mot · G6021841 · 1983-01-25 00:00:00 — Integrering i samhället av psykiskt utvecklingsstörda Psykiskt utvecklingsstörda behandlas olika i olika samhällen. inom ett och samma samhälle behandlas de olika under olika tidsperioder. Det är inte slumpen som avgör vilken syn ett samhälle har på sina utvecklingsstörda medborgare och hur man tycker de skall behandlas. Tvärtom så är omsorgen om de utvecklingsstörda på många sätt en bra barometer på tillståndet i samhället och hänger noga ihop med den ekonomiska situationen. Kring 1860 öppnade en kvinna i den första . Det var inte förrän man började betrakta de utvecklingsstörda som en speciell grupp och som ett problem som borde åtgärdas. I bondesamhället kunde många utvecklingsstörda delta i arbetet på gården. Genom industrialiseringen skärptes kraven på rörlighet och prestationsförmåga - även på landsbygden, där lönearbetet blev allt vanligare. I skolorna, som kom att spela en allt viktigare roll, fick de utvecklingsstörda svårt att hänga med. Man ansåg att detta till stor del berodde på en torftig uppväxtmiljö och att dessa barn efter en tids fostran på anstalt skulle kunna klara sig själva och i bästa fall även sättas i arbete. skedde en kraftig ekonomisk och industriell utveckling i . Tidsandan var optimistisk och de bildbara utvecklingsstörda skulle beredas en plats i samhället. Industrin behövde arbetskraft. började synen på de utvecklingsstörda att förändras. Man upptäckte att det inte var så enkelt att anpassa de utvecklingsstörda till samhället och man började planera för livslång anstaltsvård. En professor med ärftlighetslära och rasbiologi rönte stor uppmärksamhet, när han vid en kongress 1912 lade fram sina teorier om de utvecklingsstörda som en fara för samhället, vilka samhället måste skydda sig emot. Man började anse de utvecklingsstörda som en moralisk fara, då man menade att de hade en benägenhet för brottsliga handlingar, som en arvshygienisk fara, då man menade att de var bärare av dåliga arvsanlag, som kunde spridas genom fortplantning, och som en ekonomisk fara, då de inte kunde bidra till sin försöjrning utan bara kostade samhället en massa pengar. skapade man många slutna anstalter för att skydda samhället mot de utvecklingsstörda och man stiftade lagar, som möjliggjorde sterilisering av utvecklingsstörda i stor skala. Den viktigaste orsaken till det förändrade synsättet var samhällets försämrade ekonomi. Arbetslösheten var stor och det fanns inte längre något intresse av att 1 1982/83. hjälpa de utvecklingsstörda till en plats i samhället och arbetslivet. De arbetsdugliga måste man ta hand om på billigaste sätt och de rasbiologiska teorierna passade bra i den svåra ekonomiska situationen. Efter fall var inte rasbiologin lika gångbar. Nya optimistiska idéer om utvecklingsstörda fördes fram av pedagoger och psykologer. De utvecklingsstörda ansågs vara utvecklingsbara och partiellt arbetsföra. I präglad av kraftig ekonomisk tillväxt och brist på arbetskraft vann dessa idéer framgång. De utvecklingsstörda skulle nu integreras i samhället i stället för den tidigare isoleringen, de skulle bo bland andra människor och de duktigaste skulle ut i arbetslivet. Efter dessa blomstrande år kom 1968 omsorgslagen, som tvingade kommunerna och landstingen att avsätta resurser för de utvecklingsstörda. De utvecklingsstördas situation förbättrades påtagligt till följd av denna lag , men i samband med en ny försämring av landets ekonomi har man återigen dragit åt svångremmen kring de utvecklingsstördas liv. Det nya synsättet går ut på att stoppa eller i varje fall minska integreringen för att skydda de utvecklingsstörda från samhället. Mönstret är detsamma. I ekonomiskt kärva tider får de utvecklingsstörda, som är en svag och utsatt grupp, ta de värsta smällarna. Ett samhälles humanistiska och ideologiska nivå avgörs bl. a. av hur man behandlar sina svagaste grupper. Få utvecklingsstörda har flyttat ut i samhället. De flesta bor på anstalter, miniatyrsamhällen som är tänkta att likna samhället utanför. bor uppemot 10 000 utvecklingsstörda på anstalt - eller vårdhem, som det kallas , varav hälften inte ens har ett eget rum utan är tvingade att jämt vara tillsammans med en eller flera andra personer, som han eller hon i av fallen (enl. soc.dep. uppgift 1978) inte själv har valt. Detta är människor som i hela sitt liv kommer att vara beroende av samhällets förmåga och vilja att solidariskt ställa upp och ställa resurser till förfogande för att de kan få ett bra liv. Det handlar om respekt för deras människovärde. Ett handikapp är inget givet tillstånd. Det är en relation till omgivningen. En människa kan fungera fint, utvecklas och berika sin omgivning, trots bristande förståndsgåvor. Samma människa kan hämmas och bli en belastning, både för sig själv och andra, i en annan miljö. Vi får inte låta de reaktionära krafterna, som vill skära ner den offentliga sektorn till förmån för den enskildes egoistiska vinstintresse, få avgörande betydelse för utvecklingen av omsorgen om de utvecklingsstörda. Tvärtom måste vi i detta läge med alla medel och med kraft försvara de utvecklingsstördas rätt till ett bra liv och verka för att de uppnår samma levnadsstandard som genomsnittsvensken (ligger den långt under). Det är inte acceptabelt att man i detta läge avbryter den positiva utvecklingen av de utvecklingsstördas situation från isolering och anstaltsmiljö till integrering och arbete. En bra bostad i en liten, integrerad enhet är en grundläggande rättighet - även för utvecklingsstörda. Det är vår skyldighet att ge de utvecklingsstörda denna möjlighet. Med hänvisning till ovanstående förslås 1. att uttalar att samtliga vårdhem och liknande institutioner för psykiskt utvecklingsstörda med plats för mer än 30 boende bör ersättas med mindre, integrerade enheter och hemställer hos regeringen om åtgärder och förslag härom, 2. att uttalar sig för införande av ett statsbidragssystem som gynnar små enheter i integrerat boende för psykiskt utvecklingsstörda. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk)