prop · G703104 · 1983-12-31 00:00:00 — En tillfredsställande lösning förutsätter att det finns etteffektivt och rationellt system för ingripande mot dem som stannar ellerparkerar olovligt. Detta gäller enligt min mening i lika hög gradtomtmarksparkeringen som gatumarksparkeringen; De båda parkeringsformerna ärju beroende av varandra. Gatumarksparkeringeneller den offentligrättsliga parkeringen är väl reglerad. Systemet med felparkeringsavgifterfungerar bra. Enligt min uppfattning tillgodoser lagstiftningen om felparkeringsavgifterde krav man kan ställa på effektivitet och rättssäkerhet. Förtomtmarksparkeringen - jag menar då den privaträttsligt reglerade tomtmarksparkeringen saknas däremot ett tillräckligt väl fungerande 1983/84:104 13 sanktionssystem.Detta är enligt min mening allvarligt eftersom utvecklingen under senare årlett till att antalet parkeringsplatser på tomtmark och i parkeringshus ökat.Bakgrunden till denna ökning är bl.a. att man i samhällsplaneringen aktivt gåttin för att reservera gatumarken för den rörliga trafiken. Möjligheten attmeddela lokala trafikföreskrifter för tomtmark utnyttjas också alltmer sällan.Detta beror bl. a. på att man särskilt i de större kommunerna bildar kommunalaparkeringsbolag. Problemen med nuvarandeordning för ingripande mot olovlig parkering på tomtmark kan åskådliggöras meden redogörelse för skillnaderna mellan de olika parkeringssystemen. - Felparkeringsavgiftensmaximi- och minimigränser bestäms av regering en (2a§ FelpF), beloppen bestäms av kommunen eller . Kontrollavgiftens storlek bestäms av den som upplåter parkeringsplat sen. - Pågatumark får endast en felparkeringsavgifi tas ut för varje överträ delse, oavsett hur länge felparkeringen varat. På tomtmark tas vanligen en kontrollavgift ut för varje påbörjat kalenderdygn. - Denregistrerade fordonsägaren svarar alltid för att felparkeringsavgiften betalas. På grund av avtalskonstruktionen vid tomtmarksparkering kan kontrollavgift i princip tas ut endast av fordonets förare. -Felparkeringsavgiftenär sedan erinran och åläggande utfärdats (6§ FelpL) indrivningsbar.För att få ut en kontrollavgift, som inte betalas frivilligt, måste inkassoförfarandeanlitas och i sista hand talan väckas vid domstol. - Ärendenom felparkeringsavgifter är allmänna mål hos kronofogdemyn digheterna. Indrivningen av kontrollavgifter handläggs däremot som enskilda mål. Gäldenären och ibland borgenären belastas därför med exekutionskostnader i de senare fallen. Förbilisten framstår skillnaderna mellan systemen ofta som helt omotiverade. Förmarkägaren är främst bristen på ett fastslaget ägaransvar betungande. Mot detkrångliga inkasseringsförfarandet och fiktionen med ett avtalsförhållande kanman också rikta kritik av både praktisk och principiell natur. Utredningenhar sett det som sin uppgift att så långt möjligt utjämna olikheterna mellan debåda systemen. Framför allt på grund av principiella betänkligheter mot attlåta enskilda borgenärers fordringar handläggas som allmänna mål hoskronofogdemyndigheterna har utredningen emellertid funnit att det inte ärlämpligt att utsträcka lagen om felparkeringsavgifter till att gälla även deprivata parkeringarna. I betänkandet läggs därför fram förslag till ett systemför ingripande mot olovlig parkering pä tomtmark som bygger på det nuvarandesystemet med kontrollavgifter. Förslaget innebär att systemet medkontrollavgifter lagregleras och att vissa nuvarande olikheter i förhållande tillfelparkeringsavgifterna utjämnas. Lagförslagetger en markägare rätt att under vissa förutsättningar ta ut 1983/84:104 14 kontrollavgiftervid olovlig parkering på tomtmark. Tomtmark definieras med utgångspunkt ibyggnadslagstiftningen som "mark, som inte är väg, gata, torg eller annanallmän plats och inte heller omfattas av lokala trafikföreskrifter rörandestannande eller parkering". Avgifternas storlek m.m. knyts i förslaget tillfelparkeringsavgifternas. Fordonsägaren får ansvar för atl avgiften betalas. Utredningen har ocksåföreslagit