prop · G70371 · 1983-12-31 00:00:00 — 22. lag om ändring i lagen (1978: 144)om skatt på vissa resor, 23. lag om ändringi lagen (1978: 880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter. 1983/84:71 234 24. lag om ändring i lagen (1982: 691)om skatt på vissa kassettband. 25. liig om ändring i lagen (1982:1200) om skatt pä videobandspelare, 26. lagom ändring i lagen (1982: 1201) om skatt på viss elektrisk kraft. Förslagen har inför lagrådet föredragils av kammarrättsassessorn nart . Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet: Den föreslagna lagstiftningen innebär formellt ett ganskavittgående ingrepp i det nuvarande regelsystemet bl. a. genom att lagtext ochdisposition i stor utsträckning anpassats till annan skattelagstiftning.Ändringarna i sak är emellertid inte särskill omfallande, och de stämmer istora delar med vad som gäller enligt uppbördslagen, taxeringslagen ochmervärde-skaltelagen. Den skattelagstiftning som sålunda tagits lill mönster harväsentligen tillkommit vid dä sådan lagstiftning inte granskades avlagrådet. Med hänsyn till värdel av enhetlighet pä rättsområdet har lagrådelvid granskningen av del remitterade förslaget mestadels ansett sig böra godtade sakliga och lekniska lösningar som sålunda tillkommit i överensstämmelsemed bestämmelser i andra lagar också i sädana fall där andra alternativ i ochför sig framstått som väl sä lämpliga. Lag om punktskatter och prisregleringsavgifter Lagen ger inte några materiella regler om punktskatter ochprisregleringsavgifter utan reglerar enbart förfarandet vid beskattning ochavgiftsuttag. Rubriken framstår därför som mindre träffande och kan tänkas blimissledande. Lagens karaktär av förfarandelagsliftning bör lämpligen framgå avrubriken, liksom är fallet med den nu gällande lagen (1959:92) om förfarandetvid viss konsumfionsbeskaltning. Också den nya lagen kan dä i dagligt tal fäden förkortade benämningen '"förfarandelagen". Lagrådet förordar attrubriken får följande formulering: "Lag om förfarandet vid uttag avpunktskatter och prisregleringsavgifier." Lagrådet benämner i fortsättningen lagen "LPP". 1 kap. I § Den nya lagen föreslås gälla bl. a. avgifter som tas utenligt kungörelsen (1973:717) om uppbörd m.m. av lotalisatoravgift, enförfattning som tillkommit utan medverkan. Avgiften grundas påavtal mellan staten och galoppsportens organisationer, godkänt av riksdagensenast . Det kan ifrågasättas om totalisatoravgiften. vilken närmastframstår som en form av skatt på spel. är en avgift av del slag som avses i 8kap. 9 S andra stycket regeringsformen. Över huvud tagel ter det sig mindrelill- Prop.1983/84:71 235 fredsställande atl om exempelvis tvångsmedeloch särskilda avgifter skall bli tillämpliga på en pålaga av detta slag. Omreglerna om lotalisatoravgift tas in i särskild lag. som tråder i kraftsamlidigl som LPP - något som enligt uppgift är planerat inomfinansdepartementet - finner lagrådet dock ingen anledning att motsätta sig denföreslagna regleringen. I annat fall förordar lagrådel atl den diskuteradebestämmelsen i avvaktan på lagstiftning utgår ur paragrafen. I I kap. I S uppräknas de författningar för vilka LPPskall gälla. 2 § nämnsvidare, synbarligen i tydlighetens intresse, alt vissa angivna lagar innehåller föreskrifter om alt bestämmelser i skall gälla för vägtrafikskatt, överiastavgift och växlförädlingsavgift. 1 I kap. 5 S första stycket 3 och andra stycket saml 3 kap, 7 S och 6 kap. I S förekommer därjämte särskilda regler för tillämpningen av samma lagar. Denna teknik framstår som något förbryllande för låsaren mot bakgrunden av innehållet i I kap. 1 S och leder dessutom till komplikationen all vid eventuella änd ringar i dessa lagar justeringar kan behöva göras också i LPP. Det naturliga synes vara att de särskilda lagar som omtalas i I kap. 2 S innehåller en fullständig reglering av vilka förfarandebestämmelser som skall gälla. Öns kas en erinran om att LPP kan vara tillämplig också dä det gäller de nämnda lagarna, kan denna förslagsvis få följande avfallning: "Vissa bestämmelser i denna lag gäller också föröverlastavgifl. vägtrafikskatl och växtförädlingsavgifi enligt vad somföreskrivs i lagen (1972: 435) om överlastavgift, vägtrafikskattelagen(1973:601) och utsädes-lagen (1976: 298)." De övriga bestämmelser i som här har omtalats tordesåsom överflödiga kunna utgå ur lagen. 