mot · G7022109 · 1983-01-01 00:00:00 — m. fl. Höjning av barnbidraget, m. m. Barnen är vår framtid. Alla barn har rätt till en trygg uppväxt. Samhällets familjepolitik måste sätta barnen och deras bästa i centrum. Det är i första hand föräldrarna som har ansvar för sina barn och deras uppväxtvillkor. Barnens och föräldrarnas behov av mera tid för varann är en viktig grundprincip för familjepolitiken. Barnfamiljerna måste garanteras en ekonomisk grundtrygghet. Det ekonomiska stödet till barnfamiljerna har urholkats kraftigt. Fördelningspolitiska åtgärder krävs som omfördelar resurser från familjer utan barn till barnfamiljerna. krävs omfördelningar mellan barnfamiljerna för att åstadkomma större rättvisa inom gruppen barnfamiljer. Flerbarnsstödet är enligt mening ett exempel på en åtgärd med bra fördelningspolitisk effekt. Familjepolitiken måste utgå från den självklara förutsättningen att alla barn behöver omsorg. Det innebär att all omsorg måste värderas och ersättas. Det envetna motståndet mot att värdera och ge ersättning för vård av egna små barn i hemmet måste bytas ut mot en positiv uppskattning av detta viktiga arbete. Reell valfrihet i barnomsorgen råder först när barnfamiljerna får ekonomisk ersättning för sin insats att vårda egna barn hemma vårdnadsersättning och när den av samhället stödda barnomsorgen täcker efterfrågan. Det minskade barnafödandet är ett symtom på brister i samhället och på att barnfamiljerna inte känner sådan trygghet och tillfredsställelse i sin livssituation att de vill sätta barn till världen. Konsekvenserna av detta måste uppmärksammas. Huvuddragen i familjepolitiska förslag: Barnbidraget höjs med , 1 000 milj. kr. Flerbarnsstödet höjs med . från andra barnet 250 Vårdnadsersättningen byggs ut och utgår till 18 månaders ålder. Nivån höjs till /dag 600 Skattereduktion för hemmamake och ensamföräldrar höjs i barnfamiljerna till , 550 Summa 2 400 milj. kr. Ändrade regler för statsbidrag till barnomsorgen 600 milj. kr. Effektivare återkrav på bidragsförskott () 300 Besparingar på statsbudgeten 700 Summa 2 400 milj. kr. 1 1983/84. kräver beslut om en successiv utbyggnad av vårdnadsersättningen och en därmed samordnad och planmässig fortsatt uppräkning av skattereduktionen för hemmamake och ensamföräldrar med barn . Nivån bör återställas till vad som var dess reala innehåll när reduktionen infördes. Effekter av förslag (nuvarande belopp inom parentes) Vårdn ers1 Barnbidrag Flerbarns 1 barn, I inkomst (3 300)+ 7 600 (3 300)+ 600 (1 800)+ 2 200 2 barn, 1 inkomst (3 300)+ 7 600 (6 600)+1 200 (0) +400 (1800)+ 2 200 3 barn, 1 inkomst (3 300) + 7 600 (9 900)+ 1 800 (1 650) + 800 (1 800) + 2 200 2 barn, 2 inkomster2 (3 300)+ 7 600 (6 600)+1 200 (0) +400 Utgår nu med /dag. C-förslaget är 9 månader med /dag. Tabellen gäller således barn upp . På finansieringssidan drabbas denna familj av slopat förvärvsavdrag, vilket beroende på marginalskatten beräknas ge ett minus på ca . att räkna ifrån tabellens belopp. Regeringen påpekar i årets, liksom i förra årets, budgetproposition att samhällets ekonomiska stöd får ökad betydelse i ekonomiskt kärva tider. Regeringen hänvisar i årets, liksom i förra årets, budgetproposition till den familjeekonomiska arbetsgrupp inom som överväger åtgärder för barnfamiljerna. För barnfamiljernas del räcker inte överväganden i en arbetsgrupp om de inte följs av konkreta förslag som genomförs. Barnfamiljerna är den ekonomiskt hårdast trängda gruppen i . Den socialdemokratiska regeringens prishöjningspolitik med devalveringseffekter, momshöjning och minskade livsmedelssubventioner har hårt drabbat barnfamiljerna. Barnbidragsökningen var redan i utgångsläget otillräcklig i förhållande till kostnadsutvecklingen. Den mest utsatta gruppen barnfamiljer är flerbarnsfamiljerna med endast en inkomst. Följande tabell ur familjeekonomiska kommitténs betänkande SOU 1983:14 visar att det krävs en relativt sett hög inkomst för att nå existensminimum i familjer med många barn och en