mot · G602581 · 1983-01-20 00:00:00 — 1982/83: 581 Motion 1982/83: 581 m. fl. I motionen framläggs en rad förslag i syfte att stärka kvaliteten i skolundervisningen och inom den högre utbildningen. En viktig utgångspunkt är medvetenheten om att kunskap och kompetens är centrala inslag i arbetet att återskapa balans i ekonomin. I motionen framhålls att kunskapskravet åsidosatts till förmån för kortsiktiga, politiskt betonade mål. För att kunna återge en ekonomi i balans och för att kunna tillgodose den enskildes krav på utbildning i enlighet med hans eller hennes förutsättningar måste denna utveckling av utbildningsväsendet brytas. Andra uppgifter som åläggs skolan måste underordnas kunskapsmålet. För att stärka kvaliteten i föreslås åtgärder för att underlätta övergången från förskola till lågstadium. Betyg föreslås införda på alla stadier för att redan tidigt klargöra kunskapernas centrala roll. På högstadiet bör möjligheterna till fördjupande tc-iastudier, bl. a. som förberedelse för gymnasieskolan, förbättras. Begränsningarna av möjligheterna att utnyttja nivågruppering bör avskaffas. Regeringens förslag om integrering av undervisningen i orienteringsämnen avvisas. Förslaget står i strid med läroplanen och leder till en oacceptabel uttunning av kvaliteten. För att öka möjligheterna till en fullgod yrkesutbildning föreslås en förstärkning av den företagsanknutna utbildningen. Ett nytt lärlingssystem introduceras. I motionen betonas att skolan har en skyldighet att fostra. Elevernas respekt för sanning och rätt måste förstärkas. Föräldrar och skola har här ett gemensamt ansvar. Antagningssystemet till högskolan måste förändras i grunden. Det nuvarande systemet, där kunskaper åsidosätts till förmån för grupptillhörighet, har fått förödande effekter för kvaliteten inom den högre utbildningen men också för möjligheterna att i gymnasieskolan förmedla en ändamålsenlig utbildning. Taktiskt tänkande leder till att många elever avstår från att inhämta de kunskaper de faktiskt behöver men som antagningssystemet inte kräver. Ett nytt antagningssystem måste utgå från de kunskaper och förutsättningar som är nödvändiga för att framgångsrikt kunna fullfölja högre studier. De allmänna behörighetskraven bör höjas och två skilda allmänna behörighetsnivåer införas. En förberedande utbildning bör skapas för de studerande som inte har tillräckliga förkunskaper. För att stärka banden mellan undervisning och forskning föreslås att de mindre högskolorna i ökad utsträckning skall utnyttja lärare frän universiteten. Byråkratin vid de mindre högskolorna bör avvecklas och regionstyrelserna avskaffas. Forskningen är av central betydelse för vårt land. Forskningens fristående ställning måste garanteras. Förslag framläggs i syfte att begränsa sektorsforskningen till förmån för verksamheten vid universitet och högskolor. Utbildning för kunskap och kompetens Dagens har byggts på en stark tro . Människornas vilja att skapa en bättre framtid för sig själva och för det uppväxande släktet har varit av central betydelse. I de historiska tillväxtkrafterna ingick en stark personlig känsla för arbetets värde och en vilja att göra sitt yttersta. Produktionsförhållandena var sådana att flertalet människor påtagligt kunde se resultatet av sitt arbete, vilket ledde till noggrannhet. Yrkesstoltheten var betydande. Sparsamhet och god hushållning var självklarheter för varje människa. Ofta utfördes arbetet under eget ansvar. Respekten för kunskap och yrkesskicklighet var stor. Ett grundläggande drag i det svenska samhällets utveckling har varit en djupt rotad respekt för sanning och rätt. Solidariteten har av tradition varit stark inom den egna familjen och inom den egna gruppen. Demokratin har setts som ett instrument för gemensamma ansträngningar för ett bättre samhälle inte som ett medel för olika gruppers krav och för konfrontation. Många av de värderingar som tidigare bar upp vart samhälle har numera gått förlorade, till en del som ett resultat av den tekniska