vissa ändringar i lagen (1976:206) om felparkeringsavgift och ilagen (1967:420) om flyttning av fordon i vissa fall. Sistnämnda lag har fr. o.m. den ersatts av lagen (1982: 129) om flyttning av fordon i vissafall. Av remissinstanserna ärdel endast som helt avstyrker grundtankarnai utredningens förslag. Övriga remissinstanser godtar i huvudsak dessagrundtankar, dvs. utjämnande av skillnaderna mellan tomtmarks- och gatumarksparkering.De flesta är uttalat positiva till att tomtmarksparkeringen reglerasrättsligt. Det har dock riktatskritik mot flera delar av förslagen. Om man bortser från detaljanmärkningarnakan invändningarna huvudsakligen sägas avse bestämningen av begreppet tomtmark,inkasseringsförfarandet och frågan om ägaransvar. Föregen del vill jag anföra följande. Sanktionerrnot olovlig parkering på tomtmark bör regleras i författning. Därigenom kansanktionerna göras enhetliga och anpassas till felparkeringsavgiften. Genomförfattningsreglering kan man också frigöra tomtmarksparkeringen från denkonstlade och principiellt tveksamma konstruktionen med ett avtal mellan markupplåtareoch bilförare. Tillämpningsområdet för en författning om sankfioner förolovlig tomtmarksparkering bör bestämmas sä att gränsdragningen motlagstiftningen om felparkeringsavgifter blir otvetydig. En sådan författningkommer att bli en del av vår trafiklagstiftning. Dess terminologi bör därföranknyta till trafiklagstiftningens terminologi. Min uppfattning om hurtillämpningsområdet för en lag om kontrollavgifter bör bestämmas avvikersåledes från vad utredningen föreslagit. 1 övrigt anser jag i allt väsentligtutredningens lagförslag vara väl ägnat att läggas till grund för lagstiftning. 3.2Tillämpningsområdet för en lag om kontrollavgifter Utredningenslagförslag reglerar påföljden vid parkering som har skett i strid mot debestämmelser som markägaren har utfärdat. Markägarens civilrättsligaförfoganderätt över marken berörs således inte. Lagen föreslås blitillämplig på all mark som markägaren kan förfoga över genom civilrättsligaavtal och på all slags parkering som innebär intrång i markägarens besittning.Kontrollavgifter skall således kunna tas 1983/84:104 15 utinte bara på grund av att parkeringsavgift inte har betalats utan även t. ex.när någon parkerat på ett område där parkering helt förbjudits. som ägaren kan förfoga över på det sätt som sades kallar utredningentomtmark. Vidbestämningen av innebörden av begreppet tomtmark konstaterar utredningen förstatt avgränsning måste ske mot systemet med felparkeringsavgifter. Detta systemgäller för överträdelser av bestämmelser i och för överträdelser av lokalatrafikföreskrifter som har meddelats med stöd av VTK eller TTK. Att definieratomtmark som något som inte är väg i VTK: s mening skulle enligt utredningen gelagen ett alltför snävt tillämpningsområde. Utredningenhar därför valt att definiera begreppet tomtmark med utgångspunkt ibyggnadslagstiftningens bestämmelser om indelning av mark i olikaanvändningsområden. Lagen föreslås därför gälla på sådan mark som inte är väg,gata, torg eller annan allmän plats och som inte omfattas av lokalatrafikföreskrifter om stannande eller parkering. Remissinstansernaär i huvudsak positiva till det tillämpningsområde som lagen föreslagits få.Kritiska synpunkter av principiell betydelse har dock framförts från flerahåll, främst på hur utredningen definierat tomtmarksbegreppet. ,och anser att det ärolyckligt att ordet väg fått en annan innebörd i lagen om kontrollavgifter änvad det har i trafiklagstiftningen i övrigt. De anser också att gränsdragningenmot lagstiftningen om felparkeringsavgifter inte är tillräckligt klar.Trafiksäkerhetsverket och föreslår att tomtmarki stället definieras som "annan mark än mark där stannande eller parkeringav fordon endast får regleras genom lokal trafikföreskrift eller är regleradgenom sådan föreskrift". Luftfartsverketanser att det är oklart vad som enligt förslaget skall förstås med tomtmarkutanför stadsplanelagt område. Verket önskar vidare