mot · G6022261 · 1983-03-29 00:00:00 — Motion 1982/83:2261 m. fl. Utveckling i (prop. 1982/83:120) har krävt kraftfulla insatser för att hejda den pågående utvecklingen mot ett samhälle med alltmer koncentrerad närings- och bebyggelsestruktur. har drivit en mer långtgående regionalpolitik än vad majoriteten, främst bestående av socialdemokrater och moderater, accepterat. Majoriteten har mot vilja främjat geografisk rörlighet, flyttlasspolitik, i stället för att främja sysselsättningen och utvecklingen i utsatta regioner. De allmänna ekonomiska förutsättningarna för regionalpolitiken har i väsentliga avseenden förändrats lopp. kan tillväxten i ekonomin förväntas bli avsevärt lägre än och i böljan av . Politiken måste inriktas på att initiera och stödja nyskapande och nyföretagande samt att utveckla den verksamhet som finns i de utsatta regionerna. Det är nödvändigt att samhället förfogar över effektiva medel i syfte att såväl påverka industriinvesteringarna som den växande andelen sysselsatta inom service- och tjänstesektorn ur regionalpolitisk synpunkt. De arbetsmarknads-, regional- och industripolitiska insatserna måste därför samordnas. Målsättningen måste vara att ingen av arbetsmarknadspolitiska skäl skall mot sin vilja tvingas flytta från sin hemort. kan således inte acceptera en målmedvetet ökad geografisk rörlighet varken som medel för att öka den ekonomiska tillväxten eller att lösa sysselsättningsproblem vid strukturförändringar. I stället måste en yrkesmässig rörlighet stimuleras mellan olika företag och branscher. Man måste dock vara medveten om att yrkesmässig rörlighet genom t. ex. utbildning och omskolning i regioner med ensidig arbetsmarknad kan innebära geografisk rörlighet. Utbildningsinsatser måste därför kompletteras med kraftfulla åtgärder för att skapa nya arbetstillfällen genom nyetablering av företag i syfte att skapa ett mer differentierat näringsliv i dessa områden. Under ledning inleddes också efter regeringsskiftet en ny och mera decentralistiskt inriktad regional- och näringspolitik. De omfattande satsningarna på regional-, industri- och sysselsättningsskapande åtgärder fick då en mycket markerad inriktning på skogslänen, framför allt . Viktiga generella åtgärder som vidtogs var t. ex. inrättandet av de regionala utvecklingsfonderna. Vidare var beslutet våren 1 1982/83. 1982 att införa ett nytt anslag för utvecklingsinsatser, administrerat på länsnivå, särskilt betydelsefullt för möjligheterna att anpassa insatserna där de regionalt och lokalt bäst behövs. Vi vill även slå fast att de närings- och regionalpolitiska insatserna skall utgå från det stödområdessystem som finns. Stödområdesindelningen måste ligga till grund för hur de samhälleliga insatserna fördelas så att satsningarna sker i de områden där de bäst behövs. Denna principiella inställning ligger till grund för vår inställning till hur insatserna i bör ske. En av de viktigaste delarna i det regionalpolitiska stödet är glesbygdspolitiken. Samhällets insatser måste grundas på en positiv syn på glesbygdens betydelse för det svenska folkhushållet. i regeringsställning har glesbygdsstödet kraftigt förstärkts. har stödet fyrdubblats. För innevarande budgetår är länsanslaget till enbart 51 milj. kr., vilket är mer än vad som anvisades för hela landet 1975/76 i glesbygdsstöd. Förstärkningen av glesbygdsstödet är nödvändig om den negativa utvecklingen skall kunna hejdas och förbytas i mera positiv utveckling. Behovet har till yttermera visso blivit akut, såsom vi påtalat i vår regionalpolitiska motion (nr 1982/83:2238), genom de kostnadsökningar som den socialdemokratiska politiken medför - en politik som kan förväntas leda till en ökad inflation. I den regionalpolitiska motionen förordade vi bl. a. att högsta belopp för avskrivningslånen för sysselsättningsfrämjande åtgärder vid företag i glesbygd borde räknas upp från . Vidare föreslog vi att högsta belopp för s. k. IKS-stöd borde räknas upp från . Socialdemokraterna har avstyrkt detta