ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G602475 · 1983-01-19 00:00:00 — Att slaktas är inte roligt för någon, så inte heller för svin, kalvar och lamm. Enligt svensk lag bör dock detta slaktande ske på ett sätt som är så litet plågsamt för djuren som möjligt. Det är tveksamt om så alltid sker i praktiken. 1971 dog 5 800 grisar under transport och uppallning till slakterierna. Förlusten i pengar är 5,2 milj. kr. Förlusten i smärta och ångest har ingen mätt. kasserades 1 100 svin på grund av höggradig stress. 21 000 svin delkasserades av samma anledning. Dessa djur plågades alltså av olämpliga transportsätt, många så hårt att de avled. Det här avser alltså svin - jag har ingen anledning tro att det är mycket bättre när det gäller andra slaktdjur. Skälen att djuren behandlas illa är många, resultaten är bl. a. ekonomiska. Jag skall här inte tala om någondera av dessa saker - bara säga: Vi har inte rätt, vare sig moraliskt eller lagligt, att låta djur lida i onödan bara för att vi inte alla är vegetarianer. Låt oss alltså ta fram opartiska, odiskutabla, vetenskapliga fakta om hur slaktdjur verkligen behandlas i , och sedan överväga vad vi kan göra åt det. Men utan klara siffror över hur många slaktdjur som pinas ihjäl eller blir så plågade att de inte duger att äta blir ingenting gjort. En sådan utredning måste alltså göras, och jag föreställer mig att en hel del material redan finns samlat, t. ex. i veterinärernas samfund och på högskolor. Med anledning av ovanstående hemställs att hos regeringen begär en översyn av förhållandena i samband med djurslakt i vad avser det lidande som tillfogas djuren.
mot · G602476 · 1983-01-18 00:00:00 — Motion 1982/83:476 Rätt till besvär över lantbruksnämnds eniga beslut I samband med försäljning av jord- och skogsegendomar har lantbruksnämnderna att bevaka vissa frågor. Mot en enig lantbruksnämnds beslut finns f. n. ingen möjlighet att överklaga hos lantbruksstyrelsen. Konkreta fall visar att detta inte är riktigt. Parterna i ett jordförvärvsärende borde kunna få framlägga sina synpunkter för lantbruksstyrelsen även då lantbruksnämnden varit enig. En enig lantbruksnämnd kan likaväl som en tingsrätt göra en felbedömning. Denna bör i båda fallen kunna ändras. Det skall alltså vara möjligt att hos lantbruksstyrelsen överklaga ett beslut, som någondera parten i ett jordoch skogsförvärvsfall anser oriktigt, även om vederbörande lantbruksnämnd varit enig. Med hänvisning till ovanstående hemställer jag att hos regeringen begär att berörda parter får rätt att hos lantbruksstyrelsen anföra besvär även mot av lantbruksnämnd fattade eniga beslut.
mot · G602477 · 1983-01-18 00:00:00 — Motion 1982/83:477 Lantbruksstyrelsen försäljning av skog Under det borgerliga regeringsinnehavet vidtogs flera åtgärder för att möjliggöra fortsatt och förbättrat jord- och skogsbruk i vårt land. Endast ett exempel skall här nämnas. De skogar som lantbruksstyrelsen av olika skäl inköpte av bolag, eller andra större skogsägare, såldes i stor utsträckning vidare till enskilda jord- och skogsbrukare. Det innebar en aktiv regionalpolitik, en möjlighet att förbättra mindre lönsamma skogsbruk och att komplettera jordbruk med skog. Kort sagt en reell insats för en levande landsbygd och enskilt ägande fördelat på många. Enligt den nuvarande regeringens förslag skall av lantbruksstyrelsen inköpt skog i fortsättningen övergå i domänverkets ägo. Detta får rakt motsatt effekt mot den tidigare nämnda såväl vad gäller regionalpolitiken som uppbyggnad och bibehållande av lönsamma skogs- och jordbruk. Det gagnar inte heller vare sig landet eller den enskilde. Regeringens förslag bör sålunda avslås. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställer jag 1. att avvisar förslaget att lantbruksstyrelsen skall till domänverket försälja den skog som inköps av skogsbolag, 2. att som sin mening uttalar att jord- och skogsbrukare i likhet med vad som är fallet skall ha möjlighet att genom köp av lantbruksstyrelsen komplettera sin skog.
