ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G702116 · 1983-01-01 00:00:00 — m. fl. Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m. 1983/84:40) Utbildningsradion I proposition 1983/84:40 föreslås under en besparing på 50 milj. kr. för /86 på som helhet. Vidare föreslås att utbildningsradions (UR) verksamhet, vilken kostar ca 120 milj. kr. , övergår från att vara skattefinansierad till att bli avgiftsfinansierad. Propositionen anger att UR:s programproduktion för etersändning bör bli en naturlig del av koncernens ordinarie programverksamhet och t. ex. omfatta nuvarande barnprogram och program av allmänt folkbildande karaktär. Övrig produktion förutsätts vara läromedelsproduktion på kassett eller i tryckt form. Mot bakgrund av propositionens förslag finns det anledning understryka det stora värde som ligger i de delar av UR:s verksamhet som vänder sig till ungdomsskolans elever. Programmen kan utgöra ett stöd för undervisningen i skilda ämnen, inte minst främmande språk. För glesbygden, med dess begränsade tillgång till andra möjligheter att bredda och fördjupa undervisningen, är UR:s arbete av betydande intresse. Det bör då även noteras att det i stor utsträckning är UR:s etersända program som utnyttjas. Detta är särskilt påtagligt på låg- och mellanstadiet. Den här beskrivna verksamheten får inte gå förlorad. Det faktum att måste fortsätta producera och sända utbildningsprogram innebär därmed inte automatiskt att bolaget skall bestå. En alternativ modell är att ge en begränsad grupp inom ansvaret för att renodlade utbildningsprogram produceras genom att beställningar läggs ut inom eller utom . På så sätt skulle en sundare konkurrens mellan olika producenter kunna uppstå. Denna service till i första hand skolan och folkbildningen bör så långt möjligt vara avgiftsfinansierad. Kostnadstäckningen måste då vara väsentligt bättre än vad den är . Enskilda konkurrenter till SR skall kunna sälja utbildningsprogram till kommunerna. Program av mer allmänt informerande karaktär skall inte falla inom ramen för verksamheten med utbildningsprogram utan vara ett ansvar för bl. TV, riksradio- och lokalradiobolagen. En översyn av och verksamhet med ovan angiven inriktning bör påbörjas. Någon ökad belastning av rundradiofonden och därav följande höjning av licensavgifterna bör således inte komma till stånd. I fråga om Radio-koncernens finansiering finns anledning erinra om de förslag till skärpta rationaliseringskrav och försöksverksamhet med reklam i TV som tidigare framförts av moderata samlingspartiet (motion 1982/83:1855). Rationaliseringspotentialen kan sättas till i stället för nuvarande . Reklamintäkter torde därutöver avsevärt minska behovet av intäkter från licensavgifter. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar att med avslag på hemställan 1 och 3 i berörd del i proposition 1983/84:40, bilaga 6, godkänna vad som i motionen förordats om utbildningsradions programverksamhet och om inriktningen av de framtida besparingsåtgärderna inom och förberedelserna härför, 2. att beslutar att bifalla hemställan 2 och 3 i berörd del. . () () () () () ()
mot · G7021360 · 1983-01-01 00:00:00 — m. fl. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1983/84:1359 föreslås att hemställer att regeringen - i avvaktan på förslag om genomgripande reform av socialförsäkringssystemet - för framlägger förslag som innebär att vårdbidraget skyddas så att det ej kan tas i mät för exempelvis skatteskuld. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · G7021407 · 1983-01-01 00:00:00 — m. fl. Dagspressen är en omistlig del av den svenska opinionsbildningen. Därför har staten /72 genom olika former av pressstöd sökt bidra till att behålla antalet dagstidningar intakt. Det direkta statliga stödet till dagspressen driftbidrag och samverkansstimulans i olika former: produktionsbidrag, etableringsstöd, samdistributionsrabatt osv. har en avgörande betydelse för minst en tredjedel av dagstidningarna. Presstödet infördes därför att en omfattande tidningsdöd hotade att slå ut andratidningarna på flertalet orter i . har detta visat sig vara väl använda pengar. Tidningsdöden hejdades, och de svenska dagstidningarnas standard förbättrades såväl tekniskt som redaktionellt. 