utvecklingen. Vissa värderingsförändringar är emellertid av en annan långt mindre oundviklig karaktär. Dessa förändringar har nära samband med vårt lands ekonomiska kris och har bidragit till den pessimism och den uppgivenhet som mänga känner. Kraven på "samhället" ökar. Manga anser det omöjligt att genom egna insatser och med egen kunskap och kompetens bidra till produktionen och därmed öka sitt eget välstånd. Skattetrycket medför att fritiden prioriteras före det arbete som privatekonomiskt lönar sig dåligt. Orsakerna till dessa förändringar ligger i stor utsträckning utanför utbildningsområdet. De förändrade värderingarna påverkar - och i åtskilliga fall försvårar - emellertid skolans uppgift att bibringa eleverna nödvändiga kunskaper och färdigheter. är det uppenbart att värderingsförskjutningar. som menligt inverkar på enskildas och samhällets utvecklingsmöjligheter. kunnat komma till stånd först och främst därför att skolan försummat sin främsta uppgift; kunskapsförmedlingen och färdighetsträningen har fått stå tillbaka till förmån för andra uppgifter. Att satsa på utbildning är alltid väsentligt, men i särskilt hög grad när vart näringsliv utsätts för en hårdnande internationell konkurrens. Utbildning bildar grogrund för nyskapande. Utbildnings- och forskningspolitiken måste därför vara en integrerad del i strategin för att återge en ekonomi i balans. Utslagsgivande är framför allt utbildningens innehåll och kvalitet men också den enskildes attityder till och engagemang för utbildning. Svensk utbildningspolitik har alltför länge kännetecknats av en vilja att genom långtgående ingrepp anpassa utbildningen till tillfälliga politiska mål. Skall vårt land kunna återta sin ekonomiska position i världen och skall den enskildes krav på utbildning i enlighet med hans eller hennes förutsättningar kunna tillgodoses måste denna utveckling av utbildningsväsendet brytas. Utbildningens viktigaste uppgift är att förmedla kunskaper och färdigheter. Andra uppgifter som påläggs skolan måste ses som underordnade detta mål. Skolan skall ge en gemensam basutbildning. Alla har en ovillkorlig rätt att få fungerande färdigheter i att läsa, skriva, tala och räkna. Men alla skall också bibringas grundläggande kunskap om vårt kulturarv, om människan, samhället, tekniken och naturen. Skolan skall ge en allmänbildning som kan bidra till ett rikare liv, skapa förståelse för hur vårt samhälle vuxit fram och en vilja att vidareutveckla vårt land. Undervisningen skall präglas av den grundläggande utgångspunkten att varje människa är unik. Förståelse för att allas insatser, små som stora, bildar den helhet pä vilken vårt gemensamma välstånd vilar, är viktig. De unga måste få känna att all deras inneboende kapacitet kan och skall utvecklas och bli till nytta för dem själva och för vårt land. Skolan måste för att nå dithän ge alla elever stöd och stimulans. Särskilda utvecklingsprogram är lika självklara för elever med stora personliga resurser som för elever med svårigheter av skilda slag. En jämlikhetssträvan som syftar till lika resultat och inte till lika chanser att utvecklas så långt sorn möjligt är hänsynslös mot den enskilde och en förlust för samhället. I med stora samhällsförändringar är det också skolans uppgift att vara den fasta punkten i en tillvaro som annars lätt kan bli kaotisk. Utbildningen skall förbereda för förändring men också svara för den överblick och stabilitet som krävs för att motverka rotlöshet och desorientering. Skolan har tillsammans med föräldrarna ett stort ansvar för de värderingar som utbildas hos den uppväxande generationen. Också skolan skall fostra och förmedla respekt för de normer, bl. a. tolerans och respekt för andra, pä vilka vårt samhälle bygger. Insikt mäste skapas om att kunskap är en nödvändig grund för analys och kritiskt tänkande. Kritik utan kunskaper och perspektiv blir lätt till ett meningslöst självändamål. Utbildningen måste ge utrymme för sådant som är av särskild betydelse för utvecklingen av vårt