prop · G703187 · 1983-12-31 00:00:00 — Det finns därför intenågon skyldighet alt inställa sig till förhör i en sådan situation, varken förden misstänkte eller för dem som kan ha något alt säga om den underårigesförehavanden, dvs. målsägande och vittnen. Medskyldigheten alt slå till förfogande för förhör sammanhänger en skyldighet alt inställasig till förhör. Den skyldigheten sanktioneras genom reglerna i 23 kap. 7 och 8SS RB om hämtning och medtagande till förhör. För alt hämtning skall få skegäller i huvudsak atl antingen den som kallats lill elt förhör låter bli allkomma eller - vid brolt som kan medföra fängelse - det skäligen kan befaras atlden som skall höras inle skulle efterkomma en kallelse eller i anledning avkallelse skulle försvåra utredningen. För att den som skall höras skall få tasmed till förhör krävs att han befinner sig på platsen för ett brott och ulan giltigorsak vägrar att följa 1983/84:187 22 Oavsett om den som skall höras har infunnit sig frivilligt ellerförts med till förhöret, är han skyldig att stanna kvar för förhör. 8 § regeringsformen (RF) föreskrivs att varje medborgare är gentemot detallmänna skyddad mot bl.a. frihetsberövande. Denna rättig-hel får begränsasendast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälleoch begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn tilldet ändamål som har föranlett den. Begränsningen får ske endast genom lag.Lagbestämmelser som begränsar den nu åsyftade fri- och rättigheten finns bl. a.i 23 kap. RB i vad gäller instituten hämtning och medtagande till förhör. Såsomjag redogjorde för tidigare (avsnitt 2.3) kan enligt förundersökningskungörelsenpolisförhör med minderåriga som är misstänkta för brott hållas i vissaundantagsfall. Dessa förhör skall enligl förarbetena till kungörelsen hållas iden ordning som är föreskriven för förhör under förundersökning, dvs. enligt23 kap. RB. Huruvida stöd i lag kan anses finnas för att tillämpabestämmelserna om hämtning och medtagande lill förhör när brottsmisstankarriktas mot den som är får emellertid anses oklart. Däremot är detfullt klart att dessa åtgärder får vidtas när barnet skall höras med anledningav misstanke mot en straffmyndig person. Arbetsgruppenföreslår atl bestämmelserna i 23 kap. RB om skyldighet att inställa sig tillförhör samt om hämtning och om medtagande till förhör ges en vidare tillämpningoch att de skall gälla även vid misstanke om brott av den som inte har fyllt 15år. Medhänsyn till att det rör sig om inskränkningar i gmndlagsskyddade fri- ochrättigheter anser jag att det finns ett behov av alt otvetydigt slå fast ivilka fall hämtning och medlagande till förhör får ske av misstänkta och vittnenm.fl. när misstankar om brott riktas mot den som är . Jag anser ilikhet med arbetsgruppen alt polisen, för alt få till stånd ett effektivtutredningsarbete, i princip bör ha rätt atl använda tvång av nämnt slag i defall dåden far göra utredning om brott av barn. En annan sak är alt tillämpningennär det gäller barn bör ske med hänsynstagande lill barnets ålder och mognadoch således med stor restriktivitet. Såsom betonats från några håll underremissbehandlingen bör hämtning till förhör så långt möjligt undvikas. Måste ensådan åtgärd vidtas, är det viktigt att det sker på ett diskret sätt och medall den hänsyn som förhållandena påkallar. Endast i undantagsfall bör hämtningske av uniformerad polis eller på något ställe där uppmärksamhet kan väckas.All varken hämtning eller förhör sker i skolan annat än när mycket speciellaskäl föreligger är enligt min mening av särskild vikt. Medtagande till förhörbör. utom för de fall då en misstänkt som anträffas på en brottsplats inte kanidentifieras , komma i fråga främst då det är uppenbar risk alt hanannars skulle undanröja bevis eller på annat sätt försvåra utredningen. 