mot · G6021348 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1348 m. fl. Konstnärligt och kulturellt arbete är en lika viktig förutsättning för ett öppet, demokratiskt samhälle som politiskt yttrandefrihet. Ett fritt och vitalt kulturliv är nödvändigt för att ge stimulans och motverka de krafter som vill förleda människan till passivitet och rädsla. Delaktighet i kulturlivet stärker fantasi, känsla, tolerans, förståelse och glädje. Den konstnärliga verksamheten hjälper oss att ställa frågor, ger bättre insikter och starkare motståndskraft. Vi behöver ett kulturliv som gläder och oroar, gör analyser och gestaltar problem, arbetar med oväntade lösningar, bär fram visioner och fördjupar perspektiven. Ett samhälle utan ett rikt kulturliv blir andefattigt, trist och i längden förstelnat, försvagat och förstummat. Frihet, mångfald och kvalitet är viktiga element i en liberal kulturpolitik. Frihet innebär att varje enskild människa ska ha rätt att själv välja den form av kulturupplevelser eller kulturskapande hon vill ta del av och ägna sig åt. Det innebär också att var och en måste få rimliga förutsättningar att träffa ett fritt val, inte hindras av geografiska eller ekonomiska svårigheter eller förutfattade meningar och ingrodda vanföreställningar. För att man i praktiken skall ha verklig valfrihet krävs samhälleliga insatser på en rad punkter: garantier för rimliga priser och avgifter på kulturområdet, åtgärder för geografisk spridning av kulturlivet, stöd till kulturellt skapande etc. Barn och ungdom måste bli förtrogna med olika uttrycksformer, deras nyfikenhet stimuleras och deras intresse väckas också för det som inte ligger mitt på allfarvägen. Mångfald är en konsekvens av frihet. Där frihet råder uppstår med nödvändighet många olika arter och former, som kompletterar, ifrågasätter och berikar varandra. Mångfald kännetecknar ett kulturliv som engagerar många människor. För en liberal kulturpolitik är det självklart att det måste finnas plats för både det professionella och det amatörmässiga, både det inåtvända och det samhällskritiska, både det vackra och det omskakande. vill således värna om ett rikt och mångfacetterat kulturliv men inte genom att uppställa förbud mot sådant som vi finnér inte hålla måttet. Att förbjuda avarter kan visserligen i vissa fall vara nödvändigt. Men förbud ger inte något tillförlitligt skydd. Det enda varaktiga skyddet mot gottköpslitteratur, undermålig underhållning, skräpkonst, spekulativt våld och kommersialismens andra negativa verkningar är i stället enligt vår mening att låta människorna lära känna den verkliga konsten och ställa krav på den och på sig själv. Engagemanget för mångfalden i princip innebär inte att vi anser att samhället och dess organ skall avstå från att främja kvalitet. Allt är inte lika bra. Det som ges stöd och stimulans måste fylla vissa kvalitativa krav. Här spelar den pågående, fria, kritiska kulturdebatten en viktig roll som vägledare. Ett kvalitativt högtstående kulturliv kan inte fungera utan en professionell konstnärskår. Det är en utmaning mot samhället att många välkvalificerade kulturarbetare av försötjningsskäl inte kan ägna sig åt sitt konstnärliga arbete. De principer och det synsätt som vi redovisat ovan har utgjort grunden för handlande som vi i regeringsställning haft ansvaret för kulturfrågorna. Vi har under dessa år strävat efter att inte bara ange mål och principer för den statliga kulturverksamheten utan också att ställa till förfogande ekonomiska resurser som kan bidra till att förverkliga dem. Ca 210 milj. kr. (löpande priser) har satsats på kulturreformer . Till detta kommer reformer som genomfördes genom omprioriteringar inom kultursektorn. Siffran måstes ses i relation till att stora delar av den statliga sektom fått vidkännas kraftiga besparingar, vilket kulturområdet således undgått bortsett från besparingar av rationaliseringskaraktär som tillämpats för vissa centrala institutioner. Genom de reformramar som stått till förfogande har det