hemarbetande make. Tabell 9.3 Lägsta bruttoinkomst per hushåll som krävs för att nå existensminimum' är 1983. en inkomst två inkomster'1 * Existensminimum utgör dels . för ensamstående, . för samboende och . plus barnbidrag för varje barn, dels bostadskostnad beräknad som den övre hyresgränsen enligt bostadsbidragsreglerna, dels barnomsorgsavgift utom för makar med en inkomst. * Varav en inkomst motsvarar en halv industriarbetarlön, . Den familjepolitik regeringen nu bedriver förmår inte vara det fördelningspolitiska instrument som medger jämlikhet mellan olika barnfamiljer. En orsak har angetts ovan: Kostnadsutvecklingen som inte följts av ökat ekonomiskt stöd. En andra orsak är att det råder stora ojämlikheter mellan barnfamiljerna, framför allt därför att reell valfrihet i barnomsorgen fortfarande saknas. En tredje orsak är att skattesystemet inte tar hänsyn till försörjningsbördan. Barnbidraget utgör stommen i det familjeekonomiska stödet. Barnbidraget utgår till alla barn och utgör en betydande del av samhällets bidrag för ekonomisk grundtrygghet, i synnerhet för flerbarnsfamiljerna. Den successiva utbyggnaden av barnbidraget bör enligt vår mening fullföljas. Under den icke-socialistiska regeringstiden 19761982 höjdes barnbidragen kontinuerligt från . föreslår vi en ökning från . På förslag av den icke-socialistiska regeringen beslutade 1981 om ett särskilt stöd till flerbarnsfamiljerna, flerbarnstillägget, som är direkt kopplat till barnbidraget. Socialdemokraterna röstade i emot förslaget. I regeringsställning har socialdemokraterna tillfredsställande nog ändrat ståndpunkt vad gäller flerbarnstillägget och i linje med politik lagt förslag om utveckling av flerbarnstilläggen. Genom flerbarnstillägget täcker barnbidraget en större andel av barnkostnaderna i flerbarnsfamiljerna än i familjer med få barn. Flerbarnstilllägget har inneburit en god förbättring för flerbarnsfamiljerna, konstaterar familjeekonomiska kommittén (SOU 1983:14). Så har den bruttoinkomst som behövs för att nå existensminimum i familjer med en inkomst och många barn minskat kraftigt sedan flerbarnstillägget infördes. Enligt vår mening är det angeläget att barnfamiljer med fler än ett barn får del av det utökade stödet. Vi föreslår därför en höjning av flerbarnsstödet att utgå till barnfamiljer med fler än ett barn med . per barn och år fr. o. m. andra barnet. Som anförts i det har flerbarnsfamiljerna i en rad avseenden svårare än enbarnsfamiljerna att skapa en tillräckligt god familjeekonomi. Ett av skälen är att inkomsterna beskattas med mycket liten hänsyn till försörjningsbördan. Detta gäller samboende föräldrar i högre grad än ensamboende. Det gäller flerbarnsfamiljer i högre grad än enbarnsfamiljer. Samboende med barn får göra förvärvsavdrag eller hemmamakereduktion medan ensamstående har såväl förvärvsavdrag som skattereduktion. Vidare har antalet barn ingen betydelse för storleken på dessa skattelättnader, vilket är förklaringen till att skattelättnaderna relativt sett har mindre betydelse för familjer med flera barn än för dem som har ett barn. Barnfamiljerna beskattas alltså i stort sett lika kraftigt som familjer utan barn ett konstaterande som också görs av familjeekonomiska kommittén. anförde i motion 1982/83:517 att skattesystemet måste vägas in i en översyn av den samlade familjepolitiken. Det är angeläget att skattesystemet utformas så att ökad hänsyn tas till försörjningsbördan och antalet inkomster inom familjen. Ett generellt lika avdrag på slutskatten eller ett per barn grundat avdrag på inkomsten i den kommunala beskattningen är ett krångligare sätt att nå samma konsumtionsstöd som man når genom barnbidrag och flerbarnsstöd. Skatt efter bärkraft måste således, utöver barnbidrag och flerbarnsstöd, innebära ett särskilt och ökat hänsynstagande till barnfamiljer där det endast finns en inkomst. Detta kan bäst tillgodoses genom en för barnfamiljerna successiv höjning av skattereduktionen för hemmamakar och ensamföräldrar