prop · G703136 · 1983-12-31 00:00:00 — Reglerna, som är tvingande, innebär bl.a. att jordägarenskall utföra arbetet, om anläggningen behövs med hänsyn till en ändamålsenligplanläggning av jordbruket på artendeställel. Har jordägaren utfört ett arbetesom avses i 9 kap. 18 S JB är arrendatorn skyldig att godta en skälig höjningav artendeavgiflen, om arbetet har ökat artenderättens värde (9 kap. 22 8 JB). De av mig nu förordade reglerna om investeringar påartendeställel bör kunna utformas efter mönster av bestämmelserna i 9 kap. 18 SJB. Jag återkommer ull reglerna i specialmotiveringen. Det andra området där jag ämnar föreslålagstiftningsåtgärder avser täckdikningar. Enligl 9 kap. 21 8 första stycket JB är arrendatorn, omhan utför ny täckdikning som artendenämnden har funnil behövlig med hänsyn ändamålsenlig planläggning av jordbruket på artendeställel, vid arbetetsfullbordande berälligad till ersällning av jordägaren med belopp vartillartendenämnden fastställt beräknad kostnad för arbetet. Bestämmelsen gällerendast om inte något annat har avtalats. För att markens produktionsförmåga skall kunna tastillvara på rätt sätt krävs alt den är tillfredsställande torrlagd. Behovet avinvesteringar i täckdikning torde vara belydande inom det svenska jordbruket.Det synes vara en allmän uppfattning atl en jordägare, som under en längre tidarrenderar ul en faslighet, är mindre benägen all investera i ny täckdikning änen jordägare som själv brukar marken. bestyrks också av all en mindreandel av den artenderade än av den ägda arealen lorde vara systemtäckdikad (sebetänkandet Ds Jo 1982:7) Slalligt stöd lill jordbruket i norra s.6869). Med hänsyntill del sagda bör airendalorns möjligheter att få till stånd en ny täckdikningpå arrendestället förbällras. Detta kan ske genom atl den f. n. disposilivabeslämmelsen i 9 kap: 21 8 första stycket JB görs tvingande lill arrendatornsförmån. Härigenom förhindras jordägaren att avtala bort sin skyldighet attbekosta behövliga nytäckdikningar. Jag anser inte atl det finns skäl all befaraall en sådan lagändring skulle medföra att jordägarna tvingades alt bekostatäckdikningar som inte är jordbrukseko-nomiskl och miljömässigt försvarbara. Enförutsättning för att jordägaren skall vara ersältningsskyldig för entäckdikning enligl 9 kap. 21 8 första stycket JB är ju att artendenämnden harfunnit täckdikningen behövlig med hänsyn till en ändamålsenlig planläggning avjordbruket på artendeställel. 1983/84:136 41 Under hänvisning lill del anförda föreslår jag alt 9 kap.21 8 första stycket JB görs tvingande till arrendatorns förmån. 2.3 Arrendetid och besittningsskydd vid jordbruksarrendesom är sidoarrende Mitt förslag: Någon ändring av gällande regler görs inte(se 9 kap. 2 och 7 SS JB). Detta innebär att sidoarrenden med en arrendetid omett år eller kortare lid, liksom , inle blir förenade med besittningsskydd. Kommitténs förslag: Besittningsskydd införs försidoartenden med en arrendetid . Vidare föreskrivs en eilårigminimitid för upplåtelser av sidoartende. Minimitiden skall inte gälla förularrendering av mark från lantbruksnämndens markreserv och inte heller omarrendenämnden har godkänt en upplåtelse . I andra fall skall enupplåtelse gälla även om upplåtelsen avser . (Sebetänkandet s. 80-86 och 90-92.) Remissinstanserna: Flertalel remissinstanser har ennegaliv inställning lill att besittningsskyddet vid sidoarrende förstärks pådel sätt som kommillén har föreslagit. En allmän invändning mol förslagel äratl det kan försvåra strukturrationaliseringen. (Se remissammanställningenavsnitt 4.) Skäl för mitt förslag: Jordbruksarrende är enligt JBantingen gårdsarrende eller sidoarrende. Gårdsarrende föreligger när arrendetomfattar bostad för arrendatorn. Övriga jordbruksarrenden är sidoarrenden.Jordbruksarrenden är i princip förenade med besittningsskydd, dvs. rätt lillförlängning av avtalet. I bestämmelserna om besittningsskydd har emellertidundantag gjorts för sidoarrenden med en arrendetid eller (se9 kap. 7 8 första