prop · G703179 · 1983-12-31 00:00:00 — Den avses ersättaockså den tidigare utbildningen till förste skötare och överskölare. Inriktningenmot operationssjukvård ersätter dels utbildning på sjuksköterskelinjenkombinerad med vidareutbildningen i operationssjukvård, dels utbildning fill operalionsassistenl.Inriktningen mot ögonsjukvård ersätter oflalmologassistenllinjen. Dennainriktning har tillförts två nya moment av utbildning, dels vid ögonoperationsavdelning,dels vid ögonvårdsavdelning. Inriktningarna mot diagnostisk radiologi och onkologiersätter motsvarande utbildningar till röntgenassislent och radioterapiassistenl. IUkhel med kommittén och remissinstanserna anser jag alt utbildningen vid samlUgasex inriktningar bör kunna ligga till grund för legifimafion som sjuksköterska. Utbildningarnasspeciella inriktning medför emellertid att den som t.ex. gått igenomutbildningen med inriktningen allmän hälso-och sjukvård inte utan vidare kantjänstgöra inomoperationssjukvården. Det är bl.a. därför av vikt för såväl denenskilde yrkesutövaren som de arbetsgivare och myndigheter som kommer all ladel av utbildningsbeviset alt yrkesinriktningen utan svårighet kan fastställasi varje enskilt fall. legitimation bör framgå inte bara alt vederbörande haravlagt sjuksköterskeexamen och fått legitimation som sjuksköterska, utan ävenvilken av de sex inriktningarna som examen avser. Behovet av övergångsbestämmelser för den personal somutbildats enligt tidigare ordning behandlar jag under avsnitt 2.6. En nordisk överenskommelse om godkännande av vissayrkesgrupper för verksamhet inom hälso- och sjukvården och velerinärväsendel träddeikraft för 16 yrkesgrupper som tillhör hälso- ochsjukvårdspersonalen. I del utredningsarbete som föregick den nordiskaöverenskommelsen gjordes en jämförelse av de olika ländernas utbildningar föryrkesutövare i de fall där en rättshg reglering av yrket fanns i minst två avländerna. För de yrkesgrupper som överenskommelsen omfattar har de utbildningarsom ligger till grund för den rättsliga regleringen i huvudsak kunnatjämställas. Enligt överenskommelsen äger den som har legitimafion eller annatgodkännande i elt land rätt till motsvarande godkännande i de övriga länderna.För de yrkesgrupper som saknar rättslig reglering i något land har i ställetangivits vilken utbildning som godtas som grund för legitimation ellermotsvarande i de övriga länderna. Med legifimerad sjuksköterska avsågs iSverige då överenskommelsen träffades grundulbildad sjuksköterska enligttidigare studieordning. Det är således denna utbildning som ligger till grundför godkännande i de övriga länderna. För vidkommande har utbildningari de övriga länderna motsvarande nämnda grundutbildning som sjuksköterskaaccepterats för legitimation här i landet. Legitimafion som sjuksköterskakommer enligt mitt förslag all i framliden ges till yrkesutövare med funktionersom ligger nära yrkesutövare som i den nordiska överenskommelsen reglerats somsjälvständiga yrkesgrupper och vars utbildningar jämställts med och givit rätttill godkännande för andra yrken än sjuksköterska i de andra länderna, I.ex.nuvarande röntgenassistenler. Vidare kommer legitimation som sjuksköterskaenligt förslaget atl ges till yrkesutövare, vars utbildningsinriktningöverhuvudtaget inle har behandlats i det nordiska utredningsarbetet (i.ex.nuvarande oftamologassistenler, operationsassistenter och radiolerapiassislenler). Inom den särskilda arbetsgrupp som tillsalts undernordiska ministerrådet med uppgift all följa tillämpningen av överenskommelsenhar de övriga fördragsslulande staterna informerats orh de nya principer förlegitimation som sjuksköterska som föreslås bli införda i . Gruppenkommer också all uppmärksamma vilka effekter de nya vårdutbildningarnai kan få på överenskommelsen. Om så bedöms nödvändigt kommer, enligtvad jag har inhämtat, gruppen atl ta initiativ fill en delöversyn avöverenskommelsen. Med den utformning som bevisen om legitimation föreslåsfå, där inriktningen av utbildningen framgår, torde den nya utbildningentämligen ' enkelt kunna inpassas i den nordiska överenskommelsen. 