välstånd. Redan nu görs särskilda insatser för undervisning i naturvetenskap, teknik och datalära. Dessa insatser behöver förstärkas och kompletteras med andra ämnesområden med likartad stor betydelse för framtiden. Det är viktigt att understryka att undervisningen inte får begränsas till snäva och kortsiktiga nyttoaspekter. Humanistisk bildning är väsentlig för att förstå centrala sammanhang. Språkkunskaper kan medverka till en önskvärd internationalisering. De regler som gäller för antagning till högre utbildning har fått svåra konsekvenser för möjligheterna att i skolan bedriva en kvalitativt högtstående och ändamålsenlig utbildning. Utan avseende på kunskaper kan den sökande vinna fördelar genom att tillhöra en viss kvotgrupp, genom att ha arbetslivserfarenhet - som inte nödvändigtvis har anknytning till den sökta utbildningen genom att in etc. Det förekommer därför ofta att elever väljer gymnasielinje av taktiska skäl och avstår från utbildning som motsvarar deras kapacitet eller kunde vara av större värde för de fortsatta studierna. Det nuvarande antagningssystemet bör ersättas av en antagning som bygger på principen att de som kan förväntas ha de största förutsättningarna att klara en utbildning också bör vara de som antas. I avsnittet Antagning till högre utbildning föreslås ett nytt antagningssystem med krav pä minst treårig gymnasieutbildning för vissa mer krävande utbildningsvägar. I gymnasieutredningens betänkande föreslås en ny studieorganisation, bl. a. för att under de första två terminerna ge en gemensam orientering samt en repetition av delar av kursinnehåll. Förslaget bör avvisas eftersom det innebär ett oacceptabelt slöseri med tid som bättre kan användas för att den enskilde eleven skall få relevanta kunskaper. Gymnasieskolan måste bygga på förutsättningen att eleverna inhämtar nödvändiga förkunskaper i . har skolan försummat att ge eleverna de solida kunskaper i svenska språket som krävs för att detta skall vara ett effektivt kommunikationsmedel. Påverkan av barnens språk har skett med överdriven försiktighet. Formkraven har fått stå tillbaka av rädsla för att skada elevernas vilja att kommunicera. Därmed har skolan underlåtit att ge framför allt de barn som kommer från språkligt torftiga miljöer ett fungerande språk. Den språkliga träningens inverkan på tankeförmågan har förbisetts. Språket är vårt viktigaste medel för att kommunicera. Kommunikationen blir och förblir bristfällig, om eleverna inte bibringats respekt för språket och en vilja att ge det språkliga uttrycket ett riktigt innehåll och en korrekt form. Goda kunskaper i svenska språket och en klar begreppsbild är nödvändiga förutsättningar för att förstå samhällsdebatten, påverka och söka kunskaper och upplevelser i litteraturen. Sådana kunskaper är dessutom en nödvändig förutsättning för effektiv inlärning av och goda färdigheter i främmande språk. Om inte fordringarna skärps på skolans undervisning kommer ett språkligt förfall att breda ut sig och föras vidare till nya generationer. utbildningssystemet måste eleverna övas till ett vårdat tal. Språkträningen skall ha en framskjuten plats redan i förskolan. Dagens barn bibringas, som ingen tidigare generation, intryck från olika håll. Det finns t. o. m. barn som ser på TV än den de vistas i skolan. TV-tittandet kan berika vetandet men innebär också risk för ytlighet och negativa förebilder. Föräldrar och skola skall gemensamt stimulera barnens kulturella utveckling så att barnen fostras till ett kritiskt förhållningssätt. Erfarenheter från andra länder visar att arbetsklimatet i skolan påverkas positivt när kulturverksamhet förs in i skolans arbete. Att förmedla kultur är en oupplöslig del av verksamheten i många av skolans ämnen. Kulturen är, rätt förmedlad, en viktig länk till baskunskaper, självdisciplin, motivation och kreativitet. Medverkan av kulturskapare såsom författare, bildkonstnärer och konsthantverkare kan leda till att elevers allsidiga utveckling och kreativitet stimuleras. Resurser