prop · G703117 · 1983-12-31 00:00:00 — Framställs inte begäran som avses i andra stycket ellerkrävs inte att godset lämnas ut enligt iredje stycket inom den tid som angesdär, får järnvägen förfoga över godset med de inskränkningar som kan följa avtredje mans rätt. Ersättningens storlek vid förlust eller minskning av gods 28 § Om järnvägen enligt 22 § första stycket ärskyldig att betala ersätt ning för förlust eller minskning av gods, beräknas ersättningen efter god sets värde på avsändningsorten vid fiden då godset togs emol till beford ran. Värdet bestäms efter marknadspriset eller, om sådant pris saknas, efter det gängse värdet av gods av samma slag och beskaffenhet. ansvarighet enligt första stycket är begränsadtill per kilo av det förlorade eller felande godsets bruttovikt. är dessutom skyldig att betala ersättning förfrakt och andra ullägg i samband med befordringen. Ulläggen skall ersällashelt, om godset har gåtl förlorat, och annars till en del som svarar motminskningen. Ersättningens storlek när gods har skadats 29 § Om järnvägen enligt 22 § första stycket ärskyldig alt betala ersätt ning för skada på gods och om annat inle följer av 30 §, skall ersättningen motsvara värdeminskningen beräknad enligt 28 § första stycket. är dessutom skyldig att betala ersättning för frakt och andra utlägg i samband med befordringen till den del som svarar mot värdeminskningen. Ersättningen enligt första stycket får inte överstiga vadsom skulle ha betalats om sändningen hade gått förlorad eller, när endast endel av sändningen har minskat i värde till följd av skadan, denna del hade gåttföriorad. 30 § Om järnvägen är ansvarig för dröjsmål med attlämna ul godset, skall ersättningsskyldigheten inle överstiga vad som motsvarar befordringsavgifien. Detta gäller också i de fall då dröjsmålet har medfört skada på godset. När ersättning begärs för samma gods både enligt denna paragraf och enligt 28 eller 29 §, är järnvägens ersättningsskyldighet be- Prop.1983/84:117 275 gränsad till vad som skulle ha utgått enligt 28 §, omgodset hade gåtl förlorat. 31 § Den som vill begära ersättning av järnvägenför att gods har mins kats, skadats eller gått förlorat eller för dröjsmål med att lämna ut godset, skall utan oskäligt uppehåll göra anmärkning lill järnvägen om minskning en, skadan, förlusten eller dröjsmålet. Den som inte gör detta har förlorat rätten till ersättning, om inte järnvägen har orsakat skadefallel uppsåfligen eller genom grov vårdslöshet. Befordran som utförs av flera järnvägar efter varandra 32 § Om befordranutförs av flera järnvägar efter varandra på grund av ett och sammabefordringsavtal, är varje järnväg ansvarig för befordringen i dess helhetenligt avtalet. För en järnväg som inte själv har slutit befordringsavtaletinträder ansvarigheten i och med atl järnvägen lar emot godset. 33 § Talan rörandebefordran som avses i 32 § får föras mot vae järnväg som är ansvarig för befordringen.Mot den järnväg som skall utföra den avslutande delen av befordringen får talanföras, även om denna järnväg inte har övertagit godset. Befordran av inskrivet resgods 1 § Detta kapitel lillämpas på resgods som har inskrivilsför befordran med järnväg i allmän inrikes trafik. På trafik mellan och utlandet tillämpas kapitlet endast om annal inte följer av det internationella fördra get om befordran med järnväg av resande och resgods (). Skall befordringen ulföras av två eller flera järnvägarefter varandra, gäller kapitlet i tillämpliga delar för samtligajärnvägar. 2 § Som inskrivet resgods anses egendom som järnvägen ianslutning till avtal om personbefordran tar emot av resande för befordran på den sträcka som personbefordringsavtalét omfatlar. 