mot · G602581 · 1983-01-20 00:00:00 — Praon skall förberedas och följas upp i undervisningen. Merparten av gymnasieutbildningen skall förläggas till den reguljära gymnasieskolan. Möjligheterna att som alternativ organisera inbyggd utbildning, företagsutbildning och lärlingsutbildning är emellertid alltjämt otillräckligt utnyttjade. De yrkesinriktade utbildningarna måste organiseras i samverkan med arbetslivet för att utbildningens anpassning till aktuella krav skall kunna garanteras. Skolan har ansvar för uppföljning av alla ungdomar upp till . Denna uppgift försvåras dock av den flora av åtgärder och förmåner som erbjuds ungdomarna. 1 en särskild motion har vi presenterat ett nytt lärlingssystem för att bekämpa ungdomsarbetslösheten. I budgetpropositionen föreslår regeringen att den framgångsrika yrkesintroduktionen skall avskaffas och ersättas med s. k. ungdomsplatser. Yrkesintroduktionen erbjuder enkla, praktiska, anpassningsbara och väl fungerande möjligheter att erbjuda ungdom utbildning eller öppna vägar till anställning. Regeringens förslag inskränker dessa möjligheter som kostnaderna drastiskt ökar. Vi avvisar således budgetpropositionen i denna del. Svensk utbildning och arbetsmarknad står inför en rad strukturella problem. Arbetslösheten kommer med den nuvarande regeringspolitiken att öka ytterligare. Det ovan nämnda lärlingssystemet förbättrar emellertid ungdomarnas möjligheter till inträde på arbetsmarknaden. De ungdomar som fortsätter i gymnasieskolan måste få en utbildning som på bästa sätt förbereder dem för fortsatta studier eller för yrkeslivet. Undersökningar visar att många elever efter gymnasieskolan återfinns i yrken som har litet eller inget samband med den gymnasieutbildning de genomgått. Elevens intresse och motivation för utbildningen spelar troligen större roll för möjligheterna att senare får arbete än aldrig så goda arbetsmarknadsprognoser för en annan utbildningsväg. Om eleven saknar intresse för utbildningen i fråga blir resultatet av studierna sämre och därmed förändras också möjligheterna att få arbete efter fullgjord utbildning. Elevernas önskemål om utbildning måste därför i högre grad styra dimensioneringen av gymnasieskolans linjer. Elevernas val av utbildningsväg är oftast bättre anpassad till möjligheterna att får arbete än försök från statsmakternas sida att anpassa dimensioneringen efter tillgängliga arbetsmarknadsprognoser, hur sofistikerade dessa än må vara. De dimensioneringstal för gymnasieskolans olika sektorer som anges i budgetpropositionen får inte definitivt låsa den slutliga utläggningen av gymnasieplatser. bör ges möjlighet att i större utsträckning anpassa dimensioneringstalen efter elevernas faktiska efterfrågan. Fostran bygger på konsekvens, ansvar och engagemang. De vuxna måste ge konsekventa förebilder för de ungas normutveckling. Hem och skola måste iaktta ett gemensamt förhållningssätt gentemot de unga när det gäller normer och värderingar. Inte minst gäller detta . Skolan skall stödja föräldrarna i arbetet att till den nya generationen föra vidare de regler som måste följas för att vårt samhälle skall kunna fungera friktionsfritt och fortsätta att utvecklas. Vuxna måste sätta gränser och reagera om dessa överträds. En viktig del av normöverföringen handlar om att lära eleverna sköta det som alla har gemensamt. Barn och ungdom har behov av att få känna att de är till nytta. Fostran av den unga generationen till delaktighet och ansvar åvilar alla vuxna. Eleverna får inte hindras utan måste i stället uppmuntras att praktiskt arbeta med sin egen arbetsmiljö och därmed sin egen trivsel. Det måste också ställas krav på att vissa sådana arbetsuppgifter utförs av eleverna. 