mot · G6021161 · 1983-01-25 00:00:00 — Övergång från arbetsgivaravgift till indirekt skatt Trots att industrin av politikerna uppmanats att öka produktion och export har politikerna själva inte gjort något åt den subvention av lågprisimport som arbetsgivaravgiften utgör. Den omdiskuterade arbetsgivaravgiften var från början avsedd att spara arbetskraft och att stimulera till nedläggning av olönsamma företag. Tanken var att man med införande av industriell produktion i stor skala skulle kunna öka exporten genom att få ned styckekostnad genom mekanisering och ökad stordrift. Men man förbisåg med öppna ögon den dragkamp som arbetsgivaravgifterna skapade mellan den sociala välfärdssektorn och industrin om den frigjorda arbetskraften. Välfärden stod högt på de politiska intressenas önskelista med påföljd att den i stigande grad prioriterades genom ökat skatte- och avgiftsuttag på produktionen. Näringslivet tvingades för att överleva till en ständig dragkamp om den kvalificerade arbetskraften med den snabbt växande offentliga sektorn. Resultatet har blivit att vi har en alltför stor offentlig sektor, men en alltför liten produktion, vilket lett till att vi fortlöpande förlorar andelar på världsmarknaden för våra produkter. andel av världshandeln har sjunkit till , och nya orosmoln tornar ständigt upp sig runt oss. Våra basnäringar tävlar om att avskeda. Nya lagar skall försvåra massuppsägningar, men olönsamma företag tvingas ge upp för den utländska konkurrensen. Staten bara lånar och lånar för att ta sig ur krisen. har 80 miljarder lånats, och räntorna orsakar allt större underskott i bytesbalansen. köper komponenter utifrån, monterar dessa med minimum av arbetskraft och säljer vidare. Höga svenska produktionskostnader tvingar verkstadsindustrin att i genomsnitt importera av innehållet i de varor som exporteras. Ekonomiska beräkningar visar att måste uppnå en årlig exportökning av för att kunna klara underskotten i bytesbalansen. Det krävs trots detta av kraftiga exportökningar för att uppnå balans. Man skyller landets ekonomiska problem på de kraftigt stegrade olje- och energipriserna. Det är vilseledande. Problemet är att förnyelsen av landets industri har eftersatts till förmån för hög konsumtion. Oljekrisen har endast påskyndat den negativa utvecklingen. Det är det höga skatte- och avgiftstrycket samt en utbyggd hindrande byråkrati som medfört att industrin inte längre förmår förränta upplånat kapital inom landet, utan industriinvesteringarna tvingas till andra länder med mindre pålagor. Svensk industri kan därför inte längre konkurrera med de varor som tillverkas utomlands. Ser man till de enorma belopp samhället tagit i anspråk för att räddda nedläggningshotade företag skulle den svenska industrin ha kunnat stå nyupprustad att möta en internationellt ökad varuefterfrågan. Men pengarna har inte investerats i en upprustning av landets industri utan konsumerats, som industrin ålagts att baka in kostnaderna för detta i sina priser utan att erhålla motsvarande lönsamhet. Konsumenterna ser sig inte längre ha råd att köpa dyra svenska varor utan köper konsumtionsartiklar utifrån, vilket skapar arbetslöshet. Ekonomer vid handelshögskolorna, som skulle utbildas till att leda landets framtida utveckling finner det lönsamt att starta egna importfirmor med kataloger från eller Hong-Kong för att betala sina studier eller skaffa fickpengar. Politikerna har sökt reda ut svåra obalanser i den svenska ekonomin genom att drastiskt öka utlandsupplåningen för att penningbrist inte skall begränsa och regeringens manöverutrymme. Ökad beskattning och medveten köpkraftssänkning för stora grupper har ingått som led i att stärka de ekonomiska resurser som samhällsapparaten krävt. Det politiska sambandet med den offentliga sektorn är emellertid starkare än politikernas förståelse för det fria näringslivets problem. Detta har resulterat i att miljard efter miljard pumpats in i den offentliga sektorns expansion. Privat företagsamhet har omgetts med misstro som personalen i av samhället monopoliserade och subventionerade verksamheter tillåtits bli löneledande på skattebetalarnas bekostnad. Den snabbt växande offentliga sektorn är ett symtom på att har fundamentala balansbrister i ekonomin, som permanentas om vi fortsätter att bygga ut eller bibehålla en välfärd som vi inte har råd att kosta på oss. Nya pålagor på industrin tror man skall bli lösningen på dessa svåra problem. Men blir det så? Nej, knappast, som följande utredning visar! En fortsatt höjning av arbetsgivaravgiften blir i själva verket liktydigt med en medveten subventionering av utökad import. Arbetsgivaravgiften är en lönebikostnad, som läggs på varor och tjänster, vilka produceras inom landet. Statens inkomster från arbetsgivaravgifterna utgör även momspliktigt underlag. Detta innebär att staten tar in ca 50 miljarder på arbetsgivaravgifter, vilket är mer än statens totala inkomst- och förmögenhetsskatter. Arbetsgivaravgifterna hamnar i statskassan liksom inkomst- och förmo genhetsskatt, moms m. m. Att öronmärka skatterna i samma kassalåda är egentligen onödigt. Inget hindrar därför att arbetsgivaravgiften tas ut som en förhöjd moms i stället. Därmed skulle inte längre importen vara befriad från denna pålaga, som svensktillverkade varor skulle bli billigare och ge ökad sysselsättning inom landet. En övergång från arbetsgivaravgift till förhöjd moms öppnar möjlighet för produktion i stor skala, och därmed avlastas samhället en stor del av ansvaret för sysselsättningen som en inkomstförstärkning erhålles till statskassan. Detta skulle utan tvivel ge en viktig stimulans till ökad export och öka våra möjligheter att betala utlandsskulderna. Men, i nationalbudgetens kapitel om den offentliga verksamheten, s. 172, har någon, i ett tillfälle av intellektuell hederlighet, råkat skriva så här: Arbetsgivaravgifterna ökade kraftigt på grund av höjningen av skattesatsen för barnomsorgsavgiften. 1982 förekom inga höjningar av dessa skattesatser Storleken på en avgift kallas alltså skattesats. Det var ett mycket enkelt och tydligt besked. Nästan varje regering har infört nya skatter och kallat dem avgifter. Arbetsgivaravgiften t. ex. var en ren skatt. En skatt är en skatt och en avgift är en avgift. En skatt inbetalar man till det allmänna utan särskild motprestation. En avgift betalar man för en särskild prestation. Den offentliga verksamheten utgör ett hot i och med att den företräds av utbyggda organisationer, som ständigt ställer ökade krav på politikerna att de ökar välfärden - krav som politikerna ser sig nödgade att uppfylla, då de ställs av en majoritet av väljarna, men som det saknas samhällsekonomiskt utrymme för. Enda sättet för oss att klara dagens omöjliga ekonomiska läge är att ändra nuvarande system med arbetsgivaravgifter och moms, så att dessa pålagor åtminstone drabbar importerade varor på samma nivå som de vi själva tillverkar. Arbetsgivaravgiften tillkom , när det ansågs önskvärt att slå ut mindre konkurrenskraftiga arbetsplatser för att överföra sysselsättningen till mer lönsamma sektorer - en kvarleva brist på arbetskraft, som är gångbar när detta leder till att andra länders industrier tar ökade andelar från den svenska exportmarknaden. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en utredning om åtgärder för att i högre grad ersätta arbetsgivaravgifter med andra indirekta skatter.