prop · G703105 · 1983-12-31 00:00:00 — , , socionomers, personal- ochförvaltningstjänstemäns riksförbund saml Sveriges bostadsrättsföreningarscentralorganisation. Härutöverhar åtskilliga yttranden från organisationer och enskilda personer kommit in. Ensammanslällning av remissyttranden har upprättats inom justiliede-partementetoch finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (Dnr 200-83). Bestämmelsernaom sedlighetsbrott i 6 kap. , som i vissa fall härleder sittursprung långt tillbaka i liden, har med några undantag behållits oförändradesedan balkens ikraftträdande . I 6 kap. 1 § finnsbestämmelser om våldtäkt och våldförande. För våld-läkt skall dömas när en mantvingar en kvinna till samlag genom våld eller genom hot som innebär trängandefara. Lika med våld anses alt försätta kvinnan i vanmakt eller annat sådanttillstånd. Om brottet med hänsyn lill kvinnans förhållande lill mannen ellerannars är att anse som mindre grovt skall man inte döma för våldtäkt utan islället för våldförande. Omnågon på annat sätt än som anges i 1 § tilllvingar sig sexuellt umgänge genomolika former av våld, hot eller missbruk av beroende slällning blir det frågaom ansvar för frihelskränkande otukt (6 kap. 2 §). Vissalyper av sexuella förbindelser med barn och ungdom straffbeläggs i 6 kap. 3 och4 §§ som otukt med barn och otukl med ungdom. Haren person samlag med sitt eget barn eller barnets avkomling skall man enligl 6kap. 5 § BrB (den s. k. inceslparagrafen) döma för otukl med avkomling. Enligtsamma lagrum döms för otukt med syskon, när någon har samlag med sitthelsyskon. Straff enligt 6 kap. 5 § ifrågakommer dock inle beträffande den somhar förmåtts till gärningen genom olaga tvång eller på annat otillbörligt sätt. Berörnågon barn under 15 är F'å sedlighetssårande sätt, skall enligt 6 kap. 6 § BrBdömas för otuktigt beteende, om gärningen inte är belagd med straff enligtannan tidigare angiven beslämmelse i 6 kap. BrB. För otuktigt beleende dömsockså, om någon blottar sig för annan på ett sätt som är ägnat all väcka anstöteller om nägon annars genom ord eller handling, som uppenbart sårar lukt ochsedlighet, upplräder anstötligl mot annan. I6 kap. 7 och 8§§ finns bestämmelser om straff för koppleri, främjande av otuktoch förförelse av ungdom. Enligl6 kap. 9 § BrB skall ansvar som i kapitlet är föreskrivet för gärning som begåsmot någon under viss ålder ådömas också den som inle insåg men hade skäliganledning all anta att den andre inle hade uppnått sådan ålder. 1983/84:105 15 Försöklill våldtäkt, våldförande, olukt med barn eller otukt med ungdom ärstraffbart enligl vad som framgår av 6 kap. 10§ BrB. 11 § BrB upptar vissa åtals- och preskriptionsregler. Enligt förstastycket får våldtäkt eller våldförande eller försök till sådanl brott liksomockså frihelskränkande otukl åtalas av åklagare bara om målsäganden angerbrottet lill åtal eller åtal anses påkallat ur allmän synpunkt. Andra stycketinnebär atl åklagaren inle får väcka åtal för nyssnämnda brott när sex månaderförflufil efler det all brottet begicks, för så vida inte brottet angivits tillåtal före den liden eller del har förelegat laga förfall för angivelse ellerockså åtal anses påkallat ur allmän synpunkt. Efter utgången avsexmånaderstiden får inte heller målsägande väcka ålal för brottet om inle lagaförfall har förelegat. Finnsdet vid otukt med barn eller otukl med ungdom eller vid försök till sådantbrott ringa skillnad i ålder och utveckling mellan gärningsmannen och den motvilken gärningen förövats, får enligl Iredje stycket åtal inle väckas avåklagaren såvida åtal inte anses påkallat ur allmän synpunkl. En revidering av kapitletom sedlighetsbrott har av flera skäl framstått som en angelägenreform. I vissa delar präglas otvivelaktigt beslämmelserna av en äldre tidsmoralföreställningar i sexuella frågor, föreställningar som ter sigfrämmande för slora delar av befolkningen. Till en del grundas ocksåbestämmelsernas utformning på en diskriminerande kvinnosyn som står i direktstrid