prop · G70316 · 1983-12-31 00:00:00 — Det innebär vidare uppenbara lar om registreringen anförtrosåt myndigheter som är regionalt senterade över hela landet (jfr NU 1982/83:30 s.22 f). Härtill kommer an vid en fördelning av arbetet mellan de olikalänsstyrelserna bättre j till vara befintliga resurser. Även statsfinansiellaskäl talar alltså för att :yrelserna får bli registreringsmyndighet. Jagförordar därför denna Ig- ; villerinra om att länsstyrelsernas organisationsnämnd här liksom på i områden börkunna svara för viss samordning av rutiner, t.ex. när det - blanketter ochbeträffande kontakter med försäkringsbranschen. itt förslag: Mäklaren skall utföra sitt uppdragomsorgsfullt och med kttagande av god fastighetsmäklarsed. Mäklaren skallvidare hålla Igängar som han får hand om skilda från andra tillgångar. mmitténs förslag: Överensstämmer med mitt förslag med det undanta-:tmäklaren enligt kommitléförslaget också skall så långt möjligt söka dose bådeköparens och säljarens berättigade intressen. missinstanserna: Fleraremissinstanser krifiserar kommitténs förslag om äklaren skall inta en opartiskställning i förhållande till båda parterna. I t godtas kommitléförslagetallmänt. ilen för mitt förslag: Ett grundläggande krav på dem somär verksamma näklare är att de utför sina uppdrag omsorgsfullt och mediakttagande d fastighetsmäklarsed. Ett annat viktigt krav är att de håller egnaoch IS tillgångar åtskilda. Dessa krav bör slås fast i den nya lagen, rasamband med kravet på god fastighetsmäklarsed har den principiella n ommäklarens roll i förhållande till både sin uppdragsgivare och ;s motpart.Enligt kommittén bör mäklaren inta en alltigenom lende och opartisk ställninggentemot båda parterna. Under remiss-idlingen har bl.a. advokatsamfundinvänt att det beträffande era affärsmässiga övervägandena i samband med enöverlåtelse bör ansesåligga mäklaren att i första hand bevaka sin uppdragsgivares intressen. Enligtsamfundet kan mäklaren i sådana frågor inte tjäna två parter medsinsemellan motstridiga intressen. Jag kanvisserligen hålla med kommittén om att mäklaren bör tillgodose båda parternasberättigade intressen när det gäller t.ex. information om förhållanden som ärav betydelse för dem. Vilka närmare skyldigheter av delta slag som mäklaren börha återkommer jag till i nästa avsnitt. Beträffande de rent affärsmässigaöverväganden som aktualiseras mellan parterna, främst prisfrågan, anser jagemellertid a« det inte är realistiskt att kräva att mäklaren är fullständigtneutral. Enligt min mening är det naturiigt all mäklaren i sådana frågor harett starkare band till den av parterna som har lämnat det ursprungligauppdraget till honom. Med detta vill jag inte ha sagt att mäklaren skulle ha enskyldighet att ensidigt bevaka dennes intressen. Men det kan å andra sidan intebegäras att mäklaren i lika mån beaktar motpartens intressen. Jag anserdärför, i motsats till kommittén, att man inte bör ställa upp en bestämmelse omatt mäklaren så långt möjligt skall söka tillgodose båda parternas berättigadeintressen. Frågan om mäklarens roll i förhållandet till parterna bör i ställeti varje särskilt fall bedömas mot bakgrund av den allmänna bestämmelse om god fastighetsmäklarsedsom jag har förordat. Mitt förslag: Mäklaren skall ge köpare och säljare råd ochupplysningar samt verka för alt köparen får alla uppgifter av betydelseangående fastigheten. Mäklaren skall också förvissa sig om vem som ägerfastigheten och om vilka inteckningar m.m. som belastar den. Vid förmedling avfastigheter i konsumentförhållanden skall mäklaren tillhandahålla enbeskrivning av fastigheten och en beräkning av köparens boendekostnader. Detskall normalt ingå i mäklarens skyldigheter att hjälpa parterna med attupprätta de handlingar som behövs för överlåtelsen. Kommitténs förslag: Överensstämmer i stort sett med mittförslag. Enligt kommittéförslaget skall mäklaren dock även vara skyldig attupplysa köparen om plan-, byggnads-och hälsovårdsbestämmelser som kan bedömasväsentligt