att begreppet tomtmarkbestäms så, alt även vägar kan innefattas. Skälen härtill är enligt verket attallmän väg i allmänhet slutar vid flygplatsen och att verket därför behöverreglera parkeringen på de vägavsnitt som inte är allmän väg. menar inledningsvis att det är fel att över huvud taget användaordet "mark", eftersom lagen avses bli tillämplig även på parkering iparkeringshus. Förbundet vänder sig vidare mot att ordet tomtmark används i enannan betydelse än i byggnadslagstiftningen samt ifrågasätter om avgränsningenmot annan lagstiftning är tillräckligt tydlig. Föregen del vill jag anföra följande. Omfattningenav den privaträttsliga parkeringen är f. n. beroende av omfattningen av denoffentligrättsliga parkeringen. 1983/84:104 16 tivtbeslut om lokala trafikföreskrifter kan en parkeringsplats inlemmas i respektiveuteslutas ur det offentligrättsliga systemet. Med andra ord kan man säga att VTK:s tillämpningsområde indirekt anger vad som kan vara privaträttslig parkering.Vill man ändra på detta förhållande, får man ändra VTK: s vägbegrepp ochbestämmelserna om lokala trafikföreskrifter i såväl VTK som TTK. Detta voreemellertid av fiera skäl inte lämpligt. Även i fortsättningen måste man alltsåräkna med att området för privaträttslig parkering kommer att kunna påverkas avområdet för den offentligrättsliga parkeringen. Föratt åstadkomma en klar avgränsning av tillämpningsområdet för kontrollavgifternaoch förhindra tveksamheter i förhållande till sanktionerna vidoffentligrättslig parkering, dvs. felparkeringsavgifter och böter enligt VTK,anser jag därför att lagstiftningen om kontrollavgifter måste anknytas till VTKoch FelpL. Ilagstiftningen om felparkeringsavgifter talas om överträdelser av vissa bestämmelseroch inte om överträdelser som inträffar på vissa platser. Jag förordar attsamma metod används beträffande kontrollavgifterna. Med ett sådanttillvägagångssätt undgår man att använda begreppen väg och tomtmark. Därmedundgår man också det problem som flera remissinstanser pekat på, nämligen att sammabegrepp har olika innebörd i olika lagar. Motbakgrund av vad jag nu anfört föreslår jag att lagen om kontrollavgifter skallvara tillämplig när FelpL eller straffbestämmelserna i inte är tillämpliga.I det lagförslag somjag nu presenterar har det i författningstexten uttrycktsså att kontrollavgifter får tas ut för sådana parkeringsöverträdelser som inteomfattas av förordnande enligt FelpL och inte heller är brott enligt någonannan författning än . Meddetta uttryckssätt utmönstras begreppet tomtmark och tomtmarksparkering urlagförslaget. Eftersom det är begrepp som ofta används i dagligt tal om denprivaträttsliga parkeringen är det kanske en nackdel att de inte återkommer iförfattningstexten. Jag anser emellertid att fördelarna med anknytningen tilltrafik- och annan parkeringslagstiftning är så stora att de överväger dennanackdel. Bestämmelsernai den föreslagna lagen om kontrollavgifter innehåller sådana föreskrifter omenskildas personliga och ekonomiska förhållanden som enligt 8 kap. 2§regeringsformen skall meddelas genom lag. I mitt förslag tillförfattningsreglering av kontrollavgifterna har därför samtliga de bestämmelsersom anger tillämpningsområdet fått lagform. Utredningenföreslår att kontrollavgifter för ett förfarande skall kunna tas ut även omförfarandet i och för sig kan föranleda straff enligt . I 10§ isitt lagförslag har utredningen tagit in en bestämmelse som syftar till attförhindra dubbla sanktioner. Somframgår av det förslag till författningstext somjag beskrivit i avsnitt Prop.1983/84:104 17 3.2.1delar jag utredningens uppfattning att kontrollavgifter bör kunna tas ut ävenför ett förfarande som i och för sig kan föranleda straff för t. ex. egenmäktigtförfarande. Ett krav är dock att dubbla sanktioner inte drabbar den somparkerat olovligt. har i denna fråga anfört bl. a. att det förhållandet att åtalför t. ex. egenmäktigt förfarande ogillas inte behöver medföra attförutsättningar saknas för att ta ut kontrollavgift. Åtalet kan, anför förbundet,ha ogillats på grund av att uppsåt saknats eller att man inte kunnat utreda vemsom fört bilen. Förbundet förordar därför att en kontrollavgift som betalatsskall återbetalas först sedan någon genom lagakraftägande dom eller ettgodkänt strafföreläggande fått en straffrättslig påföljd för felparkeringen menatt åtgärder för indrivning av kontrollavgiften inte får vidtas sedan åtalväckts eller strafföreläggande utfärdats. Jagdelar domareförbundets uppfattning. I mitt förslag har därför i 10 § tagits inen bestämmelse med den innebörd domareförbundet förordat. 3.2.3 Vemskall ha rätt att ta ut kontrollavgifter förslag skall rätten att ta ut kontrollavgifter tillkommamarkägaren. Med markägare likställer utredningen den som på ägarens uppdragförvaltar fastigheten. Justitiekanslernhar påpekat att utredningsförslaget leder till att, förutom markägarna, endastsysslomän kan komma i fråga. T. ex. arrendatorer, tomträttshavare eller den somhar ett parkeringsgarage i en hyrd byggnad skulle däremot inte ha denna rätt. Justitiekanslernmenar att det saknas skäl för en sådan gränsdragning. Bl.a. luftfartsverket, datainspektionen,kommuns parkerings AB och harframfört liknande synpunkter. Jaginstämmer i vad justitiekanslern anfört. Enligt min mening bör rätten att ta utkontrollavgifter tillerkännas den som på grund av äganderätt eller avtal harrätt att förfoga över mark eller byggnader. Ettvillkor för att kontrollavgift skall få tas ut är enligt utredningens förslagatt parkeringsvillkoren eller förbudet tydligt utmärkts med skyltar. Remissinstansernahar i allt väsentligt tillstyrkt eller lämnat utan erinran utredningens förslagom tydlig skyltning. Föregen del anser jag att en fördel med att reglera den privaträttsligaparkeringen är att man får en författningsmässig grund för att åstadkomma enenhetlig och ändamålsenlig skyltning. Jag biträder därför utredningens förslag. Som utredningen ocksäföreslagit bör trafiksäkerhetsverket få i uppdrag att meddela föreskrifter omskyltarnas utformning. Det är enligt min uppfattning en fördel om man kanutnyttja de vägmärken som finns i vägmärkesförordningen (1978: 1001) medlämpliga kompletteringar. 2 1983/84. 1983/84:104 18 Utredningenhar funnit det angeläget att skapa garantier mot att avgifter tas ut medalltför höga belopp. För att åstadkomma sådana garantier föreslås i betänkandetatt kontrollavgifternas storlek skall kopplas till felparkeringsavgifternas.Utredningen har övervägt att låta någon myndighet fastställa avgiften, men harfunnit det enklare att direkt i lagförslaget ta in en begränsning avkontrollavgiftens storlek till det belopp som är felparkeringsavgift inomkommunen. Utredningenhar föreslagit vissa ytterligare begränsningar av avgiftsbeloppet i de fall enkommun har differentierade felparkeringsavgifter. Merparten avremissinstanserna tillstyrker eller lämnar utan erinran förslaget om attanpassa kontrollavgiftens storlek till felparkeringsavgifterna. Luftfartsverketframhåller emellertid att en sådan anknytning kommer att medföra praktiskasvårigheter för verket, som har parkeringsplatser på många håll i landet.Riksrevisionsverket framhåller också att anknytningen i undantagsfall kanhindra statliga verk och myndigheter att tillämpa enhetlig avgiftssättning. Stads ParkeringsAB och kommuns parkerings AB delar uppfattningen attkontrollavgifternas storlek bör kopplas till felparkeringsavgiftens. Däremot ärde tveksamma till den föreslagna begränsningen vid differentierade felparkeringsavgifteroch förordar i stället att markägaren får bestämma avgiftens storlek inom ramenför det belopp som bestämts för motsvarande överträdelser på gatumark. Föregen del vill jag anföra följande. En allmän strävan vidregleringen av sanktioner vid olovlig parkering på tomtmark bör, som jagtidigare anfört, vara att - så långt möjligt -utjämna skillnaderna mellan deprivaträttsliga och offentligrätlsliga sanktionssystemen. Det är helt i linjemed denna princip att anknyta kontrollavgiftens storlek