1983/84:187 23 2.5.2 KvarluilUinde för förhör Mitt förslag: Skyldigheten i 23 kap. 9 S första stycket RBall stanna kvar för förhör begränsas lill tre limmar beträffande barn under 15år. vare sig barnel är misstänkt för brott eller inle. Om det är av synnerligvikt kan barnel dock få stanna kvar ytterligare tre limmar. Arbetsgruppens förslag: Gruppen har berört frågan genomall framhålla all institutet kvarhållande för förhör bör tillämpas synnerligen rcslriktivi(promemorian s. 134). Remissinstanserna har inle berört frågan. Skäl för mitt förslag: Den som inte är anhållen ellerhäktad är enligl 23 kap. 9 § RB skyldig all stanna kvar för förhör längst sextimmar. Belriiflande den som kan misstänkas för brottet kan i vissa fall dennatid utsträckas . För all den hörde skall behöva inställa sig pånytt för förhör krävs synnerliga skiil och all en tidsrymd harpasserat från förhöret. 1 15-19 SS förundersökningskungörelsen finns detaljeradeföreskrifter angående förhör med barn. Av dessa framgår bl.a. atl förhör medbarn skall verkställas så alt fiira för att barnel tar skada därav inleuppkommer, all förhöret om möjligt bör hållas endast en gång och att delta börhållas av en person med särskild fallenhet för uppgiften. RPS har efter samrådmed och också meddelat utförliga anvisningari ämnel (RPS FS 1977: 15). Jag finner del följdriktigt all i linje med dessaföreskrifter förorda en begränsning av den tid under vilken ell barn, vare sig barnelär misstänkt för brott eller ej, kan kvarhållas för förhör. Tiden bör lämpligensättas till tre limmar. Iundanlagsfall kan emellertid av ire limmar visa sig för kort. Detta kanvara fallet t.ex. om flera inblandade skall höras och deras utsagorställas mot varandra. Dessutom kan den unge ibland behöva tid på sig för atlvänja sig vid förhörsledaren och den miljö där förhöret skall äga rum. Deltagäller i synnerhet vid förhör med barn i lägre åldrar eller om förhöret rörkänsliga frågor, t.ex. sexuella övergrepp mot barn. Om förhörsledaren är itidsnöd, finns del risk för atl förhöret blir alltför pressande för barnet. Detbör därför finnas möjlighet till atl hålla kvar barnel ,om del är av synnerlig vikl för utredningen. Frågan om kvarhållande för förhör bör, med hänsyn lill attdel rör sig om ell intrång i grundlagsskyddade fri- och rättigheter, regleras ilag. 1983/84:187 24 Mittförslag: Rätten för polismän och enskilda att gripa den som anträffas på bargärning i färd med att begå brott eller på flykt från brottsplatsen utsträcks tillatt gälla den som är . 1 lagen (1976: 371) om behandlingen av häktadeoch anhållna m.fl. (behandlingslagen) görs ett undantag så att barn som gripitsenligt det sagda inle blir underkastade bestämmelserna i den lagen. Arbetsgruppensförslag: Arbetsgruppen föreslår att bestämmelsen i 24 kap. 7 S andra stycket RBom en enskild persons rätt att gripa, del s.k. envarsgripandel, skall kunnatillämpas även på barn (promemorian s. 135137). Remissinstanserna:De allra flesta tillstyrker eller lämnar arbetsgruppens förslag utan erinran.Två remissinstanser, styrelsen för och FöreningenSveriges socialchefer, har uttalat tveksamhet beträffande utvidgningen av envarsgripandeltill att omfatta även barn . Skälför mitt förslag: 24 kap. RB reglerar förutom häktning och anhållande ocksåtvångsmedlet gripande som vanligen föregår de förutnämnda tvångsmedlen och somär ett provisoriskt frihetsberövande i avbidan på prövning av frågan huruvidaanhållande skall ske. Enligl 24 kap. 7 S första stycket RB får en polismangripa en person, om skäl för anhållande föreligger mot honom och beslut omanhållande inle utan fara kan avvaktas. I andra stycket samma lagrum föreskrivsföljande om envarsgripandel. "Träffas den som begått brott, vara fängelsekan följa, å bar gärning eller flyende fot, må. han gripas av envar. måock gripa den som är efterlyst för brott. Den gripne skall skyndsamt överlämnastill närmaste polisman." Det har satts i fråga om även en polisman harrätt alt gripa någon med stöd av andra stycket (, Rättegång III, 4 uppl. s.34 not 66). Enligtett rättsfall från högsta domstolen (HD, se NJA 1978 s. 67) är bestämmelsernaom gripande inle tillämpliga beträffande barn . HD: sställningstagande