förslag, vilket är förvånande eftersom motsvarande förslag finns i den s. k. Utvecklingsplanen för . Vi vill vidare understyrka den betydelse en framsynt och positiv inställning till jord- och skogsbruket har för möjligheterna att bedriva en kraftfull landsbygds- och glesbygdspolitik. Socialdemokraternas negativa inställning till jord- och skogsbrukare innebär en stor risk för att såväl möjligheter som vilja att satsa på dessa verksamheter från glesbygdens folk stäcks. Satsningarna på de areella näringarna är nödvändiga om man skall exempelvis kunna tillvarata de energitillgångar som finns inom landet med mycket betydande sysselsättningsökningar som följd i framför allt skogslänen. har omfattande naturtillgångar i form av malm, skog, och vattenkraft. T. ex. finns större delen av landets jämmalmstillgångar inom länet. Älvarna svarar för en betydande del av landets vatten har länge varit av stor betydelse för landets försörjning, som intäkterna i stor utsträckning kommit andra delar av landet till del. Den socialdemokratiska regeringspolitiken medförde emellertid att mer än något annat län drabbades av befolkningsutflyttning, strukturförändringar och allt svårare sysselsättningsproblem. Enligt mening måste likvärdiga förutsättningar skapas mellan olika delar av länet. Socialdemokratins bastiontänkande innebar att det inom länet ägde rum en koncentration till kustregionens tätorter. Denna koncentration är ett hot mot glesbygden och länets inland. Insatserna från samhällets sida måste därför enligt vår mening vara så inriktade att balans skapas inom länet, mellan såväl kust och inland som mellan tätort och glesbygd. Utifrån dessa utgångspunkter är satsningar som skapar arbetstillfällen i glesbygd mera nödvändiga från regionens synpunkt än satsningar som är inriktade på kustbygdernas befolkningscentra. har i regeringsställning medverkat till omfattande näringsoch regionalpolitiska insatser i syfte att försöka vända den av den socialdemokratiska koncentrationspolitiken initierade negativa utvecklingen för skogslänen och då i synnerhet . En decentralistiskt inriktad närings- och regionalpolitik skapar förutsättningar för att tillgångar och utvecklingsmöjligheter kan tillvaratas. Regimskiftet 1976 innebar att en politik böljade föras som tog sikte på att förbättra läget i hela och inte enbart i några få kustregioner. har enligt en beräkning av statskontoret i olika former av statligt stöd för närings-, regional- och arbetsmarknadspolitiska åtgärder m.m. fått . Till detta kommer de satsningar som genomfördes under /82 som beräknats uppgå till ca 2 miljarder. Andra åtgärder som visat sig vara positiva för länet är bildandet av som medfört en stärkt industri och förbättrat sysselsättningssituationen i länet. Samhällets insatser för är därmed avsevärt mer omfattande än till något annat län . Exempel på åtgärder som vidtogs i syfte att stärka läge är följande: o tillsattes Norrbottensdelegationen såsom ett organ för samordning av det regionalpolitiska arbetet på länsplanet. Delegationens uppgifter var att samordna insatser över skilda sektorsgränser, bl. a. kunde det regionalpolitiska arbetet även vidgas till de areella näringarna. o NJA-invest inrättas, numera ombildat till Regioninvest. o Möjligheterna att pröva offertsystemet för projekt i infördes. o beslöt om insatser i om sammanlagt ca . o /beslöt på den dåvarande regeringens förslag om omfattande insatser. a. anslogs sammantaget 300 milj. kr. för att långsiktigt stärka sysselsättningen. Vidare sänktes produktionskostnaderna för de fyra kommunerna i malmfältsområdena med genom sänkta arbetsgivaravgifter. o Principbeslut fattas om inrättande av ett rymdcentrum i , o beslut innebar vidare att det slogs fast att skall prioriteras vad avser såväl fördelningen av det s.k. länsanslaget som stödområdesindelningen, o Industricentra i inrättas. o En statlig servicecentral () inrättas i , vilken är av stor betydelse för att bereda kvinnor sysselsättning, o De statliga företagen , och har fått ett omfattande stöd. o Statligt stöd för att öppna . o 1981 tillsattes den parlamentariskt sammansatta malmfältsutredningen med uppgift att utarbeta ett utvecklingsprogram för . Enligt mening krävs att alla delar av landet måste ha ett tillräckligt befolkningsunderlag för att nödvändig service i olika former skall kunna kupprätthållas. Målsättningen måste vara att alla oavsett bostadsort skall ha tillgång till arbete, bostad, utbildning och en god miljö. Detta innebär att det måste råda balans i befolkningens fördelning såväl mellan olika landsdelar som inom olika landsdelar. I årets budgetproposition angavs att befolkningsökningen under 1980talet skulle bli betydligt lägre än undet , ca 40000 invånare. Sammanlagt förväntades att ökningen i och län skulle komma att bli 50000. Ökningen i , och angavs till 30000. För del bedömdes att en kraftig befolkningsutflyttning skulle komma att ske. Föredraganden framhöll bl. a. i budgetpropositionen att jämfört med tiden har en stabilisering av befolkningsutvecklingen skett på länsnivån. Det kan emellertid bli svårt att vidmakthålla den stabiliteten under resten av 1980-talet, framhölls det. I vår regionalpolitiska motion till innevarande konstaterade vi att dessa uttalanden inte kan tolkas på annat sätt än att socialdemokraterna på nytt kommer att medverka till en förödande avtappning av befolkningen i skogslänen och då framför allt i - en ny flyttlasspolitik skall medvetet stimuleras fram. Regeringspropositionen - med den oegentliga titeln i Norr botten innebar dessvärre att våra farhågor besannades. Såsom vi redan närmare kommer att utveckla är förslagen i propositionen huvudsakligen av defensiv karaktär och framför allt inriktade på rent finansiellt stöd till de statliga företagen för täckande av redan upplupna förluster samt rena arbetsmarknadspolitiska åtgärder i syfte att underlätta en flyttning från länet. Någon större optimism och framtidstro kan inte skönjas i de socialdemokratiska förslagen. Det förefaller mera vara ett eko koncentrationspolitik. Enligt vår uppfattning måste de planeringstal som fastlagts i 1981/regionalpolitiska beslut gälla och de närings-, regional- och arbetsmarknadspolitiska åtgärder som vidtas anpassas efter detta mål. Utgångspunkten för samhällets insatser skall således vara att 1990 skall ha en befolkning som uppgår till 267 000 - dvs. samma befolkningstal sorn . Målsättningen att 1990 bibehålla samma befolkningsnivå som 1981 kräver kraftiga, offensiva och framtidsinriktade åtgärder. stora problem är den ensidiga industristrukturen. Länet domineras av de stora statliga basindustrierna , () och . Utvecklingen har visat hur sårbart länet är vid ekonomiska lågkonjunkturer med sjunkande priser och minskande efterfrågan på t. ex. skog, malm och stål. Basindustrierna måste därför kompletteras med ett brett utbud av småföretag. För att uppnå en utveckling mot en mer differentierad näringsstruktur krävs kraftiga stimulanser för att öka och stärka småföretagsamheten. De stora statliga basindustrierna kommer inte att kunna vara samma garant för sysselsättning som . En näringspolitik som stimulerar småföretagandet är därför en nödvändighet för . Utvecklingsfonden har givetvis ett stort ansvar att här bidra till en sådan utveckling. Decentraliserad produktion av nyttigheter i länet ger möjligheter för människor att bo kvar i sin hembygd och därmed utnyttja de investeringar som redan gjorts i t. ex. bostäder, service och kommunikationer. Proposition 1982/83:120 Utveckling i I socialdemokraternas s.k. utvecklingsplan för som presenterades före valet lovades omfattande åtgärder för att varaktigt stärka sysselsättningen i . Konkurrenskraften skulle kraftigt höjas för industriföretagen, företagens kostnader skulle sänkas vad avser kapital, personal och transporter. En finansiell rekonstruktion av basindustrin i skulle genomföras. Det regionalpolitiska stödet skulle kraftigt förstärkas etc. Sammantaget gavs bilden av en politik som skulle leda till