1 kap. 3 § De i Ikap. I S angivna författningar som får aktualitet i sammanhanget hänvisar allauttryckligen till tullagen. Någon sådan hänvisning behövs därför inte iförevarande paragraf. För alt paragrafen skall samordnas med dessaförfattningar bör den lämpligen formuleras så: "Lagen gäller inte förskatter och avgifter som enligt beslämmelser i de i I S angivna författningarnaskall erläggas till tullmyndighet." - Andra meningen i paragrafen framstårsom överflödig och kan utgå. 1 kap. 5 § Som anförts under 1 kap. 2 S torde första stycket punkt 3och andra stycket i förevarande paragraf böra utgå. Prop.1983/84:71 236 1 kap. 7 8 För alt läcka även mål om utdömande av vite (se 9 kap. 3S) bör lämpligen första stycket första meningen i förevarande paragrafformuleras så: "'Hos beskaltningsmyndigheten ... det allmännas talanhos förvaltningsdomstol i mäl och ärenden enligt denna lag." Del kan tilläggas att enligl 4 kap. 5 S allmänna ombudethar viss ytterligare befogenhet. Någon erinran härom torde inte behövas iförevarande paragraf. 1 kap. 8 S Paragrafenger definitioner av begreppen skattskyldig och skattskyldighetens inträde somenbart hänvisar till användningen av samma begrepp i andra författningar. Denklargör på detta sått inte begreppens innebörd och framstår som överflödig vidsidan av hänvisningen till samma författningar i I S. Lagrådet förordarattparagrafen ulgår. 2 kap. 1 § Paragrafens andra stycke har fält en avfallning, somantyder att även andra än de som är skattskyldiga skulle materiellt sett varaskyldiga alt lämna deklaration. Detta lär inte vara avsikten med bestämmelsen. Detkan också anmärkas atl denna inte ger beskattningsmyndighelen någon rätt attförena föreläggandet med vite. Bestämmelsen bör läsas i samband med 3 kap. 2 S,som handlar bl. a. om vitesföreläggande vid underlåtenhet alt avlämnadeklaration. Förhållandet mellan de båda reglerna framstår som oklart; i vartfall synes förelägganderegeln i 2 kap. I S passa bättre i 3 kap. Lagrädetifrågasätter om inte bestämmelsen i 2 kap. I S andra stycket bör utgå och engemensam regel om föreläggande ges i 3 kap. 2 S. Denna paragraf kan däförslagsvis få följande lydelse: "Underlåter den som skäligen kan antas varadeklarationsskyldig att lämna deklaration i rätt tid eller är lämnaddeklaration ofullständig, kan beskatlningsmyndigheten förelägga honom att lämnadeklaration eller göra erforderlig komplettering. Ett sådant föreläggande fårförenas med vite." I 2 kap. 6 § första stycket nämns elt fall avdeklarationsskyldighet som inte kan anses omfattat av 2 kap. 1 S, nämligen förregistrerad skaltskyldig som inte har skatt att redovisa förredovisningsperioden. För atl klargöra att även denna kategori faller underlagens regler för deklarationsskyldiga bör i förevarande paragraf antydas atten sådan deklarationsskyldighet förekommer. Lagrådet förordar att som ett nyttstycke i 2 kap. I S tilläggs: "Om deklarationsskyldighet i visst fall för den somär registrerad som skaltskyldig föreskrivs i 6 S första stycket." Prop.1983/84:71 237 2 kap. 2 § Omhänvisningen till kungörelsen om uppbörd m. m. av lotalisatoravgift inte medtasi I kap. 1 S, bör orden "och tolalisaloravgift" utgå ur andra stycketav förevarande paragraf. I samma stycke synes vidare bisatsen "som skallredovisas för varje skattepliktig händelse" överflödig; redovisningstidenframgår ändå av lagen (1928:376) om särskild skatt på vissa lotterivinster.Bisatsen torde utan olägenhet kunna utgå. Lagrådet förordar att paragrafensandra och tredje stycken sammanförs och får följande lydelse: "Första stycket gäller dock inte i fräga om skatt pälotterivinster och inte heller för avgifter som tas ul enligl författningarna i1 kap. I S första stycket 2 i den mån statens jordbruksnämnd meddelar avvikandebeslämmelser." 