mot · G6022160 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:2160 m. fl. Ökade möjligheter till konkurrens inom trafikområdet Det är få ting som så många invånare är beroende av i sin dagliga gärning som en väl fungerande trafikapparat. Det trafikpolitiska beslutet som fastslog 1979 genomsyras också av detta. Beslutet innebar att människor och näringsliv i landets olika delar skall erbjudas en tillfredsställande transportförsörjning till lägsta möjliga samhällsekonomiska kostnad. Den kritik som kan riktas mot beslut är att riktlinjerna är alltför allmänt hållna samt att beslutet tagits till intäkt för en rad feltolkningar. I första hand gäller detta frågan om de samhällsekonomiska hänsyn som skall tas. Vi återkommer senare i motionen beträffande denna del av beslutet. I andra hand är det uppfattningen att vissa transportmedel skulle vara bättre eller mer samhällsmoraliska än andra. I tredje hand gäller det uppfattningen om att endast kollektivtrafiken kan klara huvuddelen av personaltransporterna. Detta är en illusion. Även med en kraftigt utbyggd kollektivtrafik kommer en mycket stor del av persontransporterna att ske med bil. I ett land som vårt med långa avstånd och gles befolkning kan inte kollektivtrafiken tillgodose alla individuella önskemål och behov. Ett annat problem med dagens kollektivtrafik är att länstrafikbolagen missuppfattat lagen om huvudmannaskap för viss kollektivtrafik. I allt för många län har denna lagstiftning lett till att man tar ansvaret för all kollektiv samfärdsel inom länen. Erfarenheterna från belyser detta. Det har medfört att länsbolaget - AB lokaltrafik - undan för undan köpt upp övriga trafikbolag i regeringen. Konkurrerande och kompletterande trafik har motarbetats. Detta leder i sin tur till att möjligheterna för okonventionella lösningar och kompletterande trafik försvåras. Erfarenheterna från visar att ett stort länsbolag med monopolställning i stort sett klarar uppgiften att sköta den stora del av trafiken som exempelvis arbetsresorna utgör. Problemen med pendeltågstrafiken visar dock en svårighet att anpassa sig till nya och oförberedda situationer. Däremot leder den stora organisationen till stelhet och svårigheter att anpassa sig till förändrade önskemål från konsumenterna. När det gäller vissa specifika trafikuppgifter skulle sannolikt mindre trafikbolag klara uppgiften bättre. Exempel på dylika trafikuppgifter är trafiken till , till friluftsanläggningar samt trafik på sträckor med lågt resande Mindre bolag som bedriver kompletterande trafik borde därför uppmuntras, i stället för att motarbetas. Med flera mindre företag skulle säkerligen bättre möjligheter skapas för människor som bor i ytterområden att få tillgång till kollektiv samfärdsel. Som exempel kan nämnas att kollektivtrafiken i uteslutande går från ytterområden in till . S. k. tvärförbindelser mellan t. ex. och är så gott som obefintliga. Även i vissa innerområden saknas tvärförbindelser. Att till exempel bo i och arbeta i möter stora praktiska svårigheter . Skälen är delvis att reseunderlaget inte ger möjlighet att inom ramen för ett offentligt bolag driva trafik. Orsakerna till att mindre företag skulle klara denna uppgift bättre är deras möjligheter till flexibilitet beträffande antalet turer, bussarnas storlek etc. Sannolikt skulle kostnaderna för de mindre bolagen också bli mindre på grund av att de inte har samma overhead-kostnader i form av stor administration etc. som länsbolagen. Möjligheter för mindre enskilda företag att etablera sig även utanför länsbolagens kontroll måste skapas. Detta kan ske genom en friare tillståndsgivning från länsstyrelsernas sida. Dessutom krävs justeringar i lagen om huvudmannaskap för viss kollektiv persontrafik. Dagens trafikpolitik leder till en mycket olycklig detaljreglering och byråkrati. Trafikpolitiken bör i så stor utsträckning som möjligt bygga på fri konkurrens oavsett hur huvudmannaskapet är konstruerat. Genom fri konkurrens skapar man förutsättningar för en kollektiv samfärdsel som bygger på konsumenternas vilja och producenternas faktiska möjligheter. Detta utan att man med statliga eller kommunala subventioner snedvrider konkurrensen. Det behövs kort sagt en nya trafikpolitik som skapar förutsättningar för kollektiv och enskild samfärdsel under de förutsättningar som kommer att gälla i vårt land . I såväl som finns betydande privata inslag i kollektivtrafiken, även om en betydande samordning sker beträffande taxorna. I princip innebär de nordiska grannländernas system att man delat upp ansvaret för trafiken mellan offentliga och privata trafikbolag. Denna modell är främst tillämplig på den spårbundna trafiken, där möjligheter till konkurrens är begränsade. Ett ytterligare steg mot en mer flexibel kollektivtrafik skulle vara att underlätta för konkurrerande taxiverksamhet. Nya teknologier kommer att göra det möjligt med en flexibel och anpassningsbar kollektivtrafik under förutsättning att den sker under konkurrens. En friare konkurrens inom taxitrafiken skulle kombinerat med en liberalare tillståndsgivning bredda vägen för nya och okonventionella lösningar till gagn för de resande. Ett avgörande problem med dagens trafikpolitik är sättet på vilket kollektivtrafiken finansieras. Det finns en tendens till att i ökad utsträckning skattesubventionera kollektivtrafikens kostnader med ca två tredjedelar. Problemen med en alltför hög skattesubventionering av kollektivtrafiken är att beslutsfattare, tjänstemän och allmänheten inte får en fullständig information om vad en viss trafiksatsning kostar. Resultatet blir därför starka krav från påtryckningsgrupper av olika slag på att trafik skall upprätthållas oavsett kostnaderna. Detta trots att det ofta skulle ställa sig samhällsekonomiskt billigare att låta trafikförsörjningen skötas genom privatbilism. Begreppet samhällsekonomiska kostnader trafikpolitiska beslut har ofta misstolkats och tagits till intäkt för olönsamma investeringar. S. k. välfärdsvinster har fått motivera trafik som vårt land inte har råd med. I ett läge där fri etablering råder är en skattesubventionering av ett offentligt bolag orimligt eftersom detta leder till en snedvridning av konkurrensen. Det offentliga bolaget skulle i ett sådant läge skaffa sig otillbörliga fördelar. I samband med revideringen av huvudmannaskapslagen bör därför fastställa restriktiva regler för eventuella skattesubventioneringar av de offentliga bolagen. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen i enlighet med vad som ovan anförts begär förslag till en lagstiftning inom trafikområdet som öppnar möjligheter för konkurrerande trafikbolag och konkurrens inom taxitrafiken. () () () () () () ()