1983/84:179 15 Legitimeradesjuksköterskor kan efter godkänd vidareutbildning i obsle-trisk och gynekologiskvård både enhgt fidigare och nuvarande utbildning också meddelas legitimationsom barnmorskor. Den dubbla legitimationen är en konsekvens av att utbildningentill barnmorska fidigare var en direktulbildning och inte som en päbyggnadsutbildningför sjuksköterskor. Alltjämt finns ocksä yrkesverksamma barnmorskor, somerhållit sin utbildning enligt den äldre ordningen och som endast ärlegitimerade barnmorskor. Jaganser inte all del sakligt sett finns något all invända mot all en yrkesutövarekan få legitimation först som sjuksköterska och sedan som barnmorska, ulan altden först meddelade legitimationen återkallas eller på annat säll inle längreblir gällande. Yrkesutövaren har ju alltjämt kompelens som sjuksköterska ochvid eventuell framtida visad olämplighet skall i många fall ålerkallelse ske avbåda de utfärdade legitimationerna. Hänsynmåste också tas till det förhållandet att barnmorskeyrket är rättsligt reglerati de övriga nordiska länderna. Av dessa skäl föreslär jag atl bestämmelser omlegitimation behålls för gruppen barnmorskor. Bestämmelserom legitimation för ytterligare yrken inom hälso- och sjukvärden kan enligt minmening bara komma i fråga för yrkesgrupper, som har en självständigyrkesfunktion med kvalificerade arbetsuppgifter och elt särskilt ansvar för pafienlernassäkerhet i värden. Liksom bör särskild vikt tillmätas detförhållandel, alt en grupp i inle oväsentlig utsträckning vänder sig direkttill allmänheten som I.ex. Restriktivilelbör iakttas när det gäller att slafiigl reglera områden, där flertaletyrkesutövare är anställda av sjukvårdshuvudmännen. Rättslig reglering bör kommai fråga endast när behovet av skydd för patienternas säkerhet påkallar det. Enligtmin bedömning bör bestämmelser om legitimation övervägas för logopeder och psykoterapeuter.Jag har då lagt särskild vikt vid att dessa grupper bedöms komma alt bedrivaverksamhet utanför den landslingskommunala hälso- och sjukvården i inteoväsentlig utsträckning. Logopederbehandlar personer med röst-, tal- och språkrubbningar. De störstapatientgrupperna utgörs av förskolebarn med försenad språkutveckling, vuxnamed röstproblem samt personer som drabbats av tal- och språksvårigheter somföljd av hjärnskada (afatiker). Logopeder tjänstgör framför allt på de störresjukhusens s.k. foniatriska avdelningar eller på logopedavdelningar vid desjukhus som saknar foniatrisk avdelning. De är direkt underställda enklinikchef eller en överläkare. Också förskolor och institutioner förutvecklingsstörda och rörelsehindrade barn har ofta en logoped knuten tillverksamheten. Vidare tjänstgör logopeder som lärare i röst- och talvård vidlärarutbildning, scenskolor och andra utbildningsanstal- 1983/84:179 16 ter.Antalet yrkesverksamma logopeder uppgår f.n. till omkring 370. fillkommer50 yrkesutövare med logopedexamen. Elt 40-tal logopeder bedriver enskildverksamhet. Logopedernasbehandlings- och undersökningsverksamhet omfattar ett flertal olikapatientgrupper. Logopedernas insatser är av avgörande betydelse för vården avmånga patienter och arbetsuppgifterna är av självständigt slag. Logopederna hari vissa avseenden en särskild kompelens i fråga om diagnosfik och behandling.Om en logopeds arbetsuppgifter skulle anförtros någon som saknar logopedensbreda och medicinskt inriktade teoretiska och praktiska utbildning skulle delfinnas en betydande risk för alt patienternas tillstånd försämrades eller ivart fall inle förbättrades på det säll som en adekvat vård kunnat medföra. Detfinns tecken som tyder på alt gruppen enskilt verksamma logopeder kommer attöka i framliden. Jag delar av dessa skäl kommitténs bedömning atl logopederna ifortsättningen bör omfattas av bestämmelser om legifimation. De yrkesutövaresom skall kunna få legitimation är de som gått igenom den treårigahögskoleutbildningen för