varit möjligt att förverkliga förslag och initiativ från myndigheter och institutioner, från organisationer och enskilda. Bland de åtgärder som vidtagits kan bl. a. nämnas följande: - Bidraget till regionala institutioner inom musik och teater m.m. har ökat kraftigt och ett särskilt regionalt museistöd har införts. Stödet till fria teater-, dans- och musikgrupper har ökat från 5,1 milj. kr 1976 till 22,4 milj. kr. En byggnadsvårdsreform har genomförts, som gör det möjligt att ge bidrag till vård av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. Visningsersättning för bildkonstnärer har införts som biblioteksersättningen till författare m. fl. - Kulturinsatserna för handikappade har ökat från 10 milj. kr. 1976 till 40 milj. kr. - Ökade insatser har gjorts på musikområdet bl. a. för att skapa fler arbetsmöjligheter för musiker. Ett stöd till produktion av konstnärligt högstående och kulturellt värdefulla fonogram har införts. Ett särskilt bidrag till insatser för samemas kultur har tillkommit. Flera centrala museer har fått en välbehövlig upprustning bl. a. i form av nya lokaler. Litteraturstödet har kompletterats med åtgärder för att öka spridningen av bl. a. sådan litteratur som får produktionsstöd. Filmen har fått kraftigt ökade resurser, bl. a. genom ett nytt film- och videoavtal 1982. Ett nytt skede? Har den statliga kulturpolitiken gått in i ett nytt skede? Är det innebörden av årets kulturbudget? Under en följd av år har de statliga kulturinsatserna byggts ut och ett stort antal viktiga reformer har genomförts. Som framgår ovan har det skett inte minst under de år som i regeringsställning haft ansvaret för kulturfrågorna. Utvecklingen har varit densamma inom kommuner och landsting. De insatser som stat, landsting och kommuner kunnat göra har naturligtvis inte alltid motsvarat de önskemål, krav och förväntningar som funnits på olika håll. Resurserna har inte heller alltid varit i paritet med de uttalade ambitionerna. Så t. ex. var diskrepansen mellan mål och resurser påtaglig i de kulturpolitiska propositioner som den dåvarande socialdemokratiska regeringen lade fram 1974-1976. Kritiken för otillräckliga resurser får dock inte undanskymma att staten, landstingen och kommunerna genom sina insatser under framför allt den senaste tioårsperioden byggt upp en kulturell infrastruktur som rymmer många möjligheter. Den ger goda möjligheter för medborgarna till kulturell aktivitet och delaktighet och för kulturarbetarna till skapande insatser. De materiella förutsättningarna för kulturlivet i form av teatrar, muséer, bidragsmöjligheter etc. har aldrig varit så goda som . Detta återspeglas på många håll i vitaliteten i kulturlivet. Förutsättningarna för fortsatta ökade statliga och kommunala kulturinsatser har dock försämrats genom de ekonomiska problem som brottas med. Årets kulturbudget utgör en påminnelse om detta. sänks nivån på de statliga kulturinsatserna även om man bortser från den otillräckliga inflationskompensation som myndigheter och organisationer får. Det är möjligt - vilket är vår förhoppning - att det rör sig om en tillfällig minskning. Men den illustrerar ändå påtagligt de ändrade förutsättningarna för den kulturella reformverksamheten. Att detta inträffar i ett skede då också de enskilda hushållen måste strama åt är särskilt allvarligt. Tänk efter vad som händer när det stramar åt. Om man måste vända lite extra på pengarna i lönekuvertet- är det då inte lätt så att man väljer att avstå från den där boken, skivan, konserten, bio- eller teaterbesöket. Resultatet blir bl. a. färre arbetstillfällen för kulturarbetare. situationen är det viktigt att stat och kommun ser till att aktiviteten i kulturlivet hålls uppe. (vid nordisk kulturkonferens på , .) Ett annat skäl till att minskningar eller stagnation i de statliga kulturutgiftema ter sig allvarliga är att reformverket är ofullgånget. Bildligt talat är grunden lagd, stommen rest och taket på plats. Men väggarna är inte färdigmurade och fönster saknas fortfarande. På