till den reala nivå det hade när det infördes. I en första etapp bör reduktionen höjas från . Vid den fortsatta höjningen av skattereduktionen måste detta samordnas med andra åtgärder på familjepolitikens område. Regeringen bör ges i uppdrag att fullgöra en sådan beredning. I familjer med stor försörjningsbörda kan den preliminära skatten sättas ner eller helt reduceras om inkomsten efter skatt är lägre än existensminimum (det belopp en skattskyldig anses behöva för att försörja sig själv och sin familj). En särskild ansökan krävs för att få del av reduktionen. Normalt anses stor försörjningsbörda föreligga om den skattskyldige har tre eller flera barn att försörja. För ensamstående kan i vissa fall ett eller två barn räcka för att försörjningsbördan skall anses vara stor. Skattelättnad medges i princip inte om endast en av föräldrarna i en familj förvärvsarbetar utan att det finns något hinder för att den andre föräldern också förvärvsarbetar. Enligt RSV kan sådant hinder vara att det finns minderåriga barn som behöver tillsyn och barnpassning inte kan ordnas eller att det inte går att få lämpligt förvärvsarbete. Vid bedömningen av skatteförmågan tas också hänsyn till förmögenhetsförhållanden. 1 fråga om eget hem skall bortses från mindre bostadsfastighet av enklaste beskaffenhet. har bedömt att högst ett par tusen hushåll fått den preliminära skatten nedsatt med anledning av dessa regler. Kommittén drar slutsatsen att möjligheterna utnyttjas i liten utsträckning i förhållande till det antal familjer som når gränsen för existensminimum och att det beror på att kännedomen om möjligheterna inte är allmänt spridd. Enligt vår mening är ett av skälen att reglerna för att få skattereduktion och tolkningen av dessa regler missgynnar flerbarnsfamiljer som önskar att själva svara för omsorgen om barnen genom att en av föräldrarna avstår från förvärvsarbete. Det är en ordning som strider mot de grundläggande principerna i familjepolitik, där valfriheten är en hörnsten. Även om reglerna för skattereduktion vid existensminimum inte får ses som en varaktig lösning på flerbarnsfamiljernas ekonomiska situation är det orimligt att möjligheterna till reduktion skall vara knutna till hur familjen önskat göra sitt barnomsorgsval. har i yttrande 1982/83:41 sagt att utskottet vill inte bestrida att vissa grundläggande gränsdragningsproblem kan uppkomma vid tillämpningen av reglerna om existensminimum. Utskottet hänvisar emellertid till det betänkande från familjeekonomiska kommittén, som då ännu inte förelåg, samt till ett yttrande från RSV till regeringen där en allsidig utredning av reglerna förordas. Familjeekonomiska kommitténs betänkande föreligger . Enligt mening måste förslagen i anledning av utredningen utarbetas så att föräldrar som vårdar små barn i hemmet inte missgynnas. Inte heller får reglerna missgynna barnfamiljer som bor i egna hem av normalstandard. Omsorg om alla barn Alla barn behöver omsorg. Det är enligt mening en självklarhet. Lika självklart är att all omsorg om barn måste värderas, oavsett var eller av vem den utförs. I familjepolitik är valfriheten en hörnsten. Samhällets familjepolitiska uppgift måste vara att skapa förutsättningar för barn och föräldrar att tillsammans och utifrån egna förutsättningar forma tillvaron som den bäst passar famiiljen. Ingen familj är den andra lik. Såväl villkoren som behoven och önskemålen skiftar. Därför är det familjen själv som måste göra valet av omsorgsform för barnen, oavsett om det gäller vård i hemmet, i familjedaghem, fritidshem, förskola, föräldraledda, kommunala eller andra daghem. En verklig rättvisa och möjlighet till valfrihet existerar först när samhället kan erbjuda likvärdigt ekonomiskt stöd åt olika omsorgsformer. En utbyggd vårdnadsersättning står inte i motsatsförhållande till andra omsorgsformer. Däremot är det nödvändigt och angeläget att nå en bättre kostnadsfördelning mellan de olika omsorgsformerna, så att finansieringsutrymme ges inte enbart för den