en synnerligen positiv utveckling för där alla skulle få möjlighet till utkomst och valfri bostadsort. Avsikten med planen kan inte tolkas på annat sätt än att den var framtagen för att inför valet ge sken av en offensivt satsande socialdemokrati. Den nu föreliggande propositionen måste komma som en kalldusch för dem som ställt upp och trott på socialdemokraternas vallöften. Propositionen präglas i för hög grad av passivitet, och förslagen synes mest syfta till uppehållande stöd och flyttningsstimulanser för att hindra verkningarna av strukturförändringarna för invånare. Kostnaderna för åtgärderna anges i propositionen vara ca 4 miljarder. Regeringen försöker därvid ge sken av att de anvisade medlen skulle innebära satsningar för att skapa nya arbetstillfällen och ny industriell verksamhet. Verkligheten är en annan. Om man utgår ifrån målsättningen att anvi sade medel för visst ändamål antingen skall ge sysselsättning eller vara en investering för framtiden kan man med en ytterst välvillig tolkning ange omfattningen av dessa anslag till ca 800-900 milj. kr. Huvuddelen av satsningarna är stöd till för täckande av förluster och arbetsmarknadspolitiska åtgärder i syfte att underlätta den planerade minskningen av antalet sysselsatta inom . Totalt får inkl. det arbetsmarknadspolitiska stödet ca 2,1 miljarder för dessa ändamål. Endast en mindre del av stödet till kan sägas vara framtidsinriktat. Vi vill dock understryka att vi inte finner skäl att ifrågasätta bedömningar beträffande medelsbehoven för att åstadkomma en förbättring av företagets finansiella situation. De anvisade resurserna är sannolikt nödvändiga, men de skapar inte nya jobb eller nya företag. Enligt vår mening bör vidare de medel som anvisats till flyttningsstimulanser användas till insatser för att stärka sysselsättningen i länet. Totalt har i propositionen anvisats ca 75 milj. kr. för detta ändamål. Vi föreslår att 70 milj. kr. av dessa medel i stället används för att upprätthålla driften i . Enligt vår uppfattning måste de resurser som satsas vara inriktade så att de gynnar folk och inte missgynnar dem. Flyttningsbidragen m.m. leder till ytterligare utarmning av medan en förlängning av driften i ger människorna ytterligare tid att försöka skapa nya sysselsättningstillfällen. Fördelningen av anvisade medel för de näringspolitiska och arbetsmarknadspolitiska åtgärderna är givetvis betingat av den ensidiga industristruktur i där några få stora statsägda företag inom gruv-, skogs- och stålindustrin har en dominerande roll. Utvecklingen visar tydligt att för framtiden är det en alltför osäker väg att lita till att dessa s. k. basindustrier kan garantera sysselsättning. kan säkerligen finnas kvar som ett efter svenska förhållanden stort och betydande företag förutsatt att prisutvecklingen för företagets produkter blir gynnsamma. Det kan dock konstateras att sannolikt aldrig mer kan få samma dominerande roll som företaget tidigare spelat för sysselsättningen i . Samhällets åtgärder måste därför enligt vår mening inriktas på att skapa förutsättningar för ett differentierat näringsliv och en differentierad näringsstruktur. Norrbottenspropositionens förslag är i detta hänseende otillräckligt. Problemen i , framför allt i inlandet, ställer krav på mycket omfattande stimulanser. Dessa måste vidare utformas så att de tar hänsyn till att de regioner som bäst behöver stöd får det. Slutligen skall insatserna gynna utvecklingen av den mindre företagsamheten. I propositionen har den socialdemokratiska regeringen föreslagit dels att den generella sänkningen av socialavgifterna i de fyra malmfältskommunerna vidgas till hela länet, men då begränsat till i huvudsak gruvoch tillverkningsindustrin, dels att by helt fritas från socialavgifter vad gäller nytillkommande företag . Detta förslag har flera nackdelar. Den genérella sänkningen i länets samtliga kommuner innebär att kommunerna med de svåraste problemen missgynnas. Kustkommunernas konkurrensläge gentemot de fyra