mot · G6022413 · 1983-04-28 00:00:00 — Motion 1982/83: 2413 Ändring i sjölagen (1891:35 s. 1) m. m. (begränsning av redares ansvar, befordran av passagerare) (prop. 1982/83:159) Enligt lagförslagets 243 § första stycket föreskrivs för krigsfartyg och andra statsfartyg ett minimiansvar, som motsvarar det ansvar som åvilar ett fartyg med en bruttodräktighet av . Rätt till ansvarsbegränsning skall dock inte föreligga, när skadan förorsakats av fartygets särskilda egenskaper eller användbarhet. Det skulle vara mycket olämpligt, om staten i sin offentliga verksamhet, i de fall ersättningsskyldighet föreligger, inte skulle vara ansvarig gentemot medborgarna för hela den ekonomiska skada, som kan härröra från denna verksamhet. Det vore särskilt stötande, om full ersättning inte skulle utgå i anledning av skada på person eller i anledning av dödsfall. Skadeståndsansvaret för skador, som vållas av krigsfartyg och andra statsfartyg bör således inte vara begränsat. Enligt propositionen skulle obegränsat ansvar råda i de fall skadan förorsakats av fartygets särskilda egenskaper eller användning. Det torde dock bli mycket svårt att i praktiken tillämpa denna gränsdragning. Både principiella och praktiska skäl talar alltså för, att reglerna om globalbegränsning inte bör gälla i de fall skadorna vållats av krigsfartyg och andra statsfartyg. I såväl betänkandet av sjölagsutredningen (SOU 1981:8) som i den nu aktuella propositionen framhålls att begränsningsreglerna inte borde gälla i de fall det här är frågan om. Det har emellertid i och framförts kritik mot att ett minimiansvar införs för statsfartyg. Av hänsyn till den stora betydelsen av ett gemensamt nordiskt uppträdande och en samnordisk lagstiftning inom sjörättens område har man därför från svensk sida frånträtt sin principiella uppfattning. Vikten av nordiskt samarbete inom detta område är mycket stor. Endast på så sätt kan dessa små länder utöva ett avsevärt inflytande på det internationella lagstiftningsarbetet. Det är dock tveksamt, om den nordiska samordningsaspekten i just detta fall är av sådan betydelse, att den uppväger de tunga argument, som kan anföras mot en begränsning av ansvaret för skador vållade av krigsfartyg och andra statsfartyg. Utländska statsfartyg av det slag det nu är fråga om åtnjuter immunitet. Talan mot främmande stat såvitt angår sådana fartyg får enligt lagen (1938:470) med vissa bestämmelser om främmande statsfartyg m. m. inte väckas i . De övriga nordiska länderna skulle följaktligen inte beröras, om vi i hade en från i övrigt avvikande lagstiftning på denna punkt. Det bör ytterligare påpekas, att ett särskilt yttrande av ledamoten berg och den sakkunnige Grönfors fogats till sjölagsutredningens betänkande, enligt vilket krigsfartyg och andra statsfartyg ej bör beröras av några begränsningsregler. Samma uppfattning har ett kraftigt övervägande antal remissinstanser. Regeringen bör således ta nya initiativ till nordiska överläggningar i syfte att nå samstämmighet om en lagstiftning, som ej ger någon ansvarsbegränsning för krigsfartyg och andra statsfartyg, som vid tiden för händelsen ägs eller brukas av en stat och används uteslutande för statsändamål och inte för affärsdrift. Därest enighet inte kan uppnås med de andra nordiska länderna, bör regeringen återkomma till med förslag till svensk lagstiftning med denna innebörd. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts rörande ansvarsbegränsning för krigsfartyg och andra statsfartyg.