logopedexamen. Kommitténhar i sitt betänkande fört fram ytteriigare en grupp yrkesutövare för vilkabehovet av rättslig reglering bedömts vara stort, nämligen de s.k. psykoterapeuterna. Psykoterapiär en systematisk och målinriktad behandlingsverksamhel, bedriven medvetenskapligt grundade psykologiska metoder och med beaktande av samspelet mellanindivid och social miljö. Psykoterapin är en bland flera behandhngsmetoder förpsykiska besvär såsom neurotiska störningar, relationsstörningar,missbruksproblem, psykotiska tillstånd och kristillslånd. År1978 inrättades en päbyggnadsutbildning i psykoterapi inom den statliga delenav högskolan. Denna utbildning är uppdelad i två steg. Steg 1 omfattar 30 poängoch pågår under . Steg 2 omfattar 60 poäng och pågår . Studierna bedrivs på halvlid. Genomgången utbildning leder fram till psykoterapeutexamen. Utbildningeni psykoterapi ges också av intresseföreningar, landsting m.fl. En jämförelse avdessa utbildningar med den statliga utbildningen pågår videnheten för psykoterapiulbildning vid i samarbete medmotsvarande enhet vid i . Syftet med jämförelsen har varit atlfastställa i vilken grad andra utbildningar överensstämmer med kraven för denstatligt reglerade psykoterapiutbildningen. Helayrkesgruppen med psykoterapeutexamen eller motsvarande utbildning beräknadesvid utgången av 1983 uppgå till 425 personer. Enligt kommitténs bedömningar varca 100 av dessa enskilt verksamma på heltid. Ca 200 beräknades bedriva enskildverksamhet vid sidan av annan anställning. Patientermed psykiska besvär efterfrågar i allt större utsträckning Prop.1983/84:179 17 psykoterapin som behandlingsmetod. Efterfrågan kanförväntas öka i takt med den ökande satsningen på öppen psykiatrisk vård. Väntetiden för psykoterapeutisk behandling är lång inomden allmänna hälso- och sjukvården. Behandlingsresurserna är små. Patienternahänvisas därför ofta till enskilt verksamma psykoterapeuter utanförlandslingens hälso- och sjukvård och den sociala omsorgen. Eftersom utövningenav psykoterapeutisk verksamhet inte är reglerad, har den stora efterfrågan letttill atl även outbildade eller otillräckligt utbildade personer bedriverenskild verksamhet. Önskemål om alt frågan om behörighet att utöva psykoterapiskulle lösas framställdes av UHÄ och redan när den stadigautbildningen startade . Bakom inrättandet av den statliga psykolerapiul-bildningenlåg önskemål om att ge människor med psykiska störningar och livsproblem ökademöjligheter att få ansvarsfull och kompetent hjälp. Enligt företrädare för psykoterapeutisk verksamhet kanokvalificerad och felaktig terapi leda till svåra skador hos den behandlade.Risken för skador' ökar när behandlingen meddelas av personer utan fillräckligutbildning och erfarenhet. Den behandlandes egen livserfarenhet, engagemang ochförmåga till inlevelse kan dock vara lika vikfig som den formellautbildningen. Del är viktigt all psykolerapeulen har överblick och förmåga allhanlera de processer som han sätter igång. En god utbildning ökarförutsättningarna för en fortgående metodutveckhng inom psykoterapin. Samtidigtkan man inle bortse från risken att en oseriös verksamhet etableras på dettaområde. Utbildningen i psykoterapi förutsätter alt den studerandehar en grundutbildning för något yrke med människovårdande uppgifter, såsomläkare, psykolog eller socionom. De som avlagt psykoterapeutexamen - eller hardärmed jämförbar utbildning - har genomgående en lång gemensam utbildning ipsykoterapi men i andra avseenden ohka kompetens. Av dessa skäl har kommittén ansett atl bestämmelser omlegitimation inte bör införas för psykoterapeuter. Kommittén har i ställetföreslagit en registrering hos av dem som har psykoterapeutexameneller motsvarande utbildning. Kommitténs förslag avser atl ge dem som har enkvalificerad utbildning i psykoterapi ensamrätt alt annonsera och i övrigt tillkännagedenna kompetens samt att ställa denna grupp under särskild fillsyn. Härigenomskulle allmänheten lättare kunna få vetskap om var kompetent hjälp finns atltillgå