1982/83: 581 Samverkan mellan hemmen och skolan är av avgörande betydelse för ett gott studieresultat. Samarbetet får inte begränsas till att ge föräldrarna information om elevernas prestationer, utveckling och uppförande utan måste i lika hög grad stimulera föräldrarnas aktiva medverkan för eleverna. De enskilda föräldrarna måste kunna ställa krav på skolan och tillsammans med lärare och annan skolpersonal diskutera hur den enskilde elevens utveckling skall främjas. Insatser av frivilliga föräldrar och andra i skolans arbete skall uppmuntras. Skolan måste tidigt kontakta hemmen och vidta åtgärder när eleverna stannar borta från skolan. Läroplanen för fastslår föräldrarnas övervakningsplikt liksom skolans ansvar för närvarokontroll och frånvaroregistrering. Elevernas deltagande i undervisningen måste registreras i sådana former att frånvaro uppmärksammas och åtgärdas. Skolan är en arbetsplats som kräver medverkan från eleverna i skilda sammanhang. Till detta åtgår tid som inte bör tas från lektionerna. Den avvägning som måste göras mellan obligatoriska och frivilliga inslag bör avgöras i samråd mellan skola och föräldrar. Aktiviteter som avser föreningsmedverkan i skolan eller är av utpräglad hobbykaraktär måste emellertid vara frivilliga. För stöd till svagpresterande elever eller till elever som kommer efter i undervisningen bör tiden för fria aktiviteter utnyttjas. På så sätt kan elevers behov av olika för inlärning tillgodoses. Barn i lågstadiet visar allt större svårigheter att anpassa sig till skolmiljön. Regeringen vill nu försöka bemästra dessa problem genom att tillföra lågstadiet ytterligare resurser. Problemen bör hanteras med större realism. Huvudfrågan är inte resurser utan hur verksamheten i förskola och grundskola skall organiseras för att barnens utveckling skall stimuleras så effektivt som möjligt av deras liv då viljan och förmågan till medveten inlärning och imitation är som störst. På många håll bedrivs gemensam verksamhet för barn i förskola och i lågstadium. Effekterna på inlärningen bör utvärderas utan dröjsmål, och organisatoriska eller administrativa hinder för att genomgående introducera detta arbetssätt undanröjas. Arbetet i förskolan måste efter hand som barnen blir äldre och mognare få en klart skolförberedande inriktning. Målet måste vara att verksamheten i förskolan och direkt anknyter till varandra och präglas av metodisk kontinuitet. Övergången mellan skolformerna måste göras mjuk och ske med hänsyn till den enskilde elevens mognad. är ett av de få länder som har så sen skolstart som . En tidigare skolstart kan innebära många fördelar. Sexåringar visar ofta tecken på att tröttna på verksamheten i förskolan med alltmer utpräglad oro som följd. Sänkt skolpliktsålder kan för många barn innebära att man bättre tar till vara inlärningsförmåga och utvecklingsbehov. Skolstarten bör göras flexibel och ske i intervallet sex till . Invandrarna består av ett hundratal etniska grupper, som har ett gemensamt, nämligen att de härstammar från ett annat land än . Undervisningen i hemspråket syftar till att ge eleverna den språkliga identitet som är nödvändig för begreppsbildning och abstrakt tänkande. Klart är att insatserna hör koncentreras till förskolans hemspråksträning och lågstadiets hemspråksundervisning. i så stor utsträckning som möjligt, organiseras så att eleverna inte går miste om den övriga undervisningen. Invandrarbarnen skall enligt hemspråksreformens intentioner få möjlighet att bibehålla sin kulturella identitet. Det kan ifrågasättas om skolan förmår att fullgöra denna uppgift. Man bör överväga vilken roll invandrarorganisationerna själva kan spela i detta hänseende och i vilken mån denna verksamhet kan förläggas till tid utanför skoldagen. Skolan skall emellertid ha skyldighet att spegla samhället och dess olika kulturer också i fortsättningen. En mångkulturell utbildning bör kunna ske i större grupper och i olika former, där invandrarorganisationer deltar aktivt i undervisningen. En omedelbar översyn av reglerna för vilka som skall komma i åtnjutande av hemspråksundervisningen måste göras. Åtskilliga exempel på icke avsedd tillämpning av reformen kan anföras. Sålunda måste regeln att hemspråket skall vara det språk som talas i hemmet tillämpas mera strikt. Regeringen bör förelägga