1984 kommer att bli ett synnerligen besvärligt år för flertalet tidningar med svag ställning på marknaden. Frysningen av det selektiva produktionsbidraget drabbar hårdast tidningar med en stor del av intäkterna i form av statsstöd, dvs. de vars marknadsläge är sämst och följaktligen också de som har de sämsta förutsättningarna att kompensera presstödets urholkning med ökade intäkter från abonnemang och annonser. Sålunda förlorar en landsortstidning med intäkter på 50 milj. kr. och med 13 milj. kr. i presstöd 1,3 milj. kr. vid tioprocentig kostnadsökning och oförändrad försäljningsvolym. Det motsvarar drygt sju tjänster i en organisation som på de flesta tidningar redan är hårt rationaliserad. Dagspressens upplagesiffror är f. n. vikande, och annonsmässigt förväntas 1984 bli ett mindre gott år. Det finns alltså anledning att förmoda att flera av de tidningar som är mest beroende av presstöd kommer att hamna i allvarlig ekonomisk kris, en kris som en del av dem sannolikt inte kommer att kunna ta sig ur. Stora områden av vårt land saknar konkurrens mellan tidningar företrädande olika meningsinriktningar. Tendensen pekar just nu på att flera monopolområden kan uppstå om inte snabba åtgärder sätts in för att stärka stödet till pressen. I många sammanhang har framhållits vikten av att pröva olika möjligheter till produktionsvinster och kostnadsbesparingar genom interna rationaliseringar och samverkan mellan tidningsföretag. Så har också skett inom och mellan flera tidningsföretag. Även om kanske inte möjligheterna till rationaliseringar inom tidningspressen är uttömda, så har det i den praktiska verkligheten visat sig att t. ex. byte av teknik tar än väntat och medför fler följdkostnader än beräknat. Det ter sig mot denna bakgrund nödvändigt att skyndsamt genomföra en sådan förändring av presstödet att en ytterligare monopolisering av dagstidningsmarknaden kan förhindras. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om behovet av skyndsamma åtgärder för att förhindra en ytterligare monopolisering av dagstidningspressen. () () AXEL () ()
mot · G7021576 · 1983-01-01 00:00:00 — m. fl. Samordning av arbetsskadeförsäkringen med den allmänna försäkringen Arbetsskadeförsäkringen har en särställning inom socialförvaltningen. Om en arbetsskada konstateras blir ersättningen i regel mot normalt . Samma sjukdom eller skada kan hos två individer ge olika ersättning beroende på var och när skadan inträffar. Detta kan inte anses tillfredsställande eftersom individens behov av stöd från samhället är lika stort oberoende av om en skada eller sjukdom som nedsätter arbetsförmågan inträffar på arbetet eller . Skadeståndstanken - att en skada föranledd av arbetet moraliskt sett måste ge full ersättning - har tillsammans med tanken att försäkringen skall vara miljöbefrämjande utgjort grunden för arbetsskadeförsäkringens kompensationsnivå. Denna faktors betydelse bör dock prövas mot kravet på rättvisa mellan olika individer med ensartade stödbehov. Skillnaden mellan t. ex. sjukförsäkringens och arbetsskadeförsäkringens ersättningsnivåer - 90 resp. - ger egendomliga effekter vid tillämpningen. Eftersom även färden till och från arbetet är skyddad av arbetsskadeförsäkringen gäller det för den som faller och skadar sig på hemmets tröskel vid avfärden att falla utåt, dvs. Då blir ersättningen . Faller han inåt blir den . Flera egendomligheter kan påvisas. En försäkrad som t. ex. avviker från färdvägen till arbetet för att köpa en bok går miste om arbetsskadeersättning om en skada inträffar just under den lilla avvikelsen. Det är givet att den påtalade skillnaden i kompensationsnivå har direkt styrande effekt med en strävan att så ofta som möjligt påvisa samband mellan arbete och skada. De administrativa kostnaderna för att bestämma om en skada eller sjukdom skall räknas som arbetsskada eller vanlig skada är omfattande. kan enbart den delen vid försäkringskassorna inom landet beräknas kosta bortåt 70 milj. kr. Dessa medel kan med fördel användas på annat sätt, t. ex. med direkt arbetsmiljövårdande effekter. Åtgärder för att påvisa samband mellan arbete och skada skapar också en omfattande och onödig byråkrati. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär en utredning om på vilket sätt arbetsskadeförsäkringen och den allmänna försäkringen kan samordnas så att skillnaden i ersättningsnivå försvinner och därmed orättvisor, onödig byråkrati och tunga administrativa kostnader försvinner. () () () ()
