mot · G702169 · 1983-11-22 00:00:00 — m. fl. Ny organisation för postverket (prop. 1983/84:34) Postens nuvarande organisation med indelning i 7 regioner och 59 förvaltningsområden baseras dels på beslut av vårriksdag, dels på den s. k. . Denna omorganisation har bl. a. inneburit en halvering av antalet lokala postområdesförvaltningar med tillgång till kvalificerad administrativ personal. Vi var redan då tveksamma till en så kraftig reducering av antalet lokala stödjepunkter inom postverket, men då motivet angavs vara att denna gav möjlighet till en kraftig decentralisering av befogenheter från central och regional till lokal nivå motsatte vi oss inte beslutet. I sammanhanget bör dock noteras att remissinstanser som statskontoret, och statens personalnämnd 1976 påtalade brister i det då framlagda organisationsförslaget (prop. 1975/76:167 s. 49-51). Det tar ju alltid relativt att genomföra en så långtgående omorganisation som den som föreslogs 1976. Enligt vad vi erfarit har många postområdesförvaltningar inte fått sin uppsättning av välutbildad och kvalificerad administrativ personal klar förrän . Trots att det alltså inte fanns några rimliga möjligheter till en utvärdering av lokala organisation , startade postverkets ledning en ny utredning (CRU). Av tre framlagda förslag har verkets ledning fastnat för det mest långtgående och det är detta förslag som presenteras i proposition 1983/84:34. Genom att ändra benämningen för vissa postområden till postregioner vill postverket uppenbarligen ge intryck av att det skulle röra sig om en ökad delegering och en möjlighet att föra de väsentliga besluten närmare kunderna. Så är emellertid enligt vår mening inte fallet. För att belysa detta är det nödvändigt att i stora drag redovisa vilka befogenheter region- resp. postområdesförvaltningarna har. har att utarbeta en budget för kommande budgetår. Denna budget granskas och i vissa fall justeras vid aktuell regionförvaltning, varefter en budget upprättas för regionen och överlämnas till centralförvaltningen för att ingå som en del av postverkets totala budget för det aktuella budgetåret. Chefen för ett postområde har sedan i stort sett oinskränkta befogenheter att inom sitt förvaltningsområde och sina budgetramar vidta ändringar i servicenivå vid såväl fasta postanstalter som för sortering och distribution av försändelser etc. På dessa för kunderna väsentliga områden finns alltså inga ytterligare befogenheter att delegera. Om man bortser från med sina i viss mån speciella problem, så innebär det nu framlagda förslaget, att 50 självständiga postområdesförvaltningar reduceras till 25 postregioner med oförändrade befogenheter, när det gäller generell service vid postanstalter och i brevbäring etc. Därmed menar vi att propositionens påstående att nu framlagda förslag skulle leda till att besluten i ökad utsträckning kommer att fattas nära kunderna saknar täckning! (1976 beslutades egentligen om 8, men den åttonde har aldrig inrättats) har som viktigaste uppgift att granska postområdesförvaltningarnas budgetförslag och omarbeta dem till en budget för hela regionen. För denna budget har man fullt budgetansvar. Betydande besparingar har ofta kunnat göras bl. a. på inventarieanskaffningssidan genom att regionen kunnat få till stånd utnyttjande av övertaliga inventarier från ett postområde för användning inom ett annat postområde. Därigenom har nyanskaffning kunnat elimineras i dessa fall. De nya regionförvaltningarna kan ju inte tillåtas fungera som fria satelliter, utan även måste deras budgetförslag granskas. Men eftersom nuvarande regionförvaltningar upphör att fungera som budgetansvariga enheter, måste uppenbarligen denna granskning förläggas till centralförvaltningen/huvudkontoret. Detta måste innebära en påtaglig centralisering av ett viktigt arbete som man förlorar tillgången till den lokalkännedom som ovedersägligen finns vid de nuvarande sju regionerna. En annan viktig uppgift för regionerna är att samordna anskaffningarna av nya postlokaler, antingen det rör sig om att förhyra eller bygga sådana. För detta krävs speciell kompetens och god lokalkännedom, något som knappast kan byggas upp vid de nu föreslagna 33 postregionförvaltningarna. Även