malmfaltskommunerna förbättras kraftigt. Åtgärderna leder till en förstärkt inomregional obalans. Förslaget om att införa en frizon för by är att betrakta som kosmetika och sannolikt till för att skyla över nedläggningen av Svappavaaragruvan snarare än att vara en verklig åtgärd i att skapa alternativ sysselsättning. Enligt vår mening måste insatserna utgå från gällande stödområdesindelning och läggas där de bäst behövs. En generell sänkning av socialavgifterna bör ske inom stödområde A och B enligt samma grunder som gäller för nedsättningen av socialavgifterna i de fyra malmfaltskommunema. Detta bör ge inlandskommunerna en stärkt ställning gentemot de bättre lottade kommunerna i kustbygderna. Förslaget att införa en frizon för bör vidgas till att gälla hela kommun utom centralorten med hänsyn till vikten av att upprätthålla service och befolkningsunderlag i kommunens ytterområden. Det finns dock skäl att ta fasta på tanken om en frizon. En sådan måste emellertid vad avser såväl geografisk omfattning som saklig inriktning vara utformad så att man gynnar utvecklingen av ett mer differentierat näringsliv i inland. Enligt vår mening bör därför skapas en frizon för småföretagsamheten i de geografiska områden som omfattas av stödområde A och B. Inom detta område bör såväl befintliga som nytillkommande företag, tills balans uppnåtts, befrias från att betala socialavgifter för en lönesumma (exkl. socialavgifter) . vilket motsvarar lönekostnaderna för fem årsanställda. En sådan åtgärd borde kunna ge en oerhörd stimulans för utvecklingen av småföretagsamheten i inlandet. De ovan redovisade förslagen innebär en kraftig förstärkning av konkurrenskraften hos företagen i inland. Förslaget bör utformas så att befrielsen från socialavgifter omfattar såväl arbetsgivar- som egenavgifter. Med den geografiska utformning förslagen fått finns det hetter ingen anledning att undanta någon kategori av företag från befrielsen utan den bör gälla samtliga privata, kooperativa och statliga företag. Vi vitt vidare i detta sammanhang understryka vikten av att åtgärder vidtas för att utjämna transportkostnaderna för företag i den norra delen av landet. Det är nödvändigt att i det regionalpolitiska stödsystemet innefatta stöd för såväl transporter av gods som persontransporter. En synnerligen viktig uppgift får den regionala utvecklingsfonden, vars uppgift är att stimulera och utveckla de små och medelstora företagen. Införandet av frizon för småföretagsamheten i inland kommer att stätta stora krav på fondens resurser. Fonden bör därför få ett ytterligare medelstillskott på 10 milj. kr. utöver vad som föreslås i propositionen. Dessa medel bör användas till att öppna filialkontor för fonden på flera orter i länet. Därigenom bör fonden i form av ekonomiskt stöd och konsultinsatser kunna bidra titt att skapa varaktiga arbetstillfällen. I propositionen föreslås att 200 milj. kr. anvisas för särskilda regionalpolitiska insatser i . Det förstärkta stödet för regionalpolitiska insatser, men vi vitt därvid betona vikten av att medel från detta anslag kan utnyttjas även för projekt inom de areella näringarna, turism, handel, service och inte enbart för tillverkningsindustrin. Jord- och skogsbruk m. m. Jordbruket utgör, tillsammans med skogsbruket, en av viktigaste näringsgrenar. Det har en avgörande betydelse för upprätthållande av sysselsättningen och servicen på landsbygden. I inlandskommunerna utgör jord- och skogsbruk ryggraden i näringslivet. Det är därför nödvändigt att satsningar görs som möjliggör upprätthållande av jord- och skogsbruk. Det kan bl. a. ske genom satsningar för att skapa olika kombinationssysselsättningar. Familjejordbruket ger därvid det bästa utrymmet för att bedriva olika typer av kombinationssysselsättningar. Enligt vår uppfattning måste familjejordbruket stärkas genom att skogsmark från domänverket överförs till aktiva jordbrukare. Genom en sådan åtgärd skulle ett icke oväsentligt antal nya bärkraftiga fastigheter kunna skapas. En