ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G602593 · 1983-01-18 00:00:00 — Motion 1982/83: 593 m. fl. Statsbidrag till konsumentkooperationens studieverksamhet De konsumentkooperativa organisationerna HSB. OK och har tillsammans ca 3,5 miljoner medlemmar inom drygt 4 000 olika föreningsenheter. Inom organisationerna finns över 50000 medlemmar som är förtroendevalda på olika nivåer och som har det direkta ansvaret för föreningarnas skötsel och förvaltning. För de konsumentkooperativa organisationerna med deras demokratiska arbetsformer har utbildningsfrågorna en central betydelse. Det är viktigt att medlemmarna ges information om organisationens verksamhet och om skötseln och förvaltningen av den egna föreningen och att de på olika sätt stimuleras att aktivt delta i organisationens verksamhet. De förtroendevalda, som är medlemmarnas ombud, har att bestämma målen för verksamheten och fastlägga vilka medel som skall användas i densamma. De måste få en god utbildning för de speciella funktioner de har i olika organisationsled. För de konsumentkooperativa organisationerna har det alltid varit av största vikt att varje medlem kan erhålla en sådan utbildning att han eller hon har möjlighet att åta sig uppdrag i organisationen. De ovan nämnda organisationerna har därför sedan läng tid tillbaka bedrivit en omfattande studie- och utbildningsverksamhet. Både KF och HSB har egna skolor. Var gard resp. HSB-skolan. Något statsbidrag utgår f. n. inte förde konsumentkoooperativa organisationernas centrala kursverksamhet för medlemmar och förtroendevalda. Enligt vår mening utgör de konsumentkooperativa organisationernas utbildningsverksamhet ett viktigt led i en allmän strävan att demokratisera samhälle och näringsliv. /71 utgår statsbidrag till löntagarorganisationernas centrala kursverksamhet samt till bl. a. Yrkesfiskarnas riksorganisation. Det bidrag som vi nu föreslår utgå till de konsumentkooperativa organisationernas centrala kursverksamhet menar vi bör fa samma utformning som stödet till löntagarorganisationerna m.fl. för motsvarande verksamhet. Med stöd av vad som ovan anförts hemställs att beslutar anhålla att regeringen framlägger förslag om statsbidrag till de konsumentkooperativa organisationernas kursverksamhet. () () () ()
mot · G602594 · 1983-01-20 00:00:00 — 1982/83: 594 Den högre optikerutbildningen ledande fram till legitimation sker som en högre specialkurs inom gymnasieskolan omfattande . Gällande kursplan är interimistiskt fastställd . lade i sin utredning "Ögonvården " fram ett förslag om att överföra denna utbildning till högskolan och att utvidga den . Universitets- och högskoleämbetet, UHÄ. har utrett frågan och lade fram ett förslag i sin rapport i Högskolan 1979:12 om en allmän utbildningslinje omfattande 20 poäng inom vårdsektorn. Samtliga remissinstanser var positiva till en överföring till högskolan. Ungefär hälften förordade en längre utbildning än 20 poäng. Efter remissomgången har UHÄ uppdragit åt såväl som att komma med förslag till både en 20- och 40-poängs utbildning. I sin anslagsframställan för /84 har UHÄ föreslagit att en allmän optikerlinje bör inrättas inom högskolan omfattande 20 poäng inom vårdsektorn och förlagd till . I sin kostnadsberäkning utgår UHÄ ifrån att . som anslagits för legitimationsutbildning av optiker kan överföras till den föreslagna utbildningen. Då den totala kostnaden för den föreslagna högskoleutbildningen är . skulle således endast 165 000 komma att belasta statsverket ytterligare. Under budgetbehandlingen har regeringen ej följt UHÄ:s förslag utan förordar i stället att man i första hand bör överväga en förlängning av nuvarande högre specialkurs inom gymnasieskolan. I sin motivering för avslag framhåller statsrådet att den nuvarande specialkursen för grundutbildning till optiker i gymnasieskolan inte utan fritt tillval ger allmän behörighet för högskoleutbildning och att ett fritt tillval inkräktar på antalet undervisningstimmar i övriga ämnen. Ett annat alternativ är att under de obligatoriska två praktikåren hänvisa