prop · G703100 · 1983-12-31 00:00:00 — Resterandeutbildningsbehov eller anordnas somkomplemenlutbildning, vilket innebär enökning med jämfört med motsvarande planering för innevarande budgetår. SÖ beräknarkostnaderna för komplementutbildningen 354 milj. kr. Kommitténför arbetsmarknadsutbildning och personalutbildning (KAFU) Med stöd av regeringens bemyndigande den22 (Dir 1979:139)tillkallades en kommitté (A 1980:02) med uppgift atl se 1983/84:100 Bilaga 12 100 överom arbetsmarknadsutbildningen med den nuvarande inriktningen svarar mot de för verksamheten uppställda måleneller om verksamheten behöverändras. I direktiven framhölls särskilt betydelsen av flexibilitet, dvs. att med kort varsel kunna öka, minska ellerändra arbetsmarknadsutbildningen. Idenna uppgift ingick bl. a. alt pröva möjligheterna att så långt möjligt decentralisera ansvar och befogenhetervad gäller verksamhetsplanering,undervisningsplanering och driftansvar. Kommittén skulle även prövamöjligheterna att finna en annan organisation och därvid särskilt beaktaflexibilitetsaspeklerna. En annanhuvuduppgift för kommittén var att klargöra gränserna mellan arbetsmarknadsutbildningensansvarsområde och de uppgifter som normallbör ankomma pä företagens interna personalutbildning. Vidare skulle kommittén som en tredjehuvuduppgift pröva om det behövs åtgärderfrån samhällets sida för alt främja en sådan inriktning av personalutbildningenatl en jämn och trygg sysselsättning kan ålsladkom-mas somsäväl den enskilde arbetstagarens som förelagens behov av ulbiidning och kompelenskan tillgodoses. Genomtilläggsdirektiv (Dir 1980:65) fick kommittén i uppdrag atl utreda frågan ominrättande av särskilda fonder för finansiering av ulbiidning i företagen. Kommittén antognamnet och företagsutbildning(KAFU). Kommittén överlämnade sitt belänkande (SOU 1983:22) Utbildning förarbetslivet. Efter remiss haryttranden angivits av , ,länsstyrelserna i , , och , ,och , statskontoret, (), och personalutbildning (SIPU), (), centrala sludiestödsnämnden(CSN), (), samtliga länsskolnämnder utom , universitets- och högskoleämbetet (UHÄ), (), statensinvandrarverk (), expertgruppenför invandrarpolitisk forskning, delegationen för arbelsmarknadspolitiskforskning, delegationen för jämslälldhetsforskning, kommittén rörandearbetsmarknadsverkels ansvarsområde och organisation. , Sverigeshantverks- och industriorganisation(SHIO) Familjeföretagen, (), Centralorganisationen /SR,i (LO), () ochKooperativa förbundet (KF). Yttranden hardessutom inkommit från (),(), () ochLantbrukarnas (). En sammanställning av yttrandena finns tillgängligpä . 1983/84:100 Bilaga 12 101 Huvuddrageni KAFU:s betänkande i fråga om arbetsmarknadsutbildning KAFU hade som enuppgift att pröva om den nuvarande inriktningen av arbetsmarknadsutbildningensvarar mot de i prop. 1975:45 om riktlinjer för arbetsmarknadsutbildningen uppställda målen för verksamheten- att främja en ekonomisk tillväxt,överbrygga konjunkturförändringar och att minska utbildningsklyftor mellanolika grupper i samhället- eller om inriktningen behöver ändras. särskilt beakta flexibiliteten, dvs. att med kort varsel kunnaanpassa resursinsatserna efter rådande konjunktur- och arbetsmarknadslägen. Kommittén har i huvudsak studerat denstabiliseringspolitiska måluppfyllelsen och därvid konstaterat attutvecklingen av arbetsmarknadsutbildningen visar en något tydligare konjunkturanpassningunder jämfört med uppbyggnadsskedet då arbetsmarknadsutbildningen ökadetämligen oberoende av konjunkturutvecklingen. visar åter enbristande konjunkluranpassning. uppfattning är det nödvändigt att finna vägar för en fortsatt anpassning av arbetsmarknadsutbildningentill konjunkturutvecklingen. Arbetsmarknadsutbildningen börkoncentreras lill lågkonjunktur-perioderså att den utbildade arbetskraften finns tillgänglig när efterfrågan ökar.Samtidigt framhåller KAFU atl det inte kan vara frågan om någon drastisk nedskärning vid en konjunkturuppgång.