med sirävandena efter jämställdhet mellan kvinnor och män. Ytterligareett skäl för en översyn är inlressel av all ta till vara den modernasociologiska och kriminologiska forskningen på området som bl. a. har belystomfattningen och skadeverkningarna av vissa sexualbrott, främsl våldtäkt ochkoppleri samt sexuella övergrepp mot barn. Sexualbrottskommitlénsförslag innebär i korthet följande. Kapitlet föreslås få rubriken . Broll som innebär alt någon med våld eller hottvingar sig till sexuellt umgänge indelas i tre svärhets-grader, våldtäkt, grovvåldtäkt och sexuellt tvång. Våldläktsbegreppel görs könsneutralt och utvidgasi förhållande lill gällande räll. Nuvarande beslämmelse om våldförandeavskaffas. Fall där någon har missbrukat annans beroende ställning e.d. för altförmå den andra till sexuellt umgänge utan att använda våld eller hot betecknassom sexuellt utnyttjande. Kommitléförslagetinnebär vidare atl barn och ungdom skyddas genom särskilda bestämmelser omsexuellt utnyttjande av underårig, grovt sexuellt utnyttjande av underårig ochsexuellt umgänge med barn. Liksom enligt gällande rätt uppställs ett absolutförbud för vissa vuxna atl ha sexuellt umgänge med barn eller ungdomar som dehar under sin vård eller lillsyn. Den nuvarande 15-årsgränsen för sexuelltumgänge behålls. För alt barn skall skyddas mol sexuella handlingar av mindre ingripandenalur införs en särskild bestämmelse om sexuellt ofredande av barn. Blottandeoch liknande handlingar som rikiar sig mot vuxna skall däremot inle längre Prop.1983/84:105 16 bestraffas som sexualbrott. Bestämmelserna om olukt medavkomling och otukl med syskon den s.k. incestparagrafen upphävs, liksom desärskilda angivelse- och preskriplionsbestämmelserna för våldtäkt och liknandehandlingar. De som har blivit offer för sexuella övergrepp skall erbjudasbättre hjälp och skydd från samhällets sida. Någonkriminalisering av prostitutionen föreslås inte av kommitlén. Däremot skärpsenligt förslaget koppleribestämmelserna, bl.a. genom alt ett särskillstraffansvar införs för hyresvärdar i fall då en lägenhet heh eller lillväsenllig del används för prostitution. Om manbortser från förslaget atl upphäva incestparagrafen, har betänkandet i delstora hela fått ett posilivl mottagande vid remissbehandlingen. Själv anser jagatl kommilténs förslag i alll väsentligt tillgodoser de synpunkler som haråberopats till slöd för önskemålet om en översyn av det akluellabrollsbalkskapitlet och finner del väl ägnat alt läggas lill grund förlagstiftning. Till vissa enskildheter i förslagen där del bl. a. med hänsyntill vad som har kommit fram vid remissbehandlingen kan finnas skäl att avvikafrån vad kommittén har förordai återkommer jag. I det följande behandlar jag försi: våldtäkt och sexuellttvång (avsnitt 2.2) och därefter sexuellt utnyttjande (2.3), sexuella övergreppmot barn och ungdom (2.4), incest (2.5) samt sexuellt ofredande (2.6). Jagbehandlar sedan angivelse- och preskriptionsreglerna (2.7) och koppleri (2.8).I ett sårskilt avsnitt (2.9) lar jag så upp frågan om stöd och hjälp tillvåldtäkts-offer under rättegång m. m. 2.2 Våldtäkt och sexuellt tvång Mitt förslag: Gärningsbeskrivningen för våldläktsbroitetulformas så, alt den kommer alt omfatta - förutom samlag - även med samlagjämförligt sexuellt umgänge, som framtvingats genom våld eller hot som innebäreller för den hotade framstår som trängande fara. Minimislraffel blir som förul fängelse och . Om brottet med hänsyn ull våldels eller hotets art och omständigheternai övrigt framslår som mindre grovt, skall straffet bestämmas till fängelse ihögsl . För särskilt allvarliga fall av våldtäkt införs en nybrotlsbeleckning, grov våldtäkt, med en siraffskala om fängelse lägst fyra ochhögsl . Bestämmelsen om våldförande upphävs, och offrets handlande föreövergreppet eller förhållande till gärningsmannen skall sakna betydelse förbrottsrubriceringen. Den som genom olaga tvång förmår någon till sexuelltumgänge ulan att rekvisiten för våldtäkt är