många områden där reformer beslutats har de statliga insatserna ännu inte nått tillräcklig storlek. Ett par belysande exempel på detta är stödet till de regionala kulturinstitutionerna och insatserna för barnkulturen. I det strama budgetläge som råder och som kommer att råda framåt är det naturligt att ställa frågan om reformbehovet inte kan tillgodoses genom omprioriteringar inom kultursektorn. Enligt vår mening är det dock ytterst tveksamt om detta är möjligt. Kultursektorn måste visserligen liksom alla andra sektorer prioritera utomordentligt hårt mellan de olika utgiftsändamål . Det är därför självklart att nuvarande utnyttjande av resurserna måste granskas hårt och förutsättningslöst. Men även om det görs, förefaller det svårt att enbart genom omprioriteringar skapa tillräckligt utrymme för nya reformer. Ett par exempel kan klargöra detta. För att genom omprioriteringar åstadkomma ett reformutrymme på 50 milj. kr vilket enligt vår mening är en begränsad ambition fordras en halvering av verksamhet eller i stort sett nedläggning av eller nedläggning av Rikskonserters verksamhet samt indragning av fonogramstödet eller nedläggning av 2-3 större museer. Exemplen visar att det reformutrymme som kan åstadkommas genom omprioriteringar är avsevärt mycket mer begränsat än vad man i allmänhet föreställer sig i debatten. Slutsatsen blir därför för vår del att en fortsatt reformverksamhet inte kan bygga bara på omprioriteringar. Det behövs också ett årligt reformtillskott. Enligt vår bedömning bör reformramen för uppgå till 75-100 milj. kr. För att tillgängligt reformutrymme och möjligheterna till omprioriteringar skall kunna utnyttjas så effektivt som möjligt fordras det en medveten och långsiktig planering. Vi föreslår därför att begär att regeringen i nästa budgetproposition redovisar riktlinjer för utvecklingen av de statliga kulturinsatserna . Därmed skulle man på kulturområdet få samma typ av långsiktig planering som tillämpas på t. ex. forskningsområdet. I det följande för vi fram en rad förslag till åtgärder för / 84 samt vissa allmänna synpunkter beträffande utvecklingen på olika kulturområden. Utgångspunkten är därvid bl. a. det förslag till kulturpolitiskt program som en arbetsgrupp inom lade fram . I debatten pekar man - inte minst när det gäller möjligheterna till omprioriteringar på de centrala kulturinstitutionerna. Enligt vår mening är det motsatsförhållande som därigenom skapas mellan t. ex. centrala och regionala institutioner felaktigt. Som vi framhållit tidigare i motionen är det viktigt att ett brett kulturutbud är tillgängligt över hela landet. Men vi anser också att det är angeläget att värna om de centrala kulturinstitutionerna. Det gäller inte bara Operan och utan också de centrala museerna och arkiven. De representerar mycket av vårt samlade kulturarv och spelar en stor roll i kulturlivet som förebilder och inspiratörer. har insatserna för de centrala institutionerna framför allt koncentrerats till investeringssidan. I samband med detta har vissa museer också fått resurser för att bygga upp nya basutställningar. Det gäller inte bara de museer som i likhet med och fått nya lokaler. har det s.k. huvudförslaget i anslagsframställningarna, dvs. anslagsminskning efter pris- och löneomräkning, tillämpats också för de centrala kulturinstitutionerna. Detta föreslås i budgetpropositionen bli fallet också nästa budgetår. Om detta bifalls av , har de berörda institutionerna ålagts besparingar på nästan 30 milj. kr. trots att både nuvarande och tidigare regeringar lindrat tillämpningen av huvudförslaget. Enligt vår mening har det funnits och finns kanske på sina håll fortfarande utrymme för rationaliseringar som kan ge bespringar. Vi accepterar därför att huvudförslaget tillämpas på kulturområdet också nästa budgetår. För tiden därefter menar vi däremot att det inte finns ett rationaliseringsutrymme hos berörda institutioner och att förutsättningar för fortsatt tillämpning av huvudförslaget således inte föreligger. Fortsatta