mot · G7021606 · 1983-01-01 00:00:00 — När anslaget , vanligtvis , fördelas på vuxenutbildningsnämnden (VUN) är detta uppdelat i kvotgrupper. VUN får ett anslag för grundskolenivån, ett anslag för gymnasienivån, som i sin tur skall delas upp i ett anslag för korta gymnasieutbildningar, högst två terminer, och en bit för långa gymnasieutbildningar, mer än två terminer. Dessutom får VUN ett anslag för timstudiestöd, ett anslag för dagstudiestöd och ett anslag för statsbidrag för uppsökande verksamhet. Detta innebär att VUN har en uppdelning av pengarna på de olika anslagsposterna som inte får ändras. Ansökningstillfället är det ojämförligt största tillfället under budgetåret. Då beviljas studiestöd både för höstterminen och för vårterminen, alltså för hela läsåret. Om det då skulle visa sig att det inte kommit in tillräckligt med ansökningar på en kvotgrupp för att göra av med anslaget som man avsatt för detta ansökningstillfälle så kan inte, enligt regleringsbrevet, pengarna flyttas över till en annan kvotgrupp där man kanske har mera ansökningar och en hårdare konkurrens om pengarna. Förhållandet är likartat när det gäller tim- och dagstudiestöd. Även här kan det vid ansökningstillfällena visa sig att man har över i den ena gruppen men att man har ansökningar i den andra kvotgruppen som överstiger det tillgängliga beloppet. Därför menar vi att det är rimligt att VUN själv får ett klumpanslag för samtliga studiestöd och att VUN sedan själv får fördela medlen till de olika kvotgrupperna utifrån det bedömda behovet i länet. Vi är ju medvetna om att länen är olika och i synnerhet kan man säga att inte liknar något annat i något avseende. Däremot kanske det är lämpligt, och dessutom kanske svårt att få gehör för, att statsbidraget utgör en egen kvotgrupp där man inte får överföra pengar varken till eller från. Där är heller inte några olägenheter med om man har ett fast anslag för just den uppsökande verksamheten. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till åtgärder syftande till att vuxenutbildningsnämnderna erhåller klumpanslag för egen fördelning på de olika studiestödsformerna. den 25 januri 1984 () ()
mot · G7021681 · 1983-01-01 00:00:00 — Motion 1983/84:1681 Alkoholskadorna kostar samhället mycket pengar. , har summan till ca . Kostnaderna för förebyggande åtgärder beräknar han till endast 2,2 miljarder av dessa. Man räknar också med att det finns 10000 till 15000 tunga missbrukare av narkotika och 30000 avancerade missbrukare. Av dagens ungdomar mellan 1? och har uppåt 200000 prövat narkotika. En viss nedgång har skett i de lägre åldrarna glädjande nog. Det är viktigt att ungdomarna tidigt uppmärksammas på problemen. Därför är det förvånande att man i årets budgetproposition avslår SÖ:s yrkande om medel för ANT-åtgärder, som föreslagit och som gäller för /84. SÖ har även begärt medel för upplysningsverksamhet om alkohol, narkotika och tobak genom länsskolnämnderna, vilket föredragande inte heller beräknar medel till. Det är oerhört viktigt att det inte uppstår ett glapp genom att en proposition inte läggs fram och kan behandlas förrän sent . Det hade ju varit naturligare att man i avvaktan på denna proposition hade fortsatt med verksamheten och anvisat medel. Vi anser att man under alla omständigheter bör se till att ANT-verksamheten kan fortsätta kontinuerligt även under /85. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att skolans ANT-verksamhet bör bedrivas även under /85. () ()
