mot · G6022107 · 1983-01-25 00:00:00 — Den nödvändiga dämpning av den offentliga sektorns expansion, som av samhällsekonomiska skäl är erforderlig, måste för kommunsektorns del medföra faktiska minskningar av ovannämnda transfereringar. I avvaktan på den särskilda proposition rörande de kommunalekonomiska frågorna, som aviserats, är vi icke nu beredda att framlägga specificerade förslag. Utöver effekterna av ovan redovisade förslag till förändrade regler för överförandet av kommunalskattemedel till staten bör storleksordningen av den förestående minskningen av ingående statsbidrag uppgå till ca 2 å , ett belopp som i stort sett kan beräknas motsvara minskningen av den kommunala volymtillväxten från till 0-tillväxt. i relation till de kommunala intäkterna, i form av skatter och statsbidrag, som överskrider , kan sparmålet bedömas som rimligt och inte avsevärt mycket högre än vad som generellt gällt vid genomförande av de årliga besparingarna inom den statliga sektorn. skall noteras att våra förslag innebär lägre arbetsgivaravgifter för kommunerna. Vad slutligen angår statsbidragen till barnomsorgen synes finansplanen utgå från att bidraget per plats bör vara oförändrat 1984 jämfört med . För vår del vill vi erinra om att bidragen 1983 enligt vår uppfattning hade bort utgå enligt de grunder beslöt och ej i enlighet med beslut . I fråga om barnomsorgen gäller, att den samhällsekonomiska utvecklingen omöjliggör en utbyggnad även i takt med nu föreliggande reviderade planer. Då av fastlagda utbyggnadsplaner har en pådrivande och kostnadshöjande effekt bör därför det av ursprungligen fattade beslutet om barnomsorgsutbyggnaden nu upphävas. Såsom anges i finansplanen gäller som en allmän förutsättning, att några nya uppgifter inte kan läggas på kommunsektorn . En minskning av den statliga detaljregleringen är dessutom absolut nödvändig. Enligt vår uppfattning erfordras dessutom omprövningar av ett antal redan fattade beslut. De stora statliga budgetunderskotten medför allvarliga problem inte minst för kreditmarknaden. Underskotten har i stor utsträckning finansierats genom att med hjälp av olika regleringar tvingat banker, försäkringsbolag och AP-fonden att köpa mycket stora volymer statsobligationer med dålig avkastning. Det betyder att dessa institut har tvingats placera bankspararnas, försäkringstagarnas och pensionärernas pengar till så dålig förräntning att man ibland inte ens fått täckning för inflationen. Detta påverkar givetvis sparandet i negativ riktning, vilket försämrar statens möjligheter att finansiera budgetunderskotten på ett icke inflationsdrivande sätt. Bankernas stora placeringar i statsobligationer medför som nämnts i avsnitt 4.3 att det privata näringslivet trängs undan. En ytterligare effekt av att budgetunderskottet i så hög grad har finansierats i bankerna är att dessas balansräkningar vuxit så kraftigt i förhållande till bankernas eget kapital, att utländska banker börjar tycka att de svenska bankerna har en låg andel eget kapital i förhållande till sin verksamhetsvolym. Det är givetvis av stor betydelse att utlandets förtroende för svenska banker inte försämras när nu är i stort behov av att låna utomlands för att täcka underskottet i bytesbalansen. Dessa problem gör det nödvändigt att i större utsträckning än finansiera statsbudgetens underskott utanför bankerna, dvs. hos hushållen och företagen. Genom försäljningen av s. k. statsskuldväxlar till företagen har fått in nästan . måste gå vidare på den linjen och som nästa steg även erbjuda hushållen placeringar i statspapper till attraktiva villkor. Statsmakternas nuvarande system att hos kreditinstituten tvångsmässigt placera statspapper med icka marknadsmässiga räntor bygger på sådana kreditregleringar som likviditetskrav, placeringsplikt och räntereglering. Dessa regleringar medför en tillväxt av kreditgivningen utanför kreditinstituten. Den s. k. oorganiserade kreditmarknaden är inte bara mindre effektiv och mer riskabel för parterna, utan står också väsentligen utanför kontrollmöjligheter. Dessa förhållanden har närmare analyserats av den kreditpolitiska utredningen som lagt fram sitt betänkande. Utredningen framhåller