stycket 1 JB). Gårdsarrenden skall i princip upplåtas på minsl (se9 kap. 2 8 JB). För sidoartenden finns det inle någon regel om minimitid.Enligl en av kommittén företagen undersökning har färte än av desidoartenden som uppfyller kravet på skriftlig form (jfr avsnitt 2.4) enavtalstid eller . Bakgrunden till kommitléns förslag all alla sidoarrenden iprincip förenas med besittningsskydd är de olägenheter som uppkommer för ensidoarrendator som saknar sådant skydd. Denne vet inle hur som han fårbehålla arrendet och får därigenom, framhåller kommittén, svårare att planeradriften. Vidare kan han normall inle göra erforderliga invesleringar. Omsidoarrendet ulgör en betydande del av den areal som han brukar, är helaförelagets existens beroende av alt sidoartendel består. 1983/84:136 42 För egen del villjag till en början peka på altartendatorn, när det gäller sidoart-ende, har en väl så starkställning i förhandlingarna om artendevillkoren som jordägaren. Förhandlingarnakan t.ex. gälla ett mindre jordområde och den tilltänkte artendalorn kan varaägare till en störte jordbruksfastighet. I en del fall torde dock arrendalornbefinna sig i ett underiäge, t. ex. för del fallet all sidoarrendel är avaygörande betydelse för hans jordbruksföretag. Behovel av alt skydda arrendatorerna i de sist nämndafallen kan anföras som ett skäl för tvingande regler om besittningsskydd, närdet gäller sidoarrenden. Ett sådant besittningsskydd kan emellertid inte fåinnebära alt man understöder bibehållandet av sidoarrenden som med hänsyn lillbrukningsförhållandena är olämpliga och som därför så snabbt som möjligl börkunna slällas lill förfogande för ralionaliseringsåtgärder. Av del anförda framgår alt det är svårt atl genom engenerell regel fastställa gränsen mellan sådana sidoarrenden som bör förenasmed besittningsskydd och sådana som inte bör tillerkännas ett sådant skydd. Enligt kommitténs förslag skall gränsdragningen åstadkommasgenom ett dispensförfarande där förutsättningarna för besittningsskydd kan prövasi varje särskill fall. Som framhålls av remissinstanserna orsakar emellertiden sådan ordning belydande besvär för den enskilde. Det föreslagna syslemetfordrar vidare en omfattande och kostnadskrävande organisation för prövning avdispensfrågor. De invändningar som kan förtis fram mol ett system med ettgenerellt dispensförfarande ansågs vid de överväganden som föregickartenderefor-men i JB vara av den tyngden att systemet inte borde genomföras(prop. B 860). Enligt min mening finns del inte skäl alt nu frångådenna bedömning. Jag vill därvid särskilt peka på alt det nuvarande slalsfinansiellalägel inte tillåter några koslnadsökningar och all det föreliggande .materialet inte utvisar atl den gällande ordningen missbrukas av jordägarna. Milt ställningslagande mot ett system med ettdispensförfarande när det gäller sidoarrenden ligger i linje med riksdagensställningstagande till frågan om konlroll av tillskoltsartendena urjordbrukspolilisk synpunkl. Nyttan av en sådan kontroll ansågs inle uppvägaingreppet i avtalsfriheten eller de avsevärda kostnader som skulle uppslå viddel omfattande kontrollsystem som blev nödvändigt (JoU 1981/82: 22 s. 3). Mitt förslag: Någon ändring av gällande regler görs inle(se 8 kap. 3 S JB). a. att muntliga avlal omjordbruksarrende, liksom , är ogiltiga. 1983/84:136 43 Kommitténs förslag: Den artendator som har ingått ellmuntligt avtal om jordbruks- eller bosladsartende skall kunna utverka en s. k.arrendeförklaring hos arrendenämnden. En sådan förklaring skall meddelas påansökan av arrendatorn, om artendatorn har tillträtt arrendestället utan altett skriftligt avlal har upprättats och jordägaren inte medverkar lill atl ettsådanl avtal kommer till slånd. I samband med atl en artendeförklaring meddelasskall arrendenämnden bestämma skäliga villkor för arrendet. inle fastställa vad parterna en gång i liden har avtalat ulan i slälletinrikla sig på vad som bör gälla för framliden. (Se betänkandet s. Remissinstanserna: Flertalet