för denna typ av medverkan finns inom skolan. går nästan alla elever i den allmänna eller gymnasieskolan. Endast ett fåtal elever går i fristående skolor. Så har det blivit därför att enhetlighet varit ett nyckelord för utvecklingen av skolsystemet. Med centralt utformade anvisningar för organisation och arbetsformer trodde man sig bäst kunna skapa lika möjligheter för alla elever. Enhetlighet skapar emellertid inte likvärdighet. Det krävs experiment och initiativ för att en kontinuerlig utveckling mot en bättre skola skall vara möjlig. Decentralisering i stället för centralstyrning och detaljreglering innebär att intresse, engagemang och nytänkande tas till vara. Idealet är att varje skola bygger sitt arbete på samförstånd mellan föräldrar med ett djupt engagemang för sina barn, elever med en obändig önskan att lära och utvecklas och lärare med entusiasm för sin uppgift och vilja till pedagogisk förnyelse. Lärares, föräldrars och elevers engagemang underutnyttjas emellertid fortfarande i ambitionen att bibehålla enhetligheten. Nya pedagogiska modeller har svårt att få utrymme. Inställningen till skolor utanför det allmänna skolväsendet är snäv och snål. Det allmänna skolsystemet är nu så utvecklat att t. o. m. socialdemokraterna borde inse att det tål den konkurrens som en ökad satsning på fristående skolor kan innebära. är genom sin anslutning till FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna, till konvention angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande skyldigheterna och till mot diskriminering inom undervisningen förpliktat att garantera föräldrars rätt att välja undervisning för sina harn. lever emellertid inte upp till dessa förpliktelser. Föräldrar åsamkas dryga kostnader om de väljer godkända fristående skolor utan statligt och kommunalt stöd. Utgångspunkten för de villkor för statligt stöd som beslutade om är inte föräldrarnas rätt utan statens bedömning av vilket värde en fristående skola kan ha för det allmänna skolväsendet. beslut innebär alltså inte att varje skola som uppfyller skollagens krav för godkännande erhåller stöd från stat och kommun. I de fall sådant utgår är det dessutom på en så låg nivå att det under alla omständigheter är en stor ekonomisk uppoffring att låta barn gå i fristående skolor. Vissa kvalitetskrav måste självklart ställas på undervisningen i fristående skolor. Läroplanen måste respekteras. Sådana krav är uttryck för stat och kommuns ansvar för att alla skolpliktiga skolbarn får en god undervisning. Därutöver är det befogat att ställa krav på elevantal och på stabilitet i verksamheten för att offentligt stöd skall komma i fråga. Är dessa grundläggande villkor uppfyllda bör emellertid såväl statligt som kommunalt bidrag till verksamheten utgå motsvarande högst kostnaderna för elever i det allmänna skolväsendet. Varje ytterligare prövning av en skolas "värde" står i strid med de internationella konventionerna och med strävan att garantera varje elev en utbildning efter fallenhet och intresse. Av budgetpropositionen framgår att regeringen inte avsätter några resurser för ytterligare statsbidrag till fristående skolor. Regeringen hänvisar till att beredningstiden av sådana ärenden inte medger att beslut fattas inför /84. som de fristående skolornas situation varit oklar har flera fristående skolor inte kunnat få sin sak prövad. När riksdagsbeslut nu föreligger kan ansökningar om statsbidrag till fristående skolor väntas. I konsekvens med riksdagsbeslutet borde medel ha avsatts i tillräcklig omfattning. Vi förutsätter därför att uppkommande anslagsbehov täcks på tilläggsstat inom ramen för härför anvisade medel. De senaste årens reformer inom utbildningssektorn har syftat till att decentralisera ansvaret för utbildningens organisation och innehåll. Utbildningen kan bedrivas mera effektivt om besluten sker i nära samspel mellan direkt berörda: elever, föräldrar, personal, lokala fackliga och politiska företrädare, representanter för arbetslivet m.fl. Alltjämt återstår