och samhället ges fillfälle fill nödvändig insyn i den verksamhet sombedrivs. Den som införts i registret skall enligt förslaget inle kunna avförasannat än efter egen ansökan eller sedan vederbörande avlidit. Endast den somblivit registrerad skall ha rätt all ange sig vara av styrelsen registerad psykoterapeut.Enligt förslaget åUgger det den yrkesutövare som använder denna beteckning alti alla sammanhang dessutom ange sin grundutbildning. Enligt kommitténs förslagskall de registrerade psykoterapeuterna ställas under tillsynoch hänföras fill hälso- och sjukvårdspersonalen enligt fillsynslagen. 2 1983/84. 1983/84:179 18 Kommitténs förslag rörande psykoterapeuter har berörts avåtskilliga remissinstanser. Flera skrivelser i ämnet har ocksä kommit in. Samfiigatycks vara ense om att den psykoterapeutiska verksamheten behöver reglerasrättsligt fill skydd för patienternas säkerhet. Jag delar denna uppfattning.Efterfrågan på psykoterapi är stor och kan förväntas öka. Psykoterapi kaninnebära avsevärda ingrepp i patientens liv och hälsa. Jag bedömer del somangeläget att denna verksamhet kringgärdas av sådana bestämmelser altpatientens säkerhet i vården kan garanteras. Av betydelse är också atlallmänheten på ett enkelt sätt kan avgöra om den som erbjuder sina tjänster hartillräcklig utbildning för atl självständigt bedriva psykoterapi. Åtskilliga remissinstanser är kritiska fill kommitténsförslag till registrering och förespråkar andra lösningar. Också jag ställermig tveksam till att införa ytterligare en form av kompetensbevis. Den nu tecknade bilden av psykoterapifrågan visar enligtmin uppfattning all den rättsliga reglering som ligger närmast till hands fördessa yrkesutövare är legifimalionsinslitutel. Jag föreslår därför altbestämmelser om legitimafion införs också för psykoterapeuter. Legitimationbör ges psykoterapeuter med den statliga psykoterapeutexamen eller medmotsvarande utbildning och erfarenhet. Vid sidan av den statliga utbildningenfinns även annan utbildning för psykoterapeuter som fyller högt ställda kravoch som direkt bör kunna ligga till grund för legitimafion. Av de ca 420personer som bedöms ha sådan utbildning alt de självständigt bör kunna bedrivaverksamhet i psykoterapi har endast drygt 100 den statliga utbildningen. Övrigaomkring 300 personer har annan jämförbar utbildning och erfarenhet. Del ärangeläget atl vid sin bedömning av om en sökande harmotsvarande utbildning och erfarenhet som den statliga utbildningen ger beaktaräven dokumenterad erfarenhet av psykoterapeutiskt arbete i kombination medsärskild personlig fallenhet för sådan verksamhet. Den särskilda ekvivaleringsgruppsom arbetat bör kunna ge erforderligtbeslutsunderlag när del gäller alt bedöma vilka utbildningar och vilken erfarenhetsom vid sidan av den statliga utbildningen skall kunna ligga till grund förlegitimation. I likhet med kommittén anser jag att den legifimerade psykolerapeulenalltid skall vara skyldig alt ange sin grundutbildning. På detta sätt markerasför allmänheten all psykoterapiulbildningen är en päbyggnadsutbildning förflera olika yrkesgrupper och inte en grundutbildning som leder fram till enenhetlig yrkeskompetens. 2.2.2 Bevis om specialistkompetens Mitt förslag: Bevisen om specialistkompetens för läkareoch tandläkare behälls i nu gällande utformning. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt förslag (Se betänkandet, s. 164 f). (Se bilaga 3 avsnitt II). Skälenför mitt förslag: En läkare får för allmänheten ange att han är speciahsl inomen viss gren av läkarvetenskapen, eller i övrigt har särskild kunnighet i den,endast om han uppfyller de villkor som regeringen eller, efter regeringensbemyndigande, föreskriver och fält bevis omspecialistkompetens. Överträdelse kan medföra böter. Motsvarande gäller förtandläkare. Detär angelägel att den fullgjorda vidareutbildningen även i framliden på någotsätt dokumenteras i ett bevis eller intyg. Bestämmelsen om rätten atl få bevisom specialistkompetens bör enligt min mening behållas. 