till felparkeringsavgiftens.Jag biträder alltså utredningens förslag. Felparkeringsavgiftenfår enligt 2a§ FelpF fr.o.m. bestämmas till lägst 75 ochhögst . (förordningen (1983: 189) om ändring i förordningen (1976: 1128)om felparkeringsavgift). F.n. får felparkeringsavgiften fastställas till lägst50 och högst . För vissa allvariigare överträdelser, t. ex. att parkerapå platser som reserverats för handikappade, får avgiften dock bestämmas tillhögst . Den höjning avavgiftsbeloppen, som regeringen medgett fr. o. m. ,motiveras bl.a. av att bötesmaximum höjts . Fr. o. m.den 1 september 1983 överlåts det åt kommunerna, respektive länsstyrelserna ikommuner som saknar egen trafikövervakning, att själva bestämma om sådandifferentiering av felparkeringsavgifterna som f. n. är reglerad i FelpF. Prop.1983/84:104 19 Deöverträdelser som kan föranleda felparkeringsavgifter varierar från renaordningsförseelser som underiåtenhel att betala föreskriven parkeringsavgift tillsådana som är förhållandevis allvariiga från trafiksäkerhetssynpunkt, t. ex.parkering på ett övergångsställe. Avbetänkandet framgår att parkeringsöverträdelserna på tomtmark till övervägandedelen avser underiätenhet atl betala parkeringsavgifter. Överträdelser av sammaallvarliga natur som kan förekomma på gatumark förekommer knappast. Jag anserdet därför väl motiverat att i lag begränsa avgifternas storiek till den felparkeringsavgiftsom gäller vid försummelse att betalaparkeringsavgift eller, om avgiftsbelagdparkering inte finns, den lägsta avgift som tillämpas i kommunen. Jagmedger att det för vissa statliga myndigheter vore mer rationellt att tillämpasamma avgifter över hela landet. Jag anser dock att det är viktigare att åstadkommaenhetliga avgifter lokalt. 1 förordningen om avgiftsbeläggning av statligabiluppställningsplatser m.m. föreskrivs fö. redan nu att avgifter och reglerför avgiftsuttag vid statliga biluppställningsplatser skall anpassas till debestämmelser som har utfärdats av kommunala myndigheter på orten. Utredningenhar vidare (5 §) föreslagit att parkeringsavgift inte skall få tas ut för sammatid som en kontrollavgift avser, eftersom kontrollavgiften enligt utredningenväl täcker förlusten av en utebliven parkeringsavgift. Bl.a,och de kommunala parkeringsbolagen har motsatt sig enbestämmelse med den ordalydelse utredningen föreslagit. Man framhåller attkontrollavgifter tas ut även för andra förseelser än avgiftsförsummelser ochatt det i sådana fall inte bör åläggas markägaren att återbetala en uppburenparkeringsavgift. Jagdelar uppfattningen att 5 § utredningsförslaget är onödigt begränsande. Jagföreslär därför en bestämmelse med den innebörden att parkeringsavgift intefår tas ut om kontrollavgiften tas ut på grund av att föreskriven parkeringsavgiftinte eriagts. 3.3.2Flera avgifter för en och samma parkering Vidtomtmarksparkering las inte sällan ny kontrollavgift ut för varje påbörjatkalenderdygn som en olovlig parkering pågår. FelpL ger emellertid inte någotstöd för att ta ut mer än en avgift oavsett hur länge en parkeringsförseelsepågår. Utredningenhar funnit atl upprepade avgifter är ett bra påtryckningsmedel mot långvarigfelparkering samt att detta påtryckningsmedel bör kunna tillgripas vidparkeringsöverträdelser både på tomtmark och pä gatumark. För att inte avgiftskall kunna tas ut med omkring midnatt föreslårutredningen att ny avgift fär tas ut, inte för varje nytt kalenderdygn, utanefter 24 limmar. Trafiksäkerhetsverketfinner förslaget till ändring i FelpL väl motiverat men erinrar om att det kanuppstå vissa administrativa svårigheter. Prop.1983/84:104 20 anför bl.a. följande. Den föreslagnaändringen i FelpL får betydelse endast där ständigt parkeringsförbud ellerständig avgiftsplikl gäller. En olaga uppställning får anses avbruten ochfullbordad genom att tid för fri parkering inträffat. Om uppställningen återkommer in begås en ny förseelse. Av bestämmelsen måste därförframgå om 24-timmarsregeln alltid skall tillämpas eller ej. Av de övriga