här finns det påtagliga risker för en återflyttning av dessa ärenden till central nivå. Detsamma gäller om än med något mindre styrka för handläggningen av de för personalen så viktiga befordringsfrågorna. Sannolikt kan dock en något ökad delegering ske till lokal nivå. Men å andra sidan är det mycket troligt att en ganska betydande del av de vid regionerna handlagda personalärendena måste överföras till central nivå för att säkra kompetens och likformighet vid handläggningen. Mycket talar också för en liknande utveckling när det gäller handläggning av s. k. försvarsärenden, som också kräver speciell kompetens och överblick för att en samordning med totalförsvaret skall kunna åstadkommas. Sammanfattningsvis finner vi alltså, att den föreslagna omorganisationen avseende den regionala och lokala nivån inte för besluten närmare kunderna utan snarare innebär en påtaglig centralisering av beslut som direkt berör kunderna eftersom antalet postkontor med full kompetens (utanför ) halveras. I övrigt torde förslaget att slopa de 7 regionförvaltningarna endast i ringa mån medföra ökad decentralisering utan snarare en risk för ett återförande av vissa arbetsuppgifter till central nivå. Vi ställer oss därför bakom statskontorets uppfattning att innan man omorganiserar centralförvaltningen krävs en fördjupad belysning av frågor rörande styrning och kontroll. Vi delar också RRV:s tvivel på det ändamålsenliga och rimliga i att verkschefen enligt föreliggande förslag skulle få över 40 enheter sig direkt underställda. Vi tror inte heller att föreslagna lednings- och styrformer i praktiken kommer att ge verkschefen möjlighet att styra verksamheten. Vi är medvetna om att det i propositionen hävdas att: De postområden, som inte kommer att bilda egna regioner, kommer att ingå som postområden i de nya regionerna. Postområdeschefen blir delansvarig inför regionchefen för att målen uppnås. Detta kan möjligen vara sant efter omorganisationen, så länge man har tillgång till nuvarande personal med genomgången administrativ kurs. Men all erfarenhet visar att sådan personal i karriären snabbt söker sig till överordnade nivåer, när befordringsutsikterna vid det egna kontoret försvinner. I utredningen har ju också klart angetts att ett av syftena är att koncentrera den bäst utbildade administrativa personalen till färre orter för att höja den administrativa kompetensen där. Men att man reducerar tillgången på personal med akademisk utbildning på de degraderade postområdesorterna förbigås med tystnad. Detta kan vi för vår del inte underlåta att påpeka, eftersom samhällets ansträngningar att främja närings- och kulturliv även utanför de stora befolkningscentra därmed motverkas. I propositionen hävdas visserligen också att: De orter som inte blir regionhuvudorter enligt förslaget och där det finns områdesförvaltningar kommer vid genomförandet inte att vidkännas någon minskning av antalet administrativa tjänster. Detta har naturligtvis skrivits för att dämpa de farhågor vi ovan redovisat. Men vi måste också påpeka en annan sak. betecknades endast de tjänster, vilkas innehavare måste ha genomgått postassistent/administrativ kurs, såsom administrativa. är det ett brett spektrum av befattningar, som hänförs till gruppen administrativa tjänster och där innehavarna bara behöver ha genomgått en relativt elementär vidareutbildning ovanpå en grundskolekompetens. Vi är dess värre övertygade om att de orter, som inte föreslagits få en av de nya regionförvaltningarna, relativt snabbt kommer att utarmas på postpersonal med utbildning på akademisk nivå. Detta kommer att negativt påverka situationen för de aktuella orterna. Vi kan tyvärr inte undgå känslan av att det framlagda förslaget till omorganisation av postverket mera syftar till att förbättra styrningen av verksamheten är till en delegering av befogenheter till regional och lokal Postens ledning fullföljer ju inte ens beslut utan startar i stället en ny utredning, som sedan användes som skäl för att stoppa fortsatt delegering av arbetsuppgifter och befogenheter från centralförvaltningen. Vi menar att f. n. är det mest ändamålsenligt att fullfölja omorganisation genom att fortsätta överflyttning av