2.2.3Kompetensbevis för personal med utländsk utbildning Mittförslag: Särskilda kompetensbevis bör även i fortsättningen kunna utfärdas förviss personal med utländsk utbildning. De närmare bestämmelserna härom börmeddelas av regeringen. Kommitténsförslag: Överensstämmer i sak med milt förslag. Kommittén föreslår dock attbestämmelserna om personal med utländsk utbildning arbetas in i lagen (sebetänkandet s. 165 f). Remissinstanserna:Några remissinstanser ullalar tveksamhet till all de detaljerade bestämmelsernaom personal med utländsk utbildning tas in i lag (se bilaga 3 avsnitt V). Skälenför mitt förslag: Efter bemyndigande har regeringen utfärdatbestämmelser om legifimation och behörighet för hälso- och sjukvårdspersonalmed utländsk utbildning. Bestämmelserna finns intagna i förordningen (1983:751)om legitimation eller annan behörighet för hälso-och sjukvårdspersonal medutländsk utbildning. I förordningen finns intagna detaljerade bestämmelserbl.a. med anledning av den överenskommelse som reglerar den gemensamma nordiskaarbetsmarknaden för hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. Särskildabehörighetsbevis utfärdas för vissa yrkesgrupper med utländsk utbildning. Detbör även i fortsättningen finnas möjlighet all utfärda sådana bevis. Jagkan.förutse all ändringar fortlöpande kan behöva ske framför allt av bestämmelsernasom rör personal med utbildning i annat nordiskt land. Bl.a. prakfiska skältalar således för all regleringen av legitimation och behörighet för personalmed utländsk utbildning även i fortsättningen sker i förordningens form.Bemyndigandet för regeringen atl meddela sådana föreskrifter bör flyttas övertill den nu föreslagna lagen. Prop.1983/84:179 20 2.3 Behörighet att utöva yrke eller verksamhet m.m. 2.3.1 Rättsverkningar knutna till kompetensbevisen Mitt förslag: De rättsverkningar som knyts tilllegitimationen eller de andra kompetensbevisen är ensamrätt atl mot ersättningutöva visst yrke och ensamrätt att använda yrkestitel eller yrkesbeteckning. Kommitténs förslag: Överensstämmer med mitt förslag (sebetänkandet s. 167 ff.). Remissinstanserna: Godtar kommitténs förslag (se bilaga 3,avsnitt III). Skälen för mitt förslag: Statens övergripande ansvar för pafienlernasliv och hälsa har varit utgångspunkten för de inskränkningar i näringsfrihetensom gjorts på hälso- och sjukvårdens område. Genom alt utfärda kompetensbevis, av vilka legifimationenär av särskild betydelse, ger staten en generell garanti för atl deyrkesutövare som fåll sådana bevis har de kvalifikationer som krävs för en vissyrkesutövning inom hälso- och sjukvården. Till bevisen har för vissayrkesgrupper knutits rättsverkningar som innebär ensamrätt atl mot ersättningutöva yrke eller skydd för yrkesfilel eller yrkesbeleckning. har beslutals för verksamheter, där del har ansetts föreliggasärskilda risker för patienternas liv och hälsa. Dessa bestämmelser har kommit till vid olika tidpunkterför de skilda yrkesgrupperna. Detta har medfört atl bestämmelserna återfinns ien rad författningar av olika dignitet och att rättsverkningarna - även närdetta inte är sakligt motiverat - i stor utsträckning skiljer sig mellan de oUkayrkesgrupperna. Jag föreslår att den aktuella regleringen samlas i enförfattning. Mitt förslag innebär att rättsverkningarna görs så enhetliga somdet sakligt sett är möjligt för de berörda yrkesgrupperna. 2.3.2 Behörighet att utöva yrke Mitt förslag: Behörighetskrav för alt få utöva yrketbehålls för barnmorskor, läkare och tandläkare. Behörighetskravet knyts tilllegitimationen. Tandhygienister och vissa tandsköterskor har en formav ensamrätt atl utöva sin verksamhet. I avvaktan på att en särskild översyngörs om ansvars- och arbetsförhållanden inom tandvården förs de nuvarandebestämmelserna i sak oförändrade över till den nya lagen. Apotekares och receptariers behörighet atl utövaverksamhet regleras f.n. genom föreskrifter meddelade av socialstyrelsen.Föreskrifter om dessa yrkesgruppers behörighet förs också in i den nya lagen. Kommitténs