mot · G602478 · 1983-01-18 00:00:00 — Forskning om olje- och kemikalieskador på sjöfågel År når oss uppgifter om svåra skador på sjöfågel med anledning av oljeutsläpp. Fåglarna skadas också av andra miljögifter. Så har t. ex. en mystisk fågelsjukdom upptäckts nere på . Mängder av döda och skadade sjöfåglar har tagits om hand. Man har också vid sjöfågelräkning utmed kunnat upptäcka oljeskadade fåglar vid andra tider än då oljeutsläpp varit kända. Det är därför troligt att fåglar drabbas av oljedöden ute i kustströmmarna ett stycke ut till havs. Detta sker alltså utan att det kommer till vår kännedom. Det är därför angeläget att forskning kommer till stånd både i och i länder där fåglarna häckar. Man kan genom inriktningen på forskningen få klarlagt vilka skador som uppstår på grund av såväl olja som andra miljögifter. Vi bör därför verka för att sådan forskning bedrivs. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående forskning om sjöfågel. () ()
mot · G602479 · 1983-01-18 00:00:00 — Enligt 2 kap. 10 § vattenlagen (1918:523) kan särskilda fiskeavgifter utdömas i vattenmål. Avgifterna skall användas för åtgärder som främjar fisket inom landet. Medlen, som fördelas av fiskeristyreisen, uppgår sammanlagt till ca 1,5 milj. kr. (exkl. ränta). Enligt tidigare praxis skulle ungefär hälften av medlen användas för lokala fiskevårdande åtgärder. Den andra hälften skulle disponeras för forsknings- och undersökningsverksamhet. Dessutom skulle vattenavgifterna täcka kostnaderna för de statsbidrag som utgick i samband med bildandet av fiskevårdsområden. Under budgetåren 1973/74-1977/78 har medlen fördelats enligt nedanstående sammanställning. De lokala åtgärderna inkluderar fisketillsyn och insamling av fiskestatistik. Forsknings- och undersökningsverksamheten bedrivs huvudsakligen vid och vid försöksstationen i . Inkomster (kr.) Utgifter (kr.) * Fonderade medel har tillåtit större utgifter än inkomster. Fondmedlen är nu förbrukade. Som framgår av sammanställningen har ovan nämnda fördelningspraxis frångåtts . Forsknings- och undersökningsverksamheten har kommit att ta i anspråk en större andel än . Den täcker en stor del av sötvattenslaboratoriets personalkostnader liksom kostnaden för den statliga försöksverksamheten vad gäller fiskodling. Den andel som disponerades för direkta fiskevårdsåtgärder uppgick till (ca . Genom ett riksdagsbeslut (prop. 1980/81:153, LoU 1980/81:29) skall avgifterna enligt vattenlagen 2:10 fr. o. m. i sin helhet användas för FoU-verksamhet. Då är ej den s. k. vita zonen öster om medräknad som omfattar . svarar för av reproduktionen men fångar av det totala uttag som sker. av att många älvar är utbyggda utsättes bortåt 2 miljoner smolt (2-åriga laxungar) och den naturliga reproduktionen ligger uppåt en miljon styck. Man kan säga att laxstammen i i sin helhet inte är hotad. Vad som är hotat är reproduktionen i de outbyggda älvarna. Där hindras uppvandringen av redskap i så hög grad att de naturliga stammarnas framtid är osäker. Några åtgärder till skydd har ej kunnat vidtas och det är osäkert när så kan ske. Det är därför angeläget att åtminstone på kort sikt vidta åtgärder som säkrar de naturligt reproducerande laxstammarna för framtiden. Ett sådant sätt vore att av de fiskande utanför nämnda älvar inköpa lekmogen lax och släppa den ovanför befintliga redskap. F. n. saknas medel till detta. Det finns därför skäl att återgå till tidigare gällande praxis och fördela influtna medel enligt vattenlagen 2:10 lika mellan forskning och fiskevårdande åtgärder och då använda dem på ovan angivna sätt. Med anledning av det ovan anförda hemställs att beslutar att avgifter enligt 2 kap. 10 § vattendragen fördelas på forskning och på fiskevårdande åtgärder i de outbyggda älvarna.