till KOMVUX. För optikeryrkets funktion i samhället med ett allt större ansvar för befolkningens synvård, är det mycket starka skäl som talar för att den högre utbildningen överförs till högskolan, vilket även remissomgången utvisade. En sådan utbildning skulle även initiera till forskning inom området, vilken är befintlig inom landet. Utbildningen skulle även bli mera internationellt anpassad. Även frågan om specialistutbildning av legitimerade optiker i kontaktlins teknik ledande fram till behörighet samt utbildning i svagsynsoptik för tjänstgöring vid syncentraler bör enligt bedömning vara beroende av att legitimationsutbildningen ligger på högskolenivå. På uppdrag utbildas f.n. leg. optiker i kontaktlinsteknik genom leg. Optikers Riksförbunds regi. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att hos regeringen anhåller om vidare utredning rörande förutsättningarna för en allmän optikerutbildning omfattande 20 poäng inom högskolan i enlighet med UHÄ:s förslag. () ()
mot · G602595 · 1983-01-19 00:00:00 — Motion 1982/83: 595 En rad reformer har genomförts på utbildningsområdet, bl. a, med syftena att den sociala och ekonomiska bakgrunden skall vara utan betydelse för möjligheten att studera. Trots utbildningsreformerna är dock den sociala snedrekryteringen fortfarande stark, speciellt på högskolan. Enligt en undersökning som gjordes av professor 1977 är det fem gånger vanligare att barn från de övre samhällsgrupperna påbörjar postgymnasiala studier och tio gånger vanligare att de avslutar dessa meden akademisk examen. Särskilt anmärkningsvärd är situationen inom eftertraktade högstatusutbildningar. Det är enligt undersökningen 40 gånger vanligare att barn från de övre samhällsgrupperna tar examen på medicinsk och odontologisk utbildning. Den sociala och ekonomiska bakgrunden är alltså betydligt mer avgörande än studielämplighet för studie- och yrkesval. Detta är tveksamt ur demokratisk synvinkel, det är ojämlikt och det är ett slöseri med studiebegåvningar. Den sociala snedrekryteringen beror förmodligen till största delen på djupgående samhällsfaktorer som det inte är möjligt att förändra genom utbildningspolitiska reformer. Men det finns ändå flera områden som har stor betydelse för rekryteringen till högskolan och som borde ses över med syfte att minska snedrekryteringen: - Den studiesociala situationen. Grupper utan stark motivation och ekonomisk trygghet hemifrån avskräcks lättare från högskolestudier om studiemedlen upplevs som otillräckliga o.d. - Kunskapen om eftergymnasiala studier. Studie- och yrkesorienteringen på gymnasieskolan bör förbättras, då elever utan akademisk tradition i familjen är mer främmande för vad högskoleutbildning innebär. - Introduktionen på högskolan. Högskolestudier skiljer sig från andra studieformer, varför någon form av "inskolning" kan diskuteras liksom möjligheten till preparandtermin för grupper som behöver det. Dessutom borde högskolans studievägledningsverksamhet byggas ut, för att kunna utgöra ett effektivt stöd för de studerande. - Decentraliseringen av den högre utbildningen. Det finns mycket som tyder på att förläggningen av utbildningslinjer och enstaka kurser till nya högskoleorter har betytt mycket för att rekrytera nya grupper. Geografiskt närmare utbildning är också socialt närmare utbildning. - Arbetsmarknaden för långtidsutbildade. Alla grupper, inklusive akademikerna, har fått känna av problemen på arbetsmarknaden . Man bör förbättra möjligheterna att planera och dimensionera högsko 1982/83: 595 lans yrkesutbildningslinjer mer långsiktigt efter arbetsmarknadens behov. En utgångspunkt för åtgärder mot den sociala snedrekryteringen mäste vara att kartlägga denna mer grundligt. saknas utförligt statistiskt material då studerande inte längre uppger föräldrarnas yrke när de börjar pa högskolan. har gett regeringen i uppdrag att ta fram ett sådant underlag, men detta har ännu inte åtgärdats. Mot bakgrund av det anförda hemställer jag att begär att regeringen låter utreda frågan om den sociala snedrekryteringen till högskolan.