förslag: Överensstämmer med milt förslag vadavser yrkesgrupperna barnmorskor, läkare, tandläkare och den s.k. assisterandetandvårdspersonalen. Kommittén anser att det allmännas infiytande överdetaljhandeln med 1983/84:179 21 läkemedelär sådant atl det inte finns behov av statliga föreskrifter som reglerarbehörighet alt utöva yrke eller behörighet för tjänster för apotekare och receptarier(se betänkandet s. 167-176). Remissinstanserna: De somhar yttrat sig över denna del är i huvudsak positiva till kommitténs förslagvad avser barnmorskor, läkare, landläkare och den assisterandetandvårdspersonalen. Flera remissinstanser anser att det finns behov av enstatlig reglering av apotekares och receptariers verksainhel (se bilaga 3,avsnitt III). Skälenför mitt förslag: Rätten att utöva yrke som barnmorska, läkare och tandläkareär förbehållen den som har legitimation eller på andra sätt är behörig altutöva yrket. För vissa grupper bland den s.k. assisterande tandvårdspersonalenfinns en viss ensamrätt atl utöva verksamhet. Detsamma gäller också för farmacevter,dvs. apotekare och receptarier, som har en ensamrätt atl färdigställa läkemedelsom ordinerats på recept eller beställts för utiämnande frän apotek. Dennu nämnda regleringen gäller för dem som har svensk utbildning. För dem som hargått igenom utbildning utomlands krävs enligt den förordning som reglerarlegitimation m.m. för hälso-och sjukpersonal med utländsk utbildningsocialstyrelsens godkännande i den män yrkesverksamheten är reglerad. Dettainnebär för grupper som omfattas av bestämmelser om legitimation krav på svensklegitimation och för övriga grupper, I.ex. farmacevter, ett av socialstyrelsensärskilt utfärdat behörighetsbevis. Förobehörig utövning av verksamhet på hälso- och sjukvårdens område stadgas straffi den s.k. kvacksalverilagen. Motsvarande gäller för obehörig utövning av tandläkaryrketenligt lagen (1963:251) om behörighet att utöva tandläkaryrket (tandläkarbehörighetslagen).Den som ulan erforderlig utbildning utför arbetsuppgifter som kan delegerastill tandhygienister och vissa tandsköterskor kan dömas för obehörig utövningav tandläkaryrket. Iytterligare ett avseende finns en begränsning av rätlen all utöva yrke, nämligenför dem som fått sin legitimafion återkallad. Deslegilimerade läkare ellerlandläkare som mot ersättning utövar yrket kan dömas till straff. Fördeslegitimerade sjuksköterskor är det förbjudet men inte straffbelagt att utövayrket. Detsamma torde gälla för, barnmorskor. Legitimationen för grupperna glasögonoptiker,psykologer och sjukgymnaster innebär inle någon ensamrätt till yrkesutövningoch beslut om deslegifimering hindrar därför i och för sig inte den fortsattayrkesverksamheten. Det bör dock noteras att endast den legitimerade optiker,som har gäll igenom den utbildning som föreskrivit ellerförklarats behörig av styrelsen, får utprova eller tillhandahållakontaktlinser. Enförutsättning för behörighet all utöva lakar- eller tandläkaryrket är legitimation,särskilt förordnande alt utöva yrket eller beslut om begränsad behörighet altutöva yrket. För barnmorskor är legitimationen förutsättningen föryrkesutövning. Legitimation utgör inte någon förutsättning för behörighet atlutöva sjuksköterskeyrket, medan däremot ålerkallelse av 1983/84:179 22 legitimationengör sjuksköterskans verksamhet i yrket mot ersättning otillåten. Behörigheten atlutöva yrke erhålls för gruppen farmacevter redan genom utbildningsbeviset.Motsvarande gäller för vissa grupper bland den s.k. assisterandetandvårdspersonalen. Den som utomlands gått igenom utbildning till bl.a. farmacevteller landhygienist bhr som nämnts behörig all vara yrkesverksam här i landetförst efter särskilt godkännande av . Behörighetskravenbör enligt min mening kunna begränsas till områden där en inle obetydligenskild verksamhet förekommer - eller kan komma atl utvecklas - och därdessutom riskerna för patienterna är betydande. Behörighetskrav för att utövayrke behövs endast för ett fåtal grupper av yrkesutövare.