3 § När järnvägen tar emot resgods som den resande lämnarför beford ran, skall järnvägen bekräfta mottagandet genom att utfärda resgodsbevis. Är resgodset vid inlämningen i bristfälligt skick ellervisar del lydliga tecken på alt vara skadat, skall järnvägen anteckna detta i resgodsbevisel.Om den resande inte godtar en sådan anteckning och järnvägen genast återlämnarresgodset, blir järnvägen fri från sin skyldighet att befordra resgodset. Järnvågens rätt att avbryta befordran m.m. 4 § Om egendom av farlig beskaffenhet har överlämnats förbefordran som inskrivet resgods, är järnvägen inte skyldig att fullgöra befordringen. För sådan egendom gäller 6 kap. 7 §. Järnvägenär inte heller skyldig att som inskrivet resgods befordra egendom som inte ärfarlig men som järnvägen enligt vad den har gett till känna Prop.1983/84:117 276 intetar emot för sådan befordran på grund av andra särskilda egenskaper hosegendomen. är dock skyldig alt befordra egendom som den har tagitemot, om järnvägen vid mottagandet kände till eller borde ha fastställt atlegendomen hade sådana särskilda egenskaper. inte skyldig att befordra inskrivet resgods, får järnvägen lägga uppresgodset för förvaring för den resandes räkning. har därvid rätttill ersättning för kostnader och skador som resgodsets inlämning ellerbefordran har förorsakat. Rätt till ersättning för skador föreligger dock inte,om järnvägen har underlåtit att vidta lämpliga åtgärder för att förhindraskadorna trols att den insåg eller borde ha insett atl de sannolikt skulleuppkomma. Utlämningav inskrivet resgods m.m. 5 §Innehavaren av resgodsbeviset är berättigad att få ut resgodset på bestämmelseslationen mot aU han lämnar tillbaka beviset. får dock inte lämna Ut resgodset, om det skäligen kan antas att innehavaren av resgodsbevisel använder beviset obehörigen. Kanden som begär utlämning inte lämna tillbaka resgodsbeviset, skall järnvägenändå lämna ut resgodset, om den som begär utlämning visar att han har rätt tillgodset. Råder osäkerhet rörande rätten till godset, får järnvägen fordra attsäkerhet ställs. lämnar ut inskrivet resgods i strid med första eller andra stycket,är järnvägen skyldig att ersätta skada som därigenom uppkommer för den som harrätt till godset. 6 § Har inskrivet resgods intehämtats vid utgången av Qärde dagen efter ankomstdagen, anses järnvägendärefter inneha resgodset endast förförvaring. I fråga om levande djur fårjärnvägen förbehålla sig en kortare avhämtningsfrist. 7 § Har järnvägen innehaftinskrivet resgods för förvaring , får järnvägen sälja resgodset.Om försäljningsvärdet uppenbarligen inte täcker försäljningskostnaderna, fårresgodset bortskaffas i stället för all säljas. Vad som har sagls gällerdock inte, om järnvägen inom den nämnda tiden har anmodats att vidta någonannan åtgärd med resgodset och det skäligen kan krävas att järnvägen följerdenna anvisning. Utanall iaktta den tidsfrist som anges i första stycket får järnvägen sälja resgodssom är utsatt för snar förstörelse eller vars art eller tillstånd på annat sättger anledning lill omedelbar försäljning. I fråga om levande djur får järnvägenäven vidta andra åtgärder som omsländighelerna kräver. Förförsäljning gäller 3 kap. 21 § andra och tredje styckena i fillämpliga delar.Kan den som hade rätt till resgodset inte nås och hör han inte heller av siginom från försäljningen, tillfaller dock överskottet av försäljningenjärnvägen. 8 § Järnvägenär ansvarig, om inskrivet resgods går förlorat, minskas eller skadas, medan järnvägen har hand om det. Underden tid dåjärnvägen innehar resgodset för förvaring svarar järnvägen för detenligt allmänna regler om förvaring. I fråga om preskription aversättningsanspråk gäller dock 1 kap. 5 §. Om järnvägen har uppdragitförvaringen ål Iredje man, svarar järnvägen endast för att denne har valts ochgetts instruktioner med tillbörlig omsorg. 1983/84:117 277 Järnvägenär fri från ansvarighet enligt första stycket, om den visar att förlusten,minskningen eller skadan har orsakats av 1. fel eller försummelse av denresande, 2. resgodsets bristfälligabeskaffenhet, eller 3. någon omständighet som inte kan hänföras självajärnvägsdriften och som järnvägen inte hade kunnat undgå eller förebyggaföljderna av även om den hade vidtagit alla åtgärder som rimligen hade kunnatkrävas av den. Järnvägenär vidare fri från ansvarighet, om den gör sannolikt att förlusten,minskningen eller skadan har orsakats av resgodsets särskilda beskaffenheteller av att resgodset har saknat förpackning eller varit bristfälligtförpackat. 