förslag till lagändring i syfte att uppnå vad som ovan anförts. Till följd av förändrade regler beräknar vi att en helårsbesparing bör kunna uppnås på anslaget till hemspråksundervisningen på minst 1(X) milj. kr. För /84 bör besparingseffekten uppgå till minst 40 milj. kr. Debatten om skolbetygen har länge präglats av en uppenbar betygsfientlighet. Betyg har uppfattats som ett tills vidare nödvändigt ont. Strävan har mot den bakgrunden varit att inskränka betygssättningen till ett absolut minimum. Antalet betygstillfällen i har begränsats till fyra. Eftersom eleverna söker till gymnasieskolan på grundval av höstterminsbetyget i årskurs nio kommer de i praktiken att söka på grundval av det tredje skolbetyg de någonsin erhållit. Den tidigare informationen om elevernas studieresultat förutsätts ha framkommit under samtal mellan lärare, föräldrar och elev. Hur dessa samtal utformas avgörs vid den enskilda skolan. Samtalen kan föras med varierande underlag. Inga systematiska uppgifter finns som anger i vilken omfattning den lämnade informationen når fram eller uppfattas på ett riktigt sätt. Inte heller finns uppgifter om samtalens innehåll. föräldrars vittnesbörd ger emellertid belägg för de farhågor som tidigare hysts om svårigheterna att genom oformaliserade samtal ge elever och föräldrar en riktig bild av elevens utveckling. De betygsersättande samtalens innehåll och utformning bör utvärderas. En rad undersökningar visar att en stor majoritet bland elever och föräldrar vill ha formella betyg. Sambandet mellan betygen och förutsättningar att klara olika typer av vidare studier är uppenbart. Mindre känt är att studerande från icke studiemotiverade hem är beroende av betyg för att våga satsa på fortsatt utbildning. Betyg är enligt vår mening ett naturligt och nödvändigt led i strävan att inge respekt för kunskap och kompetens. Betyg skall ges på alla stadier i och i gymnasieskolan. Betygen skall vitsorda kunskaper och färdigheter i förhållande till bestämda kursfordringar. Betyg innebär ett mått av rättssäkerhet genom att de på ett klarare sätt än samtal och omdömen kan kvitteras av mottagaren. Betyg innebär också att en viss kontroll utövas på den verksamhet skolan bedriver. För att kunna upprätthålla kunskapskravet och för att motverka taktiktänkande måste eleverna ha möjlighet att repetera en kurs för att få högre betyg. Kompetensbestämmelserna vid intagning till olika högre utbildningsvägar skall utgå från de kunskaper eleven måste besitta för att klara utbildningen, inte från vid vilket tillfälle eller på vilket sätt dessa kunskaper inhämtats. Skolan skall bidra till att skapa ett samhälle där kunskap och kompetens ges sitt rättmätiga värde. Det lägger ett stort ansvar på de lärare som tillsammans med föräldrarna skall fostra den uppväxande generationen. Lärarnas auktoritet måste återupprättas och synen på lärarens roll i skolan förändras. Läraren har något att lära ut, både i egenskap av ämnessakkunnig och i egenskap av vuxen - med en vuxens kunskaper och erfarenheter. Utan den drivkraft som lärarnas ambitioner utgör och det arbete de utför - ofta till betydande del ideellt skulle skolan brottas med väsentligt allvarligare och mer djupgående problem än den ändå gör. lärarutbildningsutredning (LUT 74) föreslog en enhetlig utbildning för hela . Förslaget rönte omfattande kritik. förberedde i regeringsställning en proposition med helt andra utgångspunkter, nämligen - förkunskapskraven för tillträde till klasslärarutbildningen skärps, - nuvarande låg- och mellanstadielärarutbildning slås samman och utbildningen förlängs i förhållande till nuvarande lågstadielärarutbildning för att medge förstärkt ämnesutbildning, särskilt i svenska, - ämnesvidden minskas för lärare i lägre årskurser, - studieorganisationen utformas så att den underlättar vidareutbildning för högre stadium, tidsramen för ämneslärarnas ämnesutbildning bibehålies, möjligheterna för de olika lärarkategorierna att samläsa enskilda ämnen främjas. Lärarutbildningen