grundades bl. a. på den tankegången atl brott över huvudtagel inte ansågs kunna begås av barn vid liden för RB: s tillkomstpå , då fortfarande strafflag gällde. Eftersom misstanke ombrott är en genomgående förutsättning för gripande och brott enligt strafflagendefinitionsmässigt inte kunde begås av barn . menade HD att sådanabarn inte heller kunde gripas. Enligt BrB, som trädde i kraft , anses barnunder kunna begå brott. De får dock inte straffas därför och följaktligeninte heller åtalas. Eftersom man vid denna definitionsändring vid övergångenfrån strafflagen till BrB inte närmare ventilerade eventuella processrättsligakonsekvenser såvitt avsåg de 1983/84:187 25 bestämmelseri 24 kap. RB i vilka begreppet "brott" förekommer, ansåg inte heller efter BrB: s tillkomst kunde tillämpas på barnunder . barn kansåledes inte gripas enligl 24 kap. RB för brott vare sig av polisman ellerenskild person. RB: s bestämmelser om envarsgripande är de enda som ger enenskild rätt att göra något slag av omhändertagande. Arbetsgruppenanser att benägenheten att ingripa vid brott inle bör motverkas genomkriminalisering av elt för allmänheten naturligt sätt att ingripa ulan allsamma regler bör gälla för enskilds rätt alt gripa lagöverträdare oavsettdessas ålder. Jag delar arbelsgmppens uppfattning i berört hänseende och villsärskilt framhålla atl del vid exempelvis grova vålds-och egendomsbrott skulleframstå som stötande om möjligheter till gripande av barn som laspå bar gärning inte ges enskilda. Vidare anser jag all ett gripande inte skallhindras av all den enskilde är osäker på barnels ålder, låt vara all störreförsiktighet givetvis bör iakttas ju yngre barnet är. En bestämmelse om rätt lillenvarsgripande i sådana fall bör las in i LUL. På samma säll som gäller enligl24 kap. 7 § andra stycket RB bör föreskrivas all den gripne skyndsamt skallöverlämnas lill närmaste polisman. Isakens natur ligger atl skyldigheten att överlämna barnel till en polisman inlegäller för del fallet all barnel har frigetts innan polisen haft rimligmöjlighet all komma till platsen eller éll överlämnande annars i praktiken skulleha kunnat äga rum. Närdel gäller frågan om även en polisman bör ha räll lill gripande i sammasituation av den som är vill jag lill en början erinra om atl det ilagen (1973:558) om tillfälligt omhändertagande (LTO) och lagen (1976:511) omomhändertagande av berusade personer m.m. (LOB) finns bestämmelser som ger enpolisman rätt alt ingripa mot sådana minderåriga i vissa fall. Enligl 2 § LTOfår en polisman i vissa nödfallsliknande situationer då del finns enöverhängande och allvarlig risk för den unges hälsa eller utveckling se tillalt han eller hon kommer bort från den miljö där den unge påträffas. Enligl vadsom uttalades under förarbetena till bestämmelsen skall institutet uppfattassom elt yttersta komplement lill socialnämndens egen uppsökande verksamhet. I3 8 LTO föreskrivs all en polisman skall omhänderta den som genom sittuppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara fördenna. Ett sådant omhändertagande skall ske också när del fordras för attavvärja straffbelagd handling. Omhändertagande på grund av berusning kan skeäven av den som inle fyllt . LTO/(Ju 1978:03) har i betänkandet (SOU 1982:64) Frihetsberövande vid bråk och berusningföreslagit att LOB behålls i allt väsentligt och atl LTO upphävs. I denpropositionen om en ny polislag (prop. 1983/84: III) som beslutatsföreslås all motsvarigheter lill 2 Prop.1983/84:187 26 och 3 S§ LTO förs in i den nya polislagen medan LOB fårkvarstå med vissa jämkningar. Mot bakgrund av polismans befogenheter i de avseenden jagnu redovisat och med beaktande av mitt förslag om att ge polisman befogenhetalt använda bl.a. institutet medtagande lill förhör (avsnitt 2.5.1) kan delhävdas, att behovet av att utvidga polismans befogenheter enligl RB lill atlomfatta gripande av barn kanske inte är så stort. Det kanemellertid länkas situationer där en polisman behöver tillgripa tvång som