9 §Om järnvägen inte är beredd att på den resandes begäran lämna ut resgodset på bestämmelsestationen vid en fidpunkt dåjärnvägen skäligen borde ha hållit det tillgängligt, är järnvägen ansvarig för skada som upp kommer för den resande genom dröjsmålet. Järnvägenär dock fri från ansvarighet, om den visar att dröjsmålet har orsakats av någotförhållande som anges i 8 § tredje stycket. 10 § Om järnvägen i annat fall än som avses i 5 §tredje stycket eller 8 § andra stycket är ansvarig för atl inskrivet resgodshar gått förlorat, minskats eller skadats, är järnvägens ansvarighet begränsadtill ett belopp som för varje kolli motsvarar hälften av basbeloppet enligtlagen (1962:381) om allmän försäkring när den händelse som orsakadeskadan inträffade. är dessutom skyldig att betala ersättning förhela resgodsavgiften, om resgodset har gått förlorat, och i annal fall för såmycket av avgifien som svarar mot minskningen eller värdeminskningen. 11 § Om en resande har lidit skadasom järnvägen är ansvarig för enligl 9 §, är järnvägens ansvarighet begränsad lill100 kronor för vaGe påböGat dygn som järnvägen har dröjt med ullämningen eflerdet att resgodset har begärts utlämnat. är dock inte skyldig att förresgods som omfattas av ett och samma resgodsbevis lämna högre ersättning än . 12 §Är järnvägen inte beredd att lämna ut inskrivet resgods på bestäm melsestationen före utgången av Qärde dagen efter den dag då resgodset borde ha anlänt dit, får den resande begära ersättning som om godset hade gått föriorat. resande fått ersättning som avses i första stycket och kommer resgodsettill rätta, tillämpas 3 kap. 27 § andra -Qärde styckena. 13 §Om den resande vill begära ersättning av järnvägen för att resgods har minskats, skadats eller gått förlorat eller för dröjsmål med att lämna ut godset, skall han utan oskäligt uppehåll göra anmärkning till järnvägen om minskningen, skadan, förlusten eller dröjsmålet. Gör han inte det, har han föriorat rällen till ersättning, om inte järnvägen har orsakat skadefallet uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet. 1983/84:117 278 Ansvarighet i annat fall än vid befordran 1 §Om någon i annat fall än som förut har nämnts i denna lag har tillfogats personskada eller har lidit sakskada till följd av järnvägsdriften, skall järnvägen ersätta skadan med de undantag som anges i andra stycket och i 2 §. Jäi-nvägenär fri från ansvarighet enligt första stycket, om skadan har orsakats avomständigheter som inte kan hänföras till själva järnvägsdriften och somjärnvägen inte hade kunnat undgå eller förebygga följderna av även om den hadevidtagit alla ålgärder som rimligen hade kunnat krävas av den. 2 § Skadas förare ellerpassagerare i ett motordrivet fordon som är i Irafik eller skadas ett sådantfordon eller egendom som befordras med ett sådant fordon, är järnvägen ansvarigendast om skadan har orsakats genom fel eller försummelse på järnvägens sidaeller genom bristfällighet i någon anordning som är av betydelse förjärnvägsdriften. 3 § I fråga om skadestånd enligtdetta kapitel gäller 5 kap. och 6 kap. 1 -3 §§ skadeståndslagen (1972:207). Harvällande på den skadehdandes sida medverkat till skador på nötkreatur ellerhästar under betesgång eller på renar, får skadeståndet jämkas endast ommedverkan har skett uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet. Skadasett motordrivet fordon som är i trafik eller egendom som befordras med ettsådant fordon, skall medverkan till denna sakskada anses föreligga, om vållandei samband med förandet av det skadade fordonet eller det fordon som den skadadeegendomen befordrades med eller brislfällighet på fordonet har medverkat lillskadan. Ordning och säkerhet vid järnvägstraflk 1 §Ulan trafikföretagels tillstånd får inte någon beträda spårområden för järnväg eller tunnelbana utom på plalser där det av skyltar, uQämning av höjdskillnaden mellan spåren och markplanet, gångfållor eller andra anord ningar klart framgår att allmänheten har tillträde. tillstånd får inte någon beträda en sådan del av en spårvägsspårområde för vilken det genom stängsel eller skyltar eller på annat liknandesätt klart framgår att allmänheten inte har tillträde. Densom bryter mot förbudet i första eller andra stycket döms till böter, högst , om inte gärningen enligl annan författning är belagd med strängarestraff. 