mot · G602480 · 1983-01-19 00:00:00 — m. fl. Införande av prisregleringsavgift på ål och lax I förekommer ett ganska omfattande fiske efter lax och ål huvudsakligen utfört av yrkesfiskare. En förutsättning för att detta fiske skall kunna fortgå är att det effektivt sörjs för återväxten. Reproduktionen av ål och laxfiskar sker huvudsakligen i fiskyngelodlingar. Den förmodligen effektivaste och viktigaste fiskodlingsanläggningen i vårt land är laxodling. När den med landstingsmedel och statligt stöd anlades gjordes det med förvissningen om att den framtida odlingsverksamheten skulle kunna utföras med utlovat ekonomiskt stöd från danska fiskare genom EG. anläggningen var i gång utgick EG-medel till svensk yngelutsittning. Yngelutsättningarna från Mörrumsodlingen har varit lyckade och återfångsten stor. Vid tidigare försöksodling har man konstaterat att av återfångsten från Mörrumsodlingen gjordes av danska fiskare. På grund av att fiskeriförhandlingarna med EG inte lett till någon överenskommelse har det värdefulla tillskottet av medel från uteblivit. Verksamheten vid Mörrumsodlingen har därför blivit mycket osäker och odlingen inleds nu med förhoppning om att utsättningarna kommer att betalas vid utsättningstillfället. Planeringen av verksamheten har blivit alltmer svårgenomförbar, varför det är möjligt att man måste räkna med att exportera fiskeyngeln till exempelvis och . Detta skulle innebära att vi får tillbaka den i uppfödda laxen uppodlad i konsumentstorlek i kasseodlingar i med mycket stora valutaförluster som följd. Till en del finansieras nu den svenska laxfiskeodlingen med pengar ur prisregleringsfonden. Pengar som svenska yrkesfiskare delvis bidrar till genom att erlägga en s. k. prisregleringsavgift på främst fångst av basfisken sill och torsk. Någon avgift på lyxfisken lax och ål är inte införd. I förvissningen om att ett fortsatt lönsamt laxfiske och ålfiske är helt beroende av en fungerande odlingsverksamhet är yrkesfiskarna positiva till införande av prisregleringsavgift på ål och lax. uttalade, med hänvisning till jordbruksnämnden, i utskottets betänkande 1981/82:41 att nämnden bedömt, att det inte var möjligt att då införa prisregleringsavgift på ål och lax . Någon motivering varför det inte var möjligt redovisades inte. Vi anser att det nu är motiverat att införa prisregleringsavgift på ål och laxfiskar. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att begär att regeringen inför prisregleringsavgift på ål- och laxfiske och 2. att därvid inkomna medel företrädesvis anvisas till att finansiera odling av lax och ål för utsättning i svenska vattendrag. () ()
mot · G602481 · 1983-01-19 00:00:00 — i m. fl. Utjämning av jordbrukets kapitalkostnader Skuldsättningen och kapitalkostnaderna inom jordbruket varierar starkt, beroende på hur brukaren har ägt sin fastighet. Ett allt större kapitalbehov, delvis som en följd av att prisstegringen på jordbruksmark varit större än på andra områden, och ett ogynnsamt ränteläge har lett till oacceptabla skillnader i kapitalkostnaderna mellan nyetablerade och äldre jordbrukare. Lantbruksstyrelsen har i skriften Lantbruksföretag i kris (1982) belyst skuldsättningens betydelse för tre olika skuldsättningssituationer. De olika situationerna är tänkta att representera en nystartad jordbrukare resp. en som varit etablerad och en som varit etablerad . Förhållandena i övrigt i de tre fallen är identiskt lika: det enda som skiljer dem åt är skuldsättningen. Vad som kan noteras är att de äldre jordbrukarna inte bara har lägre skuldsättning utan också förmånligare hypotekslån med bunden och låg ränta. Tabellen nedan visar skillnader i kapitalkostnader som råder mellan hårt skuldsatta nyetablerade jordbrukare och övriga. Räntenivån för den nyetablerade jordbrukaren är . Tabell Räntekostnader vid olika kapitalsituationer (43 ha åker, 66 ha skog, 30 kor) Skuld, kr. Räntor kr./år Källa: Lantbruksföretag i kris (LBS 1982) Den här redovisade situationen innebär naturligtvis orimliga skillnader i förutsättningarna att få en acceptabel avkastning från jordbruksföretaget. Medan den nyetablerade