intemotsvaras av institutet medtagande till förhör. Jag tänker bl. a. på densituationen atl barnel tar till flykten innan polismannen hunnit anmoda barnelalt medfölja till förhör. Jag anser vidare alt del skulle te sig närmast stötandeom en polisman inle skulle ha samma befogenhet som en enskild att gripa den somär och som las på bar gärning. Sammanfattningsvis finner jagalltså att polismän bör ha samma möjligheter som enskilda all gripa den som ärunder och som anträffas på bar gärning. Hämtning eller medtagande till förhör med därtill hörande kvarhållandeinnefattar en skyldighet för den som utsätts för åtgärden atl stå lill förfogandei den mån det påkallas av utredningen. får den som skall hörasuppehålla sig på anvisad plats inom polisens lokaler. Om del är nödvändigt fårpolisen ordna med bevakning (se JO 1972 s. 51). Åtgärderna innefattar inte.vilket institutet gripande kan göra, något frihetsberövande i form av förvaringi låst rum. Den som hämtats eller tagils med till förhör är således inleunderkastad bestämmelserna i behandlingslagen. Däremot är behandlingslagentillämplig pä den som "gripits på grund av misstanke om brott". Dettaskulle innebära, atl i det fall ett barn blir föremål för ettgripande, behandlirigslagen skulle bli tillämplig. Delta kan inte anseslämpligt. 1 behandlingslagens 17 S bör därför stadgas ell undantag från lagenvad gäller gripande som sker enligl LUL av barn . Behövligabestämmelser kan meddelas i förordning. Avslutningsvis vill jag i delta sammanhang beröra en frågasom uppmärksammals i debatten, nämligen den rättsligakaraktären av butikskontrollanters ingripanden mot personer som misslänks förbutikstillgrepp. 1 anledning av den ståndpunkt juslitiekanslern () intagit ielt ärende har stöldulredningen i sitt betänkande (SOU 1982:39) Slöld i butik, lagilupp frågan om hur del ingripande som bulikskonlrollanler normall gör mot erlappadesnällare skall kvalificeras. En betydande del av sådana ingripanden gäller barnunder . JK (se skrivelse ) har ansett att det vanligentillämpade förfarandet, som består i dels en uppmaning all följa med lill enavskild lokal, dels en uppmaning all lämna tillbaka stulna varor och all lämnanamn och adress, dels en fråga om vederbörande erkänner eller förnekar, böranses vara ell gripande i RB: s mening. Härav följer bl.a. att delta förfarandeinte enligt gällande rätt skulle kunna tillämpas beträffande barn . Prop.1983/84:187 27 såledesalt de rutiner som tillämpas vid ingripandena inle slår i överensstämmelse medbestämmelserna i om gripande. Stöldulredningendäremot menar all förfarandet bara innebär all den bestulne utövar sin räll alt"återta stulet gods å färsk gärning", dvs. laga självtäkl (jfr 14 §lagen om införande av BrB) varför förfaringssättet inte står i strid med RB:sbestämmelser. Slöldulredningens betänkande har remissbehandlats, men har inleföranlett lagstiftning. Flertaletav de remissinslanser som lagil upp frågan har anslulil sig lill slöldulredningensuppfattning. Den aktuella frågan har tidigare också diskuterats av brollmålsutredningsom i sitt belänkande (SOU 1971: 10) Snalleri gav uttryck för uppfattningen alldel ingripande som sker mot en misstänkt, då en butikskontrollant ber honom allfölja med lill förelagels kontor för närmare utredning, inte formellt är allbetrakta som ett gripande i RB: s mening. Föregen del anser jag att de rutiner som i allmänhet tillämpas överensstämmermed gällande räll och alt de alltså inle innebär något otillåtet förfarande ochinte heller något frihetsberövande eller gripande i RB: s mening. Jag anser istället all den praxis som utbildats är lämplig. Polisen har generellt sett inlesådana resurser all man snabbt kan komma lill platsen vid varje ingripande motmisstänkta snällare. Det skulle vara olyckligt om snatlerimisslänkla, somerkänt och lämnat tillbaka det tagna, kvarhölls en längre lid på platsen iavvaktan på all polisen får möjlighet att komma dit. Genom de nuvaranderutinerna kan ingripandena göras så skonsamma och kortvariga som möjligt. Omman anser alt butikskontrollanters ingripanden alllid skall bedömas somgripande, skulle konsekvensen bli all polis alltid måste tillkallas, något somjag enligt del sagda inle anser lämpligt. 