remissinslanser godtar iprincip förslagel om arrendeförklaring. Många instanser anser emellertid attden muntliga överenskommelsen bör ligga till grund för arrendeförklaringen ochatl en sådan förklaring skall få meddelas försl när arrendet har pågått någonlid, exempelvis . Några remissinstanser anser all arrendeförklaring börförbehållas sådana artenden som är av väsentlig betydelse för artendatorn. Detframhålls också atl inslitutel arrendeförklaring saknar motsvartghet i någonannan avlalsrättslig relation. (Se remissammanställningen avsnitt 3.) Skäl för mitt förslag: Till en början krävdes inte enligt1907 års lag om nyttjanderätt till fast egendom alt ett avtal omjordbruksarrende skulle upprättas skriffiigen. Genom lagstiftning år 1943infördes emellertid ett sådant krav. De regler som då infördes gäller i principän (se 8 kap. 3 8 JB). Reglerna innebär att muntliga avlal omjordbruksarrende är ogiltiga. Om arrendatorn har tillträtt artendeställel ulanalt ett skriftligt avtal har upprättats, har han dock rätt lill skadestånd avjordägaren under förutsättning att det inte har berott på arrendatorn att ettgiltigt arrendeavtal inte har kommit till stånd. Skriftlighetskravet gälleräven för bostadsarrende och anläggningsarrende. Krav på skriftlig formuppställs däremoi inte när det gäller lägenhetsarrende. Statistiskacentralbyrån utförde på uppdrag av kommittén en enkätundersökningrörande jordbruksarrenden och artendeavgifier. Undersökningen utvisade bl.a.alt muntliga artendeavtal är relativt vanliga. I ett av de undersökta länenvar t. o. m. mer än hälften av artendeavta-len muntliga. Undersökningenutvisade också atl muntliga avtal förekommer i mindre ulsträckning i merautpräglade jordbruksområden och att dessa avtal i regel avser sidoarrende avmindre åkerarealer. Det är vidare vanligt att jordägaren och artendalorn idessa fall är släkt med varandra. Kommitlén anser mot bakgrund av slalisliska centralbyrånsundersökning all antalet muntliga avtal är högre än vad som kan godtas.Samtidigt anser kommittén atl det är olämpligt alt upphäva formkravet.Kommitléns förslag om att man i lagstiftningen skall införa institutetarrendeförklaring har tillkommit i syfle atl minska antalet muntliga avtal ochförbättra de berörda artendalorernas ställning. 1983/84:136 44 Av ulredningen framgår att den skadeståndssanktion somgällande regler riktar mot jordägaren för det fall atl denne inte respekterarett munlligl avtal knappast alls lillämpas i praktiken. Kommittén har häravdragit den slutsatsen att arrendatorn får bära de negativa verkningarna av delformkrav som gäller belräffande jordbruksarrende. Jag delar inte kommitténsuppfattning på denna punkl. Det förhållandet att skadeståndssanktionen inlehar åberopats talar nämligen, enligt min mening, mot att arrendatorernaskulle ha lidit någ.on skada. Förslagetom arrendeförklaring är enligt min mening en nyskapelse på avtalsrättens områdesom inle går fri från principiella och praktiska invändningar. Det finns ocksåanledning all befara atl ett genomförande av förslagel kommer alt leda till attantalet tvister ökar. Vill maninföra regler om arrendeförklaring, anserjag liksom åtskilliga remissinstanseratt den muntliga överenskommelsen måste ligga till grund förartendeförklaringen. Den av kommitlén redovisade undersökningen synesemellertid visa att av de muntliga avtalen avser sådanaupplåtelsetider alt avtalet, om del hade varil skriftligt, inte skulle ha varitförenat med besittningsskydd. En arrendeförklaring skulle alltså endastundantagsvis komma alt leda lill att en artendator får ett sådanl skydd (jfravsnitt 2.3). Värdel av arrendeförklaring som ett medel att stärkaartendatorernas besittningsskydd skulle därmed bli tämligen ringa. Motbakgrund av det anförda har jag kommit lill den uppfattningen alt förslagel omarrendeförklaring inle bör genomföras. Kommitténhar också diskuterat frågan om alt upphäva skriftlighetskravet när det gälleravtal om jordbruksarrende. Därvid har kommittén funnil alt det inte är lämpliglatt föreslå något avsteg från della krav. Kommitténs uppfattning på denna punkthar godtagils av remissinstanserna. Detnaturliga för svensk rätt är alt anse att muntliga avtal är giltiga. Motbakgrund härav ligger det nära lill hands alt förorda ett upphävande av delgällande formkravet beträffande arrende. Den allmänna uppfattningen påarrendeområdet är emellertid atl detta inte är lämpligt. Den gällande ordningensynes också i praktiken fungera tämligen väl. Främsl med hänsyn till det sagdafinner jag atl det gällande kravet på skriftlig form bör behållas i artendelagstiflningen. 