institutionella barnomsorgen utan också för den som utförs i hemmet. Valfriheten för föräldrar med små barn att själva välja hur de vill fördela sin tid mellan förvärvsarbete och vård av egna barn är en viktig del i familjepolitik. Vårdnadsersättningen skall utgå såväl till den som väljer att vara hemma på heltid, som till den som väljer att förkorta sin arbetstid. Som ett led i arbetet att öka möjligheterna för föräldrar och barn att få mer tid för varandra infördes på förslag av dåvarande regeringen fr. o. m. lagstadgad rätt till förkortad arbetstid för småbarnsföräldrar, dvs. rätt till sex timmars arbetsdag. Som ett led i vår heltäckande familjepolitik vill vi också ge föräldrar som förkortar sin arbetstid ekonomisk möjlighet att utnyttja den rätten på samma sätt som vi vill ge föräldrar som på hel- eller deltid vårdar sina små barn ekonomisk ersättning. visar i sitt betänkande SOU 53:81 att ensamföräldrar förvärvsarbetar mer och har mindre tid för sina barn än tvåföräldersfamiljer. För ensamföräldrar som vill förkorta sin arbetstid ger vårdnadsersättningen en konkret möjlighet att öka tiden tillsammans med sina barn. En utbyggd vårdnadsersättning har därför särskilt stor betydelse för ensamföräldrar. Vårdnadsersättningen är en ersättning för utfört arbete. Den är inte ett konsumtionsstöd eller ett extra barnbidrag. Vårdnadsersättningen skall i stället betraktas som en inkomst och skall därför som andra inkomster vara beskattad och socialt trygghetsgrundande. Vårdnadsersättningen är ett uttryck för det värde som vård av egna barn utgör för samhället. Eftersom vård av barn skall värderas lika oavsett vem som utför den, skall den utgå lika oavsett vilken inkomst föräldern skulle ha haft av ordinarie förvärvsarbete. har under en lång följd av år som enda parti verkat för en beskattad och trygghetsgrundande vårdnadsersättning. Ett första steg har tagits genom att föräldraförsäkringen fr. o. m. byggts ut enligt vårdnadsersättningens princip, efter förslag från regeringen . Vi föreslår att en fortsatt utbyggnad enligt vårdnadsersättningens princip sker i en första etapp så att ersättning enligt garanti beloppet i föräldraförsäkringen utgår till dess barnet nått 18 månaders ålder. 1 en fortsatt etappvis utbyggnad bör vårdnadsersättning utgå till dess barnet fyller . bör fatta principbeslut om fortsatt utbyggnad av vårdnadsersättningen i första hand till dess barnet är . Vårdnadsersättning skall utgå till småbarnsföräldrar som i stället för att förvärvsarbeta på heltid, vårdar egna barn i hemmet på heltid eller deltid eller förkortar sin arbetstid till att omfatta . Vårdnadsersättningens belopp bör bestämmas så att det skapas ekonomiska möjligheter för föräldrar att förkorta arbetstiden från åtta till . Särskilt viktigt är detta för ensamstående föräldrar. Garantibeloppet i föräldraförsäkringen utgör /dag. Beloppet höjdes från /dag. Vi återkommer med det av oss i motion 1982/83:517 framförda kravet att beloppet bör räknas /dag vilket bör ske fr. o. m. . Det nya beloppet bör gälla såväl den utbyggda vårdnadsersättningens , som föräldrapenning i samband med barns födelse och särskild föräldrapenning. För helår motsvarar beloppet , vilket innebär kompensation för förkortad arbetstid med en fjärdedel av normal arbetstid vid en inkomst på . En utbyggnad kostar ca 600 milj. kr. om av alla familjer utnyttjar förmånen. Samhällets barnomsorg skall ses som ett stöd i barnens utveckling. Den är ett komplement till familjens omsorg och fostran. En av barnomsorgens viktigaste uppgifter är att stödja barn med särskilda behov. En väl fungerande barnomsorg förutsätter samverkan med föräldrarna och möjligheter till aktivt deltagande i barnomsorgen från föräldrarnas sida. Målsättningen för barnomsorgens utbyggnad är att alla barn i förskoleåldern och yngre skolåldern till förvärvsarbetande eller studerande föräldrar samt barn med särskilda behov som efterfrågar plats skall erbjudas sådan plats. Så gott som alla småbarnsfäder och ett