (avsnitt 5.3.3) och framgår av bilaga 4 har Sverigeingått vissa avtal på detta område. Del gäller i första hand del s. k.icke-spridningsfördraget (NPT) och avtal som har ingått med enskildaländer på kärnenergins område. Också della intresse tillvaratas genom krav påtillstånd, genom villkor och föreskrifter och genom en fortlöpande tillsyn. Deöverenskommelser som här avses är inte begränsade lill dem som har ingåtts vidlagens ikraftträdande utan också framledes träffade överenskommelser sominnebär åtaganden avseende icke-spridning omfattas av paragrafen. Det följer avall en överenskommelse blir bindande för svenskl vidkommande först när den haringåtts. Åtaganden från svensk sida avseende icke-spridning kan ha verkningari fråga om en tillslåndshavares rättigheter. Med hänsyn till det intresse somtillvaratas genom sådana åtaganden är en fillståndsinnehavare i princip skyldigatt tåla de begränsningar i hans rättigheter som följer härav. Förkämteknisk verksamhet väsentliga beslämmelser ges också i slrålskyddslagen.Med hänsyn lill dessas vikt hänvisas i paragrafens andra stycke lill den lagen.Härigenom anges också att fillsynsmyndigheterna enligt resp. lag svararsjälvständigt för sin lillsyn inom sina kompetensområden. Bestämmelsermed direkt anknytning till kärnteknisk verksamhet ges vidare iatomansvarighetslagen och i lagen om skyddsåtgärder vid olyckor ialomanläggningar m. m. Någon särskild hänvisning lill dessa lagar har inteansetts behövlig. Detsamma gäller i fräga om minerallagens bestämmelser tillvilka hänvisning görs i den nuvarande atomenergilagen (I § tredje stycket).Innehållet i dessa lagar har tidigare redovisats (avsnitt 2) och framgår avbilaga 4. Vidsidan av nu angivna lagar gäller för kärnteknisk verksamhet bestämmelser medgenerell räckvidd i annan skyddslagstiftning, såsom i arbetsmiljölagen,miljöskyddslagen, brandlagen och lagen om transport av farligt gods (se avsnitt2). 6 1983/84. 1983/84:60 82 4§ Vid kärnteknisk verksamhet skall vidtas de säkerhetsåtgärder som krävs föratl 1. förebygga fel i eller felaktigfunktion hos utmstning, felaktigt handlande eller annal som kan leda lill enradiologisk olycka, och 2. förhindra olovlig befattningmed kärnämne eller kärnavfall. Liksomföregående paragraf saknar denna paragraf motsvarighet i atomenergilagen. Denmotsvarar 3 § i kommitténs förslag. I föregående paragrafbehandlas allmänna frågor rörande krav på säkerhet. Där sägs atl kärntekniskverksamhet skall bedrivas på etl sådant sätt alt den uppfyller samhällets kravpå säkerhet och pä att de förpliktelser fullgörs som följer av överenskommelsersom har ingått om att förhindra spridning av kärnvapen. I dennaparagraf anges vilka säkerhels-åtgärder som åsyftas. Skyldighet att vidtasäkerhetsåtgärder gäller enligt paragrafen såväl vid uppförande och drift avkärnkraftverk och andra kärntekniska anläggningar som vid hantering, både påkort och läng sikt, av använt kärnbränsle och kärnavfall. Skyldigheten gällerockså vid transport av kärnämnen och kämavfall samt i fråga om in- ochutförsel. Trots att kunskaperna omde risker som är förbundna med användningen av kämenergi har fördjupats ochutvecklats, är det inte möjligt alt enkelt och i kvantitativa termer ange engodtagbar säkerhetsnivå. Som berörts i den allmänna motiveringen (avsnitt5.3.1) syftar säkerhetsarbetet till att så långt del överhuvud laget är möjligtundanröja riskerna för förluster av liv eller egendom och att säkerheten på detkärntekniska området skall hållas på en så hög nivå som det är praktisktmöjligt. I paragrafen har mot den nu redovisade bakgrunden bestämmelserna om säkerhetskravgetts en mera allmän formulering som tar hänsyn till utvecklingen isäkerhetstänkande och vad gäller säkerhetskrav.