besparingar hos de centrala institutionerna skulle tvärtom i många fall vara direkt skadliga, t. ex. om de skulle leda till att vård- och konserveringsverksamheten hos museerna eftersätts ytterligare. De skulle också kunna leda till att de stora resurser som satsas på de centrala institutionerna inte utnyttjas effektivt. Vi föreslår därför att uttalar att de centrala kulturinstitutionerna på teater-, musik-, musei, och arkivområdet bör undantas från tillämpningen av huvudförslaget fr. o.m. De besparingar på kulturområdet som kan behövas i fortsättningen bör enligt vår mening i stället sökas i rent administrativa verksamheter av den typ som t. ex. bedriver. Utöver den besparing som Operan och drabbas av genom tillämpningen av huvudförslaget kommer de, såvitt kan utläsas av budgetpropositionen, att få vidkännas ett avsevärt inkomstbortfall genom ändrade regler för utbetalning av statsbidrag. Till detta kommer för del att det extra bidrag från kulturmedelsanslaget sorn teatern fatt under innevarande år av allt att döma faller bort . När detta bidrag beviljades var dåvarande regeringens avsikt att det skulle ersättas med en motsvarande höjning av det reguljära statsbidraget . Det blir dock inte fallet enligt regeringens förslag. Med hänsyn till de stora besparingar i övrigt som drabbar föreslår vi att höjer anslaget till teatern med . utöver vad regeringen föreslagit. Ett nätverk av fasta teater-, musik-, dans- och museiinstitutioner behövs för att med människor i alla delar av landet skall ha möjlighet till kulturella upplevelser och aktiviteter. Sådana institutioner är viktiga inte bara genom sin föreställningsverksamhet utan också genom att de som verkar på dessa kan berika och stimulera det lokala kulturlivet. som hade ansvaret för kulturfrågorna i regeringsställning byggdes, som vi sagt tidigare i motionen, det regionala kulturstödet ut kraftigt. Antalet grundbelopp för regionala teater-, musikoch dansinstitutioner ökade från grundbelopp /77 till grundbelopp innevarande budgetår. Ett regionalt museistöd, som successivt byggts ut, infördes också. Enligt vår mening är utbyggnaden av det regionala kulturstödet långtifrån avslutad. De regionala institutionerna är fortfarande på många håll alltför små för att kunna bedriva en verksamhet med tillräcklig bredd och stadga, och i flera län saknas fortfarande t. ex. en fast regional teaterensemble. Koncentrationen av antalet grundbelopp till storstadsområdena är också mycket stark. Det kan också konstateras att balansen mellan statens och kommunernas insatser förskjutits genom det system för kompensation för pris- och lönehöjningar som tillämpas. Intresset hos landsting och kommuner att ta det ansvar som upprättandet av en fast regional teater- eller musikensemble innebär måste mötas med en positiv vilja till insatser också från statens sida. Detta har också varit fallet. Det ligger i sakens natur att upprättandet av nya institutioner måste ske stegvis. Vi noterar med tillfredsställelse att föredraganden fullföljer uppbyggnaden av regionteatern i i enlighet med vad som förutskickades av den dåvarande kulturminister i föregående års budgetproposition, och att Örebroensemble omvandlas till en fast regional ensemble. Vi beklagar däremot att föredraganden inte ansett sig ha möjlighet att föreslå en allmän förstärkning av antalet grundbelopp varken till teater-, musik- och dansinstitutionerna eller till de regionala museerna. En sådan ökning bedömer vi som utomordentligt viktig, bl. a. för att göra det möjligt att bygga ut de mindre institutionerna. Vi föreslår därför att antalet grund belopp till regionala och lokala teater-, dans- och musikinstitutioner ökar med 40 stycken utöver vad regeringen föreslagit. Inom ramen för en sådan ökning bör det vara möjligt att också tillgodose den typ av behov som ligger bakom förslag om ett särskilt stöd till konstnärligt utvecklingsarbete vid de mindre regionteatrarna. För de regionala museerna bör antalet grundbelopp öka med 30 utöver vad