emellertid viktiga insatser för att befria skolan från det byråkratiska tvång som utvecklats . Det nödvändiga samspelet mellan skolans intressenter hindras eller försvåras av de omfattande och komplicerade regler som styr utbildningssektorn. Rädslan för att göra fel driver fram ett byråkratiskt beteende. Decentralisering far inte innebära att ett byråkratiskt beteende flyttas från central till regional 1982/83: 581 eller lokal nivå. Bestämmelser skall skrivas så att de är begripliga och lättolkade. Förtroendevalda, föräldrar, elever och andra intresserade skall inte behöva specialistutbildning för att kunna diskutera utbildningsfrågor eller påverka besluten. Lärarnas arbetstid måste utnyttjas effektivt och inte belastas med onödigt tyngande samordningskrav. Läroplanen för anger att arbetet i skolan skall organiseras i arbetsenheter och att personalen bör arbeta i lag. Lärarna har emellertid frihet att organisera undervisningen antingen efter ämnen eller teman. För olika lärare och olika typer av lärostoff lämpar sig olika arbetsformer bäst. I anslutning till beslut om den nya läroplanen uttalades att ingen mot sin vilja skall tvingas ingå i arbetslag. Läroplanen föreskriver att samverkan skall ske vid undervisningens planering. Detta kan självklart ske utan att någon tvingas in i ett arbetslag vid undervisningens genomförande. Debatten om de s. k. blockbetygen har aktualiserat de riktlinjer som gäller för samverkan i skolan. I budgetpropositionen tolkar regeringen läroplanen så att ämnesövergripande undervisning skall ske i orienteringsämnen men att undervisningen får ske i varje enskilt ämne för sig under förutsättning att rektor så beslutar. Vi anser att den tolkning statsrådet gör av läroplanen strider mot beslut. Av Lgr 80 framgår inte på något sätt att ämnesövergripande undervisning är den enda rekommenderade organisationen för undervisningen. Det sägs tvärtom att lärare och elever gemensamt kan välja hur de vill nå uppställda mål. Lärare på högstadiet har som regel inte den breda kompetens som är en förutsättning för undervisning i många ämnen. Lärare bör inte heller åläggas ämnesövergripande tjänstgöring som går utanför den egna kompetensen. Att med stöd av en felaktig tolkning av läroplanen försöka införa blockbetyg är dessutom ytterligare ett sätt att urholka betygens värde och därmed skapa förutsättningar för deras avskaffande. Om betyg se vidare avsnittet Betygen behövs. På många håll söker man minska behovet av samverkan mellan flera lärare genom att organisera tjänster som omfattar fler ämnen än de som ingår i lärarens formella kompetens. Även om syftet att minska effektivitetsförlusterna är vällovligt är detta ett uttryck för bristande respekt för kunskap och kompetens. innebär sådana åtgärder en sänkning av utbildningens kvalitet. Det måste vara en självklar princip att det är behöriga och kompetenta lärare som skall stå för undervisningen. präglades på alla samhällsområden av en tro på centralisering och storskalighet. Dagens högstadie- och gymnasieskolor byggdes därför med utgångspunkt i tanken att stordrift är bäst för eleverna. De negativa följderna i form av anönymitetskänsla, otrivsel, stress och skadegörelse jämte andra, numera välkända, psykosociala effekter beaktades inte. Såväl skolkommission som skolberedning ansåg det angeläget att begränsa skolornas storlek. emellertid till rakt motsatt resultat. kom de negativa effekterna av de stora skolenheterna i öppen dag. har strävanden att motverka fortsatt utarmning av glesbygder lett till ökade ansträngningar att behålla skolor i avfolkningsbygd. Nuvarande statsbidrag för , som utgår från skolenheten vid tilldelning av basresurser, är ett uttryck för strävan att bibehålla de små skolenheterna. Av besparingsskäl fortsätter dock nedläggning av skolenheter trots att de ekonomiska fördelarna i många fall är diskutabla. Kommunerna bör noga överväga de fördelar som en mindre skolenhet kan erbjuda. Okonventionella lösningar bör prövas för undervisningens