bör enligt vår mening reformeras efter dessa riktlinjer. Behovet av samverkan mellan förskola och skola i syfte att skapa en för barnen kontinuerlig verksamhet har tidigare berörts. I konsekvens härmed bör motsvarande samverkan eftersträvas i utbildningen av förskollärare och klasslärare. Erfarenheter från försöksverksamhet med sådan samverkan från bl. a. högskolan i tyder på att betydande vinster kan uppnås genom att blivande förskollärare och klasslärare undervisas gemensamt i vissa avsnitt. Samverkan bör alltså ske vid utbildning av förskollärare och klasslärare, framför allt vad gäller den metodiska och pedagogiska skolningen. Utbildning av dessa lärarkategorier bör förläggas till gemensamma studieorter. En nyutexaminerad lärare skall verka i skolan . Att vara lärare innebär att medverka i en livslång utveckling och fortbildning. Det är därför väsentligt att fortbildning erbjuds lärarna i en omfattning och med en utformning som svarar mot deras och skolans behov. Kravet på samverkan mellan förskola och skola bör mötas också med för förskollärare och lågstadielärare gemensam fortbildning. Genom reformeringen av skolforskningen och personalutbildningen har den enskilda skolans vardagsproblem satts i förgrunden. En stor del av fortbildningsresurserna ställs till den lokala skolstyrelsens förfogande som ett instrument bland flera för att utveckla den enskilda skolan. Aktuella rapporter tyder emellertid på att den fortbildning som från centralt håll erbjuds utformas som kortare tvärvetenskapliga kurser av för dagen populärt slag. , som har att bedöma vilken fortbildning som skall vara B-avdragsberättigad, måste vara mer restriktiv och inrikta denna fortbildning mot fördjupning av ämneskunskaper. De lokala skolmyndigheterna har ett ansvar för att fortbildningen inte tidsmässigt förläggs så att eleverna går miste om undervisning. Det är nödvändigt att slå fast att varje lärare självfallet måste få disponera sin fritid på det sätt han eller hon finner bäst. Genom decentraliseringen har skolledarna fått en nyckelroll i utvecklingen av skolan. På skolledaren vilar att driva utvecklingen vid den egna skolenheten i den riktning som läroplanerna anger. Genom mål- och ramstyrningen har skolledningen betydande möjligheter att tillsammans med skolpersonalen finna lösningar och organisera undervisningen i former som svarar mot lokala behov. Även innehållet i skolarbetet kan till väsentlig del få en lokal profil. har skolledarnas utbildning och arbetsförhållanden ägnats betydande uppmärksamhet. Det är fortfarande önskvärt att skolledarnas Skolledarna måste inte minst uppmärksammas på sin viktiga ledarfunktion. Resurserna är tillräckliga har världens dyraste skola. Vi har bra lokaler och gott om undervisningsmaterial. Inget annat land når ens i närheten av vad satsar på utbildning. av vår bruttonationalprodukt går till detta ändamål. Insatta resurser leder emellertid som redan framhållits inte till acceptabla resultat. Kunskapsnivån hos de svenska eleverna uppvisar påtagliga brister. Allt fler elever känner skolleda. Och skoltröttheten når allt längre ner i åldersgrupperna. % av bruttonationalprodukten till utbildning Avvikelse i % från "Typland" Årlig kostnad per skolelev i % av BNP per invånare Den andel av bruttonationalprodukten (BNP) som använder till utbildning på skolnivå och högskolnivå. Procentuell avvikelse för respektive OECDland från genomsnittet (= "Typland). Källa: Educational Expenditures in the 1970s. ,1981. by M Zymelman, Education Department, CPS Staff (Draft). , Skolan och Svångremmen (1981). För litet resurser kan inte anföras som orsak till bristerna i utbildningsresultat eller till den utslagning ur som blivit ett resultat av skolleda och tristess. Vad som krävs är mer positiva attityder till utbildning och kunskapsinhämtande och att resurserna sätts in för att åstadkomma en utbildning som sätter kunskap och kvalitet främst. Personaltillväxten i det svenska skolsystemet har under 1960- och varit stark. olika typer