Även i ett sådant läge behövs enförhållandevis stor omfattning av arbetsmarknadsutbildningen för attsäkra de övriga målen för verksamheten. KAFU lägger en radförslag som syftar till atl öka måluppfyllelsen och flexibiliteten i verksamheten. Dessa gäller,utöver förslag om en ny organisation för AMU-verksamhelen, bl. a. samverkanmed andra utbildningsanordnare,utbildningens uppläggning och innehåll, möjligheten för AMU--centren atl bistå företagen med vissa tjänsterför intern eller statligt understöddpersonalutbildning samt samhälleligt stöd till arbetsmarknadens parter atlplanera personalutbildning. Vidare här KAFU lagt förslag som avser tillträdet till arbetsmarknadsutbildningen,bristyrkesutbildning, avgränsning avarbetsmarknadsutbildning gentemot andra utbildningsanordnare ocharbetsmarknadsutbildning i företag. Detframtida behovet av arbetsmarknadsutbildning - innehåll och inriktning Inriktningen avarbetsmarknadsutbildningen måste med nödvändighet bestämmas utifrånarbetsmarknadens behov av arbetskraft och de arbetssökandes behov. Kursutbudetmåste snabbt kunna anpassas lill förändringar på arbetsmarknaden. Detframtida behovet och inriktningen av 1983/84:100 Bilaga 12 102 arbetsmarknadsutbildning är också beroende av detreguljära ui:bildnings-väsendets anpassning till efterfrågan på arbetskraft ochförelagens personalutbildning. Befolkningens utbildning utgör också en faktor att tahänsyn ull. KAFU har inte ansettdet rationellt att söka fastställa dimensioneringenoch inriktningen av arbetsmarknadsutbildning. I stället är det en väsentlig uppgift förarbetsmarknadsutbildningen att medverka till attanpassa utbudet om yrkesutbildad arbetskraft till sådana förändringar påarbetsmarknaden som inte har kunnat förutses i långsiktiga prognoser. KAFU bedömer mot bakgrund av densnabba tekniska utvecklingen och däframför allt införandet av datateknik att sammansättningen avarbetskraftsefterfrägan kommer att förändras. Omfattande utbildningsinsatserkommer därvid att behövas för att stödja konkuirenssvaga grupper. Sammanfattningsvisbedömer KAFU utifrån sin analys av de redovisade faktorerna och med hänsyn tillutvecklingen på arbetsmarknaden att behovet av arbetsmarknadsutbildning kommer att vara stortäven . Huvudmannaskapetför AMU-kurserna är delat mellan AMS och SÖ. Enligt den nuvarandeansvarsfördelningen ankommer det pä arbetsmarknadsverket att svara för denarbetsmarknadpolitiska planeringen av utbildningsinsatserna, att anvisadeltagare samt att förmedla arbete efter avslutad utbildning. Huvuddelen av de elevsocialaåtgärderna åvilar också AMS. SÖ ansvarar efter beställning från AMS förgenomförandet av utbildningenoch har ansvaret för driften av AMU- center och filialer. AMS är anslagsmyndighet förarbetsmarknadsutbildningen och har i denna egenskap ett övergripande ansvarför utbildningen som ett arbetsmarknadspolitiskt instrument. KAFU framhåller attolägenheterna med det delade huvudmannaskapet främst fär konsekvenser förflexibiliteten och för den ekonomiska styrningen och kontrollen av verksamheten.Beslutsprocessen blir onödigt komplicerad och lång med risk för att angelägnautbildningsinsatser försenaseller alt resurser inte avvecklas när behovet av en AMU-kurs minskar. Även styrningen och samordningen avverksamheten försviiras av det deladehuvudmannaskapet. Kommittén kommer sammanfattningsvis till slutsatsen attförutsättningarna för en förbättrad flexibilitet i utbildningsinsatserna skulle främjas av att ansvaret förplanering och genomförande samladeshos en huvudman som också har det fulla ekonomiska ansvaret förverksamheten. Därigenom undviks dubbelarbete och beslutsvägarna blir kortare. KAFU har vad gällerden framtida organisationen för AMU-kurserna diskuterat fyra olikaprincipmodeller. Gemensamt för dem alla är dels en långtgående decentralisering, dels attdet pedagogiska ansvaret - i enlig- Prop.1983/84:100 Bilaga 12 103 het med kommitténs direktiv - åvilar SÖ. KAFU hardessutom eftersträvat ett enhetligt huvudmannaskap för verksamheteninnebärande all den planerande funktionen och det