mot · G602352 · 1983-01-14 00:00:00 — m. fl. Sex timmars arbetsdag, m. m. Motiven för en arbetstidsförkortning är av många olika slag. Det handlar om jämställdhet mellan män och kvinnor, men också om sysselsättning. Det handlar om tid för att fördjupa demokratin, men också om bättre tid till omvårdnad av våra barn och äldre. Ett samhälle som inte accepterar social utslagning och drogmissbruk som lösning och flykt från problemen kräver att människorna har tid för ett aktivt samhällsarbete. Det är ett oacceptabelt samhälle där vissa har full arbetsdag och andra ställs utanför arbetslivet och där alltmer av mänsklig samlevnad måste hanteras av experter därför att de sociala problemen blir så omfattande. När vpk 1974 första gången i ställde kravet på nedtrappning av arbetstiden till sex timmars arbetsdag var ett av huvudargumenten arbetarnas rätt till betydligt större del av de framsteg som den tekniska utvecklingen åtstadkommit. En rad tunga arbetsprocesser har försvunnit, många arbeten har blivit fysiskt lättare. Men i alltför många fall har i stället stressen och jäktet ökat, så att arbetarna belastas hårdare. Ett annat huvudargument för sex timmars arbetsdag, riksdagsmotion, var möjligheten till jämställdhet mellan män och kvinnor. var kvinnoorganisationer, kvinnoförbund och politiska partier positiva till sextimmarsdagen. Med den kapitalistiska krisens fördjupning har allt fler glömt bort kravet. De socialdemokratiska kvinnorna får inte gehör för kravet i sitt parti. Ledningen inom fackföreningsrörelsen har sett sextimmarsdagen som en standardreform och med den samhällskris som vi upplever skjutit kravet . I har krisen tvingat fackföreningsrörelsen att diskutera en arbetstidsförkortning, även som en sysselsättningsfråga. I har med flera börjat diskutera en arbetstidsförkortning av sysselsättningsskäl. Omsvängningen i synsätt härleds ur den stora arbetslösheten och den snabba utvecklingen av tekniken. Allt fler i befinner sig utanför arbetslivet. Av dem i arbetsför ålder är närmare 150 000 arbetslösa, 150 000 är föremål för olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder, ca 250 000 är långtidssjukskrivna, ca 300 000 är förtidspensionerade. De latent arbetslösa, som vill ha jobb men inte anmäler sig till arbetsförmedlingen, beräknas uppgå till ca 60 000 människor. Alltså står i runda tal ca en miljon människor utan ordinarie arbete. Utsorteringen fortgår från arbetslivet i nya former. Det senaste fenomenet är att företagen tvingar fram pensionering genom först frivillig arbetslöshet från 58 till och sedan förtidspension. En arbetstidsförkortning bakvägen. I är det framför allt arbetsdelning som prövas. Vpk säger nej till arbetsdelning, men ja till sex timmars arbetsdag. Skillnaden ligger däri att arbetsdelning sänker lönen för de arbetande, grundar sig i en passiv syn på möjligheterna till arbete åt alla och är en kapitulation för den kapitalistiska samhällsordningens kris. Vpk:s krav på sex timmars arbetsdag utgår från en helhetssyn, där en arbetstidsförkortning är en del i en politik som ger de arbetande och samhället del av teknikens framsteg, bl. a. genom bibehållen årslön, minskad utslagning och fler jobb, möjligheter till jämställdhet mellan kvinnor och män, möjligheter till fritid och samhällsengagemang. En sådan politik kräver naturligtvis ett samhällsekonomiskt betraktelsesätt. När man diskuterar kostnaderna för en arbetstidsförkortning måste man ta hänsyn till hur den arbetsföra befolkningen egentligen jobbar. En mycket stor del av den arbetsföra befolkningen står utanför arbetslivet och kostar samhället stora belopp. Ytterligare en del människor tvingas arbeta deltid. En riktigt genomförd arbetstidsförkortning skulle få följande effekter: En väsentligt större del av befolkningen skulle kunna delta i arbetslivet och många som jobbar deltid skulle kunna övergå till heltid. Det totala antalet arbetstimmar skulle inte behöva minska. Därmed skulle heller inte de samhälleliga kostnaderna behöva öka eftersom den del av befolkningen, som inte jobbar, måste försörjas på något sätt. skulle tvärtom en arbetstidsförkortning vara lönande ur samhällets synpunkt, om den medför att fler människor sätts in i produktionen. Fler människor får möjligheter att försörja sig själva och delta i den sociala gemenskap som arbetet skapar. En arbetstidsförkortning skall inte kombineras med ökad produktivitet per anställd utan med att fler sätts in i produktionen. Har man den utgångspunkten blir arbetstidsförkortningen ett verkligt kampmedel mot arbetslösheten och den skall naturligtvis ske med full lönekompensation. Det är inte storfinansen och aktieägare som skall skörda vinsterna av teknikens framsteg. Kortare