mot · G6021627 · 1983-01-24 00:00:00 — Motion 1982/83:1627 m. fl. Antalet äldre ökar i det svenska samhället. Särskilt ökar de allra äldsta i antal. Gruppen , som är mest vårdbehövande, är f. n. ca 100 000 personer men beräknas öka med närmare 70 000 personer. De äldstas situation har under det senaste decenniets vårdpolitiska debatt fått en alltför begränsad uppmärksamhet. Ändå är det för denna åldersgrupp som behovet av ökade samhälleliga såväl sociala som medicinska vårdinsatser är störst. En betydande del av alla som är vistas i någon form av institutionsboende. Ambitionen att möjliggöra för de äldre att bo kvar i sin hemmiljö måste gälla också för de allra äldsta. Detta ställer krav på en väl utbyggd social hemhjälp, hemsjukvård och anhörigvård. Det ställer också krav på en väl fungerande samordning mellan sociala och medicinska insatser, mellan hemservice, hemsjukvård och anhörigvård. Av detta skäl måste exempelvis ersättningssystemet från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen utformas så att den underlättar lokalt anpassade lösningar. Det är viktigt att detta beaktas i de pågående överläggningarna mellan staten och om ersättningarna från sjukförsäkringen till sj ukvårdshu vudmännen. Även statsbidraget till social hemhjälp måste reformeras. utgår inget statsbidrag till ålderdomshem - till vilka numera räknas för äldre med helinackordering - trots att dessa utgör en boendeform som är mycket vanlig bland de äldsta. Resultatet av detta förhållande har blivit att antalet platser nu minskar kraftigt som vårdbehoven ökar. Detta leder i sin tur i flertalet fall till att många äldre hamnar inom den medicinska långtidsvården utan att ha vårdbehov motsvarande dem som långvården egentligen är avsedd för. Detta förhållande begränsar i sin tur tillgången på platser inom långtidsvården som andra verkligt vårdbehövande köar för. kan detta konstateras bl. a. genom det stora antalet patienter på sjukhusens medicinavdelningar som är i behov av så kvalificerad vård som denna vårdform erbjuder. Mänskligt och samhällsekonomiskt är detta ett allvarligt slöseri med resurser. Med ett reformerat statsbidrag till äldreomsorgen bör de tidigare ålderdomshemmen i många fall kunna rustas upp för individuellt boende men med kvalificerad kollektiv service. Detta skulle underlätta för många äldre att bo kvar i närheten av sin ursprungliga hemmiljö även efter det att man kan klara ett eget boende i hemmet. Vi föreslår därför att en översyn sker av statsbidraget i syfte att utvidga statsbidragssystemet till att också omfatta vård i ålderdomshem. Allt institutionsboende måste göras så hemliknande som möjligt. Detta förutsätter tämligen små enheter i alla institutionsformer, vilket är angeläget också ur närhetssynpunkt för anhöriga och tidigare grannar. Samhället måste stimulera till kontakt över generationsgränserna. Detta kan ske på många sätt. I då såväl barnomsorg som äldrevård byggs ut borde det vara möjligt att med medvetna insatser stimulera till ökade kontakter. De äldre måste ses som en resurs i samhället-inte minst för barnens skull. Bristande vuxenkontakt är en bidragande orsak till många ungdomsproblem. Genom att organisera en nära kontakt mellan exempelvis förskolebarn och äldre i vissa gemensamma aktiviteter så kan barnens vuxenkontakt ökas. Ett sådant arbete kan bedrivas såväl genom frivilliga organisationers medverkan som genom samverkan mellan olika delar av . De anhörigas medverkan i omvårdnaden måste på allt sätt underlättas. Ett exempel på detta är smidiga former för att ersätta eller anställa anhöriga som vårdare i hemmet på hel- eller deltid. Ofta behövs i sådana fall en väl fungerande kontakt med hemtjänst och hemsjukvård med utbildad personal som ett stöd och en trygghet i omvårdnaden. Trygghetslarm och en fungerande färdtjänst förbättrar tryggheten ytterligare för alla dem som väljer att bo kvar i hemmet också i högre åldrar. Det är angeläget att äldrevårdsberedningens förslag om trygghetslarm kan förverkligas. Den utveckling som pågår med utbyggnad av anhörigvården bör påskyndas och kommuner och landsting bör aktivt informera om möjligheterna till anhörigmedverkan i vården. Andra åtgärder för att underlätta kontakten med anhöriga är att möjliggöra närhet i boendet mellan generationerna. I flerfamiljshus kan detta ske genom insprängda smålägenheter och förtur i bostadskön vid lägenhetsbyte. För enfamiljshus bör prövas om inte ett förenklat byggnadslovsförfarande kombinerat med statliga lån kan underlätta en förändring till ökat tregenerationsboende. Speciella statliga lån för tillbyggnad med en smålägenhet borde aktivt kunna bidra till ett utvidgat tregenerationsboende. Såväl ur välfärdssynpunkt som ur samhällsekonomisk synpunkt är detta en eftersträvansvärd utveckling både för äldre och för barn och ungdomar. Omvårdnaden om de äldre i samhället måste oavsett servicegrad och omvårdnadsform vara inriktad på att aktivera och engagera de äldre - och på att göra det möjligt att aktivera och engagera sig . Här krävs medvetna insatser, inte minst kulturpolitiskt, för att de äldre inte skall bli passiviserade i tillvaron. Över huvud taget gäller det att i äldrepolitiken mera ta vara på de äldres erfarenheter och kunskap och den resurs som de äldre utgör i samhället. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs* 1. att hos regeringen begär att en översyn sker av statsbidragen i syfte att utvidga statsbidragssystemet till att också omfatta vård i ålderdomshem, 2. att ger regeringen till känna vad som anförts beträffande behovet av ökade kontakter över generationsgränserna, 3. att ger regeringen till känna vad som anförts beträffande behovet av en fortsatt utbyggnad av anhörigvården. () () () () () * Se även motionerna 1982/83:1628-1629.