uppfyllda, skall dömas för sexuellttvång lill fängelse i högsl . Prop.1983/84:105 17 Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitlförslag utom med avseende på straffskalorna. Enligt kommittéförslaget skallsålunda minimislraffel för våldtäkt vara endasl fängelse och för grovvåldtäkt endast fängelse . Någon möjlighel fill nedsältning av straffetunder finns å andra sidan inte enligt förslagel. Remissinstanserna: Remissinstanserna godtar i huvudsak denföreslagna konstruktionen av våldläktsbroitet. Så gott som samtliga instanserär positiva till atl den nuvarande bestämmelsen om våldförande slopas. En delinstanser anser att del föreslagna minimislraffel är för lågt, medanandra anser alt det är för högl för vissa typer av övergrepp som enliglkommitténs förslag skall kunna bedömas som våldtäkt. Belräffande brottetsexuellt tvång har inte framförts några erinringar. Skäl för mitt förslag: Enligl gällande rätt krävs för våldtäklsansvar all detskall vara fråga om en gärning förövad av en man mot en kvinna och alltså omett heterosexuellt samlag. Däremot krävs inle att della är fullbordat; det ärlillräckligl alt parternas könsdelar har berört varandra. Väldtäklsdefinilionen har brukat kritiseras såsom alltförsnäv, och denna kritik har enligt min uppfattning åtskilligt fog för sig. Detfinns uppenbarligen andra sexualhandlingar än samlag som med hänsyn lill denkränkning som offret utsålts för kan te sig väl så slraffvärda och därbeteckningen våldtäkt framstår som adekvat. Detta gäller främst vad som iblandkallas för anala och orala samlag, dvs. inträngande i motpartens analöppningeller mun. I en ny våldtäklsbeslämmelse bör slås fasl att även ettsexuellt övergrepp där den sexuella handlingen är av sådan karaktär alt denkan jämföras med samlag kan föranleda ansvar för våldtäkt. Som en särskildfördel med en sådan utformning av bestämmelsen ser jag att de rättsvärdandemyndighelernas undersökningar i vissa fall kan begränsas. Enligt min mening bör vidare bestämmelsen göraskönsneulral, vilket innebär atl brottet kan förövas av både män och kvinnor ochatt övergreppet kan vara av såväl heterosexuell som homosexuell nalur. Det synes knappast vare sig lämpligl eller möjligl all idetalj ange vilka slags sexualhandlingar som kan vara all jämföra med samlag;ett försök i denna riktning från kommitténs sida har fått ell myckel blandatmottagande vid remissbehandlingen. Atl s. k. anala och orala samlag som regelmåsle räknas dil slår emellertid klart. När del gäller andra sexualhandlingarfår man med ledning av omsländighelerna avgöra om handlingen kan ansesjämförlig med samlag. Av belydelse är här sådana omständigheter som omövergreppet har varil förenat med smärta, om det har varit av kortare ellerlängre varaktighet etc. Det bör krävas att handlingen skall ha 2 1983/84. Prop.1983/84:105 18 varit av klart samlagsliknande karaktär för att brottetskall bedömas som våldtäkt. Denna beteckning bör även i fortsättningenreserveras för de allvarligaste formerna av sexuell kränkning. Bestämmelsen om våldtäkt bör, somjag ålerkommer till,komplelleras med en straffbestämmelse för situationer då någon i annal fallförmår annan lill sexuellt umgänge genom olaga tvång. Broltsbeteckningen börhär lämpligen vara "sexuellt tvång". Brott där våld eller allvarligthot kommil lill användning men där själva sexualhandlingen inte kan jämställasmed samlag bör hänföras under denna bestämmelse. Del kommer atl gälla vissasexualhandlingar som enligt gällande rätt bedöms som frihets-kränkande otukt.Som exempel kan nämnas samlagsrörelser när parterna är påklädda, tvingande avden andra parten atl beröra gärningsmannens könsdelar och liknande handlingar. För alt våldtäkt skall föreligga förutsätts enligtgällande rätt att gärningsmannen använt våld eller allvarligt hot för altuppnå sitt syfte, s.k. rån-tvång. Med våld avses i första hand misshandel.Vidare avses fall då mannen betvingar kvinnans kroppsliga rörelsefrihet. Somexempel nämns i förarbetena till nuvarande regler att