ökande antal småbarnsmödrar förvärvsarbetar utanför hemmet. Av antalet kvinnor med barn i förskoleåldern var 1982 i förvärvsarbete (SOU 1983:14). Tabell 11.1 Relativa arbetskraftstal för olika grupper av kvinnor åren 19641980. Källa: SCB, arbetskraftundersökningarna, årsmedeltal. Förvärvsfrekvensen varierar i landets olika delar. Enligt SCB:s Välfärdsbulletin 2:83 var andelen av befolkningen i arbetskraften i På samma sätt varierar barnomsorgens utbyggnad kraftigt i landets olika delar. av förskolebarnen i har tillgång till daghemsplats, varav i daghem och i familjedaghem, medan i exempelvis av förskolebarnen har tillgång till barnomsorg, varav i daghem och i familjedaghem. I och har av barnen tillgång till barnomsorg, varav i familjedaghem. Flest familjedaghem Finns på , där av barnen har familjedaghem och daghem. Fördelningen av barnomsorg skiljer sig också mellan familjer med tjänstemannayrken och LO-yrken. Av LO:s rapport på barnomsorgen framgår att barn ur LOfamiljer har mindre tillgång till daghemsplats än barn ur TCO och / SR-familjer. Daghem, fritidshem och förskola 1980/81 Kommunalt familjedaghem 1980/81 Privat omsorg(obetald och betald, hemmaföräldrar ej medräknade) 1980/81 LO antar för egen del att skillnaderna sannolikt hör ihop med arbete på kvällstid och eller på att föräldrarna arbetar motskift. Brist på barnomsorg antas också spela in. torer sorn kan spela in är traditioner och lägre flyttningstendens, vilket ger bättre möjlighet att lösa barnomsorgsfrågor genom släkt- och vänskapskontakter. Kraftiga variationer förekommer också i kommunernas uttag av barnomsorgsavgifter. En daghemsplats i en kommun kan kosta så mycket jämfört med en annan kommun. Majoriteten av barnfamiljer har en annan barnomsorg än daghem. dagmamma, hjälp av släktingar, privata dagmammor, skiftgång så att någon av föräldrarna kan vara hemma är vanliga lösningar. Bristen på daghemsplatser i förhållande till den efterfrågan som finns har medfört att många familjer tvingats till nödlösningar. Många barn får en otillfredsställande omsorg och rapporter visar att barn i förskoleåldern saknar tillsyn. Närmare vartannat barn i åldern 7 saknar helt tillsyn medan föräldrarna förvärvsarbetar. Samhällets barnomsorg måste i högre grad anpassas till hur samhället förändras, samt till de lokala behoven och förutsättningarna i de olika kommunerna. Det kan ske genom ökad frihet till kommunerna att utforma verksamheten i daghem och fritidshem. Den kommunala barnomsorgen skall utgå från barnens behov och förutsättningar. God kvalitet inom barnomsorgen är bl. a. en aktiv föräldramedverkan, låg personalomsättning och små enheter i barnens närmiljö. Små daghem i närmiljön liksom öppen förskola och deltidsförskola i det egna bostadsområdet eller kommundelen är viktiga inslag i förverkligandet av det decentraliserade samhälle som kallar lokalsamhälle. Nya och mindre traditionella former för barnomsorgen måste i högre grad än prövas. Ökad föräldramedverkan och ökat föräldraansvar kan ge goda resultat. All föräldramedverkan bör uppmuntras och stimuleras. Det finns härvidlag anledning att öka informationen till kommunerna om gällande regler, som på centerinitiativ uttalats av en enig riksdag: Under den allmänna förutsättningen att kommunen beslutar att verksamheten tas med i barnomsorgsplanen kan enligt gällande bestämmelser såväl kyrkliga som andra enskilda förskolor bli statsbidragsberättigade om förskolan är öppen och barnen vistas där i enlighet med de tidsgränser som finns angivna i bidagsbestämmelserna (SoU 1983/84:12). Statens bidrag till kommunernas barnomsorg har ökat kraftigt i takt med den kraftigt ökade utbyggnaden av daghem. Statsbidraget till barnomsorgen beräknas i budgetpropositionen till 6 500 milj. kr. (gäller 1982. Källa ) Snittkostnad per daghemsplats varav personalkostnad 45 350 32 600 drift och underhåll lokaler underhåll, förbrukning inventarier övrigt: förbrukningsmaterial livsmedel m. m. Generellt sett är personalkostnaden i huvudsak