2 kap. 5 § Bestämmelserna i paragrafen blir lättare att förstå, omparagrafen inleds med den bestämmelse som finns i sista stycket. Lagrådetförordar alt styckenas ordningsföljd ändras på delta sätt. 2 kap. 6 § Godtas lagrådets förslag alt sammanföra andra och tredjestycket i 2 kap. 2 §, bör lagtexten i första stycket av förevarande paragrafjämkas. I andra meningen av paragrafens andra stycke anges, fördet fall att deklaration får lämnas till viss ekonomisk förening, alt vad somsägs om beskattningsmyndighet i föreskriften om deklarationstid i 2 kap. 8 S dåskall gälla föreningen. Emellertid föreskriver sistnämnda paragraf för dennasituation inte någon bestämd deklarationstid ulan denna skall bestämmas avstatens . Med hänsyn härtill framstår andra meningen i andrastycket av förevarande par-agr-af som överflödig och bör utgå. 2 kap. 9 § Enliglparagrafen kan anstånd med att lämna deklarationen meddelas, om dendeklarationsskyldige "på grund av sjukdom eller någon omständighet somhan inte kunnat råda över" är förhindrad all lämna den inom föreskriventid. Beskrivningen av situationen anknyter närmast till den sedvanligadefinitionen av laga förfall (jfr 32 kap. 8 S ). Det torde ståklart atl oavsett bestämmelsen påföljd för dröjsrnål rned deklaration inte kaninträda om laga förfall föreligger. Även om ett beslut om anstånd också då kanha praktiskt värde för den deklarationsskyldige framstår ordalagen rned hänsyntill det sagda som något missledande och synes därför mindre lämpliga än detuttryckssätt som används i den motsvarande regeln i 34 § 2 mom. förstameningen taxeringslagen. Lagrådel förordar att första stycket får följandelydelse: "Visar den deklarations- 1983/84:71 238 skyldige all hinder på grund av särskilda omständighetermöter alt lämna deklaration inom föreskriven lid, får beskaltningsmyndighetenmedge honom anstånd med att lämna deklarationen." Vad angår andra stycket torde också detta gälla endaslunder förutsättning all laga förtall inle förelegat. Vid laga föriall måste enförsenad ansökan godtas. 3 kap. 2 S Lagrådet hänvisar till vad som anförts under 2 kap. I S. 3 kap. 5 § Uttrycket "åven den som kan antas varadeklaraiionsskyldig" kunde, liksom motsvarande uttryck i 2 kiip. I S, tydapå att åven andra skulle avses än de som i realiteten är deklarationsskyldiga.Normalt torde 3 kap. 3 och 4 SS avse fall där deklaration har lämnats elleråtminstone föreläggande härom getts. Även om undantagsvis sä inle skulle varafallet torde det slå klart - särskilt om lagrådets förslag till ändring i 2kap. I S och 3 kap. 2 S godtas - att 3 kap. 3 och 4 SS är lillämpliga närdeklarationsskyldighet kan antas föreligga. Lagrådel förordar att orden"den som kan antas vara deklarationsskyldig liksom" utgår ur 3 kap. 5S. 3 kap. 7 S I enlighetmed vad som anförts under I kap. 2 S bör första slyckel andra och tredjemeningarna samt andra stycket andra och tredje meningarna utgå. Även andrastycket första meningen kan utgå, om första stycket omformuleras. Lagrådetföreslår alt paragrafen får följande avfallning: "Beskattningsmyndighetenfår beslula om skatterevision ... om skatt. Skatterevision får ... avses 15<}." Del kanifrågasättas om detaljregler rörande förordnande av tjästemän hör hemma ilagen. Lagrådet förordar i vart fall att paragrafen formuleras så: "1 eltbeslut om skatterevision skall en eller flera tjänstemän förordnas attverkställa revisionen." 3 kap. 10 S Formuleringenavviker såtillvida från motsvarande bestämmelse i 56 § 3 mom. taxeringslagen,att den använder uttrycket "hindrar verksamheten" i stället för"förorsakar hinder i verksamheten". Del föreslagna uitrycks-sätletkunde tyda på att förbudet främst skulle avse ett sådant sätt att ulförarevisionen att verksamheten temporärt blir helt omöjlig. Meningen medbestämmelsen, liksom med taxeringslagens regel, lär emellertid vara atl revisionenskall bedrivas på ett sätt som medför minsta möjliga olägenhet. Lagrådetförordar att, i närmare anslutning till taxeringslagens regel, ordet"hindrar" utbyts mot "medför hinder i ". 