inskränka nyttan av fastigheten. Remissinstanserna: Kommitléförslaget lämnas i allmänhetutan erinran. Flera remissinstanser anser dock alt undersöknings- ochupplysningsskyldigheten beträffande planbestämmelser och liknande går alltförlångt. Skälen för mitt förslag: anses dethöra till mäklarens p.1983/84:16 14 idläggande skyldigheter att ge köpare och säljare råd ochupplysningar Fastighetsmäklarens upp-l att kontrollera ägar- ochinteckningsförhållandena. Mäklaren anses '"'S ligen också haskyldighet att hjälpa köparen och säljaren med att upprätta ehandlingar, likvidavräkningaroch andra handlingar som behövs för rlåtelsen. Dessa åligganden bör nu reglerasgenom uttryckliga bestäm-ser i fastighetsmäklarlagen. Där bör även tas in enbestämmelse om att Llaren vid förmedling av fasfigheter till privatpersonerskall tillhandahålla ikriftlig beskrivning över fastigheterna, något som oftasker . ,n viktig fråga är i vilken mån mäklaren skall vara skyldig attundersöka ighetens storlek och fakfiska beskaffenhet. Enligt kommittén kan detinte 1 att omständigheterna särskilt påkallar det komma i fråga att mäklaren i sahänseenden skall göra en ingående undersökning av fastigheten, nmittén anseratt det skulle föra för långt, om mäklaren skulle ha en län plikt att ingripapå området för de skyldigheter som åvilar säljaren och laren enligt reglerna i4 kap. jordabalken. ag delar kommitténs åsikt att mäklaren inte bör ha någonskyldighet att .a ingående undersöka om fastigheten är behäftad med faktiskafel. emot bör det åligga honom att upplysa om sådana brister i fastigheten 1han känner till, i varje fall om dessa brister inte är uppenbara för var och omfasrigheten visas för. Vidare bör mäklaren ha en principiell skyldighet upplysaom sådana fel i fastigheten som framgår redan vid en ytlig lersökning eller sommäklaren annars med hänsyn till omständigheterna 1 ha haft anledning attmisstänka, exempelvis genom tidigare försäljning liknande fastigheter.Mäklarens ansvar för fastighetens skick bör enligt 1 mening inte sträcka siglängre. I övrigt bör köparen alltså, om fastigheten behäftad med fel, kunnavända sig enbart mot säljaren. Mäklaren bör för aktivt verka för att dennelämnar alla uppgifter av betydelse för lömningen av fasrighetens skick.Mäklaren bör givetvis också upplysa )aren om vikten av att denne själv nogaundersöker fastigheten. Mäklaren bör vidare i konsumentförhållanden åläggas enlagreglerad Idighet att tillhandahålla en kalkyl över boendekostnaden. Fråganär ellertid om denna skyldighet bör, i enlighet med vad kommittén har eslagit,föreligga endast när förmedlingsobjektet är avsett som perma-itbostad eller omden, som har framhållit under lissbehandlingen, bör gälla ävenvid förmedling av fritidshus. För egen del er jag att det är angeläget att ävenden som förvärvar ett fritidshus erhåller boendekostnadskalkyl. Skyldighetenatt upprätta en sådan kalkyl bör för gälla vid förmedling av alla fastigheter ikonsumentförhållanden. In särskild fråga är hur pass individuelltboendekostnadskalkylen bör armas. Kommitténs förslag innebär att kalkylen skallgälla de genomsnitt-i kostnaderna enligt ett schablonmässigt beräkningssätl.Under remissbe-idlingen har från några håll framhållits att mäklaren dessutomföre :rlåtelsen bör tillhandahålla köparen en kalkyl som grundas på de skildaförutsättningar som gäller för denne. made kalkyler utförs i stor utsträckning avseriösa fastighetsmäklare och är utan tvekan av stort värde för köparen, som idessa fall normalt är en privatperson. Jag delar uppfattningen att mäklaren börha skyldighet att före överiåtelsen tillhandahålla köparen en kalkyl av dettaslag. En bestämmelse av detta innehåll bör därför tas in i lagen. Enligt minmening saknas det då anledning att föreskriva att mäklaren därutöver skall varaskyldig alt tillhandahålla mera allmänt utformade kalkyler. Sådana typkalkylertorde under alla omständigheter utföras av mäklarna som ett led iansträngningarna att sälja fasrigheten. Den bestämmelse om en