densamma även om bruttokostnaden per plats varierar kraftigt. Det är alltså i allmänhet kapitalkostnadsdelen som uppvisar de kraftiga kostnadsvariationerna, varför det finns skäl att uppmärksamma fördelarna med barnomsorgsformer som inte låser stora kostnader i byggnader och mark, utan medger flexibilitet. I ett kärvt ekonomiskt läge såväl för kommunerna som för staten och mot bakgrund av efterfrågan på daghemsplatser har det framstått som allt angelägnare att de medel som satsas i bl. a. barnomsorgen dels används på bästa och mest effektiva sätt, dels fördelas rättvist. är det nödvändigt att jämföra samhällets stöd till barnomsorgen med annat familjeekonomiskt stöd. Kostnadsutvecklingen, tillsammans med det faktiska förhållandet att många familjer saknar tillgång till barnomsorg eller inte får ersättning för i hemmet utförd omsorg, innebär risk för att motsättningarna skall uppstå mellan olika familjetyper. Dörför krävs en realistisk och klarsynt granskning av hur barnomsorgens kostnader kan reduceras utan att avkall görs på kvaliteten. Ett betydande steg på vägen mot ett effektivare utnyttjande av befintliga resurser och ett rättvisare fördelningssystem mellan olika kommuner och för olika familjer togs genom beslut enligt mittenregeringens förslag (prop. 1980/81:205) om förenklade regler i statsbidragssystemet för barnomsorg. Propositionen, som i allt väsentligt tillstyrkte, banade väg för en ny syn på barnomsorgen. För det första öppnades möjligheterna för alia barn att få del av de utvecklingsstimulerande aktiviteterna inom barnomsorgen. Det möjliggjordes genom att statsbidraget utvidgades att omfatta inte bara heldagsomsorg utan också deltidsförskola och öppen förskola. Daghem och familjedaghem jämställdes ur bidragssynpunkt. För det andra decentraliserades besluten så att kommunerna själva skulle kunna anpassa sin barnomsorg efter de lokala behoven och i samverkan med föräldrar och personal. För det tredje förenklades reglerna så att statsbidragssystemet i enlighet med kommunernas länge framförda önskemål blev enhetligt och lättadministrerat. Förslaget innebar dessutom en besparing i statens utgifter på nära 600 milj. kr. Riksdagsbeslutet innebar att barnens behov sattes i förgrunden på ett helt annat sätt . Detta markerades också genom att den pedagogiska ledningen blev statsbidragsberättigad. Den centerledda regeringen såg det som en rättvisefråga att barn som bor i kommuner med låg sysselsättning och litet behov av heltidsomsorg också skulle få del av det statliga stödet till barnomsorg. Den nuvarande regionala orättvisan kan exemplifieras med att exempelvis erhåller ett statsbidrag för barnomsorgen om . per barn, medan erhåller . Den breddning av statsbidraget som den dåvarande regeringen åstadkom var alltså motiverad inte bara av familjepolitiska skäl utan också av regionalpolitiska- och rättviseskäl. Riksdagsbeslutet om förenklade regler för barnomsorgen innebar en besparing och en omfördelning mellan kommunerna utan att målet för barnomsorgens innehåll och utveckling ändrades till det sämre. På förslag av den socialdemokratiska regeringen (prop. 1982/83:55) beslutade riva upp statsbidragsreformen. Därefter har beslutat om ett nytt statsbidragssystem, som styr statsbidraget till heldagslånga vistelsetider i institutionell omsorg för barnen, som undantar deltidsförskolan från bidrag som missgynnar familjedaghem och föräldraledd verksamhet. Såväl från principiella, ideologiska utgångspunkter som från strikt ekonomiska är det nödvändigt att statsbidragsgivningen ger goda utrymmen för personliga initiativ och personligt engagemang. Människor skall ha möjlighet att själva eller tillsammans, genom bl. a. föräldraledda (kooperativa) daghem, familjedaghem m. fl. verksamhetsformer, påverka sin service och ta ansvar för sina anhöriga. I det ekonomiska läge vi befinner oss i är det genom en minskad administration och ett ökat ideellt inslag i omsorgen som en bra service kan rymmas inom samhällsekonomins ram.