arbetstid är ett sätt för de arbetande och samhället att ta del av utvecklingens vinster. Med den kapitalistiska utvecklingen växer sig sysselsättningsmotivet allt starkare. En arbetstidsförkortning som ger fler jobb får inte ske på kapitalets villkor. Vpk har föreslagit ett industrialiseringsprogram för 100 000 nya industrijobb . Vi har även föreslagit att sociala bristområden måste åtgärdas. Ett program för 100 000 nya samhällsnyttiga jobb är nödvändigt att genomföra. Även med en ökad satsning på nya industrijobb och jobb inom andra samhällsnyttiga sektorer kommer målet arbete åt alla att vara svårt, om inte omöjligt, att uppnå om det inte kombineras med en arbetstidsförkortning. Sysselsättningseffekten vid en arbetstidsförkortning - sju timmars arbetsdag - beräknas bli mellan 100 000-200 000 nyanställda. En ytterligare förkortning till sex timmars arbetsdag ökar ytterligare kraftigt behovet av nyanställningar. Villkoret för en sådan utveckling är sannolikt att det bedrivs en offensiv industrioch sysselsättningspolitik. Alla människor skall ha rätt till ett arbete. har detta enbart gällt män. Kvinnans huvuduppgifter har varit arbete i hemmet och hon har fått anpassa sitt eventuella förvärvsarbete efter detta. anser de flesta att det är självklart att allas rätt till arbete också omfattar kvinnors rätt till arbete. I teorin sluter de flesta politiska partierna upp bakom detta. I praktiken har vi dock fortfarande ett samhälle som på många sätt är anpassat efter det förlegade mönster där mannen var familjens överhuvud och ensam försörjare och kvinnan hade huvudansvaret för hemmets skötsel och omvårdnaden om barnen. Att kvinnornas arbetsinsatser fortfarande betalas med lägre löner och att kvinnor i stor utsträckning arbetar deltid medan beslutsfattare på olika nivåer i hela samhället fortfarande till övervägande del är män, är ett exempel på detta, den bristfälliga utbyggnaden av barnomsorgen ett annat. En viktig och grundläggande reform är det gäller jämställdhet mellan kvinnor och män är en förkortning av arbetstiden. Den reformen måste förstås kopplas till en ytterligare begränsning av övertiden och en minskning av deltidsarbetet för att få önskad effekt. Målet skall vara att alla ges rätten till egen försörjning, vilket i de flesta fall kräver arbete på heltid. Det är angeläget att samhället tar ansvaret för och genom lagstiftning genomför en allmän arbetstidsförkortning till sex timmars arbetsdag . En arbetstidsförkortning är en av förutsättningarna för att nå jämställdhet mellan kvinnor och män. Båda skulle genom denna reform få möjlighet till ekonomisk självständighet genom heltidsarbete som möjligheter gavs att ha barn, sköta hem och vara fackligt och politiskt aktiv. Också barnen skulle må bra av en allmän arbetstidsförkortning. Vistelsetiderna på daghem är för långa för många barn. Alla barn har glädje av att vara på daghem, men vistelsetider är inte bra (men inte ovanliga på orter där restiden är lång mellan bostad och arbete för många föräldrar). En allmän arbetstidsförkortning måste också innebära en jämnare fördelning av den totala mängden utförda arbetstimmar i . Det innebär att deltids- och övertidsarbetet måste minskas. Redan nu kan åtgärder vidtas i den riktningen. Ungefär hälften av kvinnorna i arbetskraften arbetar deltid. Orsaken till att kvinnor väljer att arbeta deltid är flera. Det är fortfarande kvinnorna som har huvudansvaret för hem och barn. Förvärvsarbetande kvinnor är dubbelarbetande kvinnor. Många kvinnor ser därför deltidsarbete som enda möjligheten att kombinera eget förvärvsarbete, med alla dess positiva effekter av vuxenkontakter, ökat självförtroende och egen inkomst, med omvårdnad av barn och skötsel av hem. Reproduktionen är alltså fortfarande kvinnans privata problem. Det är hon som får vidta alla de arrangemang som gör det möjligt för henne att både arbeta och ha barn. Från jämställdhetssynpunkt är det många som föreslår att också männen måste förmås att arbeta deltid i större utsträckning. Men det är ingen acceptabel lösning. Det skulle ytterligare urholka rätten till arbete och möjligheterna att kunna försörja sig på detta arbete. I stället måste en allmän arbetstidsförkortning till sex timmars arbetsdag genomföras. Vid genomförandet av denna reform måste förstås också de som arbetar deltid erbjudas möjlighet att utöka sin arbetstid till . arbetar över en miljon människor i deltid. Förutom den stora nackdel det innebär att inte kunna försörja sig på sitt arbete, finns det andra nackdelar knutna till deltidsarbete. Deltidsarbete ger en svagare ställning på arbetsmarknaden, dels genom sämre sociala förmåner, dels genom att de deltidsarbetande har svårare att hävda sin