kalkyl rörande degenomsnittliga boendekostnaderna som kommittén har föreslagit kan alltsåundvaras. Enligt kommitténs förslag skall mäklaren vidare varaskyldig aU undersöka plan-, byggnads- och hälsovårdsbestämmelser och i vissafall upplysa köparen om dessa. Meningarna bland remissinstanserna i denna frågaär delade. Mäklarorganisationerna har framhållit att en sådan kontroll iallmänhet inte utförs f.n. och att den skulle bli onödigt betungande för bådemäklare och myndigheter. Andra remissinstanser har framfört liknandesynpunkter. I linje med vad jag har förordat i fråga omfaktiska fel hos fasligheten bör mäklaren inte heller när det gäller s.k. rådighetsfel,dvs. sådana som avser inskränkningar i rätten att disponera över fasrigheten,ha någon skyldighet att rutinmässigt undersöka om några sådana rådighetsin-skränkningarföreligger. Den av kommittén föreslagna bestämmelsen om kontroll avplanbestämmelser m.m. bör alltså inte tas in i lagen. Mäklarens verksamhet idessa hänseenden bör i stället inriktas på att se till att säljaren lämnar allatillgängliga upplysningar av betydelse till köparen. Självfallet bör mäklarenockså upplysa köparen om sådant som han själv har fått reda på genom säljareneller på annat sätt. Om köparen begär det, bör mäklaren ge anvisningar om vartköparen kan vända sig för att själv inhämta upplysningar om planbestämmelseroch liknande. Mitt förslag: Fasfighetsmäklaren skall ersätta skada somköparen eller säljaren tillfogas genom att mäklaren uppsåtligen eller av oaktsamhetåsidosätter sina förpliktelser mot dem. Om det är skäligt, kan skadeståndetdock sättas ned eller helt falla bort. Har mäklaren utgett skadestånd tillköparen på grund av skada som denne har tillfogats genom alt fastighetenavviker från vad köparen har haft anledning att räkna med, kan mäklaren krävatillbaka skadeståndet från säljaren i den mån också denne är ansvarig förskadan och det inte är oskäligt att säljaren i sista hand får bära detta ansvarensam. 'rop.1983/84:16 16 Kommitténs förslag: Innehåller endast en regel omskadeståndsskyldighet Fastighetsmäklarens sku- ör mäklaren vid uppsåtlig eller oaktsam försummelse. Remissinstanserna: Kommittéförslaget lämnas i allmänhetutan erinran. -rån en del håll förordas dock att mäklarens skadeståndsansvarbegränsas till äll där oaktsamheten är grov eller på annat sätt kvalificerad.Flera emissinstanser framhåller vidare att säljarens ansvar för fel ifastigheten inte 5ör kunna övervältras på mäklaren. Skälen för mitt förslag: En mäklare som åsidosätter sinaförpliktelser vid atförande av uppdraget bör givetvis bli skadeståndsskyldig,om han har gjort detta uppsåtligen och köparen eller säljaren har tillfogatsekonomisk skada. Frågan är i vad mån ett sådant skadeståndsansvar skall kunnadrabba mäklaren även när försummelsen har skett av oaktsamhet. Som några remissinstanserhar varit inne på skulle man kunna tänka sig att mäklaren blir ikadeståndsskyldigendast vid fall av grov eller på annat sätt kvalificerad aaktsamhet. Enligt minmening skulle mäklarens ansvar emellertid då bli alltför begränsat. Isammanhanget bör beaktas att mäklaren, enligt vad jag har förordat,skall hålla sig med försäkring som täcker hans skadeståndsansvar. En mäklare som av oaktsamhet har åsidosatt sinaförpliktelser mot köparen eller säljaren och därigenom har föranlett en skadaav ekonomisk natur bör alltså kunna åläggas skadeståndsskyldighet även om oaktsamheteninte är grov eller på annat sätt kvalificerad. En annan sak är att rent bagatellartadeeller ursäktliga misstag från mäklarens sida ofta inte kan anses >om någon oaktsamhetöver huvud taget. Även om en oaktsamhet föreligger, kan omständigheternaibland vara >ådana att det skulle te sig oskäligt att ålägga mäklaren attersätta hela ikadan. Skadeståndet bör då kunna sättas ned eller undantagsvishelt falla bort. En bestämmelse om detta bör tas in i lagen. Flera remissinstanser har framhållit att mäklarensskadeståndsansvar bör preskriberas än den tioårstid somgäller för fordringar