mot · G602596 · 1983-01-20 00:00:00 — Motion 1982/83: 596 föreslog i sitt huvudbetänkande. Skolans arbetsmiljö, att ett pedagogiskt program meds. k. anpassad studiegång skulle ersätta tidigare bestämmelser om särskild undervisning, jämkad studiegång och skolgängsbefrielse. Utredningen konstaterade att dessa bestämmelser ibland var svåra att tillämpa eller kunde medföra negativa konsekvenser för den enskilde eleven. Jämkad studiegång kunde användas först i årskurs 9 och innebar att en elev fullgjorde skolplikten utanför skolan; anpassad studiegång föreslogs kunna komma ifråga inom alla årskurser även om man förutsåg att den huvudsakligen skulle få gälla högstadieelever. Avsikten var att bereda möjlighet att på ett tidigt stadium angripa en elevs otillfredsställande skolsituation genom att ge skolan en stor frihet att prioritera mellan ämnen och ämnesmoment. I proposition 1975/76:39 anslöt sig statsrådet till utredningens förslag med tillägget att utbildning utanför skolan ej borde förekomma annat än på högstadiet och då användas restriktivt. beslöt i enlighet härmed. I den debatt som har förekommit efter detta beslut har man vanligen uppfattat också anpassad studiegång som liktydigt med att elever fullgjort skolplikten helt eller delvis utanför skolan. Möjligheterna till anpassad studiegång har därför ofta starkt kritiserats; från vissa håll har man t. o. m. krävt att anpassad studiegång skall avskaffas. Statsrådet betonar i proposition 1982/83: 100, bil. 10, (s. 213) att anpassad studiegång för en del elever kan vara en nödvändig åtgärd. Det förhållandet att många elever lämnar med ofullständig utbildning har dock föranlett honom att tillkalla en särskild arbetsgrupp som skall analysera problemet, bl. a. genom att beskriva hur stor andel elever som genom att "lämna , genom anpassad studiegång eller genom omfattande skolk" har fått en ofullständig utbildning. Det vill synas som om statsrådet gör samma tolkning av begreppet anpassad studiegång som det i debatten gängse. Det förefaller troligt att samma missuppfattning kan råda i skolorna och att således anpassad studiegång inte har använts på det flexibla och förebyggande sätt som avsåg. Det är enligt min mening nödvändigt att den analys av utslagningen inom som arbetsgruppen skall utföra, också omfattar en undersökning av i vilken omfattning elevers problem i skolan identifieras när de börjar uppstå och på ett tidigt stadium möts med ett Mot bakgrund av det anförda yrkar jag att hos regeringen begär en undersökning om användningen av anpassad studiegång i enlighet med vad som i motionen anförs.
mot · G602597 · 1983-01-29 00:00:00 — Motion 1982/83: 597 m. fl. Avskaffande av studieomdömen i folkhögskolan Folkhögskolan har spelat en stor roll i det svenska folkbildningsarbetet och gör sa fortfarande. Den växte fram i takt med de stora folkrörelserna och inte minst för dessa har folkhögskolan haft en avgörande betydelse. Målsättningen för folkhögskolan är att "främja en allmän medborgerlig utbildning". Denna målsättnings konkreta innehåll stympas genom det normeringsinstrument som infördes genom beslut Betyg och omdömen är en negativ företeelse inom skolväsendet. De skapar konkurrens, likriktning och tvång att inrikta studierna mot mätbara kunskaper och motverkar därigenom sociala värden såsom personlighetsutveckling och frigörelse. I konsekvens med kommunisternas ståndpunkt när det gäller betygen inom andra skolformer anser vi att omdömena inom folkhögskolan bör avskaffas. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen hemställer om förslag som innebär att studieomdömena inom folkhögskolan avskaffas. BJORN (vpk) (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)
mot · G602598 · 1983-01-20 00:00:00 — Motion 1982/83: 598 I proposition 1981/82:14 om mera samordnade timplaner i gymnasieskolan föreslogs att ämnet religionskunskap skulle tilldelas 2.5 veckotimmar (vtr) pa samtliga fem linjer i åk 3 (E. H, S. Det betydde att linjerna H och S skulle förlora vardera 0,5 vt och linjerna E. N, T vinna 0,5 vt, dvs. ämnet skulle få en liten förstärkning i timtal. Samläsning mellan samtliga linjer skulle därigenom bli möjlig. Det skulle ge en vinst både pedagogiskt och besparingsmässigt. Efter utskottsbehandling (UbU 1981/82: 5) och riksdagsbeslut utan några reservationer blev slutresultatet följande för religionskunskapsämnets del: H och S får minskat timtal från 3 till 2,5 vtr, E och T behåller sina 2 vtr, på N-linjen behåller de nya data- och miljövarianterna sina 2 vtr. under det att den gamla. s. k. anpassade linjen får 2.5 vtr. Resultatet av riksdagsbehandlingen av propositionen är inte tillfredsställande. Effekten innebär att ämnet religionskunskap i gymnasieskolan försvagas. Ett möjligen oförutsett öde har drabbat ämnet pä N-linjen: dess olika varianter har fått olika timtal. Följden har blivit att inte ens alla naturvetare på samma skola kan samläsa religionskunskapsämnet utan mäste fördelas på olika grupper med olika timtal. Därigenom försvåras såväl den tilltänkta pedagogiska som den ekonomiska besparingsvinsten av timplanerevisionen. Med tanke på att religionskunskapsämnet av skolledningen kan betraktas som lättare att ordna självstudier i än exempelvis matematik eller fysik och kemi, där laborationer ovillkorligen kräver lärarmedverkan, föreligger även här en risk att ämnet försvagas. I propositionen 1981/82:14 ges alla gymnasieelever samma möjligheter att fa undervisning i religionskunskap. Utskottets behandling innebar förändringar. Det är därför angeläget att en översyn görs och med hänvisning till vad i motionen anförts hemställs att hos regeringen begär att ämnet religionskunskap pa gymnasieskolan erhåller det timtal som föreslås i proposition 1981/ 82: 14.