mot · G7021765 · 1983-01-01 00:00:00 — Motion 1983/84: 1765 trafikpolitiska beslut innebaren uppdelning av landets järnvägsniit i tre delar. Ett riksnät bestående av affärsbanorna samt vissa interregionala linjer. Övriga banor delades in i en grupp där fortsatt persontrafik skulle prövas och en där ytterligare utredningar skulle genomföras. Järnvägen kom att föras till den grupp där fortsatt persontrafik skulle prövas. I propositionen (1978/79:99) karakteriserades dessa bandelar på följande sätt: - Resandefrekvensen beräknades bli låg även med hänsyn till ett begränsat befolkningsunderlag i de områden som betjänas av bandelen. - Resandeutvecklingen hade varit klart vikande . - Resorna på banan görs över korta avstånd, och linjen kan inte sägas utgöra någon betydelsefull länk i det interregionala nätet. Järnvägen JönköpingVaggeryd stämmer dåligt in på dessa tre kriterier. Banan som är sammanbinder länets största tätort. i , genom ett mer eller mindre sammanhängande tätortsområde, passerar tätorterna . och Byarum, i vilka betydande nybyggnationer skett . har regional betydelse eftersom den ansluter till NässjöHalmstadbanan i . Resande från och de sydvästra delarna av länet kan därigenom nå länets centralort med järnväg. Banan ingår också i linjen . Järnvägen bör därför av flera skäl sambehandlas med Nässjö-Halmstadbanan: dels domineras vissa turer på linjen av resenärer som stiger om till/från linjen i , dels förekommer genomgående tåg melkin och . Nässjö-Halmstadsbanan tillhör riksbanenätct. trafikeras banan med motorvagnar - tre till fem turer per dag i vardera riktningen. Från att ha haft en svag resandeutveckling har antalet resande ökat kraftigt. Vid resanderäkning hade man i genomsnitt 240 resande per dag. en ökning med 15r/r sedan motsvarande räkning 1980. ökade resandet ytterligare till ca 300. Resandet har fortsatt att öka . Man har på morgon- och eftermiddagsturerna fått sätta in parallellgående bussar för att klara resandeströmmen. På vissa turer kan trots detta inte längre alla resande erbjudas sittplats i motorvagnen. Lågprissatsningen och införandet av länskort. som också kan utnyttjas för resa på järnväg i länet, samt ett kraftigt ökande antal arbetsresor har bidragit till den positiva resandeutvecklingen. Den regionala och interregionala trafiken på banan kan ytterligare ökas om man förbättrar turtätheten mellan och och inför direktgående förbindelse. Planerna på ytterligare ett tågstopp i , i anslutning till det nya länslasarettet, A6-området och , bidrar också till att öka möjligheterna för resande att utnyttja banan. Andra önskvärda förbättringar är högre hastighet för att förkorta restiderna samt bättre resandekomfort. Banans läge och dess betydelse för den regionala och interregionala trafiken talar enligt min mening för att järnvägen skall ingå i riksnätet. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att beslutar uttala sig för att järnvägen skall ingå i SJ:s riksbanenät.
mot · G7021789 · 1983-01-01 00:00:00 — Nordiskt tågluffarkort för ungdomar Det s. k. interrailkortet har blivit en stor succé, och otaliga är de svenska ungdomar som utnyttjat detsamma. Det finns även ett rabattkort för resor inom , men det har inte använts särskilt mycket av ungdomar. Anledningen är förmodligen att då Nordenkortet till skillnad från interrailkortet gäller samtliga åldrar, är det förhållandevis dyrt, bara ca . billigare än interrailkortet. De flesta ungdomar föredrar då kortet som berättigar till resor i nästan hela . Det finns dock anledning att komplettera interrailkortet och det nordiska tågluffarkortet med ett nordiskt tågluffarkort för ungdomar. Det skulle förbättra kunskapen om och förståelsen för grannländerna och därigenom stärka den nordiska samhörighetskänslan. För att kortet skall bli attraktivt krävs dock att det är betydligt billigare än interrailkortet, och det skulle också kunna gälla . Förutom att det skulle vara positivt för det nordiska samarbetet skulle det vara ett bra semesteralternativ för de ungdomar som inte har råd att köpa interrailkort eller inte känner sig mogna för så långa och osäkra utlandssemestrar. Mot bakgrund av det anförda yrkar jag att uttalar det önskvärda i att SJ på nordiskt plan verkar för införandet av ett nordiskt tågluffarkort för ungdomar.