i allmänhet enligt preskriptionslagen (1981:130). Enligtmin mening saknas det dock anledning att för fall av detta slag ha en annanpreskriptionstid än den som gäller för andra skadeståndsfordringar. Någon särskildpreskriptionsbestämmelse med avseende på mäklarens skadeståndsansvar bördärför inte ställas upp i fastighetsmäklarlagen. En särskild fråga är vad som bör gälla när köparentillfogas skada på grund av att fastigheten avviker från vad han har haft anledningatt räkna med. Säljaren ansvarar då för felet enligt reglerna i 4 kap.jordabalken, i första hand genom att priset för fastigheten kan sättas ned. Samridigtkan även mäklaren ha ett ansvar för skadan på den grund att han i någothänseende har åsidosatt vad som ålegat honom enligt de regler som jag harförordat i Föregående avsnitt. Enligt kommittén bör i ett sådant fall deninbördes fördelningen av ansvaret mellan säljaren och mäklaren göras efter skälig-bet. Underremissbehandlingen har från flera håll påpekats att det finns en risk för attsäljarens ansvar enligt 4 kap. jordabalken urholkas, om ansvaret helt ellerdelvis kommer att belasta mäklarens ansvarsförsäkring. För egen del anser jagatt denna kritik är befogad. Mäklaren bör visserligen även i de aktuella fallenprimärt ha en skyldighet att vid försumlighet ersäUa köparens skada. Detslutliga ansvaret för skadan bör dock i allmänhet falla på säljaren ensam. Ommäklaren har utgett skadestånd till köparen bör han alltså ha rätt att kräva fillbakadetta belopp från säljaren. Undantag bör dock gälla i den mån ett sådant ålerkravskulle vara oskäligt, t.ex. därför att köparens skada huvudsakligen har vållatsav mäklaren. En bestämmelse om den återkravs-möjlighet jag nu har förordat in i lagen. Frågan ommäklarens och säljarens inbördes ansvar hänger ytterst samman med regleringenav säljarens ansvar enligt 4 kap. jordabalken. Denna reglering ses f.n. över avkommittén (Ju 1983:03) med uppdrag att utreda frågor om förbättratkonsumentskydd vid förvärv av småhus m.m. Resultatet av kommitténs övervägandenkan alltså få betydelse även för den nu aktuella regressfrågan. Det innebär attden lösning av denna fråga som jag har förordat kan komma att omprövassenare. 2.5 Ersättning för fastighetsmäklarens uppdrag 2.5.1 Formen för fastighetsmäklarens ersättning Mitt förslag: Om inte annat har överenskommits, skallersättningen till fastighetsmäklaren beräknas efter viss procent påköpeskillingen (provision). Provision utges endast om avtal om överlåtelsen harträffats genom mäklarens förmedling mellan uppdragsgivaren och någon som haranvisats av mäklaren (beträffande provision vid ensamrättsuppdrag se dockavsnitt 2.5.3). Kommitténs förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Kommittéförslaget har i allmänhetlämnats utan erinran. Ett par remissinstanser anser dock att provisionsersältninginte bör föreskrivas som huvudregel. Skälen för mitt förslag: ärprovisionsersättning den dominerande ersättningsformen i fastighetsmäklarbranschen.Karakteristiskt för denna ersättningsform är att ersättningen bestäms i förvägoch vanligen motsvarar en viss procent av köpeskillingen. Mäklaren blir viddenna ersättningsform berättigad till ersättning endast om del kommer tillstånd en överlåtelse mellan uppdragsgivaren och någon som har anvisats avmäklaren. Mäklaruppdraget har alltså i dessa fall karaktären av ett riskavtal iden meningen att mäklaren blir utan ersättning för de kostnader och det 2 1983/84. 