sådan utveckling skutte också vara fördelaktig ur miljösynpunkt då de stora bolagen, bl. a. domänverket, är de som är mest benägna att använda gifter i skogsbruket. Vidare bör 5 milj. kr. ställas till lantbruksnämndens förfogande för satsningar på projekt inom jordbruksområdet, såsom t. ex. markavvattningsprojekt, intensifierad satsning på familjejordbruk m. m. Vi vill även understryka vikten av att andra näringar med anknytning till jord-och skogsbruket, såsom t. ex. rennäringen och fisket, stöds i syfte att bevara sysselsättningstillfällen i glesbygden. Stöd till näringar bör ske inom ramen för glesbygdsstödet och det bör räknas upp på det sätt som vi förordade i vår regionalpolitiska motion. Ur energisynpunkt är ett rikt län med stora tillgångar i vattenkraft, torv, skogsprodukter och kolhaltiga skiffrar. Utvinningen av energiresurser måste dock i som annorstädes anpassas efter de krav hushållning med våra resurser och en god miljö kräver. Tyngdpunkten i energiproduktionen måste därför läggas på de förnybara energikällorna. har haft och har en stor betydelse för landets energiförsörjning. Intäkterna från energiproduktionen har däremot endast i mera begränsad omfattning kommit länet till godo. Från sida har vi vid upprepade tillfällen föreslagit att ett särskilt energiföretag för skulle bildas där samlade resurser i skulle utgöra grunden. Bolaget bör ha en regional styrelse och ledning. Detta bolag bör även handha de uppgifter som avses åläggas det regionala fastbränslebolag som föreslås bli inrättat. På detta skulle länet få ett mera direkt inflytande över energiproduktionen och de ekonomiska vinsterna komma länet till godo. bör enligt vår mening hos regeringen begära att frågan utreds, lämpligen genom tilläggsdirektiv till malmfältsutredningen. Regeringen bör därefter lägga förslag till om bildande av ett energibolag för . Vårt förslag innebär att intäkterna från redan utbyggd vattenkraft skulle kunna komma länet till godo. Socialdemokraternas planer på att bygga ut en ny älv och i samband därmed bilda ett nytt bolag är ur dessa hänseenden inget alternativ eftersom ett sådant bolag sannolikt skulle få redovisa förluster . Vi står för vår del fast vid att någon ändring av gällande riktlinjer för vattenkraften inte är påkallade. I propositionen betonas vikten av att planerade anläggningar för fastbränsleeldning, främst torv, kommer till utförande. Stöd skall enligt propositionen kunna erhållas av investeringskostnaden t.o. Det är enligt vår mening tillfredsställande att socialdemokraterna ser positivt på en ökad fastbränsleeldning. ser man dock uppenbarligen användning av skogsråvara för energiändamål som ett hot mot skogsindustrin. Det kan tydligen inte ofta nog upprepas att den inställningen är i grunden felaktig och måste bygga på bristande kunskap om vad tillvaratagande av energi ved innebär, vilket vi bl. a. mera utförligt utvecklat i vår energipolitiska motion till innevarande . Stödet bör enligt vår uppfattning uttryckligen även gälla anläggningar eldade med skogsråvara. Detta bör ges regeringen till känna. Vi vill dessutom erinra om att den utredning om effekterna av användning av torv och skogsenergi som gjorde inför det regionalpolitiska beslutet visade att de på relativt kort sikt skulle kunna ge ca 1 300 nya årsarbeten. Vi vill slutligen understryka att vi inte kan acceptera den tro på toppstyrning och centralplanering som präglar förslagen i propositionen 1982/ 83:120 på energiområdet. Enligt vår uppfattning skapar inte byråkratiska åtgärder vare sig mer sysselsättning eller en förbättrad energihushållning. Insatserna för att nå en bätte energihushållning måste bygga på ett frivilligt och förtroendefullt samarbete mellan skilda intressenter. Diktat från olika myndigheter kan aldrig accepteras. Ovan har framhållits att de satsningar som görs för täckande av förluster inom de norrbottniska basindustrierna sannolikt är nödvändiga för att en socialt acceptabel omstrukturering av verksamheten skall kunna ske.