regleringarnas snedvridande effekter på kreditmarknaden och rekommenderar en övergång till en mer "marknadskonform kreditpolitik. Utredningen föreslår bl. a. att likviditetskraven helt avskaffas i den kreditpolitiska lagen. Den faktiska kreditpolitiken synes närmast utvecklas i en riktning motsatt den föreslagna. Sålunda har den kreditpolitiska lagens maximigräns för likviditetskraven höjts från , och avser att styra utlåningen och placera statsskulden i bankerna med hjälp av höjda likviditetskrav. består ränteregleringen för bankerna, och har skaffat sig förnyade förordnanden för att kunna tillämpa utlåningsreglering för finansbolag och placeringsplikt för försäkringsbolag. Mot bakgrund av detta anser vi att 1983 bör lägga om kreditpolitiken så att förordnande om likviditetskrav, placeringsplikt och räntereglering kan upphöra. Strävan bör vara att åstadkomma en successiv liberalisering av kreditmarknaden. Marknadsekonomin är i dagens så reglerad att välstånd och sysselsättning vacklar. Skall ekonomi kunna återföras i balans krävs en kraftig kursomläggning. 1980-talets politik måste syfta till att förstärka marknadsekonomin. Att begränsa byråkratin, frigöra mänskliga och ekonomiska resurser samt att stimulera företagens insatser blir helt avgörande för välfärdsutvecklingen. Landets ekonomi kan aldrig fungera, om den inte gör det för de enskilda hushållen och företagen. Därför är en omfattande förändring av skatte- och bidragssystemen och andra insatser för att gynna investeringar, risktagande, arbetsinsatser och sparande grundläggande förutsättningar för ekonomisk tillväxt. En sådan kan inte kommenderas fram genom politiska dekret, statlig styrning eller löntagarfonder. Den socialdemokratiska regeringen förstår inte vilka drivkrafter och funktioner som bär upp en marknadsekonomi. ökade statliga bidrag och subventioner, stigande skatter och mer omfattande regleringar. Produktionsförhållandena kommer att försämras ytterligare. Regeringen drar sig inte ens för att driva den för marknadsekonomin så avgörande frågan om kollektiva löntagarfonder vidare, med syfte att presentera ett färdigt förslag. Detta om något är ett säkert tecken på att socialdemokraterna definitivt är beredda att orientera sig bort från marknadsekonomin. Den socialdemokratiska politiken innebär en försämring av produktionsvillkoren och därmed en urholkning av marknadsekonomin. Politiken måste i stället inriktas på att ta bort de hinder som försvårar en effektiv produktion. Om erforderliga åtgärder genomförs , finns goda möjligheter att lägga en ny fast grund för fortsatt välfärdsutveckling. Men om vi inte omgående skrider till handling, kommer det att bli allt svårare att få utvecklingen under kontroll. Risken för en allvarlig ekonomisk kris med stor arbetslöshet blir då överhängande. För att förstärka marknadsekonomin måste vi vidta åtgärder som går ut på att förbättra den ekonomiska miljö i vilken företag och hushåll verkar. Vi måste förstärka människornas och företagens drivkrafter att ta risker, utveckla nya affärsidéer och nya produkter. För att åstadkomma detta är det långt ifrån tillräckligt att spara inom den offentliga sektorn. De produktiva krafterna i samhället måste dessutom frigöras och stimuleras. Skatter måste sänkas framför allt på arbetsinkomster och produktion. Det höga skattetrycket är utan tvivel en viktig orsak till våra problem. För att undvika att den offentliga sektorns service drastiskt försämras är det nödvändigt att öka avgiftsbeläggningen av offentliga tjänster. Det är nödvändigt att gå över till mer försäkringsmässiga avgiftssystem för socialförsäkringarna. Vi måste öka effektiviteten i den offentliga sektorn bl. a. genom ett ökat inslag av konkurrens och privatföretagande inom områden som helt domineras av offentliga tjänster. På väsentliga områden har marknadsekonomin begränsats och reglerats sönder vilket lett till stora samhällsekonomiska förluster och ökad byråkrati. Bostadsmarknaden är sönderreglerad genom detaljerade bestämmelser för produktion och fördelning av bostäder. I stor utsträckning har både effektivitet och hushållningen av resurser, konsumentstyrning och valfrihet för individen försvunnit. För