2.5.4Beslag, husrannsakan m.m. Mittförslag: Beslag, husrannsakan och kroppsvisitation skall kunna företas mot barnunder om del föreligger särskilda skäl därtill. RB: s bestämmelser omdessa tvångsmedel skall gälla i tillämpliga delar. Arbetsgruppenhar inle behandlat frågan. Remissinstanserna:RÅ och länsåklagarmyndighelerna i och påtalar som enbrist i arbetsgruppens förslag all endast en reglering av tvångsmedlen i 24 och25 kap. RB har berörts. Man anser alt frågan huruvida övriga tvångsmedel får användasmot misstänkta under borde ha diskuterats med hänsyn lill den iveksamhetsom exempelvis råder om möjligheterna att mot icke straffmyndiga använda ell såfrekvenl tvångsmedel som husrannsakan. 1983/84:187 28 har påpekat atl den osäkerhet som råder på området oftahar kommit till ullryck på de kurser om olika förundersökningsfrågor som RÅ ochRPS har anordnat sedan fiera år. Skäl för mitt förslag: Möjligheterna atl vidförundersökning i brottmål använda beslag, husrannsakan och liknandetvångsmedel regleras i bl.a. 27 och 28 kap. RB. Bestämmelser som i förhållandetill RB ger vidgade möjligheter till användning åV tvångsmedel under förundersökningfinns också i ändra lagar, som emellertid inle är av intresse i deltasammanhang. Om beslag ges regler i 27 kap. RB. Beslag får avse enskriftlig handling eller ell föremål som skäligen kan antas ha betydelse förutredning om brolt eller ha avhänls någon genom brolt eller vara förverkat pågrund av brolt. Beslag kan också ske av föremål som på grund av sin särskildabeskaffenhet kan befaras komma till brottslig användning. Det broti som missiankenavser behöver inte vara av viss svårhetsgrad. Beslag får ske såväl hos den somär misstänkt som hos annan person. Särskilda regler finns lill skydd för anonymitetsinlressetenligt bl.a. tryckfrihetsförordningen och för andra uppgifter i skriftligahandlingar som av rättsordningen lillerkänns elt särskilt skydd. För atlsöka efter föremål som itite lämnas ul frivilligt kan andra tvångsmedel bliaktuella, såsom husrannsakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning.Bestämmelser härom finns i 28 kap. RB. Husrannsakan, kroppsvisitation ochkroppsbesiktning får företas vid utredning om brolt på vilket kan följafängelse, i syfte ätt söka efter föremål som är underkastat beslag eller för atlutröna omständighet som kan ha betydelse för utredningen. För husrannsakan hoseller kroppsvisitation av annan än den misstänkte krävs att synnerfig anledningförekommer alt föremål som är underkastat beslag skall anträffas eller atlannan utredning skall vinnas om brotlet. Husrannsakan får dock alltid företasdär brottet har begåtts eller den misstänkte har gripits. Husrannsakan fårockså företas för att söka efter en person som skall gripas, anhållas ellerhäktas eller inställas lill .förhör. Kroppsbesiktning får inle företas på annanän den som är skäligen misstänkt för brotlet. För användning av de tvångsmedelsom nu har nämnts krävs i princip särskilt beslut av undersökningsledaren,åklagaren eller rätten. Som jag tidigare nämnde (avsnitt 2.5.3) har HD ansett atlgripande som straffprocessuelll tvångsmedel inle får användas beträffande densom är . Mot bakgrund av det resonemang som HD fört får det ansestveksamt i vilken utsträckning sådana tvångsmedel som beslag, husrannsakan, kroppsvisitationoch kroppsbesiktning enligt gällande räll kan användas mot den som ärmisstänkt för brolt och som inle fyllt . Något hinder torde däremot inleföreligga mot alt använda dessa tvångsmedel mot den som inle fyllt omdenne inte själv kan misstänkas för brott och tvångsmedlet över huvud tagel fåranvändas mot annan än den misstänkte. Prop.1983/84:187 29 Enligt min mening kan del i vissa fall vara slötande atlexempelvis husrannsakan inte skulle kunna företas hos den