arbetsuppgifter från central till regional resp. från regional till lokal nivå. Skulle i undantagsfall någon smärre justering av den lokala förvaltningsnivån bedömas nödvändig, ligger ju detta helt inom poststyrelsens kompetensnivå och kräver inga beslut av . Ett annat tecken på hur storstadscentrerat hela förslaget är inriktat, är med hur olika mått man uppenbarligen mäter. har ju visserligen sina speciella problem, men geografiskt är det ju fråga om ett relativt begränsat område. Detta bör ju rimligen underlätta situationen för aktuella beslutsfattare. Å andra sidan är det ju så att de bäst betalda befattningarna kommer att återfinnas på de nu föreslagna regionkontoren. Mot denna bakgrund är föreslagen regionindelning anmärkningsvärd, när den relateras till . Låt oss nedan redovisa fakta enligt propositionen: region omfattar 3 046 anställda och 294 000 hushåll 3 895 359 400 10 473 792 100 Hur många regionförvaltningar skall det då bli i resp. områden? Jo, i och räcker det enligt förslaget med vardera en regionförvaltning under det att man föreslår åtta regionförvaltningar i ! Kommentarer torde vara överflödiga. I propositionen understryks vikten av förbättrad marknadsföring och satsning på nya kunder/produkter. Vi har givetvis inget att erinra mot en sådan målsättning för postverkets verksamhet. Men låt oss då påminna om vad som angavs som ett av målen proposition (s. 1): Samtliga regionala centra i landet avses få s k ortpostkontor med utbyggda administrativa och marknadsmässiga resurser. I varje kommun planeras vidare postkontor med personal som särskilt har utbildats i marknads- och produkthänseende. Vi förutsätter givetvis att postverkets ledning fullföljt dessa viktiga satsningar på marknadsföringen, varför man nu bör ha ett väl förgrenat nät för ännu bättre marknadsföring. Därtill kommer att det vid samtliga nuvarande 59 postområdesförvaltningar finns kunnig och ännu bättre utbildad personal, som har dagliga kontakter med företag, institutioner och andra kunder. Mot denna bakgrund kan det nya förslaget med koncentration till blott ca 25 orter i vart fall inte innebära något positivt för verkets marknadsföring och strävan att komma in på nya marknader. Tvärtom torde födslovåndorna i samband med genomförandet av den nya organisationen efter beslutet negativt påverka marknadsföringen, eftersom många ledande funktionärer kommer att tvingas byta bostadsort för att inte gå miste om befordran. Vi vill dock i detta sammanhang föreslå en åtgärd, som inte kräver någon omorganisation, men som skulle kunna tillföra posten nya inkomster och ge berörda kunder en efterlängtad förbättring av servicen. Vi vet alla att styckegodset är ett problem för SJ och medför stora förluster. är kunderna missnöjda, eftersom SJ har ett så glest nät av stationer etc. att kunderna får långa transportvägar vid såväl inlämning som avhämtning av sådant gods. Om postverket - åtminstone vid flertalet postanstalter - höjde maiximivikten för postpaket till förslagsvis , skulle detta leda till en påtaglig serviceförbättring för kunderna. Med den bilpark m. m. som postverket nu förfogar över borde en sådan radikal förbättring av postpaketservicen vara möjlig och leda till ökade inkomster. skulle SJ:s problem reduceras i motsvarande mån. Såvitt vi kunnat finna, har några belagda ekonomiska fördelar med omorganisationen inte redovisats vare sig i betänkandet eller i postverkets utredning och förslag. Om man överhuvudtaget skall genomföra en så här stor omorganisation av postverket, bör den med säkerhet innebära ett bättre ekonomiskt utfall och en bättre service. Vi kan inte finna att något av dessa krav är uppfyllt. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att måtte avslå yrkandena 1-3 i proposition 1983/ 84:34, 2. att måtte som sin mening ge regeringen till känna att postverkets organisation även bör baseras på de sju nuvarande regionerna, 3. att måtte som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande behovet av fortsatt delegering av arbetsuppgifter och befogenheter till regional och lokal nivå, 4. att måtte ge regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande höjning av maximivikten för postpaket. () () minab/gotab 1983 77241