1983/84:16 18 arbete som han har lagt ned på uppdraget, om fastighetenförblir osäld eller Ersättningen för upp- säljs till någon som han inte själv har anvisat. Ett alternativ till provisionsersältning är ersättning somberäknas efter det arbete och de kostnader som mäklaren har lagt ned påuppdraget, oavsett om detta har lett till någon överiåtelse eller ej. Det kanockså förekomma ersättningsformer som har inslag av både provision samtersättning för arbete och ko.stnader. Enligt min mening bör en utgångspunkt vara att mäklarenoch uppdragsgivaren i det enskilda fallet har frihet att välja denersättningsform de finner lämplig. Jag anser alltså inte att det finnsanledning att i lagen uttryckligen förbjuda eller påbjuda någon vissersättningsform. Frågan är då hur ersättningen till mäklaren skallbestämmas i de fall då någon överenskommelse om ersättningsformen inte harträffats. F.n. gäller enligt fast praxis att ersättningen i sådana fall skallutges i form av provision. Kommittén har föreslagit en presumtionsregel sominnebär att denna praxis lagfästs. Under remissbehandlingen har systemet medprovisionsersättning kritiserats framför allt av (), som anser att lagstiftningen bör vara helt neutral i frågan om ersättningsformen.NO har pekat på all provisionen utgör ersättning till mäklaren både förinsatser på uppdrag som inte har lett till någon överlåtelse och förmerkostnader som har uppkommit vid försäljning av mera svårsålda objekt. Dendåliga kostnadsanpassning som detta medför kan enligt NO sägas strida mot deni konkurrensrätten grundläggande principen om pris efter prestation. NO harvidare framhållit alt det föreligger en prisstelhet i branschen som till stordel sammanhänger med de provisionstaxor som branschorganisationernarekommenderar sina medlemmar att tillämpa. Enligt min mening bör det i klarhetens intresse slås fasti lagen efter vilka grunder mäklarens ersättning skall beräknas i de fall dånågon uttrycklig överenskommelse om ersättningsformen inte har träffats. Jagkan alltså inte biträda uppfattningen att lagen inte bör innehålla någraanvisningar i denna fråga. Ersättning i form av provision innebär onekligen vissanackdelar av det slag som NO har omnämnt. Vad särskilt gäller frågan omprisstelheten i branschen vill jag dock framhålla att provisionssystemet somsådant inte behöver få en sådan konsekvens. Inget hindrar nämligen att mäklarnakonkurrerar med varandra genom att tillämpa olika procentsatser vid bestämmandeav provision. Priskonkurrens av detta slag förefaller ha blivit vanligare påsenare tid. Systemet med provisionsersättning har å andra sidan flerafördelar som har berörts av kommittén och som kan sammanfattas på följandesätt. Uppdragsgivaren kan vända sig till en mäklare och ge denne ett uppdragutan att någon ersättning behöver lämnas för sådant arbete som inte leder tillavsett resultat. Uppdragsgivaren har t.o.m. frihet ari vända sig till flera mäklare, som då får konkurrera om att fullföljauppdraget. Vidare kan uppdrag.sgivaren på förhand beräkna ersättningens storlekför den händelse en överlåtelse kommer till stånd. Sannolikt förhåller det sigockså så att ersättning i form av provision innebär ett starkt ekonomiskt tryckpå mäklaren att så snabbt som möjligt slutföra uppdraget genom att ordna enöverlåtelse som tillfredsställer uppdragsgivaren. Ersättningi form av provision har gammal hävd i fastighetsmäklarbranschen såväl i vårtland som i andra länder. Enligt min mening överväger systemels fördelar allmäntsett dess nackdelar. Jag förordar därför att man nu lagfäster den praxis somredan råder. Detta innebär att det i lagen bör slås fast att ersättningen, ominte annat har överenskommits, skall beräknas efter viss procent påköpeskillingen och betalas endast i de fall då en överlåtelse har kommit tillstånd. Som förutsättning för ersättning bör dessutom, i enlighet med nuvarande praxis,gälla att medkontrahenten skall ha anvisats av mäklaren och att det finns ettorsakssamband mellan anvi,sningen och överlåtelsen. Den närmare innebörden avdessa krav återkommer jag till i specialmotiveringen. 