mot · G602600 · 1983-01-20 00:00:00 — Motion 1982/83: 600 och insatser för det enskilda vägnätet i län Regeringen kraftiga neddragning av anslaget till driften av grusvägar kommer att få allvarliga följder för län. Särskilt illa går det för de bygder som har ett dåligt vägnät. Det är djupt orättvist att regeringens sparåtgärder skall hårdast drabba de människor som tvingats leva med det sämsta vägnätet. Den kraftiga centraliseringen av vägpengarna som regeringen nu inleder är mycket oroande. Det är särskilt allvarligt för ett län som som under den förra socialdemokratiska regeringsepoken förlorade av sitt järnvägsnät. Det hade varit naturligt om regeringen valt att i stället kompensera t. ex. län på vägområdet för den omfattande nedläggning som skett av järnvägar i länet. Dåliga kommunikationer är ett av de svåraste hindren i arbetet med att utveckla länet. Det alltför bristfälliga vägnätet i stora delar av länets glesbygder hindrar främst de regionalpolitiska åtgärder som är nödvändiga för att skapa fler jobb och ökad trygghet för människorna i länet. Att län får kommunikationer som är jämförbara med andra län är en förutsättning för att framtiden skall kunna bli den rätta. Regeringen borde inse att det tär hårt på tålamodet hos glesbygdsbefolkningen som lojalt skall betala sina vägskatter som regeringen styr allt större vägresurser till storstadsregionerna och till några få stora vägbyggen. Såväl rättvise- som regionalpolitiska skäl talar för att glesbygdsvägarna får en större andel av samhällets vägresurser. I dessa bygder får skattebetalarna ofta finna sig i att finansiera en ganska dyr kollektivtrafik både inom länen (länstrafiken) och på riksnivå (SJ). harfolk i dessa bygder små faktiska möjligheter att använda denna kraftigt subventionerade trafik. Statsmakterna borde inse att befolkningen i dessa bygder i praktiken endast har vägen att tillgå för sina kommunikationer. Just därför borde bidraget till driften av enskilda vägar m. m. för /84 räknas upp väsentligt. En omfördelning från bidraget till driften av kommunala vägar och gator vore rimligt med hänsyn till den kraftiga ökning som föreslås i propositionen till detta anslag. Det finns också goda skäl att fördela vägresurserna så att man effektivt kan bekämpa den svåra arbetslösheten inom entreprenadbranschen. En upprustning av det enskilda vägnätet i län skulle vara en lämplig åtgärd. För att åstadkomma ett större antal nya arbetstillfällen till det stora antal mindre företag inom denna bransch är just en satsning på många vägpro jekt inom det enskilda vägnätet väl motiverat. Enligt vår uppfattning bör därför en större 2 1982/83. 1982/83: 600 andel av de arbetsmarknadspolitiska insatserna styras över till en upprustning av främst grusvägarna. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som ovan anförts angående ökade insatser för vägnätet i län. () ()
mot · G602602 · 1983-01-20 00:00:00 — 1982/83 602-610 och på SJ:s motorvagnar De mindre järnvägarna, där stationerna fortfarande ligger ganska tätt och där trafiken sker med hjälp av rälsbussar, är eller kommer att bli nedläggningshotade. Ofta är trafiken av stor betydelse för dessa regioner. Den nuvarande organisationen med ett stort antal små stationer där biljetter säljs är kostnadskrävande. Stationsindragningar har blivit nödvändiga för att hålla kostnaderna nere, vilket i sin tur medverkat till att minska trafikunderlaget. Biljettförsäljningen ombord på tågen är tidsödande, när inte klippkort eller månadskort används. Såväl på de många bemannade stationerna som ombord på rälsbussarna skrivs biljetterna ut för hand. Om resenären skall åka någon annan än de vanliga sträckorna, blir det fråga om att slå upp i tabeller hur många kilometer vederbörande skall resa och vad kostnaden skall vara. Ytterligare tid kan gå åt för