kvinnan försöker värjasig genom alt knipa ihop benen och gärningsmannen utövar ett våld som beslår iatt han tvingar isär kvinnans ben. Detta innebär att även ringa fall av fysisktvåld blir hänföriigt lill sådant våld som kan föranleda ansvar för våldtäkt. Ilikhel med kommittén anser jag atl denna ordning bör gälla även i fortsättningen. I nu gällande våldläktsparagraf likställsmed våld alt gärningsmannen försätter offret "i vanmakt eller annatsådanl tillstånd". Ett prakliskl exempel som brukar anföras är atl mannenlurar kvinnan alt inta något som henne ovetande innehåller alkohol ellernarkotika i sådan mängd all hon blir medvetslös och därefter förgriper sig molhenne. Även denna regel bör finnas kvar i fortsättningen med den ändring somföljer av all våldläktsbeslämmelsen blir könsneutral. Enligt gällande lag kan tvånget också bestå av hot sominnebär trängande fara. Del bör självfallet gälla ocksä i fortsättningen. Ilikhet med vad som skett beträffande bestämmelsen om rån i 8 kap. 5 § BrB böremellertid göras ell tillägg av innebörd all del inle behöver röra sig omverklig fara utan all del räcker att hotel för den hotade framstår somträngande fara. Med ullrycket trängande fara avses här som i andra sammanhangfara för ell förestående angrepp av allvariigare beskaffenhet. Faranmåste gälla angrepp mol liv eller hälsa eller någol därmed jämförligtbetydelsefullt intresse. Hotet rikiar sig av nalurliga skäl i regel mol offret.Ibland kan del emellertid riktas mot annan person som är närvarande, t.ex.offrets barn. 1983/84:105 19 Ett hot bör kunna anses föreligga även om gärningsmanneninte uttalar några hotelser. I prakfiken har, som påpekats både av kommitlénoch under remissbehandlingen, förekommil fall där en gärningsman tilllvingatsig sexuellt umgänge genom atl utnyttja en situation som tett sig somomedelbart hotande från motpartens synpunkl. Även sådana fall bör, om hotetframstått som en trängande fara, kunna rubriceras som våldtäkt, förutsattgivetvis atl gärningsmannens uppsåt omfattat hotets karaktär. Till skillnadfrån RÅ finner jag del inte nödvändigl att uttryckligen ange detta i lagtexten. Med hänsyn lill alt våldtäktsparagrafen enligl förslagetblir könsneulral kan givelvis våldet eller hotel utövas av en kvinna mot en manliksom av en person mol en annan av samma kön. Alt förmå någon till sexuellt umgänge genom rällsstridigltvång bör liksom hillills vara straffbart, även om gärningsmannen inte haranvänt våld och inte heller hot som är så allvarligt alt del kan medföra ansvarför våldtäkt. Enligl gällande lag omfattas sådana fall av broitsbeskrivningenför frihelskränkande olukt. Av vad jag förut har anförl följer alt fall avdella slag i fortsättningen kommer att hänföras under den särskilda straffbestämmelseom sexuellt tvång som jag förordar. Liksom nuvarande beslämmelse omfrihelskränkande otukl avses den nya bestämmelsen nämligen träffa fall dånågon utan atl göra sig skyldig lill våldtäkt förmår annan till sexuelltumgänge genom olaga tvång. Beteckningen olaga tvång återfinns i 4 kap. 4 §brottsbalken. Enligl delta lagrum skall den dömas för olaga tvång som genommisshandel eller eljest med våld eller genom hot om brottslig gärning tvingarannan atl göra, tåla eller underlåta något. Vidare hänförs dit fall då tvångetbeslår i hot atl åtala eller ange annan för brott eller hot om att lämnamenligt meddelande om den andra, under förutsättning atl tvånget framslår somotillbörligt. Av vad jagförut har anfört framgår alt fall då samlag eller därmed jämförligt sexuelltumgänge har framtvingats genom våld eller hot om allvarligare våld kommer attmedföra ansvar för våldtäkt. Bestämmelsen om sexuellt tvång kommer atl träffabl.a. fall då sexuellt umgänge har framkallats genom annal hot om brottsliggärning liksom sådant utpress-ningslvång som består i atl någon genom hot omavslöjanden av olika slag förmår en person all delta i en sexuell handling. Sommedel för atl framtvinga en sexuell handling torde sistnämnda typ av hotelseralllid framstå som otillbörliga och därmed innebära olaga tvång. Det innebärall handlingen kan bestraffas som sexuellt tvång. Våldtäkt är ett brott som man sedan gammalt har settmycket strängt pä. Det är också i alla kända rättsordningar belagt med högastraff. Detta gäller även för vårt land. Det för våldtäkt föreskrivnaminimislraffel fängelse är strängare än det som gäller för flertalelandra våldsbrott. 