ekonomiska ansvaret skallligga hos en och samma huvudman. KAFU: s modeller går i korthet ut på följande. SAMS-alternativetinnebär att nuvarande uppgiftsfördelning i princip bibehålls. Ettrådgivande samarbetsorgan mellan AMS och SÖ, SAMS, fär ställning av delegationoch knyts till AMS. Kursstyrelsen får ställning som. myndighet under SÖ. AMV-allernalivetinnebär alt arbetsmarknadsverket blir ensam huvudman för verksamheten. Den nuvarande kursslyrelsen omvandlas till delegation hos länsarbetsnämnden. SÖ: s uppgifterkoncentreras till det pedagogiskaområdet. SÖ-alternativetinnebär en förskjutning av ansvaret till SÖ och länsskolnämnderna. Kursstyrelsen ombildas till delegafion vid länsskolnämnden. En ny myndighetanförtros ansvaret. Kursstyrelserna omvandlas till regionala myndigheter under denna. Dennya myndighetens uppgifter skulle varaplanering, genomförande av AMU-kurserna och drift av AMU-center. Den nya myndigheten skulle tillhöraarbetsmarknadsdepartementets ansvarsområde. Enligt KAFU:smening är AMV-allernalivet del från arbetsmarknads-poliUska synpunktermest rationella alternativet med hänsyn lill verksamv uppgifter och villkor. Deavgörande argumenten för KAFU- har varit attde planerande och verkställande funktionerna därmed hålls samman i en organisation samt den framtida uppgiftsom KAFU föreslår, för AMU-centren,att mot betalning ge inbildnings- och konsullservice ät förelagen förderas personalutbildning. Flertalet av deremissinstanser, som berört frågan om arbetsmarknadsutbildningensframlida organisation - däribland statskontoret, RRV, , AMS, SAV,länsstyrelserna i G, M, O, R, U och BD län. , , ,, KF och SALF-tillstyrker kommitténsförslag alt ansvaret för arbetsmarknadsutbildningen mer entydigt läggs pä arbetsmarknadsverket.Flera av dessa har emellertidframhållit atl enbart ett enhetligt huvudmannaskap inte löser pro blemenmed den bristande flexibiliteten i arbetsmarknadsutbildningen. Bl.a. har viktenav en god överblick över resurserna och hur dessa utnyttjas understrukits som väsentlig för att öka flexibiliteten samlatt KAFU:s förslag ställer stora kravpå styrningen och ledningen av verksamhetenför att få till stånd en så god ekonomisk hushållning som möjligt. SÖ anser inte attdet delade huvudmannaskapet motverkar flexibiliteten men anser dock att det utifrånprincipiella utgångspunkter är olämpligt medett delat huvudmannaskap av det slag som gäller för arbetsmarknadsutbildningen. SÖ förordar därför enuppdelning av arbetsmarknadsulr bildningen i en mer permanent del under SÖ: shuvudmannaskap saml en mer rörligdel under AMS huvudmannaskap. Den senare skulle inle själv 1983/84:100 Bilaga 12 104 bedrivautbildning ulan repliera på andra utbildningsanordnare, företag och den fastaAMU- organisationen. Remissopinionen ärsåledes så gott som enig om alt ett enhetligt huvudmannaskap förAMU-verksamhelen är nödvändigt även om motiven och lösningarnavarierar. Vidare har flera remissinstanser, säväl de som tillstyrkersom de som avstyrker, framhållit viklen av att SÖ: s pedagogiska ansvar säkerställs och atl ett ökat samarbete medandra utbildiningsanord-nare kan åstadkommas. Avgränsning mot övrig utbildning KAFU har enligtsina direktiv ägnat stor uppmärksamhet åt avgränsningen mellanarbetsmarknadsutbildningen och annan utbildning. I della sammanhang harkommittén särskilt uppehållit sig vid frågan om vilka principer som ska gällaför när utbildningsbidrag beviljas för studier inom det reguljära skolväsendet.KAFU menar atl utbildning i första hand skall erbjudas vid AMU-kurser. Endast om det i del enskilda falletinte är lämpligt att förlägga enarbetsmarknadsutbildning vid en AMU-kurs bör utbildningsbidrag beviljas för studier inom det reguljäraulbildiningsväsen-det. Beträffandeicke yrkesinriktade studier på högre nivå än grundskola menar KAFU att sådanaendast bör beviljas om särskilda skäl föreligger. Ungdomar bör inte annat än iundantagsfall och efter ingående prövningav huruvida den planerade utbildningen är den enda tänkbara lösningen