2 §Om någon har fört ett annat maskindrivet spårfordon än spårvagn och därvid har varit så påverkad av alkoholdrycker eller annat berusningsme del att det måste antas att han inte kunde föra fordonet på betryggande sätt, skall han dömas till fängelse i högst eller, om omständigheterna är mildrande, till böter. Detsamma gäller, om en järnvägs- eller tunnel baneQänsteman som annars har utfört uppgifter av väsentlig betydelse för säkerheten har varit så påverkad av berusningsmedel atl det måste antas att han inte kunde utföra dessa uppgifter på betryggande sätt. Densom har fört ett sådant maskindrivet spårfordon som avses i första stycketefter alt ha förtärt alkoholdrycker i sådan mängd att alkoholkon- Prop.1983/84:117 279 centrationeni hans blod under eller efter färden uppgick lill eller däröver,skall anses ha varit så påverkad under färden som anges i första stycket. Ärdel inte styrkt att den som har fört ett sådant maskindrivet spårför-don somavses i första stycket har varit så påverkad som anges där, men har han förtfordonet efler att ha förtärt alkoholdrycker i sådan mängd altalkoholkoncentrationen i hans blod under eller efter färden uppgick till 0,5men inte , skall han dömas till böter eller fängelse i högst sexmånader. 3 § En befattningshavare isäkerhets- eller ordningsQänst vid järnväg, tunnelbana eller spårväg får fråntrafikföretagets område avlägsna den som överträder förbudet i 1 § första ellerandra stycket, den som uppträder berusad eller stör ordningen och den som genomsitt uppträdande äventyrar säkerheten i Irafikdriften. Om det är oundgängligennödvändigt, får han omhänderta en sådan person. Om så sker, skall polisenomedelbart underrättas. Den omhändertagne får hållas kvar till dess att han haröverlämnats till en polisman eller det inte längre finns skäl till omhändertagande,dock längst . 4 § För att verkställa en åtgärdenligt 3 § får befattningshavaren inte använda strängare medel än förhållandenakräver. Han bör i första hand försöka tala personen till rätta genomupplysningar och anmaningar. Våldfår tillgripas endasl när andra medel inte hjälper. Om våld tillgrips, skallden lindrigaste form användas som kan förväntas leda lill det avseddaresultatet. Våld får inte brukas längre än som är absolut nödvändigt. 5 §Järnvägen får undersöka innehållet i resgodskollin eller godssänd ningar, om innehållet är okänt för järnvägen och del finns skäl att misstän ka att de innehåller något som kan äventyra säkerheten i järnvägsdriften. Kandet med fog antas att resgods innehåller något som järnvägen har förklarat attden inte befordrar som resgods eller atl innehållet i en godssändning intemotsvarar de uppgifter som avsändaren har lämnai om det, får järnvägenundersöka resgodsets eller sändningens innehåll. Detta gäller även om järnvägeninte har förbehållit sig det i befordringsavtalet. Undersökningarbör företas i vittnes närvaro. Vid en undersökning enligl andra stycket skallom möjligt den resande eller, om undersökningen avser gods, avsändaren ellermottagaren beredas fillfälle atl närvara. 