2.5.2 Ersättning för kostnader m.m. Mitt förslag: Om fastighetsmäklarens uppdrag skallersättas med provision, är fastighetsmäklaren berättigad till ersättning förkostnader bara om detta särskilt har överenskommits. Kommitténs förslag: Fastighetsmäklaren får vidprovisionsuppdrag avtala om ersättning för kostnader endast om särskildaomständigheter föranleder det. I konsumentförhållanden skall överenskommelsenvara skriftlig. Remissinstanserna: Kommittéförslaget har kommenterats avendast ett fåtal remissinstanser. Ett par av dessa har uttryckt uppfattningenatt mäklaren allrid bör ha rätt att avtala om särskild ersättning för kostnader. Skälen för mitt förslag: Det sedvanligaprovisionsuppdraget innebär f.n. att mäklaren blir utan ersättning för arbeteoch kostnader, om uppdraget inte leder fill någon överlåtelse, och attprovisionen för de lyckade uppdragen får täcka både förmedlingsarbetel ochkostnaderna för annonser, taxeringsbevis, gravationsbevis o.d. avseendemäklarens samfiiga uppdrag. Enligt kommittén bör provisionsuppdragens karaktär avriskavtal inte få tunnas ut genom att mäklaren också betingar sig arbets- ellerkostnadsersättning för det fall att uppdraget misslyckas. Kommittén anservidare att provisionsersätlningen för genomförda uppdrag normalt inte bör fåutökas med särskild arbets- eller kostnadsersättning. Av den regel om provisionsersältning som jag har förordati avsnitt 2.5.1 Prop.1983/84:16 20 följer att provisionen innefattar ersättning för bådearbete och kostnader, om ErsäUningen för mäklaren och uppdragsgivaren inte harkommit överens om något annat. uppdraget Som jag utvecklade där bör det iprincip råda avtalsfrihet så att mäklaren och uppdragsgivaren i det enskildafallet kan avtala om den ersättningsform de finner lämplig. Den regel somkommittén har föreslagit om att parterna vid provisionsuppdrag får avtala omersättning för kostnader och arbete endast om särskilda omständigheterföranleder det kan sägas innebära en inskränkning i denna avtalsfrihet. Fråganär då i vad mån en sådan inskränkning är motiverad. Ersättning för utlägg som mäklaren har haft kan avsevärderingsintyg, gravationsbevis, taxeringsbevis, resekostnader ochannonsering. Det är enligt min mening inte orimligt all mäklaren ochuppdragsgivaren kan avtala om att sådana kostnader skall ersättas särskilt,oavsett om uppdraget leder till försäljning eller ej. Ersättningen avser f.ö.ofta sådant som uppdragsgivaren i alla händelser kan ha nytta av. Jag anseralltså att det inte finns någon anledning att begränsa mäklarens möjligheteratt avtala om särskild ersäUningför utlägg. Det kan däremot ha eri värde attklargöra att mäklaren vid provisionsuppdrag inte har rätt till ersättning förkostnader om delta inte särskilt har avtalats. En regel av denna innebörd in i lagen. När det gäller särskild ersättning för nedlagt arbete kanman tänka sig olika situationer. Ett fall är att mäklaren och uppdragsgivarenkommer överens om att sådan ersättning skall utges endast under förutsättningatt en överlåtelse kommer till stånd, alltså som ett komplement tillprovisionen. En sådan överenskommelse har i stort sett samma innebörd som ettavtal om att en högre procentsals än den vanliga skall tillämpas vidberäkningen av provisionen. Det finns enligt min mening ingen anledning attbegränsa möjligheterna att träffa sådana överenskommelser. Saken ställer sig delvis annorlunda, om överenskommelseninnebär att mäklaren skall få ersättning för nedlagt arbete även för det fallalt uppdraget inte leder till avsett resultat och någon provision alltså intekommer i fråga. Sådana överenskommelser lär i praktiken förekomma i den formenatt mäklaren betingar sig en viss avgift för att över huvud taget ta på siguppdraget. Kommittén har ansett det inte vara förenligt med god mäklarsed attvid ett provisionsuppdrag generellt betinga sig en sådan avgift. Jag kan föregen del instämma i denna uppfattning, i varje fall om överenskommelsen innebäratt den provision som mäklaren skall erhålla för den händelse uppdraget ledertill avsett resultat uppgår till ett normalt belopp. Man kan emellertid ocksåtänka sig fall där en viss ersättning för arbete skall kombineras med ett lågtprovisionsbelopp för del fall att uppdraget leder fill en överlåtelse. En sådanöverenskommelse behöver inte strida mot vad som kan anses vara god mäklarsed.Med detta vill jag ha sagt att inte alla överenskommelser med den angivnaprincipiella uppbyggnaden kan betecknas som oskäliga.