mot · G702190 · 1983-01-01 00:00:00 — Löntagarfonder (prop. 1983/84:50) I svensk rättsskipning tillämpas den s. k. genomsynsprincipen, vilket innebär att en rättshandling skall bedömas efter dess materiella innehåll och icke efter dess formella utformning. har i flera avgöranden lagt fast att genomsynsprincipen skall tillämpas, särskilt såvitt gäller rättshandlingar vars formella innehåll formats av en strävan att undgå viss rättslig bedömning av rättshandlingens konsekvenser. Den sakrättsliga bedömningen av skilda sakrätter är beroende av det materiella innehållet i den rätt som är föremål för granskning. Det saknar för svensk rättstillämpning betydelse om en rättighet givits ett formellt innehåll som ej överensstämmer med rättighetens materiella innehåll. Rättighetens rättsliga ställning bestäms av rättighetens materiella innehåll. Det sakrättsliga begreppet äganderätt kännetecknas av att innehavaren kan representera det ägda, överlåta det ägda, förvalta det ägda, förminska eller förstöra det ägda, pantsätta det ägda, liksom att disponera över avkastningen av det ägda. Lagrådet har i dess yttrande över regeringens proposition påpekat att löntagarfondstyrelserna erhållit en ur svensk rättsordning säregen ställning. Lagrådet synes mena att löntagarfondstyrelserna skall anses såsom ställföreträdande ägare för allmänna pensionsfonden. Något rättsligt institut motsvarande ställföreträdande ägare finns inte i svensk rätt. Genom förslaget till lag med reglemente för allmänna pensionsfonden synes regeringen avse att tillföra rättsordningen detta begrepp. Denna fråga har ej beretts i vederbörlig ordning. Regeringsformens 9 kap. reglerar vilka beslut som erfordras för att förfoga över statens tillgångar. I § 2, kap. 9 av regeringsformen läggs fast, att statens medel icke får användas på annat sätt än har bestämt. Genom det nu framlagda förslaget avses rent faktiskt att genomföra ett överförande av äganderätten till fondstyrelserna, vilka fondstyrelser därefter äger fritt disponera över de medel som tillförs fondstyrelserna utan påverkan från sida, vare sig såvitt gäller den fortlöpande överföringen av medel eller såvitt gäller innehållet i fondstyrelsernas förvaltningsbeslut. Det framlagda förslaget om löntagarfonder strider i dessa delar mot regeringsformen. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att avslår regeringens proposition 1983/84:50.