av tjänstekonstruktion och tjänstgöringsskyldighet är emellertid den totala personalinsatsen vid en skola svåröverskådlig. Den friare och behovsinriktade resursfördelningen kan leda till bättre utbildning och elevvård. Resultatet har emellertid i stort sett uteblivit. tionellt och byråkratiskt tänkande styr ofta utbildningens planering och genomförande. Det är uppenbart att insikten om de vida ramar som gäller inte nått ut till alla berörda. Det är av vikt att det lokala utvecklingsarbetet nu med kraft inriktas på att frigöra resurser i syfte att ge utrymme för omprioritering och effektivisering. Ett till rektorsområden och skolor decentraliserat budgetansvar skulle göra beslutsansvaret för resursfördelning och resursanvändning än mera reellt. Det är dags att klarlägga hur de stora resurserna för utbildningen används. Effektivitet måste främjas och slöseri motverkas. Översynen bör omfatta såväl de statliga som de kommunala resurser som står till skolans förfogande. Personaltillväxten i skolsystemet bör analyseras och bättre relateras till klart definierade behov. Möjligheter till samordning mellan gymnasieskola, vuxenutbildning och arbetsmarknadsutbildning bör likaså belysas. Det statsfinansiella läget är sådant att utbildningssektorn måste räkna med minskade resurser. Enbart räntan på statsskulden överstiger vida utgifterna för hela ansvarsområde. Översynen bör ge underlag för de prioriteringar som måste göras. Utgångspunkten måste därvidlag vara att koncentrera resurserna till sådant som är oundgängligen nödvändigt. För skola, högre utbildning och forskning innebär detta att de kunskapsförmedlande och kompetensbefrämjande verksamheterna måste värnas och om möjligt förstärkas. Verksamheten kan bli billigare med okonventionella lösningar. Ett exempel härpå är köp av praktiskt inriktad utbildning av företagen. Andra besparingar kan kräva att systemförändringar genomförs på sätt som innebär att hela verksamheter får omprövas. Besparingar i tillräcklig omfattning kan inte längre göras med enbart generella åtgärder. I avvaktan på resultatet av översynen är det inte nu möjligt att föreslå mer omfattande omprioriteringar inom utbildningsområdet. För /84 accepterar vi regeringens förslag till besparingar. Besparingen motsvarande bortfallet av undervisning under prao i kan emellertid leda till icke önskvärda konsekvenser. Det kan dessutom ifrågasättas om den avsedda besparingseffekten kommer att uppnås. Vår utgångspunkt är att praons kvalitet är avgörande för verksamhetens värde över huvud taget. Det är därför väsentligt att lärarna får möjlighet att foga in praon som ett naturligt led i undervisningen. De lärare som inte behöver delta i detta arbete bör dock utnyttjas för andra arbetsuppgifter, t. ex. genom att fungera som korttidsvikarier när andra lärare är sjuka. Det bör ankomma på utskottet att i detalj analysera konsekvenserna av förslaget samt även att granska de ekonomiska beräkningarna. Några möjligheter att tillstyrka ytterligare medel för skilda verksamheter finns enligt vår mening inte. kommittémotioner förordar vi minskade utgifter i förhållande till regeringens förslag på sammanlagt ca 500 milj. kr. vad avser verksamhet. fördelar sig i huvudsak på följande områden kulturverksamhet m. m. massmedier m. m. skolväsendet 15 milj. kr. 242 milj. kr. Högre utbildning och forskning i har länge kännetecknats av god kvalitet även internationellt sett. Inom vissa områden har legat vid den s. k. forskningsfronten medan vårt land inom andra vidmakthållit en kompetensuppehållande forskning på hög nivå. Kvaliteten i den forskningsanknutna högre utbildningen och i underliggande skolformer har utgjort den nödvändiga förutsättningen för detta. Den svenska varuproduktionen och de framgångar som denna mött på exportmarknaderna har byggt på den höga utbildnings- och forskningskvalitet som kännetecknat det svenska utbildningsväsendet i allmänhet och universiteten och högskolorna i synnerhet. och högskolor har den tidigare diskuterade