1983/84:71 2.39 3 kap. 11 och 12 SS Bestämmelserna blir mer följdriktigt uppbyggda, och derassamband med 13 § framkommer bättre, om föreskriften i 11 S om den reviderandesrätt att få del av handlingar sammanförs med bestämmelserna i 12 S, som gällerden medverkan han i övrigt har rätt att fordra av den hos vilken revisionensker. Lagrådet förordar alt paragraferna får följande lydelse: Vid skatterevision ... får granskas. Den som verkställerrevision får ta prov på varor som används, säljs eller tillhandahålls på annatsätt i verksamheten. Vidare får han granska varulager ... och mätapparalur. Beskaltningsmyndighetenfår ... vid revisionen. Den hos vilken revision sker är skyldig att tillhandahållade handlingar som skall granskas och lämna tillträde till ... 3 kap. 14 S För atl handlingskall kunna undantas från revisionen krävs enligt andra meningen i paragrafensförsta stycke att det föreligger "särskilda skäl". Detta innebär enändrig i förhållande till LFK, som för undantagande förutsätter"synnerliga skäl". Sistnämnda uttryck används för motsvarandesituation såväl i TL (56 S 4 mom.) som i bevissäkringslagen (1975: 1027) förskatte- och avgiflsprocessen (20 S). Eftersom bevissäkringslagen till-lämpasbl.a pä revisioner inom punktskatteomrädet bör förutsättningarna för undanlagandeuttryckas pä samma sätt i båda lagarna. Lämpligen bör därtor uttrycket"synnerliga skäl" användas även i förevarande sammanhang. Bestämmelsen i första stycket sista meningen torde, inärmare anslutning till 18 och 20 SS bevissäkringslagen och 56 § 4 mom.taxeringslagen, böra formuleras pä följande sätt: "Detsamma gäller om den,hos vilken revisionen sker, i annat fall begär att en handling skall undantasfrän revision med hänsyn till atl dess innehåll på grund av särskilda omständigheterinte bör komma till någon annans kännedom." Ianslutning lill förevarande paragraf mä erinras om den i 3 kap. 3 S TFföreskrivna tystnadsplikten rörande vem som i visst fall är författare ellermeddelare m.m. Undantag från tystnadsplikt gäller endast under vissa i paragrafensärskill angivna förutsättningar. En skalterevision faller inte in under dessaförutsättningar. Om därför hos den granskade finns handlingar, som röjer vadhan sålunda skall hälla hemligt enligt nämnda lagrum i TF, skall handlingengivetvis undantas från revisionen enligt bestämmelserna i förevarandeparagraf. Rubriken till 4 kap. och till 4 kap. 16 SS Om lagrådels följande förslag rörande terminologin i 4kap. 1-3 SS godtas, bör i båda rubrikerna ordet "Skattebeslut" ändrastill "Fastställande av skatt". 1983/84:71 240 4 kap. 1-3 SS 1 4 kap. I och 2 S5 används, i motsats lill i bl. 30och 32 SS mervärdeskattelagen, uttrycket "beslula" också om sådanafall där skallen anses fastställd i enlighel med deklarationen. Någotsjälvständigt beslul fattas inte i dessa fall. Det framstår som naturligt ochlämpligt atl i stället liksom i mervärdeskattelagen tala om alt skatten"fastställs" eller "anses fastställd". Vid avfattningen av 1 S bör beaktas den ovan föreslagnaändringen i 2 kap. 2 S. Med den här föreslagna terminologin framstår 4 kap. 2 Stredje stycket som överflödigt. Om man i enlighet med det sagda inte använder ordet"beslut" i andra fall än dä någol beslut uttryckligen meddelas, vinnsäven fördelen att uttrycket "nytt beslut" kan undvikas som benämningpä beslul enligl 3 S. Det blir då tillräckligt att bara tala om"beslut". Vad gäller regeln i 4 kap. 3 S tredje stycket i förslageltorde inle i della fall den skatlskyldige ha intresse av något annal beslul änett slutligt sådant. Lagrådet förordar att en begäran om beslul som kommer insenare än tvä månader före utgången av ireårsfristen skall betraktas som enbegäran om ett slutligt beslut. För att skillnaden mellan icke slutliga ochslutliga beslut klarare skall framgå, synes vidare en omflyttning av bestämmelsernai 4 kap. 3 S vara motiverad. Lagrådet