regeringen föreslagit Det är viktigt att de regionalt verksamma institutionerna bedriver en verksamhet också utanför stationeringsorten. För att stimulera detta utgår ett särskilt tilläggsbidrag. Vi föreslår att beslutar att höja detta med . utöver vad regeringen föreslagit. Som framgår av budgetpropositionen pågår försök med regional teaterverksamhet för barn och ungdom i både och . I båda fallen rör det sig om län som inte f. n. är beredda att upprätta fasta regionala ensembler. Vi anser att försök av denna typ är värdefulla och att statligt stöd bör utgå även fortsättningsvis. Vi föreslår att ställer ett anslag på . till förfogande för försök med regional teaterverksamhet. som vi anser att en fortsatt utbyggnad av det regionala kulturstödet är nödvändigt, finnér vi att en översyn av detta är angeläget. a. bör övervägas om det är möjligt att variera den statliga bidragsandelen i grundbeloppen med hänsyn till utbyggnadsgraden hos berörda institutioner. Också nuvarande system för kompensation av pris- och löneökningar kan behöva övervägas. Barnen är den viktigaste målgruppen när det gäller att skapa en kulturellt målmedveten och kritisk publik. Till all sken- och skräpkultur som behärskar stora delar av den marknad där barns och ungdomars värderingar formas, måste starka alternativ skapas, som är livskraftiga nog att ge barnen rika upplevelser och möjliggöra meningsfylld gemenskap med andra människor. Därför måste en större del av insatserna för kultur av god kvalitet komma barn och ungdomar till godo. Den ambitionen brukar oftast leda till krav på utökade insatser för barnen men sällan få någon direkt omprioritering till följd. Krav på sådan måste dock kunna ställas dels på de fasta kulturinstitutioner som bygger på omfattande offentliga subventioner, dels i viss utsträckning på övriga kulturverksamheter som får samhälleligt stöd i olika former. Skolan intar en central ställning när det gäller att skapa förutsättningar för en bra barn- och ungdomsmiljö. Skolans insatser för att ge barnen grundläggande kunskaper och färdigheter och göra dem bekanta med t. ex. god litteratur och musik är nödvändiga för att skapa motvikter mot den mer kommersiella kulturens lockelser. Enligt vår mening bör man i större utsträckning än knyta samman kulturlivet och skolan, bl. a. genom att ge konstnärer, författare, musiker etc. möjlighet att delta i skolans vardagsverksamhet. Framför allt i finns resurser som kan användas på ett friare sätt och som skulle kunna utnyttjas till bl. a. detta. Vi är emellertid medvetna om att många skolor upplever resursknapphet. Vi vill därför föreslå att beslutar att anslå 5 milj. kr. avsedda att användas för projekt av olika slag, i vilka enskilda kulturarbetare eller grupper av sådana knyts till skolor och andra ungdomsmiljöer. Deras uppgift skall vara att tillsammans med lärare och annan fast personal stimulera elevernas kulturintresse, framför allt genom egna aktiviteter av olika slag. Medlen bör fördelas av i samarbete med . Ansvaret för projekten bör dock i största möjliga utsträckning ligga på lokal nivå. Det föreslagna projektanslaget knyter väl an till det av föreslagna och av regeringen tillstyrkta utvecklingsprojektet i närmiljö. i motionen föreslår vi också andra åtgärder som tar sikte på barn och ungdomar. Rikskonserter bör sålunda få 2 milj. kr. mer än vad regeringen föreslagit framför allt för utbyggnad av skolkonsertverksamheten. Vidare bör ett särskilt stöd till försök med regional teaterverksamhet för barn och ungdomar införas, avsett att utgå till län som saknar fast regional ensemble. Vi vill också föreslå att den av föreslagna uppräkningen av bidraget till läsfrämjande åtgärder bland barn och ungdomar med . utöver vad regeringen föreslagit biträds i . Som kulturförmedlare intar boken en särställning. I böckerna finner vi inte bara kunskaper och fakta utan även det som ger relief åt dem och perspektiv åt vår tillvaro: tankar, visioner, känslor, drömmar, analyser ... Litterära verk kan vara ett band