6 § Om en resande i ettjärnvägsfordon har med sig egendom som inte får medföras som handresgods och omden resande på järnvägspersonalens uppmaning inte avlägsnar egendomen, fårjärnvägen ta hand om den. Om det är nödvändigl med hänsyn till egendomensfarlighet, får järnvägen ta hand om egendomen utan atl först anmoda den resandeatt avlägsna den. 7 § Har järnvägen tagit hand omegendom enligt 6 § eller tagit emot egendom för befordran som inskrivet resgodsoch är egendomen av farlig beskaffenhet, får järnvägen avlägsna, oskadliggöraeller förstöra egendomen, om det inte skäligen kan antas att faran kanavvärjas genom mindre långtgående åtgärder. Första stycket skall ocksåtillämpas på gods som järnvägen har tagit emot under omständigheter som anges i3 kap. 11 § andra stycket. är inte skyldig att ersätta den skada somtillfogas den resande 1983/84:117 280 eller avsändaren eller mottagaren genom åtgärder som fårvidtas enligt första eller andra stycket. Denna lag träder i kraft . 1. lagen (1886:7 s.1) angående ansvarighet för skada i följd av järnvägs drift, 2. lagen(1916:238) angående tillämpning med avseende å elektrisk järnväg avbestämmelserna i lagen (nr 7 s.l) angående ansvarighet förskada i följd av järnvägs drift, 3. lagen (1975:89)om ordning och säkerhel inom järnvägsområde, 4. lagen (1976:58)om järnvägs ansvarighet vid befordran av resande, 5. järnvägstrafikstadgan(1966:202). Äldre bestämmelser skall dock fortfarande tillämpas påbefordran som har påbörjats före ikraftträdandet. Lag om ändring i traflkskadelagen (1975:1410) Härigenom föreskrivs att 11, 12 och 20 §§ trafikskadelagen(1975:1410) skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Uppkommer annan person- eller sakskada i följd av trafikmed motordrivet fordon än som anges i 10 §, utgår trafikskadeersättning fråntrafikförsäkringen för fordonet. För sakskada som tillfogas försäkringstagaren genom detegna fordonet utgår trafikskadeersättning enligl första stycket endast omfordonet brukades olovligen av annan. Ersättning enligl första stycket utgårej för sakskada som genom det egna fordonet tillfogas fordonets brukare ellerförare eller, om fordonet brukades olovligen, den som med vetskap därom följdemed fordonet eller lät egendom befordras med detta. Skadas någon i ett spårfordon som avses ijärnvägstrafiklagen (1984:000) och som är i trafik eller skadas ett sådantfordon eller egendom i ett sådant fordon, utgår trafikskadeersättning enhgtförsta stycket endast om skadan har orsakats genom våUande i samband medförandet av det motordrivna fordonet eller genom bristfällighet på detfordonet. Detsamma gäller i fråga om skada på egendom som ingår ispåranläggningen, om skadan har uppkommit i samband med sådan skada som harnämnts. Trafikskadeersältning med anledning av personskada kanjämkas, om den skadelidande själv uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet harmedverkat till skadan. Ersättning lill förare som har gjort sig skyldig till brollsom avses i 4 § lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott kan ävenjämkas, om föraren därvid genom vårdslöshet har medverkat till skadan. Harpersonskada lett till döden, kan ersättning till efterlevande också jämkas, omden avlidne uppsåtligen har medverkat till dödsfallet. Trafikskadeersättning med anledning av sakskada kan jämkas, om vållande på den skadelidandes sida har medverkat lill skadan. I fall som avses i 10 § andra stycket skall sådan medverkan anses föreligga, om vållande i samband med förandet av det skadade fordonet eller det fordon varmed den skadade egendomen befordrades eller bristfällighel på fordonet har medverkat till skadan. Trafikskadeersältning med anledning av sakskada kanjämkas, om vållande på den skadelidandes sida har medverkat till skadan. I fallsom avses i 10 § andra stycket skall sådan medverkan till sakskada ansesföreligga, om vållande i samband med förandet av det skadade fordonet ellerdet fordon varmed den skadade egendomen befordrades eller bristfällighet påfordonet har medverkat till skadan. Vidare skall i fall som avses i 11 § tredjestycket sådan medverkan till sakskada anses föreUgga, om vållande i sambandmed spårdriften eller bristfällighet i anordning av betydelse för denna harmedverkat till skadan. Jämkning enligt första eller andra stycket sker efter vadsom är skäligt med hänsyn till den medverkan som har förekommit på ömse sidoroch omständigheterna i övrigt. 