1983/84:105 20 minimislraff på tvä års fängelse har emellertidansetts vara för strängt för alla de fall som i och för sig uppfyllerrekvisiten för våldtäkt. I väldtäktsparagrafen finns därför en särskildbestämmelse om våldförande, för vilket brott straffskalan omfattar fängelse ihögst utan angivande av minimitid. Som våldförande skall rubriceras engärning som i och för sig uppfyller lagens rekvisil för våldtäkt men som medhänsyn lill kvinnans förhållande lill mannen eller eljest är alt anse sommindre grovt. Andra omständigheter än kvinnans förhållande till mannen som kanvara av belydelse är enligt förarbetena alt kvinnan underlåtit att tillkallahjälp när della har varil möjligt eller alt hon föranlett eller tillåtilnärmanden från mannens sida. Att bestämmelsen om våldförande kom till skallbl.a. ses mol bakgrund av alt tilllvingat sexuellt umgänge inom äktenskapetblev straffbart i samband med att infördes. När det har gällt att bedöma om en gärning skall betecknassom våldtäkt eller våldförande har en något varierande rättspraxis förekommil.Ett sexuellt övergrepp har emellertid i allmänhet bedömts som våldförande, omparterna vid gärningslillfällel hade eller lidigare hade haft en stadigvarandesexuell relation till varandra. Men även andra omständigheter, såsom atlkvinnan följt med en man, som hon endast varit ytligt bekant med, lill hansbostad eller att hon liftat eller följt med en raggarbil, har åtminstonetidigare inte sällan medfört all domstolen valt den mildare broltsbeteckningenoch detta även i fall där våldet eller hotet varit av mycket allvariigt slag.Vidare har man oftast sell mildare på övergrepp som föregåtts av vissainlimiteter mellan parterna. Med hänvisning till denna praxis föreslogsexualbrottsutredningen en uttrycklig regel om att man vidbedömningen av om brottet skulle anses som mindre grovt skulle beakta "dentvingades handlande före övergreppet". Del var otvivelaktigt den delen avutredningsförslaget som väckte den häftigaste kritiken vid remissbehandlingenoch i den allmänna debatten. Inom ramen för denna kritik framfördes bl. a. allförslagel kunde uppfattas så atl en del av skulden till ell inträffat övergrepplades på kvinnan och alt det skydd som lagstiftningen borde ge framför alltkvinnor inle kunde få vara beroende av kvinnans handlande före övergreppet. Mol denna bakgrund är det inte förvånande attsexualbrottskommittén utförligt uppehåller sig vid betydelsen av kvinnansbeleende före övergreppet. Sammanfattningsvis uttalar kommittén i denna delatl bestämningen av våldläklsbrotlet måsle göras utifrån den principiellasynpunkten atl offrets handlingssätt före övergreppet liksom relationen mellanoffret och gärningsmannen saknar rättslig betydelse. Vad som inträffat föreövergreppet kan emellertid, menar kommittén, få betydelse vidavgörandet av om uppsåtsrekvisilet är uppfyllt och vidare kan gärningsmannenssinnestillstånd och allmänna situation vid tiden för övergreppet påverka valetav påföljd. 1983/84:105 21 Ävenremissinstanserna har uppehållit sig utförligt vid betydelsen av kvinnans handlandeföre övergreppet och parternas relationer fill varandra. Meningarna gåremellertid isär på denna punkt. Åtskilliga instanser, främst de olikakvinnoförbunden, uttrycker sin tillfredsställelse med kommitténsslällningstagande. Andra instanser däremot, främst sådana med anknytning tillrättsväsendet, menar däremot alt kommitténs synsätt är alltför onyanserat. Detär främsl ur tre skilda aspekter som man vid remissbehandlingen har diskuteratden nu aktuella frågan. Det har gällt hur kvinnans beteende före övergreppetoch liknande faklorer