mellan generationerna och en länk mellan människor, som annars aldrig skulle se eller förstå varann. Besitter vi väl läskunnighet och har vi boken i vår hand står den till vårt förfogande på våra egna villkor. Utan att behöva iaktta bestämda tider, söka oss till bestämda lokaler eller bekymra oss om dyra, ohanterliga och ömtåliga apparater kan vi välja att sträckläsa, bläddra, göra en paus ta om ett stycke. Boken är vårt mest demokratiska kulturmedium med unika egenskaper - ett arv att vårda och förvalta. På initiativ av tidigare regeringar arbetar f. n. två utredningar med centrala delar av litteraturområdet, folkbiblioteksutredningen och bokutredning. Genom dessa båda utredningar skapas förutsättningar för en samlad bedömning av statens insatser när det gäller produktion och distribution av böcker. a. måste det prövas om den balans som finns mellan utgivningsstöd och distributionsstöd är rimlig. Mycket talar för att så inte är fallet utan att insatserna på distributionsområdet måste förstärkas. Vi förutsätter att regeringen så snart utredningarna avslutat sitt arbete och deras förslag remissbehandlats förelägger en proposition i ärendet. 1 avvaktan på att det skall ske är det rimligt att inrikta sig på att hålla uppe nivån i litteratur- och bokhandelsstödet. höjdes det förra kraftigt så att antalet stödtitlar innevarande budgetår skulle kunna vara i stort sett detsamma som när litteraturstödet infördes. Såvitt vi kan bedöma innebär den höjning av utgivningsstödet som föreslås i budgetpropositionen ånyo en urholkning. Vi föreslår därför att ökar anslaget till utgivningsstöd med 1 milj. kr. utöver vad regeringen föreslagit. och under innevarande har beslutat införa ett temporärt stöd till folkbibliotekens inköp av litteratur som erhållit statligt utgivningsstöd. I budgetpropositionen föreslås att detta stöd skall upphöra i och med innevarande budgetår. Innan det ens är möjligt att bedöma effekterna av stödet skall således besluta om dess avveckling. Vi kan för vår del inte acceptera detta. Stödet bör finnas kvar också under nästa budgetår i avvaktan på att en proposition om den samlade litteraturpolitiken läggs fram. fyller en viktig funktion i det svenska kulturlivet både som speglare och kritiker av detta. De lever ofta med knappa ekonomiska marginaler trots det statliga stöd som utgår. En urholknig av detta stöd kan därför få allvarliga konsekvenser. Den 3-procentiga uppräkning av anslaget som föreslås i budgetpropositionen bedömer vi som otillräcklig och föreslår att anslaget höjs med . utöver vad regeringen föreslagit. Musiklivet i präglas av stor bredd och intensitet. Det finns både ett mycket mångfacetterat professionellt musikliv och en bred amatörverksamhet. som den levande musiken berör en stor del av befolkningen kommer framför allt ungdomar huvudsakligen i kontakt med musiken genom ett internationellt utbud av grammofonskivor och kassetter inom en mycket smal och modebetonad sektor. Musikområdet stod i blickpunkten för den s. k. kassettreform som på förslag av den dåvarande mittenregeringen beslöt om förra året. Reformens grundtanke var att kompensera musiklivet för de negativa effekter som den s. k. hemkopieringen har. a. infördes stöd till produktion av konstnärligt högstående och kulturellt värdefulla fonogram. Vidare förbättrades stödet till fria musikgrupper, arrangerande musikföreningar och frilansmusiker. Insatserna möjliggjordes genom en skatt på ljudkassetter avsedda för inspelning. Enligt vår mening är det viktigt att bygga vidare på reformens grundtankar så att åtminstone de förstärkningar som gjorts inte urholkus. Med hänsyn till att fonogramstödet infördes så förordar vi nu ingen uppräkning av detta utöver vad som föreslås i budgetpropositionen. Däremot noterar vi med förvåning att regeringen föreslår en urholkning ay bidraget till arrangerande musikföreningar. 1981/82:128 konstaterades att dessa är viktiga för att skapa arbetstillfällen för musiker och för en lokal förankring av musikerverksamheten.