20 §Har skada för vilken trafikskadeersättning utgått vållats uppsåtligen ellergenom grov vårdslöshet, inträder försäkringsanstalten intill det utgivnabeloppet i den skadelidandes rätt till skadestånd av skadevållaren. Detsammagäller, om skadan har vållats genom vårdslöshet av förare som har gjort sigskyldig till brott som avses i 4 § lagen (1951:649) om straff för vissatrafikbrott. Är ägareeller innehavare av järnväg eller spårväg enligt lag eller annan författningansvarig för skada för vilken trafikskadeersättning har utgått, fårförsäkringsanstalten kräva ersättningen åter från den ansvarige i denomfattning som är skälig med hänsyn till grunden för ersättningsansvaret påömse sidor och omständigheterna i övrigt. Är järnvägeller spårväg enligt järnvägstrafiklagen (1984:000) eller annan författningansvarig för skada tiU följd av spårdriften och har trafikskadeersättningutgått för skadan, får försäkringsanstalten kräva ersättningen åter från den ansvarigei den omfattning som är skälig med hänsyn till den medverkan som harförekommit på ömse sidor och omständigheterna i övrigt. Denna lag träder i kraft . 1983/84:117 282 Lagom ändring i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott Härigenomföreskrivs att 4 § 4 mom. lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott'skall upphöra aU gälla vid utgången av . Lagom ändring i lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov Härigenomföreskrivs aft 1 och 2 §§ lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov skall hanedan angivna lydelse. 1 § Alkoholutandningsprov får före- Alkoholutandningsprov får före- tagaspå den som skäligen kan miss- tagas på den som skäligen kan miss tänkas för brott som avses i 4 § la- tänkas för broU som avses i 4 § la gen (1951:649) om straff för vissa gen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott. Detsamma gäller annal trafikbrott eller 6 kap. 2 § järnvägs- brott, vara fängelse kan följa, om trafiklagen (1984:000). Detsamma provet kan ha betydelse för utred- gäller annal broft, vara fängelse kan ning om brottet. följa, om provet kan ha belydelse förutredning om brottet. 2§Alkoholutandningsprov får rutinmässigt företagas på 1. förare av motordrivet fordonsom stoppas vid i förväg beordrad trafikkontroll, 2. den som kan antagas underförande av motordrivet fordon ha, med eller utan skuld, haft del i uppkomstenav trafikolycka, 3. den som kan misstänkas för attunder förande av motordrivet fordon ha begått brott enligt 1-3 § lagen(1951:649) om straff för vissa trafikbrott eller sådan enliglvägtrafikkungörelsen (1972:603) straffbelagd förseelse som avser a. färdhaslighet, b. skyldighetatt stanna fordon, c. skyldighetatt ha föreskriven lykta eller strålkastare tänd. Bestämmelsernai första stycket Bestämmelserna i första stycket om förare av motordrivet fordon om förare av motordrivet fordon gäller i tillämpliga delar även förare gäller i tillämpliga delar även förare av motordrivet spårfordon på järn- av maskindrivet spårfordon påjärn väg, tunnelbana eller spårväg. De väg, tunnelbana eller spårväg. Senaste lydelse 1982:304. Prop.1983/84:117 283 gällerej förare av motordrivet for- gäller ej förare av maskindrivet for don, som är avsett att föras av don, som är avsett att föras av gående. Dennalag träder i kraft . Lagom ändring i körkortslagen (1977:477) Härigenomföreskrivs att 16 och 21 - 23 §§ körkortslagen (1977:477)' skall ha nedanangivna lydelse. 16§ Ett körkort skall återkallas 1. omkörkortshavaren har brutit 1. om körkortshavaren har brutit mot 1 § andra stycket eller 4 § la- mot 1 § andra stycket eller 4 § la gen (1951:649) om straff för vissa gen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott, trafikbrott eller 6kap. 2 § järnvägs trafiklagen (1984:000), 2. omkörkortshavaren har brutit 2. om körkortshavaren har brutit mot 5 § samma lag och överträdd- mot 5 § lagen (1951:649) om straff sen inte kan anses som ringa, för vissa trafikbrott och överträdel sen inte kan anses som ringa,