att beräkna olika rabatter m.m. För järnvägens konkurrenskraft i glesbygderna skulle det vara av stort värde om modern teknik, som t. ex. mikrodatorer, kunde utnyttjas för att förse rälsbussarna med ett effektivt biljettförsäljningssystem. Hela SJ: s järnvägsnät, stationer, priser och rabatter kan programmeras in i en ytterst liten apparat, som dessutom kan användas av rälsbussföraren för att på ta fram biljettpriset för varje tänkbart önskemål från den påstigande. Denna apparat kan kompletteras med en skrivare som skriver ut biljetter av det slag som används i SJ:s databaserade biljettsystem vid de större stationerna och resebyråerna. Hela utrustningen kan sannolikt göras så liten att den är bärbar. Vid varje hållplats, hur liten den än är, kan erbjudas fullständig biljettservice, möjligen med undantag av sitt- och sovplatsbiljetter. Den här beskrivna apparaturen finns ännu inte helt utvecklad men den tycks ligga helt inom det möjligas gräns. Diskussionen om de järnvägar som trafikeras med rälsbussar handlar alltför sällan om offensiva tekniska satsningar som kan öka dessa järnvägars konkurrenskraft. Mot denna bakgrund skulle det vara av stort intresse om möjligheterna att anskaffa en modern, databaserad teknik för försäljning av biljetter på rälsbussarna utreds. Denna utrustning kunde också bli en intressant exportvara till järnvägsföretag i andra länder. 1 1982/83. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär utredning om möjligheterna att anskaffa modern teknik för biljettförsäljning, i enlighet med motionens förslag, för användning främst på motorvagnar.
mot · G602604 · 1983-01-19 00:00:00 — Det olyckliga beslutet att flytta jettrafiken från till kommer att träda i kraft . På en rad viktiga punkter råder emellertid stor osäkerhet om vad flyttningen praktiskt kommer att innebära för passagerarna. Det råder t. ex. oklarhet om den av socialdemokraterna utlovade järnvägsförbindelsen mellan och någonsin kommer till stånd. Också framtida öde är ovisst. har inte fattat något beslut om nedläggningen av flygplatsen utan endast tagit ställning till den reguljära jettrafikens överflyttning till . För en rad orter på meddellångt avstånd från , t. ex. , är fortsatta möjligheter att trafikera av stor vikt. Ett flertal flygplanstyper som väl uppfyller miljökraven på finns, och fler är under utveckling. Ett exempel är det nya SAAB-Fairchild. Från Linjeflygs sida föreligger önskemål att ha all sin trafik samlad på . Detta ståndpunktstagande rimmar väl med aktuella tendenser hos företag som har någon form av monopolställning, nämligen att konsumenterna är till för företaget och inte tvärtom. Eftersom det emellertid förhåller sig som så att konsumenternas, i detta fall passagerarnas, krav måste vara styrande och inte Linjeflygs önskemål, kan sådana resonemang inte få vara avgörande. Skulle tvånget att operera från såväl som bli alltför betungande för Linjeflyg bör koncession på de rutter som är lämpliga för fortsatt Brommatrafik, t. ex. , ges till andra företag. Såväl det delvis statliga Swedair som ett antal privata flygföretag bör då komma i fråga. Goda flygförbindelser är ett viktigt regionalpolitisk! Det kan inte vara rimligt att samhället satsat miljarder i regionalpolitiska hjälpåtgärder som man av princip och av prestigeskäl hindrar orter och regioner från att få tillfredsställande flygkommunikationer. är ett exempel på en ort som är i starkt behov av fortsatta flygförbindelser med genom . Den osäkerhet som råder om framtid måste skingras och ett positivt beslut måste komma till stånd om ett bibehållande av flygplatsen för linjetrafik på vissa orter samt för allmänflyget. Ett sådant uttalande av bör ges regeringen till känna. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att bibehålls för linjetrafik på och motsvarande orter. () ()