förordar atl paragraferna får följande lydelse: Skatten skall fastställas för varje redovisningsperiodeller, i fall som avses i 2 kap. 2 § andra stycket, för varje skattepliktighändelse. Har den ... lämna deklarationen, anses skatten fastställdtill del deklarerade beloppet. Om deklarationen inte har kommit in till beskattningsmyndigheleninom den lid som anges i första stycket, anses skatten fastställd till nollkronor. Kommer deklarationen därefter in till beskattningsmyndigheten, ansesskatten i stället fastställd till det deklarerade beloppet, om ett beslul inledessförinnan har meddelats enligt 3 eller 5 S. skall meddela beslut om fastställandeav skatten, om ... begär det. Beslut som avses i första stycket får inte ... till ändaeller, när skalteredovisningen inte avser redovisningsperioder, denskattepliktiga händelsen har inträffat. Inkommer från skattskyldig begäran omsådant beslut senare än före utgången av den angivna tiden, ansesframställningen som en begäran om slutligt beslul enligt 5 S. Av beslut som avses i första stycket skall framgå atl den skatlskyldigekan fä ett slutligt beslut enligt 5 §." 1983/84:71 241 "Delmä anmärkas att regeln i 2 S andra stycket andra meningen om verkan av en försent inkommen deklaration givetvis inte gäller om deklarationen kommer införst efter utgången av den i 3 S angivna ireårsfristen. Godtas lagrådets förslagtill ny lydelse av 4 kap. 3 S bör i första stycket första och sista meningarnaefter orden "andra stycket " inskjutas "första meningen". -Första stycket andra meningen bör lämpligen formuleras så: "Har denna tidgått ut skall slutligt beslut ändå meddelas, om begäran härom inkommer frän denskattskyldige frän den dag då han fått del av beslut enligt 3 Seller från allmänna ombudet från den dag dä sådant beslutmeddelades." Sistastycket synes böra omformuleras så att det avser även slutligt beslut angåendeskatt som inte redovisas för redovisningsperioder. Bestämmelsen i andrameningen kan felaktigt uppfattas som ett undanlag också från regeln att efterbeskattninginte får ske om detta skulle vara uppenbart oskäligt. Lagrådet förordarattmeningen formuleras så: "Avser prövningen fiera redovisningsperioder undersamma beskattningsår skall frågan om skattebeloppet är att anse som ringabedömas med hänsyn till det sammanlagda beloppet för perioderna." 4 kap. 10 § Syftetmed bestämmelsen i paragrafens första mening kommer bättre fram om denformuleras pä sätt lagrådet föreslår i det följande. Iparagrafens andra mening ges en regel angående den sista tidpunkt då"fråga om efterbeskattning skall väckas". I tredje meningen, somföreskriver elt undantag från denna regel, talas däremot om att efterbeskattningvid viss senare tidpunkt får "ske". I 4 kap. 12 S, vilken paragrafger beslämmelser om tid för efterbeskattning i vissa specialfall, anknyts tidernainte heller till alt frågan skall "väckas" utan till atl efterbeskattning"sker" eller beslut "meddelas". För atl uppnå konsekvens iterminologin synes det nödvändigt att också i 4 kap. 10 S andra meningen talaom att efterbeskattning "sker". Innebörden härav blir i så fall altbeskattningsmyndigheten skall meddela beslul om efterbeskattning inom denangivna tidsfristen. I sammanhanget må framhållas att innebörden av alt frågan"väcks" är oklar; någon talan om efterbeskattning förs ju inte utan beskattningsmyndighelentar själv upp frågan. Lagrådelförordar att paragrafen får följande lydelse: "Beskatlningsmyndighetenfår beslula om efterbeskattning sedan slutligt beslul om skatt har meddelatseller, om så inte skett, när slutligt beslut ej längre kan meddelas. Efterbeskattningfår ej ske om inte beskatlningsmyndigheten meddelar beslut härom senast under själleåret efter ulgång-16 1983/84. 1983/84:71 242 en av det kalenderår, under vilket beskattningsåret hargått till ända eller, når skatteredovisningen inte avser redovisningsperioder,den skattepliktiga händelsen har inträffat. Efterbeskattning på grund avoriktig uppgift i mål om skatt får dock ske efter utgången av denmånad dä avgörande i målet vunnit laga kraft." 