mot · G6022188 · 1983-01-25 00:00:00 — m. fl. Konsumentpolitikens uppgift är att stödja konsumenterna och stärka deras ställning på marknaden. Alla samhällsmedborgare är konsumenter i den bemärkelsen att de förbrukar varor och tjänster i sin egen privata hushållning. Många konsumenter, ofta med brister i sin skolunderbyggnad, har i många fall en svag ställning. De är ofta ovana och obenägna att ta erforderliga kontakter för att få rättelse eller för att belysa sin egen situation. Med kunskaper om de varor som produceras är det lättare att bedöma om varan är värd priset och svarar mot något behov. Konsumtionen måste dock ske inom ramen för tillgängliga resurser. Detta kräver hushållning med energi och naturtillgångar och en bättre anpassning av produktionen till miljöns krav. Innehållet i konsumentkunskapen för förskolan och för lågoch mellanstadium måste anpassas efter den konsumtion som är aktuell för barn i dessa åldrar. En utgångspunkt för undervisningen är det praktiska arbetet. I är ämnet hemkunskap ett av de minsta. Ämnet har dessutom blivit altlför teoretiserat på bekostnad av färdighetsträningen. Enligt vår mening behövs även obligatorisk konsumetkunskap på samtliga linjer i gymnasieskolan. Skälen härför är att gymnasieskolan oftast är sista steget före ett eget hushållsansvar. Det fulla egenansvaret upplevs näraliggande och därmed har eleverna en bättre motivation att lära. Även lanthushållsskoloma har med sina specialkurser en viktig funktion att fylla på det konsumentpolitiska området. Vid dessa skolor får ungdomar möjlighet att skaffa sig kunskaper kring vardagsnära problem. Övriga skolor, studieförbund och folkrörelser måste uppmuntras att anordna kurser med konsumentpolitiskt innehåll. beslutade om riktlinjer för den regionala konsumentpolitiska verksamheten. Dessa riktlinjer innebar bl. a. att den regionala verksamheten skulle anpassas till en utbyggd lokal konsumentpolitisk verksamhet och tyngdpunkten skulle ligga inom områdena utredning, bevakning och kunskapsförmedling. Vidare skulle verksamheten omfatta allmän information inom länet, stöd till den kommunala verksamheten och samarbete inom i frågor som hade konsumentpolitisk anknytning. Verksamheten skulle även omfatta vägledning och information till invånarna i de kommuner som ännu inte inrättat sådan verksamhet. Uppgiftsfördelningen på central, regional och lokal nivå gav hemkonsulenterna, som svarar för den regionala verksamheten, en viktig funktion i detta system. Det är av stor betydelse att den regionala verksamheten kan fortsätta enligt riksdagsbeslutet . Dagens ekonomiska läge talar för att konsumenterna behöver mera råd och hjälp, inte minst de resurssvaga konsumenterna. Detta är speciellt viktigt eftersom alla kommuner ännu inte har byggt upp någon konsumentpolitisk verksamhet. saknade 78 kommuner helt verksamhet och konsumentnämnder fanns endast i 85 kommuner. Av viktigare arbetsuppgifter kan nämnas den information som ges i lokalpress och lokalradio. I flera län pågår samarbete med lokalradion i frågor t. ex.om konsumenternas rättigheter och skyldigheter och hur man kan få sina hushållspengar att räcka längre. Inom området kunskapsförmedling arbetar hemkonsulenterna med att utbilda vidareförmedlare, t. ex. lärare i grundskola och gymnasium. Stort intresse har visats från kommunernas sociala förvaltningar att få hjälp av fackkunskap för bl. a. budgetrådgivning. Konsumentvägledarna i de kommuner som anställt sådana erhåller information och gemensamma problem diskuteras. Tillsammans med utför hemkonsulenterna olika utredningsuppdrag. Hemkonsulenttjänsterna, sammanlagt 39 stycken, har varit oförändrade . Vissa länsstyrelser har vakantsatt tjänster. Enligt är det 8 tjänster eller . Anledningen uppger man vara besparingsskäl. En sådan utveckling kan enligt vår mening inte accepteras. Behovet av närservice och stöd till handel i glesbygd Utvecklingen mot stormarknader och andra större försäljningsställen innebär för många konsumenter en sämre närservice och en försämrad inköpssituation. Konsumenten beaktar inte tillräckligt egna kostnader för färdmedel samt arbetet med hopplockning och transport av varor vid kostnadsjämförelser. Stormarknadernas varupriser har härigenom uppfattats som fördelaktigare än vad som i realiteten är fallet. Vidare utbyggnad av stormarknader bör därför undvikas. Konsumenten måste inom rimligt avstånd ha möjlighet att köpa de varor och tjänster de behöver och finner viktiga. Behovet av närservice måste tillgodoses. Pensionärer, handikappade och andra med speciella servicebehov måste ägnas särskild uppmärksamhet. I glesbygder spelar lanthandeln en central roll för invånarnas servicebehov. Utbudet omfattar inte enbart varor utan även tjänster av olika slag. För bygden fyller också affären en viktigt social funktion. Genom statligt stöd till åtgärder i glesbygd har även lanthandeln möjligheter till ekonomiskt stöd. Kreditgarantier lämnas också till företag i glesbygd. Dylika stöd är av avgörande betydelse för dessa bygders fortlevnad. Det är mycket angeläget att kommuner och andra lokala organ slår vakt om handeln på landsbygden. drog dåvarande