skall beaklas vid brottsutredningen, i vad mån de skallpåverka brottsrubriceringen och om de skall ha någon betydelse vidstraffmätningen. Vadförst gäller frågan om brottsutredningarna vill jag till en början slå fast attdel givetvis vid våldtäkt liksom vid andra brott för en fällande dom måstekrävas atl gärningsmannens skuld är bevisad bortom rimligt tvivel. Eftersom detvid misstanke om våldtäkt ofta förekommer motstridiga uppgifter, står det klarlatl en förhållandevis ingående undersökning ofta blir nödvändig. Härvid kan maninte undgå atl även komma in på förhållanden som ligger före del misstänktaövergreppet. Händelseförloppet måste få en fullständig belysning för attåklagaren skall kunna ulforma sin gärningsbeskrivning liksom för att domstolenskall kunna rätt värdera bevisningen i målet både vad gäller sakförhållandenaoch i fråga om gärningsmannens uppsåt. Men den omständigheten att stora kravmåste ställas på brottsutredningarna hindrar självfallet inle - somjag skallålerkomma till - att förhören med målsäganden uppfyller anspråken på respektför den personliga integriteten. Vadgäller den rättsliga betydelsen i övrigt av omständigheter som har föregått ettsexuellt övergrepp är jag ense med kommittén och flertalet remissinslanser omalt dessa omständigheter inle bör få inverka på brottsrubriceringen.Lagstiftningen får inte ha en sådan inriktning atl man som riskerar altuppmärksamheten i stället för atl fokuseras pä själva övergreppet kommer atttill belydande del inriktas på hur kvinnan har uppträtt. Utgångspunktenmåste vara atl kvinnan i varje situation har rätt att beslämma över sin egensexualitet, och atl hennes önskan att inte ha samlag eller annal sexuelltumgänge ovillkorligen skall respekteras. Alt uppsåtligen tilltvinga sig samlageller därmed jämförligt sexuellt umgänge med våld eller genom hot som innebäreller framslår som en trängande fara ulgör därför en synnerligen grov kränkningav den personliga integriteten och måste som jag ser det bedömas som våldtäkthell oberoende av parternas relationer och de omständigheter som har föregåttövergreppet. Bestämmelsenom våldförande bör av nu angivna skäl upphävas. Vadjag ullalat nu utgår från det vanliga fallet, nämligen att gärningsmannen ären man och offret en kvinna. Resonemanget gäller givetvis i tillämpliga delaräven andra våldläklssiluationer. 1983/84:105 22 Tillfrågan om vilka faktorer som bör beaktas vid slraffmätningen ålerkommer jagstrax. Medhänvisning främsl lill den utvidgning av våldläktsbegreppel som föreslås harkommittén förordat all minimislraffel för våldtäkt sänks från nuvarandeminimum, fängelse till fängelse i ett är. Kommitlén har framhållit atldetta inte får uppfattas som atl den generellt vill se mildare påvåldtäktsbrotlen än enligl gällande rätt och alt avsikten inte är atl få tillstånd någon mildare straffmälning än som f n. förekommer beträffande gärningarsom både enligt gällande rätt och enligt kommitténs förslag utgör våldtäkt. Självansluter jag mig till kommilténs uppfattning så till vida all jag anser varjeanledning saknas att se mildare än på gärningar av den allvarligakaraktär som våldläktsbrottet representerar. Snarare finns del fog för enskärpning av den allmänna synen på denna sorls brottslighet. Vi vet numerabetydligt mera om brottens skadeverkningar än när de nuvarande bestämmelsernakom till, och det finns enligt min mening starka skäl atl skärpa samhällets synpå våldsbrollslighelen (jfr prop. 1982/83: 100 bil. 4 s. 19 och 24-26). Meddenna utgångspunkt harjag svårt att godta kommilténs förslag om en sänkning avminimislraffel. Som flera remissinslanser, främsl åklagarmyndigheterna, harframhållit kan del anlas alt förslaget, om det genomförs, i realiteten skulleleda till en strafflindring, eftersom domstolarna genomgående visar enbenägenhet att ådöma straff som ligger på eller nära slraffminimum för brottet.Några instanser, t.ex. och , anser alt det nuvarande minimislraffel på fängelse börbehållas. Jag instämmer i denna bedömning.