4 kap. 11 § För attmarkera att beslut om efterbeskattning kan meddelas av högre instans ocksåefter utgången av den i paragrafen angivna fristen bör efter ordet"meddelas" inskjutas "av beskattningsmyndigheten". 4 kap. 12 S Underhänvisning till vad som anförts under 4 kap. 10 och 11 SS föreslär lagrådet atti första stycket första meningen orden "efterbeskattning ske" iförtydligande syfte utbyts mot "beskattningsmyndigheten meddela beslul om efterbeskattning".Molsvarande ändring synes böra göras i fjärde meningen av stycket. 4 kap. 14 § Om ettbeslut enligl 4 kap. 3 S blivit oriktigt av skäl som avses i förevarandeparagraf, ter det sig naturligare atl en omprövning enligt 3 S sker än att etträttelseförfarande tillgrips. Hänvisningen till 3 S bör därför utgå. -Godtasvad lagrådet anfört under 4 kap. 1-3 SS synes vidare orden "sädana beslutsom avses i" böra bytas ut mot "beslut enligl". 4 kap. 15 § Avmotsvarande skäl som anförs under 4 kap. 14 S bör lämpligen talas om"beslut enligt" angivna paragrafer. Eftersom allmänna ombudet harintresse även av beslut som avses i 14 S bör också denna paragraf nämnas isammanhanget. 5 kap. 1 S Godtas vad lagrådet anfört under 4 kap. 1-3 S§ bör itredje stycket ordet "beslutas" utbytas mot "fastställts". 5 kap. 8 S Det får förutsättas att reslavgift inte utgår om lagaförtall föreligger för inbetalning i rått tid. Någon uttrycklig regel häromsynes inte behövlig. 5 kap. 9 S Bestämmelsensinnebörd kommer bättre fram om den får följande lydelse: "Har iinslånd med betalning av skatten medgetts enligl... skallebelopp som inte betalats senast vid iinståndslidens utgång." 1983/84:71 243 5 kap. 14 § Enligtförsta stycket skall räntan beräknas för visst kalenderår efter "den högreav de räntesatser som gäller vid beräkning av ränta för det året enligl 69 § Imom, andra stycket uppbördslagen". Den nämnda bestämmelsen föreskriverrörande viss ränta (ö-skatteränta) atl denna utgår i en del fall för enberäknad tid av och i andra fall för en lid av samlatt regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer i december året företaxeringsåret fastställer "de räntesatser" som skall gälla vid den ärligadebiteringen . Rätteligen torde det dock röra sig om en ochsamma räntesats. Formuleringarna i förevarande paragraf framstår med hänsynhärtill som mindre tillfredsställande. 5 kap. 16 S Med hänsyn till att uppbördslagen inte i sin helhet kantillämpas i sammanhanget bör i andra stycket, på samma sätt som i 48 § mervärdeskatlelagen,efter ordet "gäller" inskjutas "i tillämpliga delar". 5 kap. 18 S Bestämmelsen har avfattats efler mönster av 87 Suppbördslagen. Där sägs emellertid också att regeln om verkställighet utanhinder av att beslut ej vunnit laga kraft även gäller vid verkställighet enligtutsökningsbalken. Del kan ifrågasättas, om - trots den hänvisning som i 5 kap.16 S görs till uppbördslagen - regeln i fråga framgår av förevarande lag utanatt den särskilt uttalas i lagtexten. Lagrådet förordar, att som en andramening i andra stycket tilläggs; "Motsvarande gäller vid verkställighetenligt utsökningsbalken." Den följande meningen bör lämpligen inledas så:"Att skatten efter överklagande har fastställts till lägre belopp"etc. 6 kap. 1 S Om vad lagrådet förordar under I kap. 2 § godtas, börförsta stycket sista meningen utgå ur förevarande paragraf och motsvaranderegel i stället införas i vägtrafikskattelagen. 6 kap. 2 § Om den föreslagna ändringen i 6 kap. I § godtas bör förstameningen i förevarande paragraf lyda: "Förhandsbesked skall sökasskriftligt hos beskattningsmyndigheten." 6 kap. 3 S Enligt 33 S andra stycket LFK liksom enligt 2 S andra stycketlagen (1951:442) om förhandsbesked i laxeringsfrågor kan förhandbesked vägraspå grund av sökandens underlätenhet alt komplettera ansökningen med begärdaupplysningar. En molsvarande regel saknas i förslaget till LPP; alt döma avmotiven är emellertid avsikten att 6 kap. 3 S första meningen skall Prop.1983/84:71 244 fylla samma funktion.