rätt till personalutbildning, utvecklingsmöjligheter och befordran. Det finns två olika typer av deltidsarbete. Det är dels det deltidsarbete, som är en förkortning av heltidsarbete. Av skäl som deltidspension, barnomsorg m. m. väljer många att korta ned sin arbetstid till hälften, till 3/4-tid o. d. På dessa deltidstjänster finns oftast möjligheten att gå tillbaka till heltid om man så skulle önska. Det finns också en flora av skräddarsydda deltidstjänster, där de arbetssökande enbart erbjuds en kortare arbetstid än heltid. Möjligheten att gå över till heltid på dessa tjänster finns inte. Dessa tjänster är vanligast inom handeln och delar av den offentliga sektorn - vid skolor, sjukhus m. m., och det är nästan enbart kvinnor som har denna typ av tjänster. Det är också här vi finner de flesta av de korta deltidsarbetena, som inte ger fulla sociala förmåner åt de arbetande. Här finns också den typ av arbeten som är så fysiskt tunga att de inte kan utövas på heltid, exempelvis vissa städarbeten. Det är främst den första typen av deltid som begränsas genom att sextimmarsdagen för alla genomförs. För att begränsa den senare typen av deltid krävs också andra åtgärder. Deltidsarbetande måste få möjligheter att utöka sin arbetstid om de så önskar. Ett led i det arbetet är att ålägga arbetsköparen skyldighet att erbjuda deltidsanställda förlängd arbetstid innan nyanställningar vidtas. Dessutom måste arbetsinnehållet göra det möjligt att utföra ett arbete på heltid. Ett arbete får inte vara så tungt eller av arbetsmiljöskäl skadligt på annat sätt att man inte klarar heltid. Så länge sådana arbeten fortfarande finns, måste de kompenseras med heltidslön. Ett grundkrav är också att de sociala förmånerna gäller fullt ut på arbetsmarknaden. Som det är drabbas kvinnor på dessa arbeten dubbelt. Dels har de ofta att välja mellan eller inget arbete alls, dels får de inte ta del av de sociala förmåner som tillkommer alla andra arbetande. För att inte en allmän arbetstidsförkortning enbart skall få en illusorisk effekt, ur bl. a. jämställdhetssynpunkt, måste också övertiden begränsas kraftigt. I annat fall finns risken att kvinnor använder sin förkortade arbetsdag till arbete i hemmet medan mannen i stället ökar sitt övertidsuttag. visar statistiken att småbarnsfäder arbetar mera övertid än genomsnittet, vilket ger en fingervisning om att det inte enbart räcker med en arbetstidsförkortning för att få en jämnare fördelning av arbetet i hemmet mellan kvinnor och män. En stark begränsning av övertiden tvingar också företag och förvaltning till en bättre personalplanering och en realistisk dimensionering av arbetskraften, vilket troligen i sin tur kommer att ha positiva effekter på arbetslöshetssiffrorna. Vpk för i annan motion fram kraven på begränsning av övertiden. En arbetstidsförkortning måste enligt vår mening ske lagstiftningsvägen. I debatten anförs framför allt från politiker att detta är en fråga för arbetsmarknadens parter. Det finns enligt vår mening flera skäl som talar Historiskt sett kan vi konstatera att samtliga genomförda allmänna arbetstidsförkortningar, det må gälla förkortning av arbetsdagen eller längre semester, har genomförts efter beslut i . Ett annat skäl som talar för att lagstiftningsvägen är den riktiga är samordningen av en arbetstidsförkortning. Det kan knappast vara önskvärt att en arbetstidsförkortning genomförs i olika takt och inom olika avtalsområden. Det kan heller inte vara meningen att attraktiva grupper på arbetsmarknaden snabbast skall kunna få en förkortad arbetstid. Likaså ställer en arbetstidsförkortning krav på andra områden i samhället exempelvis utbildningen - vilket också talar för att en planmässig nedtrappning av arbetstiden är en fråga för samhället som helhet och för beslut i . Alla människor har rätt till arbete och försörjning. Arbete är en mänsklig rättighet. Utan arbete berövas livet sin mening. I det kapitalistiska samhället är det kapitalägarnas strävan efter högre vinster som bestämmer utvecklingen. Där betraktas människans arbete som en kostnad som det gäller att försöka klara sig utan. De fria marknadskrafterna tar ingen hänsyn till människorna. Med kravet sextimmarsdag för alla ställer vpk människors villkor och arbetet i centrum. Med hänvisning till det anförda föreslås* 1. att hemställer hos regeringen om en tidsplan för generell nedtrappning av arbetstiden till med bibehållen lönestandard, så att sextimmarsdagen genomförs , 2. att uttalar att arbeten som är så fysiskt tunga eller skadliga för hälsan på annat sätt att de inte kan utföras på heltid skall kompenseras med heltidslön. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) * Se även motionerna 1982/83:353-354.