planering och organisation. Arbetet i stora skolor bör organiseras så att dessa i realiteten fungerar som flera, samlokaliserade, små skolor. All utbildning måste planeras och genomföras utifrån förutsättningen att varje människa är unik och att utbildningens syfte är att utveckla vars och ens resurser. Inga formella hinder får uppställas för att undervisningen skall kunna organiseras så att den på bästa sätt kan komma eleverna till del. Det kan inte accepteras att dessa utgångspunkter sätts ur spel genom diffusa och ogenomtänkta jämlikhetsidéer. Skolans bedömning av hur man bäst gagnar alla elever bör vara vägledande vid undervisningens organisation och genomförande. Om man därvid finner det lämpligt att sammanföra elever på samma färdighetsnivå bör detta inte hindras av centralt utfärdade bestämmelser. Den nuvarande tidsbegränsningen för nivågruppering har den effekten att en sådan organisation undviks även i fall då den tveklöst skulle kunna vara till elevernas fromma. Läroplanens föreskrift om att nivågruppering inte får användas mer än bör avskaffas. Vägledande bör vara de bestämmelser som anger att undervisningen skall utgå från elevernas behov. Läroplanen anger ingående de risker som måste beaktas. Forskning, som belyser också de positiva effekter som nivågruppering kan medföra, bör påbörjas. Parallellt med att nivågruppering används oftare bör läroplanens föreskrift om att tillvalskurser på högstadiet inte får organiseras så att de riskerar att få en ensidig könssammansättning upphävas. F. n. fungerar denna bestämmelse så att man av rädsla för att inte efterleva föreskrifterna avstår från att organisera tillvalskurser som uppenbarligen skulle få många sökande. Härigenom erbjuds t. ex. ytterst sällan tillvalskurser med praktisk utbildning. Läroplanens bestämmelse om temastudier bör utnyttjas för att ge elever med speciella intressen tillfälle till ordentlig fördjupning som leder till goda kunskaper. Härigenom kan temastudier bli ett led i ett individualiserat studieprogram som förbereder elever för vidare studier inom olika specialområden eller för inträde på arbetsmarknaden. Antagning till gymnasieskolan måste ske med utgångspunkt i gymnasieut Gymnasieskolan är i princip öppen för alla som genomgått grundskola. Inga formella krav på förkunskaper reses inför olika studiealternativ. Resurserna inom gymnasieskolan förutsätts räcka till för den undervisning som kan vara nödvändig för elever som saknar tillräckliga förkunskaper. Med ett sådant synsätt har man fjärmat sig från verkligheten. Resurserna är begränsade. Följden blir att elever slås ut eller att kraven sänks i utbildningen. Båda effekterna är lika förödande. Studie- och yrkesorienteringen måste utformas så att elever söker till olika utbildningsvägar utifrån en realistisk uppfattning om vad den kommande utbildningen kan kräva av dem. När eleverna lämnar skolan möts de av yrkeslivets krav. Arbetet i skolan skall förbereda eleverna för dessa. Skolarbetet måste inriktas så att eleverna inte efter avslutad utbildning möter förhållanden som de upplever som okända eller orimliga. Att finna att ens kunskaper är otillräckliga eller inte relevanta kan bli en chock. Att ha kämpat för höga betyg för att sedan slås ut av ett slumpmässigt antagningssystem är lika nedslående. Att inte i skolan ha fått insikt om de krav på ordning och noggrannhet som gäller i arbetslivet innebär en svår omställning senare i livet. Eleverna har rätt att få sin tid respekterad. Åtskillig kunskap inhämtas bäst genom teoretiska studier där man lär av vunna erfarenheter. Såväl elever med i första hand teoretisk som elever med i hand praktisk läggning skall respekteras och mötas med uppgifter som utvecklar dem maximalt. Alla elever har emellertid nytta av den praktiska arbetslivsorienteringen (prao). Kvaliteten är dock av större betydelse än omfattningen. Praktisk arbetslivsorientering som isoleras från annat skolarbete saknar värde. Den sortens praktik skaffar sig flertalet ungdomar genom feriearbete.