remissinstanserna som yttrat sig i frågan omflera avgifter har bl. a. de kommunala parkeringsbolagen i ochGöteborg samt anfört att den nuvarande kalenderdygns-principcnfungerar bra och att 24-timmarsregeln kan leda till missbruk (bilisten vet atthan har på sig) och övervakningssvårigheter. För egen del vill jag anföra följande. Det bör finnas möjligheter att ta ut flerakontrollavgifter respektive felparkeringsavgifter i de fall en olovligparkering sträcker sig över . Med hänsyn till parkeringsbestämmelsernasutformning och till övervakningsmöjligheterna torde en sådan möjlighet hastörst betydelse vid den privaträttsliga parkeringen. På gatumarken gäller ju,som påpekat, ofta olika bestämmelser vid olika tidpunkterpå dygnet. Upphör avgiftsplikten eller är parkering tillåten vissa tider avdygnet upphör ju den olovliga parkeringen. Inte desto mindre anser jag attmöjligheten bör finnas att ta ut nya avgifter även på gatumark närförhållandena medger det. Eftersom det är fråga om nya avgifter kommerbestämmelserna i 16 § FelpL om förhöjning av avgifterna att gälla varje avgift. Antalet avgifter som får tas ut bör i enlighet medutredningens förslag begränsas till fem. Den nuvarande kalenderdygnsprincipen vid tomtmarksparkeringhar till-lämpats vid tomtmarksparkering i ett stort antal år och har såvittkänt fungerat väl. Jag föreslår därför att den behålls. För att förhindraalltför täta debiteringar bör dock en spärrtid införas. 3.3.3 Eftergift av kontrollavgiften Enligt 6§ ulredningens förslag lill lag om kontrollavgiftskall avgiften efterges om den olovliga parkeringen får anses ursäktlig medhänsyn till omständigheterna. I specialmotiveringen till paragrafen harutredningen som exempel nämnt att föraren blivit fördröjd av egen eller någonnära anhörigs sjukdom. Att någon i efterhand visar upp ett giltigtparkeringstillstånd bör också accepteras av markägaren. Utredningen menarvidare att det måste fordras viss aktivitet från föraren. Han skall l.ex. kunnaförete någon form av bevis för anledningen till att han varit försumlig. Utredningens förslag i denna del har utsatts för enrelativt omfattande kritik. Svenska korrimunförbuhdet och dekommunala parkeringsbolagen i och förutser att bestämmelsen Prop.1983/84:104 21 kommeratt leda till stora tillämpningssvårigheter. Samtliga förordar att bestämmelsenges en mer begränsad räckvidd, t. ex. genom att ange att särskilda ellersynnerliga skäl krävs för att avgiften skall efterges. Luftfartsverketavstyrker en särskild regel om eftergift av avgifterna. Verket menar att regelnkommer att leda till onödiga invändningar och tvister om dess tillämplighet.Kontrollavgifternas ringa storiek motiverar, enligt verket, inte det extraarbete som skulle bli följden. Verket avser att även utan den föreslagna regelnliksom avskriva krav på kontrollavgifter om det finns särskilda skäl. anföratt det enligt rättstillämpningen ges ett mycket obetydligt utrymme förmöjligheten att efterge felparkeringsavgifter om en felparkering är ursäktlig.I de fall där inte markägaren genom t. ex. oklar skyltning vållat attkontrollavgiften uttagits, bör det därför, enligt inte varanågon tvekan om att även "ursäktliga" misstag ådrar den felparkerandeskyldighet att betala kontrollavgift. a. på grund härav förordarbyggnadsstyrelsen antingen att hela den föreslagna paragrafen utgår eller atten stark begränsning sker. anser att den föreslagna liberala regeln är att föredra framförden stränga praxis som finns i fråga om felparkeringsavgifter. Förbundet menarvidare att man vid tillämpningen bör ta hänsyn till inte bara omständighetersom tar hänsyn till föraren utan även fill ändamålet medparkeringsregleringen. Föregen del vill jag anföra följande. Detär orimligt att kräva att samtliga parkeringsvillkor alltid uppfylls eller attparkeringsförbud i alla situationer respekteras. Redan nu avstår också deflesta markägare från kontrollavgift när de anser det orimligt eller stötande atlta ut den. Jag anser att denna praxis bör komma till uttryck i lagtexten.