medhänsyn lill den sökandes situation, beviljas utbildningsbidrag för studier pågymnasial nivä inom komvux, gymnasieskola eller folkhögskola. Ett sådant skälkan vara arbetshandikapp som begränsar utbildnings- och yrkesvalet.Dessa regler gäller och KAFU anseratt de bör ligga till grund föravgränsningen av arbetsmarknadsutbildningengentemot den övriga vuxenutbildningen och ungdomsskolan även ifortsättningen. KAFU menar dock attdessa principer kan utvecklas ytteriigare. Arbetsmarknadsmyndigheterna har f.n. stor frihet atl besluta om utbildningens inriktning. KAFU anser detväsentligt alt denna handlingsfrihet får bibehållas även . På en punkt vill dock KAFUbegränsa denna frihet. Syftet med arbetsmarknadsutbildning är att den skall leda lillarbele. En tvåårigyrkesinriktad utbildning bör enligt KAFU i ds flesta fall vara tillräcklig för att nä detta mål. Genom attfastställa en generell gräns som gäller alla sökandegrupper utom vissaarbetshandikappade förenklas regelsystemetoch gränsdragningen mot den övriga vuxenutbildningen blir också klarare. Utbildningsbidrag inom detreguljära utbildningsväsendet börenligl KAFU:s mening endast få beviljas för kortare yrkesinriktad utbildning. Prop.1983/84:100 Bilaga 12 105 Avgränsningen mot förelagsintern personalutbildning Bristyrkesutbildning Samhället har genomden nya gymnasieskolan och utbyggnaden av arbetsmarknadsutbildningen kommit atl ansvara för dengrundläggande yrkesutbildningen medan företagen svarar för den mer bransch- ellerförelagspecifikautbildningen. Samhället har emellertid av flera olika skäl funnit anledning stödja eller bedriva även fort-och vidareutbildning av arbetskraften.Å andra sidan finns även exempel på branscher och förelag som själva svarar för den grundläggande yrkesutbildningen. Inom arbetsmarknadsutbildningens ram kan såvälbrislyrkesulbildning-en som de olika bidragen för arbetsmarknadsutbildningeni förelag tjäna som exempel på sådan vidare- eller fortbildning av anställda som samhället ansett viktigatt stödja. Bristyrkesutbildningen omfattar både grundläggande yrkesutbildningoch mer kvalificerad fort- och vidareutbildning och har i viss utsträckninganvänts som personalutbildning. Detta gäller i hög grad den satsningpå vidareutbildning till kvalificerade arbetsuppgifter inom industrin som f. n. pågår. Grundutbildningenavser tillskoll lill branscher avny arbetskraft eller utbildning för personer som arbetar i branschen men harrutinbetonade eller okvalificerade arbetsuppgifter. KAFU anser det inle möjligt eller önskvärt att göranågon definitiv gränsdragning mellan arbetsmarknadsutbildningens uppgifter och det utbildningsansvar som åvilar arbetsgivarnaför ulbiidning av anställda. KAFU menardock alt sä korta kurser som en inte bör anordnas som arbetsmarknadsutbildning,då dessa kan antas enbart ge en begränsadkompetens eller uppskolning inom ett specifikt område. KAFU föreslår atlbristyrkesutbildning även fortsättningsvis skall få bedrivas såväl regionalt som över riket som helhet.Därutöver föreslår KAFU atl arbetsmarknadsmyndigheterna i vissa lägen skall fåmöjlighet alt göra särskilda satsningar inom bristyrkesutbildningens ram medföreträde för redan anställda ochmed krav på någon form av motprestation från företagets sida. För att ytterligare slå vakt omarbetsmarknadsutbildningens fördel-ningspoliliska betydelse föreslår kommittén alt iprincip alla AMU-kurser blir tillgängliga för personer som har anställning menhar en föråldrad, kortare eller ingen yrkesutbildning. KAFU föreslår atl högst10% av alla i ett län blir Ullgängliga för denna målgrupp. föreslås, att i samråd medparterna på arbetsmarknaden, få avgöra ivilken utsträckning som denna målgrupp skall få Ullträde till AMU-kurserna i länet. Enligt AMS skulle engenerell tillgänglighet till AMU-kuserför anställda med ingen, kortvarig eller föråldrad utbildning samt särskildasatsningar för anställda i företag och branscher med s.k. flaskhalsproblem bättre uppfylla målsättningarnamed bristyrkesutbildningen än det