mot · G6022130 · 1983-01-25 00:00:00 — m. fl. Dagens ekonomiska kris hotar att utvecklas till en sysselsättningskris av trettiotalsformat. omstruktureras arbetslivet, bl. a. som en följd av ny teknik, så att arbetsuppgifterna för stora grupper riskerar att utarmas. I detta läge är offensiva åtgärder på utbildningspolitikens område viktigare . Utbildning är investering i mänskliga resurser och av avgörande betydelse för såväl samhället som individen. Nedskärning inom utbildningssektorn kan principiellt inte accepteras som ett sätt att komma till rätta med ekonomiska problem. Denna princip bör gälla vid diskussionen om statens finanser lika väl som i fråga om personalutbildningen inom enskilda företag. Regeringen bör mot denna bakgrund upprätta en plan för hur både det offentliga utbildningssystemet och personalutbildningen i företag och förvaltningar skall bringas att på ett bättre sätt än medverka till att bekämpa den nuvarande krisen och lägga grunden för en långsiktigt positiv utveckling. Denna plan bör ha bl. a. följande inslag. Utbildningsväsendet bör generellt ha en hög dimensionering. Det är oacceptabelt att det råder brist på utbildningsplatser och arbetstillfällen. Det leder ofrånkomligen till att de svagaste grupperna missgynnas. Gymnasieskolan måste kunna ge kvalitativt god utbildning åt alla som lämnar . Dimensioneringen av inte bara arbetsmarknadsutbildning utan också reguljär utbildning i gymnasieskola och högskola bör syfta till att motverka arbetslöshet till följd av konjunkturvariationer. Kvaliteten i utbildningen måste bevaras och utvecklas. måste ge en god allmän bas för fortsatt utbildning men även kontakter med arbetslivet och förberedelse för löntagarrollen. Den höga andelen på högstadiet med särskild studiegång kan inte accepteras. Berörda elever får en mycket osäker ställning på arbetsmarknaden. En utformning av lärarutbildningen med utgångspunkt i LUT 74:s förslag bör vara ett medel att stärka utbildningen i . De s. k. lärarlösa lektionerna inom gymnasieskolan bör avskaffas. Gymnasieskolans kvalitet bör stärkas genom bl. a. ökade arbetslivskontakter. Att däremot lägga ansvaret utanför skolan vilket är fallet i lärlingsutbildning innebär ofelbart en kvalitetsförsämring och insnävning av utbildningens mål. Alla linjer bör ge förberedelse för yrkesverksamhet liksom grundläggande kompetens för fortsatta studier. Detta innebär att gymnasieskolan konstrueras bl. a. för att motverka polariseringstendenser i 1 1982/83. På högskolenivån är undervisningstätheten i vissa fall så låg att studietiderna onödigtvis förlängs vilket leder till ökade kostnader för statsverket på studiemedelssidan och till ökad skuldsättning för den enskilde. Detta gäller bl. a. de administrativa och ekonomiska utbildningarna som enligt regeringens förslag nu skall reformeras. Enighet råder om att dessa utbildningar bör ha den längd som UHÄ föreslagit och få en ökad undervisningstäthet. Planen bör redovisa hur denna kvalitetsförstärkning skall ske. Yrkesutbildning och arbetslivsförberedelse i vid mening måste uppvärderas och ges en central plats i utbildningsväsendet. Detta är en avgörande punkt i en utbildningspolitik som syftar till att aktivt påverka arbetslivet. Detta innebär bl. a. krav på en reformering av den gymnasiala utbildningen i linje med gymnasieutredningens förslag. Det innebär också krav på en medveten utveckling av högskoleutbildningen så att fler YTH-utbildningar kommer till stånd och så att yrkesinriktning och forskningsanknytning som en del av yrkesfördjupningen stärks. Idet regionala perspektivet utnyttjas mänskliga och materiella resurser ofta inte på ett optimalt sätt på grund av brist på utbildad arbetskraft samt tillgång till fortbildning och vidareutbildning. kan konstateras att spridning av utbildningsresurser leder till en kompetenshöjning i företag och förvaltningar. Utbildningen bör därför på ett mer medvetet sätt än användas som instrument för att motverka regional arbetslöshet och utarmning och som medel för regional utveckling. En utbyggnad av i första hand teknisk och ekonomisk utbildning bör ske så att alla primära centra får minst tvåårig högskoleutbildning inom dessa områden. Personalutbildningen måste i en helt annan utsträckning än f. n. planeras för att möta omställningsproblem inom alla sektorer av arbetsmarknaden. Resurserna för personalutbildning i företag bör ligga på olika nivåer beroende på den situation som råder. Grovt sett är det fråga om tre nivåer: Ordinarie verksamhet: bibehålla och utveckla de anställdas kompetens och företagets konkurrensförmåga samt klara normal omstrukturering och utveckling av produktionen . 2. kraftig omställning av verksamheten: förändra de anställdas kompetens för att klara en kraftig omstrukturering mot ny produktion. 3. produktionsinskränkning eller nedläggning: stödja de anställda så att de får kompetens för verksamhet inom annat område. Garantier måste skapas för att resurser avsätts för personalutbildning över hela arbetsmarknaden och för att behoven enligt samtliga nivåer tillgodoses. Dessa kräver en kombination av åtgärder där huvudansvaret vilar på arbetsgivarna och samhället. En offensiv utbildningsplanering av det slag som ovan skisserats och som har syftet att påverka sysselsättningen och arbetslivets utveckling förutsätter ett nära samspel med arbetslivets organisationer. Under den socialdemokratiska regeringstiden inleddes ett reformarbete i detta avseende som bl. a. lett till representation för arbetslivsorganisationerna i verksstyrelser och organ som på lokal nivå direkt har att ansvara för frågor rörande utbildningens innehåll m. m. Den borgerliga regeringsperioden representerar i många fall en stagnation i denna utveckling eller en återgång till tidigare förhållanden. Det mest flagranta exemplet är att arbetslivsrepresentationen avskaffats i styrelse. På UHÄ-området har yrkeslivsrepresentationen i linjenämnderna kommit att ifrågasättas till följd av utredningsinitiativ som tagits . Man har t. ex. kommit att diskutera den beslutsstruktur genom vilken arbetslivsinflytande kanaliseras som ett huvudsakligt område för besparingar. Det är angeläget att regeringens förslag om rationaliseringsbesparingar i årets budgetproposition inte tas till intäkt för att försvaga yrkeslivsrepresentationen. Den utveckling mot ökade arbetslivskontakter och fördjupad demokratisering av utbildningsväsendet som inleddes måste fortsätta. Det innebär bl. a. att sammansättningen av ändras och att garantier skapas för att den försvagning av yrkeslivsrepresentationen i högskolan som kan befaras inte sker. Mot bakgrund av det anförda yrkar vi* 1. att begär att regeringen upprättar en plan för det offentliga utbildningssystemet i enlighet med vad som anförts i motionen, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande sammansättningen av samt åtgärder för att motverka en försvagning av yrkeslivsrepresentationen i högskolan. () () () () () () () () * Se även motion 1982/83:2131. 1* 1982/83. () () () ()