att få en fungerande bostadsmarknad är det helt enkelt nödvändigt att avreglera produktionen och ta bort hyreskontrollen. För att få en fungerande och effektiv kreditmarknad är det nödvändigt att successivt liberalisera kreditpolitiken. Den av prisregleringskommittén föreslagna avvecklingen av prisregleringspolitiken måste fullgöras. Ränteregleringen, likviditetskraven och placeringsplikten måste upphöra. Åtgärder måste sättas in för att underlätta strukturomvandlingen och moderniseringen av industrin. Vinsterna i den konkurrensutsatta delen av näringslivet måste tillåtas öka till åtminstone den nivå som gällde i slutet av Därigenom kan nödvändiga investeringar ske i syfte att skapa ett modernt och konkurrenskraftigt näringsliv för framtiden. De senaste årens industrisubventionspolitik har försvagat statsfinanserna, bromsat den nödvändiga strukturomvandlingen och försvårat för de konkurrensutsatta delarna av näringslivet. Det icke-permanenta industristödet som uppgick till ökas nu av regeringen till . Denna utveckling måste hejdas; industristödet måste tvärtom avvecklas. Ytterligare statliga stödinsatser för t. ex. varvs-, skogs- och stålsektorerna bör ej komma i fråga. Statsföretag bör sälja ut företag, vilket skulle ge välbehövliga kapitaltillskott. Arbetsmarknadens funktionssätt kan väsentligt förbättras genom lägre marginalskatter och förändringar i arbetsmarknadslagstiftningen, t. ex. MBL och Åmanlagarna. Arbetsmarknadspolitiken måste inriktas på en omstrukturering av arbetsförmedlingen, införandet av ett lärlingsutbildningssystem, förbättrad och utökad utbildning. Arbetsmarknadens parter måste själva bringas att ta sitt ansvar för löneoch sysselsättningsutvecklingen. Staten kan inte längre fungera som städgumma. Det blir alltmer ohållbart att både ha en solidarisk lönepolitik och en omfattande sysselsättnings- och regionalpolitik som subventionerar företag som annars skulle slås ut av denna lönepolitik. Med vår produktionsstimulerande politik samt lägre skatter på produktion och inkomster kommer sysselsättningsläget successivt att förbättras. Moderata samlingspartiet eftersträvar skapandet av riktiga jobb inom näringslivet i stället för tillfällig sysselsättning i AMS:s regi. Vår politik gör det därför möjligt att minska AMS-stödet. En förstärkning av marknadsekonomin åstadkommes också genom ökad ägandespridning. Ett ökat enskilt ägande av alltifrån bostäder till aktier förbättrar användandet och fördelningen av resurserna. En väl fungerande privat kapitalbildning är av avgörande betydelse för marknadsekonomins fortlevnad. Den kollektivisering av kapitalbildningen som socialdemokraterna kommer att genomföra innebär en stark politisk styrning av de centrala delarna av ekonomin. Marknadsekonomin undergrävs och konsumenternas inflytande begränsas. Därmed hotas vårt lands välfärd. Effekterna av ett genomförande av det socialdemokratiska löntagarfondsförslaget behandlas närmare i den näringspolitiska motionen. Med stöd av vad ovan anförts hemställs* 1. att godkänner de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som föreslås i motionen, 2. att godkänner de allmänna riktlinjer för budgetregleringen som föreslås i motionen. * Se även motion 1982/83:2108. 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om en liberalisering av kreditpolitiken, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om den kommunala ekonomin. H. () L. () i () () () () () PER () Motionens huvudsakliga innehåll 1 Det moderata alternativet 5 1.1 Valrörelsen och valet 5 1.2 Trevande regeringsstart 6 1.3 Den växande insikten 7 1.4 Den socialdemokratiska modellens kris 9 1.5 Moderat strategi för frigörelse 10 Den internationella utvecklingen 12 ekonomiska problem - förlorad utvecklingskraft 14 Regeringens ekonomiska politik 17 4.1 Devalveringen - den tredje vägen 17 4.2 Offentlig utgiftsexpansion 19 4.3 Budget- och bytesbalansunderskotten 20 4.4 Finansiella risker med budgetunderskottet 24 4.6 Motsägelser i regeringens politik 26 Moderat politik för tillväxt och ekonomisk balans 30 6.3 Budgetpolitik för minskat underskott 37 6.4 Nödvändiga systemförändringar för budgetbalans 38 6.7 Återupprättad marknadsekonomi 42