regeringen tillsammans med handelns organisationer i gång en kampanj för landsbygdshandeln Bygden behöver butiken. gjorde likaledes dåvarande regeringen ett särskilt uttalande för att möjliggöra avsteg från upphandlingsförordningarna för att stödja glesbygdsbut;ker. Det är angeläget att underlättandet att driva handel i glesbygd fortsätter. Glesbygdsdelegationens arbete har varit betydelsefullt när det gäller att få till stånd nya stödformer och utvecklingsmöjligheter för glesbygden. Det är av stor vikt att dess arbete fortsätter och vidareutvecklas. Det är nödvändigt att konsumentpolitiken får en berättigad plats i de regionalpolitiska insatserna. Det är viktigt ur konsumentsynpunkt att skapa goda kontakter för samarbete och påverkan med näringslivet. Målsättningen är att produkten och försäljningsmetoden så nära som möjligt överensstämmer med konsumentens krav och önskemål. Detta kan uppnås genom ett samarbete mellan konsumentorgan och näringsliv. Samarbetet måste vara så förtroendefullt att marknadens produkter fyller skäliga minikrav och endast grannlaga metoder för marknadsföring tillämpas. Målsättningen måste vara att alla varor skall ha god kvalitet, vara funktionsdugliga, prisvärda, riskfria ur hälsosynpunkt och utbjudas till överkomliga priser. För att vårt ekonomiska system skall fungera krävs en ständig ström av information. Det gäller produktinformation, priser, inköpsställen m. m. Genom reklamen vill säljarna påverka konsumenten och göra denne uppmärksam på att man har en produkt att sälja. Reklamen är emellertid ofta vilseledande och förleder konsumenterna att göra dåliga köp. försöker man stärka konsumenternas ställning. Detta sker t. ex. genom marknadsföringslagen som skyddar konsumenten mot vilseledande reklam och annan otillbörlig kommersiell marknadsföring. Till konsumentens skydd behövs en utvidgad prövning av säljarnas reklam enligt marknadsföringslagen. KO, som är övervakande myndighet för marknadsföringslagen, bör tillförsäkras goda möjligheter att fullgöra denna uppgift. Kostnaderna för reklam bör begränsas. Ytterst är det konsumenterna som får betala dessa genom dyrare varor. Det finns därför ett stort behov av att sätta in åtgärder för att minska reklamutbudet och på så sätt sänka konsumentvarornas pris. Utvecklingen mot företagssammanslagningar och bildandet av internationella jättekoncerner har lagt grunden för kraftigt ökade reklaminsatser. Följden har blivit att mindre företag utan motsvarande resurser för reklam slås ut även om det ligger i konsumenternas intresse att få behålla de produkter och den närservice de kan erbjuda. Företagssammanslagningarna bidrar till att de stora företagens marknadsandelar ökar. Företag slås ihop eller köp upp, medan märkesnamn och produktvarianter behålls. De stora företagen får på så sätt fler märken och därav följer större utrymme på hyllan i affären för just detta företag, vilket också påverkar försäljningen. De mindre företagen med få märkesnamn och produktvarianter får allt svårare att konkurrera. Åtgärder för att begränsa antalet märkesnamn och produktvarianter från samma säljare behövs. Produktutveckling och produktdifferentiering kan vidare få den konsekvensen att de skapar behov hos konsumenten att ha det senaste. Särskilt utsatta konsumentgrupper för denna reklam är barn och ungdomar. Åtgärder behövs för att bryta den utveckling som gjrot att det gått ett snabbt växlande mode i så gott som varje konsumtionsvara. Reklamen har blivit påträngande genom sin utformning och mångfald. T. ex. för distribution av reklam genom postbefordran används i hög grad namnregister via data. Detta kan starkt ifrågasättas. Reklamens effektivitet beror i hög grad på vilket anseende den har hos konsumenterna. Genom att satsa på åtgärder som ökar konsumenternas tilltro till saklig information bör reklamkostnaderna kunna hållas nere. Detta är av intresse inte bara för konsumenterna utan också för säljarna. vid övervakar lagstiftningen om hälso- och miljöfarliga varor. är den övervakande myndigheten för livsmedelslagstiftningen som bl. innehåller bestämmelser om livsmedels beskaffenhet, hantering, märkning och försäljning. Regional och lokal tillsyn att lagstiftningen efterföljs finns. Det är av största vikt att de myndigheter som har ansvar för lagstiftningen gällande hälso- och miljöfarliga varor samt för livsmedelslagstiftningen har tillräckliga resurser. Det är viktigt att så mycket som möjligt sätta in resurser i förebyggande syfte. Ur konsumentsynpunkt bör stora resurser sättas in för att i möjligaste mån förebygga olyckor med konsumentvaror. är barnen mest utsatta. En löpande kontroll ur hälso- och säkerhetssynpunkt av alla i landet producerade och importerade varor bör införas. Ett intensifierat internationellt samarbete och upprättandet av produktregister är angeläget. Med hjälp av ett sådant register och gemensamma internationella normer kan förbättringar åstadkommas i produktkontrollen. Med hänvisning till det anförda hemställs* att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande den konsumentpolitiska verksamheten. . ÅSLING (c) () () () () () * Se även motion 1982/83:2189.