mot · G7021916 · 1983-01-01 00:00:00 — m. fl. Förbud i vissa fall mot blockad av företag Arbetsmarknaden består av såväl organiserade som oorganiserade arbetsgivare och arbetstagare. Bland landets företag har en majoritet valt att vara utan avtal medan en minoritet av företrädesvis litet större företag valt att erhålla avtalsservice och annan hjälp från en arbetsgivarorganisation. På arbetstagarsidan är en stor majoritet medlem i någon facklig organisation medan ca en halv miljon anställda valt att stå utanför en facklig organisation. Till skydd för rätten att organisera sig finns bl. a. bestämmelser i 7 § MBL. Däremot finns inget skydd för vare sig arbetsgivare eller arbetstagare ifall bägge parter av någon anledning inte vill organisera sig. a. denna blotta i lagstiftningen har de fackliga organisationerna givits möjlighet att vidta stridsåtgärder gentemot företag för att åstadkomma ett kollektivavtal eller s. k. separatavtal. Stridsåtgärden för att åstadkomma ett avtal kan naturligtvis vara befogad för att uppnå ett avtal på en arbetsplats där vederbörande fackliga organisation har medlemmar men följden kan också bli att en arbetsgivare mot de anställdas vilja tvingas skriva på ett avtal med en facklig organisation som de anställda inte vill låta sig representeras av. Möjligheten att blockera företag som ej har organiserad arbetskraft har också utnyttjats i syfte att förhindra uppkomsten av naturliga kompanjonföretag. I en rättsstat måste det vara upp till den enskilde att själv bestämma om vederbörande vill låta sig representeras av en organisation. Det kan inte betraktas som rättmätigt att vissa organisationer, i detta fall arbetsmarknadsorganisationer, skall kunna förhindra verksamhet på arbetsplatser där de inte har en enda medlem för att uppnå ett avtal som säger att vederbörande fackliga organisation skall representera arbetstagarna. Det bör därför införas ett förbud mot blockad av företag där det inte finns någon fackligt ansluten anställd för dess vägran att teckna avtal separat eller via arbetsgivarorganisation. Med stöd av ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till förbud mot blockad av företag där det inte finns någon fackligt ansluten för dess vägran att teckna avtal separat eller via arbetsgivarorganisation. () () () () ()
mot · G7022114 · 1983-01-01 00:00:00 — m. fl. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1983/84:2113 hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att fastighetsskatt ej skall införas. () ()
mot · G7022322 · 1983-01-01 00:00:00 — Motion 1983/84:2322 m. fl. Sången är en omistlig del av vår kultur. Genom en gemensam sångskatt förmedlas tradition och kultur från generation till generation. Sången används av folkrörelserna likaledes som ett viktigt opinionsbildningsinstrument i nydaning och utveckling av vårt samhälle. Många människor i vårt land är engagerade i aktiv sångverksamhet genom medlemskap i en kör. Man kan utan tvekan säga att körsången har fått en renässans . Allt fler söker sig till den gemenskap som körsjungandet utgör, till glädje för dem själva och för andra. För människor utanför körlivet är inte alltid sjungandet lika självklart. Många vill och kan sjunga när man samlas i grupper av olika slag, men oftast har man ingen gemensam repertoar att sjunga. Framför allt kan man inte texterna. De nio åren i borde ge utmärkta tillfällen att lära in en gemensam sångskatt utan att det skulle inkräkta på mångfalden och aktualiteten i valet av övrig sång- och musikrepertoar. Det måste vara så att skolan bär ett stort ansvar för att binda ihop sångtraditionerna från generation till generation. infördes s.k. stamsånger i . Ett 20-tal sånger skulle läras in mellan årskurserna 3 och 6 i folkskolan. 1969 försvann stamsångerna ur läroplanen. Inte heller i läroplan för , Lgr 80, finns någon förteckning om vilka sånger och psalmer som bör inläras. Detta uppfattas av många som en stor brist, inte minst mot bakgrunden att våra barn och ungdomar översköljs av ett sång- och musikutbud som är oerhört utlandsdominerat. Risken finns att kommande generationer kommer att sakna förankring i den svenska sångtraditionen. Det är t. o. m. så illa ställt redan, att många barn lämnar utan att ens kunna den svenska nationalsången, ännu mindre har man någon kunskap om de övriga nordiska ländernas nationalsånger. Detta måste rättas till genom införande av s.k. stamsånger igen. Vissa psalmer och andliga visor bör också finnas med i en gemensam sångskatt. Förståelse och kunskap om samt respekt för den egna kulturen är en viktig förutsättning för att kunna förstå och respektera andras kultur. Inte minst i när allt fler människor med en annan kulturell bakgrund än den svenska flyttar till vårt land, är det av stor betydelse att det svenska kulturarvet fördjupas och förs vidare till kommande generationer. Säkerligen är också våra nya svenskar nyfikna och intresserade av den svenska sångskatten liksom vi självklart skal! ta del av deras för att berika oss själva. bör mot denna bakgrund få i uppdrag att ta fram en förteckning på ett antal sånger, psalmer och andliga visor som bör inläras av alla skolbarn. En sådan förteckning kan naturligtvis successivt förnyas. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om införande av s. k. stamsånger i . () ()