nuvarande systemet. Prop.1983/84:100 Bilaga 12 106 anför att förslaget gynnar invandrare vilka som grupp har en svag ställning påarbetsmarknaden men är tveksamt lill om det i tider med hög arbetslöshet kommeratt ställas några platser till förfogande för redan anställda. Dearbetsmarknadspoliliska åtgärderna bordeenligt invandrarverkets uppfattning mer inriktas på förebyggande insatser för arbetslösa och förordar därför enfördelning av insatserna för arbetslösa och redan anställda. Vad gäller de olikaformerna för arbetsmarknadsutbildning i förelag utbildning vid risk förpermittering eller uppsägning, utbildning till yrken med ojämnkönsfördelning, utbildning av anställda som riskerar iirbetslös-het i sambandmed införande av datateknik, utbildning av äldre och handikappade samtpraktikanställning - har KAFU funnit att de oklarheter och brister, som dentidigare utredningen om företagsutbildning (UFU) redovisade i sittbelänkande (SOU 1977:92) Utbildning i företag, kommuner och landsting, genom förändringar iregelsystem och anvisningar, inte längre kvarstår. Enligt de fastställdabestämmelserna gäller med undantag för praktikanställning att utbildningenskall följa en plan som har upprättals avarbetsgivaren och godkänts av länsarbetsnämnden. Berörda arbetstagarorganisationerskall ges tillfälle att yttra sig över planen och även ges möjlighet att medverka i genomförandel och Ullsynen av utbildningen. Arbetsgivaren ansvarar för altutbildningen bedrivs på sådant sätt att syftet med resp. bidrag uppnäs. Arbetstagarorganisationernakan således ha ett vissl inflytande över utbildningens uppläggning och genomförande. KAFU som hadei uppgift att studera formerna för medverkan av arbetsmarknadens parter i företagsutbildningenhar funnit skäl säkerställa parternas roll när det gäller personalutbildningar.Kommittén föreslår därför all arbetsgivare och berördaarbetstagarorganisationer skall vara överens om såväl utbildningens inriktning ochinnehåll som uttagning av deltagare till alla former av utbildning av anställda, som samhället finner skäl alt stödja. Vidareanser KAFU det angeläget att reglerna för alla slag avarbetsmarknadsutbildning i företagförenklas och görs mer enhetliga i fråga om längd, bidragsbelopp, bidragsmottagare och övriga villkor. KAFUföreslär därför att samtliga dessabidrag skall få utgå under högst 960 limmar, att bidrag skall utgå även för de första vid utbildning istället för permittering, och atl detta bidrag samt bidrag till utbildning vidinförande av datateknik skall utgå även till kommuner och landsting. Med hänsyn till densnabba tekniska utvecklingen och de omfattande strukturella förändringar som arbetslivetgenomgår och som kan förväntas fortgå,anser kommittén att det är en angelägen uppgift för slalen alt stödja personalutbildning som anordnas iförebyggande syfte och som har 1983/84:100 Bilaga 12 107 mer långsiktig karaktär. Kommittén föreslår därför atlde nuvarande motiven för bidrag till arbetsmarknadsutbildning i förelag utvidgas tillatl omfatta även delspersonalutbildning som anordnas av fördelningspolitiska skäl och som syftartill att stärka positionen pä arbetsmarknaden för särskilt utsattagrupper och dels personalutbildning som anordnas inför mer omfattande strukturförändringar, t.ex. om ny teknik införs eller om del görs störreförändringar av produktionen. För alt undvika gränsdragningsproblem vad gäller ansvarsfördelningenmellan staten och arbetsgivarnaanser KAFU det befogal alt pröva dessa motiv i en försöksverksamhet. AMS har i dennafråga framhållit all om svag ställning på arbetsmarknaden blir ettsjälvständigt kriterium så bör länsarbetsnämnden eller arbetsförmedlingenmedverka vid förelagets urval av deltagare. Åldersgränsen förtillträde till arbetsmarknadsutbildning är . Undantag från denna regel får göras för dem som ärförsörjningspliktiga mot barn, handikappadeoch flyktingar. Också den som uppfyller villkoren för ersättning från erkänd arbetslöshetskassa fårbeviljas arbetsmarknadsutbildningäven om vederbörande inte har fyllt . För dessa grupper finns således ingen lägsta åldersgräns. Vidare fär densom har fyllt 18är och uppfyller villkoren för kontant arbetsmarknadsstöd (KAS)eller varit arbetslös minst enmånad och står lill arbetsmarknadens förfogande beviljas arbetsmarknadsutbildning, dock endast vidAMU-kurser. För innevarandebudgetär får också ungdomar som har fyllt 18 är beviljas utbildningsbidrag förgenomgång av kurs för arbetslös ungdom vid folkhögskola. 