mot · G6022296 · 1983-04-11 00:00:00 — Motion 1982/83:2296 Vissa materielunderhålisfrågor inom försvaret (prop. 1982/83:138) Propositionen skall i första hand ses som en besparingsproposition. Inom försvarets materielunderhåll sägs den kunna leda till årliga besparingar om minst 100 milj. kr. Det är mycket angeläget att detta kan genomföras. En förutsättning för fjolårets försvarsbeslut var att omfattande besparingar kunde göras inom drift, underhåll och annan fredsverksamhet. Den hittillsvarande för markteleunderhåll föreslås upphöra. Denna organisation indelad i tre regioner har inte blivit vad man hoppats, främst genom att den inte anlitats av marinens och arméns myndigheter. Den har också varit personaladministrativt besvärlig. Ute på flottiljer, radarstationer och andra anläggningar har en handfull personer på vaije ställe ingått i och därmed haft annan arbetsgivare än de andra anställda på arbetsplatsen. Förslaget innebär att denna senare personal förs in i flygvapnets lokala organisation. Vi har alltså ingen invändning i vad gäller de främre underhållsresurserna. När det gäller de bakre underhållsresurserna och ledningen av dessa föreslog utredningen att de skulle inordnas i de fyra sektorflottiljerna, alltså F 4 i , i , F 16 i och F 21 i . Det innebär ett område mer än i nuvarande , men man får fördelar genom att området överensstämmer med luftförsvarssektorema. föreslog i remissvar en annan ledning, nämligen genom militärbefälhavarna och deras verkstadsförvaltningar. Dessa senare måste då förstärkas med kompetens i fråga om markteleunderhåll. Båda linjerna har fördelar och nackdelar. Fördelen med den första linjen - när sektorflottiljcheferna leder - är att markteleunderhållet hålls samlat inom vaije sektor. Det underlättar för ledning och samordning om underhållet sköts på samtliga radarstationer och andra anläggningar inom sektorn. Nackdelen är att sektorflottiljchefen inte på samma sätt som militärbefälhavaren är lämpad att leda en organisation som också betjänar marinens och arméns markteleunderhåll. Detta är en viktig invändning, även om flygvapnets markteleunderhåll är det klart dominerande. En viktig synpunkt är också att militärbefälhavarnas egna anläggningar för ledning i krig har en omfattande elektronisk utrustning för samband och ledning. hållet för denna materiel, liksom motsvarande materiel vid berganläggningar och andra ledningsorgan för militär och civil ledning i försvarsområden och län, får ökad betydelse genom att risken för överraskande anfall betonas mer . Det är därmed viktigt att utrustningen vid dessa ledningsanläggningar fungerar . Det finns alltså skäl att lägga ledningsansvaret på militärbefalhavarna. Nackdelen blir då att två luftförsvarssektorer Sektor Syd och Sektor Mitt - vardera delas på två militärområden i fråga om underhållet av sektorernas markteleutrustningar. Oss synes därför en tredje lösning böra väljas, som förenar fördelen med att militärbefälhavaren leder med fördelen att man inte splittrar underhållet för en och samma iuftförsvarssektor. Lösningen blir då att ansvaret ges endast till de fyra militärbefälhavare som har luftoperativt ansvar, alltså militärbefälhavarna i Syd, Öst, Nedre och . Denna lösning synes också ha större besparingsmöjligheter än den i propositionen föreslagna, genom att man bara behöver bygga upp marktelekompetens vid fyra miloverkstadsförvaltningar i stället för vid sex som i regeringens förslag. Den av oss därmed skisserade lösningen innebär alltså att markteleunderhållet kan samordnas inom områden som sammanfaller med luftförsvarssektorerna, som verksamheten leds av militärbefälhavama, vilket ger goda möjligheter att samordna och nyttja resurserna för alla anläggningar inom försvaret och även för anläggningar inom de civila delarna av totalförsvaret. Samarbetsformer i fredstid och krigstid mellan två närliggande milon i de fall bara en har ledningskompetens inom markteleunderhållet bör kunna utvecklas. I sammanhanget kan erinras om att ÖB inför senaste försvarsbeslutet aktualiserat tanken på att låta verkstadsförvaltningar helt utgå inom två milon och att hela verkstadssidan därmed skulle skötas av ett angränsande milo. Den av oss förordade lösningen synes därför vara en rimlig lösning, som förenar fördelarna hos de två diskuterade lösningarna. Vad beträffar det praktiska genomförandet av omorganisationen pekar flera remissinstanser på svåra påfrestningar på personalen, om man gör stora omflyttningar av verkstäder och ledningar. Detta innebär påfrestningar utöver de som följer redan av att verksamheten totalt sett minskar till följd av att ny materiel är mindre underhållskrävande. Det kan noteras att har neddragningar inom TSB-området lett till personalminskningar, och det är kanske det enda område inom försvaret där avskedanden av personal aktualiserats. 1 propositionen uttalas också att det inte helt kan uteslutas att personal som inte godtar skäliga erbjudanden om annan anställning kan behöva sägas upp på grund av arbetsbrist. Skall man flytta verkstäder uppstår också behov av nybyggen, vilket gör att besparingar kommer senare än annars vore möjligt. Flera remissinstanser framhåller också att detaljutredningar måste göras innan slutliga beslut fattas. En framkomlig väg synes oss vara att man uppdrar åt ÖB att inom ramen för den ledningsorganisation vi angivit ovan - inleda försök inom en luftförsvarssektor för att finna praktiska lösningar på frågan vilka verkstäder som bör finnas kvar, utvidgas, reduceras eller dras in. Vi föreslår att försöken inleds i Sektor Syd, alltså av militärbefälhavaren i Syd men omfattande både militärområde Syd och militärområde Väst. I propositionen föreslås i fråga om helikopterunderhållet bl. a. att nuvarande verkstadsresurser vid marinens bägge helikopterdivisioner (vid och i ) utgår. ÖB anser i sitt yttrande att kraven på incidentberedskap och hög materieltillgänglighet inte har beaktats tillräckligt. Chefen för marinen menar att den föreslagna organisationen vid marinens helikopterförband blir så uttunnad att uppgiften inte kan lösas. Den uppgift det gäller omfattar bl. a. ubåtsjakt och det stöd som helikoptrarna kan ge det civila samhället i form av sjöräddning, ambulansflygningar, spaning och annat. I propositionen tar man inte upp denna viktiga fråga. Vi anser att den måste beaktas. Däremot kan vi inte överblicka om kraven på beredskap och uthållighet kan med andra och mindre insatser än ett bibehållande av de två verkstadskompanierna. Inom ramen för vad som behövs för att klara insatsbehoven bör man självfallet söka en så billig lösning som möjligt. bör ge regeringen detta till känna. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs 1. att uttalar att ledningen av försvarsmaktens markteleunderhåll bör utövas av de fyra militärbefälhavare som också har luftoperativt ansvar, alltså militärbefälhavarna i Syd, Öst, Nedre och , 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om försöksverksamhet i luftförsvarssektor Syd med lokal organisation av försvarsmaktens markteleunderhåll, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som ovan sagts i fråga om behovet av beredskap och uthållighet i fråga om helikoptrar som används för ubåtsjakt och räddningstjänst. () ()