som inte fyllt 15 årför all möjliggöra beslag av stöldgods som denne åtkommit eller för atl efter-.Ibrska denne för hämtning lill förhör om han är misstänkt för brott. Denoklarhet som råder i fråga om möjligheten alt vidta sådana åtgärder bör därförundanröjas. Eftersom del här är fråga om all begränsa del grundläggande fri-och rältighetsskyddel enligt RF erfordras det lagstiftning på området. När del gäller kroppsbesiklning framstår emellertid detpraktiska behovet av all använda del tvångsmedlet som ganska ringa beträffandeden ålderskategori varom här är fråga. Dessiitom kan lämpligheten sättas ifråga av atl använda kroppsbesiktning i fråga om barn som befinner sig i förpuberteienoch i en känslig period ay sjn utveckling. Tvärtom är ett särskilthänsynslagande lill den personliga integriteten påkallad. Kroppsbesiklning böralltså inte få företas i fråga om denna ålderskategori. tvångsmedel som arbetsgruppen inte har berört ärkvarstad. Åtgärden alt kvarsladsbelägga egendom har till syfte atl säkersiällaen ekonomisk prestation, som kan utdömas i brottmål. Åtgärden synes därför haytterligt marginell betydelse i fråga om lagöverträdare under . Någonanledning atl låta en reglering omfatta delta tvångsmedel föreligger därförinte. Jag anser således all de tvångsmedel som bör komma i frågamot barn är beslag, husrannsakan och kroppsvisitation. De börsjälvfallet tillämpas restriktivt, vilket bör markeras i lagtexten genom allsärskilda skäl skall vara för handen. Misstanke om allvarligare brottsligheteller brottslighet av större omfiiilning bör i allnlänhei föreligga. I fråga ombeslag bör som elt särskilt skäl anses att förverkande av föremålet kan ifrågakomma.Regleringen bör ske i LUL genom en hänvisning till . Mitt förslag: Uppgifter som rör brottsmisstankar mot barnfår inle tas in i personregister hos polisen. .Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer i princip med mittförslag (promemorian s. 138-142). Remissinstanserna: Av de remissinstanser som har yttratsig i frägan föreligger en övervikt för arbetsgruppens förslag. Från flerahåll har man dock ansett alt register för statistik och forskningsändamål efterde linjer som anges i ett till prornemorian fogat särskilt yttrande börövervägas närmare. 1983/84:187 30 Skälför mitt förslag: Socialnämndernas och polismyndigheternas skyldig-hel alldokumentera sin verksamhet kan hänföras både lill allmänna för-vallningsrällsligaprinciper och till bestämmelser i de lagar som reglerar respektive myndighetersverksamhet. Dokumentation kan bestå av mer eller mindre formbundna anteckningarsom förs av myndigheterna. En myndighet är med vissa undanlag skyldig atlregistrera allmänna handlingar när de har kommit in lill eller upprättats hosmyndigheten. Utöver dessa register, som innefattas i uttrycket diarier, kan delhos olika myndigheter finnas register av olika slag, vilkas syfte är altmöjliggöra eller underlätta myndighetens egen verksamhet. Myndigheterna kandärutöver ha skyldighet atl lämna uppgifter för statistik ochforskningsändamål. Defrån inlegriletssynpunkt känsligaste frågorna i detta sammanhang är de som rörpersonregister. Personregister är sådana sammanställningar av uppgifter som lätt eller i vart fall möjligt atl få fram upplysningar om en viss person.Ett personregister kan också beslå av akter som förvaras på ett sådant säll alldel går lätt atl få fram personakler på dem som finns i registret. Personaklermed sökregister bildar därför personregister. Ofta avses dock medpersonregister endast sammanställningar av uppgifter som gör uppgifterna meraomedelbart tillgängliga i ett sammanhang. Arbetsgruppenhar särskilt övervägt den känsliga frågan om inrättande av personregister ochdärvid konstaterat atl det inom varje socialförvaltning måste finnas den typav personregister som beslår av personakler och sökregister. Något register hospolisen bör emellertid enligl gruppen inle inrättas. Som skäl för att inleinrätta register hos polisen anför arbetsgruppen i huvudsak följande.