1979/80:145 om åtgärder för all främjaungdomars utbildning i gymnasieskolan m. m. åvilar det skolmyndigheterna att svara för åtgärder förungdomar . Grundläggande bestämmelser om kommunernas s.k.uppföljningsansvar finns fr.o.m. inskrivna i skollagen(1962:319). I direktiven till KAFU angavs att utgångspunkten för ungdomarstillträde tillarbetsmarknadsutbildning bör vara att ungdomar skall få sin utbildning inom del reguljäraskolväsendet. KAFU delar den uppfattningen,men har med hänsyn lill de mångaundanlagen från 20- årsgränsen ansett att en så sträng gränsdragninginte är ändamålsenlig. Med hänsyn till attkommunernas uppföljningsansvar upphör då ungdomarna fyller anserkommittén att detta är en lämplig åldergräns för tillträde till arbetsmarknadsutbildning. Risken för att vissaungdomar skall komma att avstå frängymnasiestudier efter och i stället vänta några är för atl beviljas gymnasiestudiermed utbildningsbidrag bör enligt kommitténs uppfattning motverkas avde restriktiva anvisningar 1983/84:100 Bilaga 12 108 som gäller för ungdomar atl få utbildningsbidragför studier inom del reguljära skolväsendel. Dessa bör enligt kommittén gällaäven fortsättningsvis. Avremissinstanserna har centrala , länsskolnämnderna i N, K, O, P,W och Y län avstyrkt en sänkning av åldersgränsen till 18år. i G län fillstyrker men anser att ungdomar endast skall få tillträde lill AMU-kurser. Defrämsta argumenten mot en sänkning är de risker som även KAFU redovisar samtatl ett parallellskolsystem förungdomar därmed skulle byggas upp. Övriga remissinstanser har tillstyrkt förslaget men därvid understrukitbehovet av samplanering på regionalnivå mellan arbetsmarknadsutbildning och gymnasieskolan. Arbetsmarknadsutbildningensuppgifter är att genom utbildningsinsatserunderlätta anställning för den som är eller löper risk alt bli arbelslös eller i övrigl har en svag ställning påarbetsmarknaden. skall företagens behov av arbetskrafttillgodoses. De övergripandemålen för arbetsmarknadsutbildningen fastställdes genom beslut omprop. 1975:45 (InU 14, rskr 178) ona riktlinjer för arbetsmarknadsutbildningen,till all varaslabiliseringspoliliska, för-delningspoliliska och tillväxtpolitiska. Jag villunderstryka ati: dessa mål ligger fast, men alt de kan ha olika stor betydelse iolika arbetsmarknadslägen. I lågkonjunkturer framträder denstabiliseringspolitiska målsättningen främsl genom en utökning av verksamheten i syfte althålla den öppna arbetslöshetennere och utnyttja lågkonjunkturen för utbildning. Dentillväxtpolitiska målsättningen kommer till uttryck genom atl arbetsmarknadsutbildningentillgodoser företagens behov av utbildad arbetskraft. Genom särskilda satsningar inombrislyrkesutbildningens ram för fort- ochvidareutbildning av anställda inom industrin till kvalificerade yrkesuppgifter för atl motverka flaskhalsproblemhar del tillväxlpoliliska målet fåttökad betydelse. Denna uppgift för arbetsmarknadsutbildningen bedömer jag för framtiden komma alt spela enstörre roll än . Arbetsmarknadsutbildningensfördelningspolitiska målsättning kommer främst till uttryck genom de grundläggande villkoren förtillträde till arbetsmarknadsutbildningen - att vara arbetslös ellerlöpa risk för arbetslöshet eller haen svag ställning på arbetsmarknaden. De förberedande kurserna inomarbetsmarknadsutbildningen är ett viktigt uttryck för det fördelningspolitiskamålet. För att uppnåsamtliga dessa syften måste utbildningen vara av god kvalitet,efterfrågad på arbetsmarknaden och upplagd med hänsyn lill kursdeltagarnasförutsättningar.