2.5 Upplåtelsetiden vid kommunala jordbruksarrenden Mitt förslag: Den generella rätten för kommunerna atlupplåta gårdsarrenden, dvs. sådana jordbruksartenden som omfattar bostad förarren datorn, med en artendelid tas bort (se 9 kap. 2 8 JB). Kommunernablir - i likhet med övriga jordägare - skyldiga alt söka dispens hosarrendenämnden, när det gäller gårdsartenden med en arrendetid som . 1983/84:136 45 Kommitténs förslag: Överensstämmer med mitt förslag utomsåtillvida att krav på dispens endast uppställs beträffande gårdsarrenden somhelt ligger utanför delaljplanelagt område (se belänkandel s. 93-108). Remissinstanserna: Flertalel remissinslanser godtar ellerlämnar utan erinran att det uppställs krav på dispens även när det gällerkommunala gårdsartenden med en kortare artendelid än . Huvuddelen avdessa instanser har inga invändningar mot kommitléns förslag om undantag fråndispenskravet, men många instanser - bl.a. en artendenämnd, LRF och - anser att någol undanlag inte bör göras.Kommitténs förslag avstyrks av bl. a. kommunförbundet och de båda hördalänsslyrelserna. (Se remissammanställningen avsnitt 5.) Skäl för mitt förslag: JB vilar på den principen all dekommunala upplåtelserna skall följa samma regler som övriga jordbruksarrenden.När det gäller minimitiden vid upplåtelser av gårdsartenden bibehölls dock i JBbeträffande de kommunala upplåtelserna en lidigare gällande särtegel ,medan minimitiden för övriga sådana upplåtelser bestämdes till (se 9kap. 2 8 JB). Motiven lill den särskilda regeln beträffande kommunalaupplåtelser var främsl alt det ansågs svårt för kommunerna att i förvägöverblicka en så lång artendelid som och avgöra om marken behövde las ianspråk för annat ändamål . Man ville också förhindra attkommunerna av försiktighetsskäl undvek alt upplåta mark på gårdsartende (seprop. B 871-873, 3LU 1970:80 s. 206). Vid gårdsarrende saknar artendetiden betydelse förarrendatorns besittningsskydd. Rätt till förlängning av avtalet föreliggerdock inte om jordägaren exempelvis gör sannolikt alt arrendestället skallanvändas i enlighel med en fastställd detaljplan (se 9 kap. 8 S första stycket5 JB). Ett avtal om gårdsarrende som avser änföreskriven minimitid blir inte ogiltigt ulan gäller för minimitiden. har godkäni avlalel i den delen, gäller det dock för denöverenskomna tiden (se 9 kap. 2 8 andra stycket JB). Innebörden av gällanderätt är alltså atl en kommun inle behöver dispens av arrendenämnden förarrendetider som är kortare än men minsl . Frågan om artendelidens längd vid upplåtelser av kommunalagårdsarrenden har även efter JB:s ikraftträdande diskuterats i olikasammanhang (se bl. a. LU 1974:35 och 1977/78:26). Enligl en av kommittén utförd undersökning av kommunernasavtalspraxis utgjorde den kommunalägda jordbruksmarken 2,5 procenl avden lolala arealen jordbruksmark i landet. Kommunerna innehar visserligen iprincip mark endast för framlida utbyggnad och inle för att bedriva jordbrukeller för att skaffa sig ekonomiskt utbyte genom att arrendera ul marken. undersökning framgår emellertid alt en betydande del av kommunernasmarkinnehav enligt kommunernas egna bedömningar Prop.1983/84:136 46 inlekommer alt exploateras inom de närmasle årtiondena. Undersökningen ger bl. a.vid handen alt av den korltidsupplålna gårdsarealen ligger inomområden som enligt vad kommunerna själva har uppgetl inte kommer atl användasför annal ändamål än jordbruk . Föregen del anserjag all de nu redovisade kommunala bedömningarna kan las förgoda. Man kan alltså utgå från att huvuddelen av de korttidsupplålna kommunalagårdsartendena avser mark som kommer att användas för jordbruksändamål i vartfall under . Statsmakterna har tidigarevid flera tillfällen underslrukil vikten av atl upplåtelsetiden vid kommunalagårdsartenden inle sätts kortare än som föranleds av omständigheterna (prop.1970:20 s. B 872, 3LU 1970:80 s. 206, LU 1974:35 s. 39 och 50). Också jag anseratl detta är vikligl. Jag tänker då inte bara på den enskilde artendalornsbehov av atl kunna planera driften långsiktigt. Även ur jordbruksnäringenssynpunkt bör målsättningen vara alt jordbrukarea skall driva jordbruket i ettlångsiktigt perspektiv. Av vad jag nu har anförtframgår atl särtegeln när det gäller kommunala upplåtelser av gårdsarrende ifiertalet fall har utnyttjats ulan all någol egentligt behov därav harförelegat. Ett sådanl utnyttjande av regeln har inte varit avsett och innebärnackdelar främsl för artendalorerna. Det finns alltså skäl av betydande styrkasom talar för atl särtegeln las bort. Ett borttagande avsärtegeln kan givetvis innebära vissa nackdelar för kommunerna. Dessa är dockfrämst av administrativ art. Om särtegeln tas bort innebär detta således inteatt kommunerna förhindras atl upplåta gårdsarrenden med en kortare arrendetidän fem är. Sådana upplätelsetider kommer fortfarande att kunna användas underförutsättning att artendenämnden godkänne.det. Genom alt utnyttjadispensmöjligheten kan alltså kommunerna säkra alt en fastighet som är upplåtenpå gårdsartende kan exploateras när detta behövs. Detta förutsäller attkommunerna belräffande varje upplåtelse av gårdsartende gör klart för sig närmarken kan behöva exploateras. Atl så sker innebär en viss administrativbelastning för kommunerna, men del kan också ur kommunens egen synpunkt många gångervara en fördel alt det framtida markutnyttjandel klarläggs. Längre arrendeliderbelyder också alt kommunen befrias från det adminislrativa arbete somuppkommer vid återkommande förnyelser av korttidsavtal. Enligtmin mening är fördelen av särregeln ur synpunkt inle så slor alt denuppväger de nackdelar som regeln kan medföra i den praktiska tillämpningen. Jagförordar följaktligen atl regeln las bort. Kommitténhar som lidigare nämnts föreslagil all särtegeln behålls beträffandeupplåtelser av mark som helt eller delvis är belägen inom område med fastställddetaljplan. Föregen del anser jag atl det inle finns tillräckliga skäl alt bibehålla särregelntill nägon del. Del förhållandel att mark ligger under detaljplan är 1983/84:136 47 således ingen garanti för att.marken kommer attexploateras inom en nära framlid. Del är vidare inte tilltalande atl, om ettartende omfattar ett obetydligt område inom detaljplan, detta skall leda tillatt särtegeln blir tillämplig. I sammanhanget bör också beaktas att kommunenhar möjlighet atl i samband med tecknandet av ett artendeavtal införa enklausul om rätt atl helt eller delvis återta marken under löpande artendeperiodoch hos artendenämnden begära dispens för en sådan klausul. 2.6 Företrädesrätt för jordbruks- och bostadsarrendatoreratt förvärva arrendestället Mitt förslag: Det införs en rätt för arrendatorer att föreandra köpare förvärva arrendestället, om avtalet gäller ett s. k. gårdsarrende,dvs. ett jordbruksartende som omfatlar bostad åt arrendatorn, eller ett bostadsarrende.Företrädesrätten utformas efter mönster av lagen (1982:352) om rätt lillfasUghetsförvärv för ombildning till bostadsrätt. Kommitténs förslag: Artendatorn skall ha en förköpsrätt omavtalet gäller gårdsartende (se betänkandet s. 109-125). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrkereller lämnar ulan erinran kommitténs förslag om en förköpsrätl förgårdsarrendatorer. Många remissinstanser är dock kritiska till förslagel. Invändningarnagäller främst atl behovet av en förköpsrätt är ringa och att det föreslagnaförfarandet är komplicerat och svårhanterligt. Flera remissinslanser anser attäven vissa s.k. sidoarrenden, dvs. jordbruksarrenden som inte omfattar bostadåt arrendalorn, bör vara förenade med förköpsrätl. (Se rernissam-manställningenavsnitt 6.) Skäl för mitt förslag: Kommittén har övervägt såväl fråganom en företrädesrätt för artendalorn att förvärva artendeställel som frågan omen rätt för artendatorn atl friköpa delta. Somjag redan har påpekat kommer jaginte att nu ta ställning i friköpsfrågan (se avsnitt 2.1). F. n. fmns inga regler om förköpsrätt för artendatorer.Före JB:s ikraftträdande hade vissa jordbruksartendatorer förköpsrätl enligten lag härom . Denna lag upphävdes dock när JB trädde i kraft,eftersom ansågs tillgodose berätfigade krav på besittningsskydd förarrendatorerna (se prop. 1970: 20 s. B871). Kommittén har föreslagit alt det åter införs enförköpsrätl för jordbruksarrendalorer, om arrendet är ett gårdsarrende, dvs.omfatlar bostad ål arrendalorn. Regler härom föreslås bli intagna i en särskildlag om arrenda-tors förköpsrätl. Prop.1983/84:136 48 Förslagel innebär alt en jordägiare, som har upplåtit endel av eller hela sin fasta egendom som gårdsarrende och som avser att säljaegendomen eller en del av denna, först måste erbjuda varje gårdsartendator somberörs av den tilltänkta försäljningen att köpa sitt artendeställe med dejusteringar som av fastighetsbildnings- eller rationaliseringsskäl kan varanödvändiga. Erbjudandet till arrendatorn skall vara godkänt avlantbruksnämnden. Godkännande skall lämnas, om erbjudandel uppfyller kraven i 4S jordförvärvslagen (1979:230) och överlätelsevillkoren inle är oskäliga. Omarrendalorn inle antar erbjudandel , får jordägaren säljaegendomen lill någon annan. Innan har förflutit föreliggerförvärvshinder för andra köpare. Kommittén har till stöd för förslagel anfört bl.a. atlbesittningsskyddet bör kompletteras med en ordning som förbättrar artendalornsmöjligheler atl bli ägare till den jord som han brukar. Även om en försäljningav fastigheten inte är nära förestående kommer en företrädesrätt för arrendatornatl få förvärva artendeställel atl ytterligare främja arrendatorns inlresse avatt göra långsiktiga insatser på detta. Från rättvisesynpunkt är det ocksåönskvärt att den som har haft sitt hem och sitt arbete på en artende-gård inteskall behöva riskera atl trängas undan eller hållas i ovisshet, när gårdenutbjuds till försäljning på den allmänna marknaden. Remissinstansernagodtar i allmänhet principen att gårdsarrendatorer bör ha en företrädesrätt.Många remissinslanser anser dock atl behovel av. regler om företrädesrätt ärringa och att det föreslagna förfarandel är för komplicerat. En annaninvändning mot förslagel är all en företrädesrätt för arrendatorn kan inverkanegativt på jordägarnas intresse av atl upplåta mark på arrende. För egen del delar jag kommitténs och flertaletremissinstansers uppfattning all det ur såväl social som jordbrukspolilisksynpunkt finns skäl alt ge gårdsartendalorerna en principiell företrädesrätttill förvärv av arrendestället. Jag anser inte att det finns anledning atträkna med atl en företrädesrätt för gårdsarrendatorer annat än undantagsvisskulle kunna ha en negaliv inverkan på jordägarnas intresse av atl upplåta markpå arrende. Rätten att fritt överlåta en jordbruksfastighet är i vilket fallsom helst starkt begränsad genom jordförvärvslagen. Som framhålls av fleraremissinstanser lillämpas vidare på artendemarknaden redan nu i slorutsträckning den ordningen alt arrendestället i första hand erbjudsartendalorn, när en försäljning blir aktuell. Jag anser också alt del är möjligl att konstruera ettregelsystem om företrädesrätt som uppfyller skäliga anspråk på bl.a. enkelhet.En sådan lagsliflning måste dock lösa så inånga frågor atl den av naturligaskäl inle kan bli helt okomplicerad. Mot bakgrund av det anförda ansluter jag mig lillkommitléns uppfattning atl det bör införas en särskild lag som ger arrendatornen principiell företrädesrätt lill förvärv av arrendestället. 1983/84:136 49