tendensen att anpassa utbildningen till diverse aktuella politiska mål medfört genomgripande organisationsförändringar . har kvalificerade forskare tvingats syssla med en fortlöpande administrativ omstöpning av institutioner och universitetsorganisationen i allmänhet. Betydande tid har fått avsättas för ständigt experimenterande med beslutsformer och nya organ för ökat inflytande för icke vetenskapligt meriterad personal eller för s. k. allmänintressen. Utbildningen har sektoriserats och byråkratiserats. Tillkommande resurser har satsats på den administrativa kringapparaten i stället för på åtgärder ägnade att höja kvaliteten på och förbättra innehållet i utbildningen. internationella topposition inom högre utbildning och forskning har genom denna process successivt undergrävts. Svenska examina berättigar inte längre lika självklart till en plats vid utländska universitet. Efterfrågan från utlandet på svenska doktorsavhandlingar har minskat dramatiskt. Det är stor risk att hamnar ohjälpligt på efterkälken när det gäller högre utbildning. Under de senaste årens borgerliga regeringsinnehav har förändringar vidtagits för att komma till rätta med de värsta skevheterna på högskoleområdet. Tillräckligt långtgående åtgärder har emellertid omöjliggjorts genom det olyckliga fasthållandet vid den s. k. högskolereformen, vilken trädde i kraft . Det är inte möjligt att redan nu utläsa effekterna i alla avseenden av högskolereformen. Förändringar av högre utbildning och forskning får ofta genomslag först . Många tecken är emellertid illavarslande; 1982/83: 581 genomströmningen i den högre utbildningen har minskat kraftigt, antalet studieavbrott har ökat, ett relativt fåtal fullföljer påbörjade forskarstudier, den sociala snedrekryteringen har förstärkts, medianåldern för dem som påbörjar studier eller forskarstudier har för många utbildningslinjer och ämnen höjts drastiskt etc. Det krävs nu krafttag för att rätta till missförhållandena inom den högre utbildningen. Kommer inte de nödvändiga förändringarna snabbt till stånd riskerar effekterna att bli irreparabla för enskilda och samhälle. Forskningen och den högre utbildningen är till sin natur internationell. För att förstärka kvaliteten i den högre utbildningen och forskarutbildningen är det nödvändigt att internationaliseringsaspekten uppmärksammas i högre grad. Innehållet i utbildningen inom olika ämnesområden måste alltid sättas in i sitt internationella sammanhang. Läromedel på främmande språk bör i ökad omfattning komma till användning, vilket kräver att de studerande redan vid tillträdet till universiteten och högskolorna har goda språkfärdigheter. Universitets- och högskolelärarna bör motiveras att ta in internationella aspekter i sin undervisning, vilket bör uppmärksammas i fortbildningen av de akademiska lärarna. Utländska gästforskare och lärare bör i ökad utsträckning användas inom den högre utbildningen. De studerande bör stimuleras till någon tids utlandsvistelse. De bör, som redan sker på en del håll, i sina examina kunna få räkna sig till godo studieresultat, som uppnåtts vid utländska universitet. De bör generösare än vad som är fallet beviljas studiemedel för studier vid utländska universitet och högskolor. Antagning till högre utbildning Behörighet Behörighetsreglerna styr i stor utsträckning presumtiva studerandes val av förutbildning. I samband med högskolereformen skapades ett enhetligt högskoleutbildningsbegrepp. Viss utbildning, som tidigare legat på gymnasienivå eller t. o. m. pa grundskolenivå, fördes till högskolan. sänktes den allmänna behörighetsnivån för all högre utbildning till tvåårig gymnasieskola. oavsett inriktning, med minst två årskurser svenska och engelska. För äldre studerande, s. k. 25:4-or, är behörighetskravet t. o. m. lägre eller får betraktas som enbart en rekommendation. Behörighetskravens utformning kan lätt leda en presumtiv studerande till att tro att det inte är några problem att klara av avsedd utbildning om väl kraven är uppfyllda.