jordbrukaren ofta balanserar på konkursens rand, gör hans äldre kolleger goda förtjänster eller till och med övervinster. Detta förhållande är ett allvarligt problem för jordbruksnäringen och framstår också som ett allt större hinder för att vi skall kunna få en rimlig prissättning på jordbrukets produkter. En prissättning som ger acceptabel avkastning till den nyetablerade jordbrukaren leder oundvikligen till övervinster för jordbrukare med äldre avamorterade gårdar och till höga priser på jordbruksprodukter på livsmedel. Ett system för utjämning av jordbrukets kapitalkostnader skulle uppenbarligen vara till fördel för såväl producenter som konsumenter. Inom bostadsfinansieringen finns flera inslag av kostnadsutjämning. Bland annat har en särskild hyreshusavgift på äldre fastigheter införts för att därigenom kunna nedbringa kostnaderna i ny bebyggelse. Detta system borde kunna utgöra modell för en utjämning av kapitalkostnaderna inom jordbruket. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av en utjämning av jordbrukets kapitalkostnader. () P. O. ()
mot · G602482 · 1983-01-19 00:00:00 — och om antibiotika i slaktdjursfoder I många länder där en intensiv djuruppfödning bedrivs används antibiotika som tillsats i fodret, dels för att hålla djuren friskare, dels för att öka djurens tillväxthastighet. Det finns uppgifter om att användning av antibiotika till de svenska djuren är lika omfattande som till de svenska människorna. Massmedicinering av slaktdjur är en växande risk på grund av att mediciner som är viktiga för människan kan göras verkningslösa, därför att bakterier blir resistenta, dvs. motståndskraftiga, mot viss medicin. När man använder ett antibiotikum kan man göra bakterier resistenta mot flera andra antibiotika, vilket ökar riskerna för människorna. Antibiotika är också en arbetsmiljörisk för dem som arbetar i foderfabrikation eller djurhållning. Risken att drabbas av resistenta bakterier är påtaglig, inte minst för dem som arbetar i djurhållningen. Alla nödslaktade djur kontrolleras innan de får levereras vidare. De kroppar som innehåller antibiotika kasseras. Ur normalslakten tar veterinärerna stickprov. Djurkropparna passerar slakteriet vidare ut i handeln innan provet är färdigt. Visar provet antibiotika är det för sent att stoppa det köttpartiet. Det kan ifrågasättas om stickproven då har något värde. är kritiskt till antibiotikabruket i djurstallarna, särskilt till växtmedel. 1976 väcktes en motion om förbud mot att använda antibiotika i slaktdjursfoder. avslog motionen med hänvisning till pågående undersökningar. hände bara det att medicinering med antibiotika ökade utan särskilda restriktioner, varför motion i frågan ånyo väcktes 1981. Visserligen medgav utskottet att det förekommer antibiotikaanvändning och att man skall vara uppmärksam, men i sak har ingenting hänt för att stoppa antibiotikan. Eftersom det görs gällande att animalisk föda som produceras med hjälp av antibiotika kan ha för människan skadliga verkningar måste även här gälla regeln om miljögifter - att blotta misstanken om ett ämnes skadlighet skall medföra förbud eller stränga restriktioner. Misstanken om ett ämnes skadlighet skall kunna medföra förbud tills annat bevisats. Detta skall givetvis gälla även importerade livsmedel. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär en utredning om förekomsten av och riskerna med att använda antibiotika i slaktdjursfoder, 2. att uttalar sig för en restriktiv användning av antibiotika i avvaktan på utredningsresultatet. minab/gotab 1983 73412
mot · G602483 · 1983-01-19 00:00:00 — 1982/83 483-488 och intill allmän väg vid älgjakt Såväl jakt- som vapenlagstiftningen har moderniserats och tillgodoser nu i stort sett såväl jägare som enskilda medborgare. Till synes har dock en mycket allvarlig säkerhetsfråga kunnat passera förbi beslutsfattarna utan åtgärd betr. den jakt som försiggår längs allmän väg. Detta framför allt i . Det finns älgtorn uppsatta längs vägkanterna för att användas som älgpass. Några skyltar som varnar trafikanterna att älgjakt pågår förekommer inte. Det har förekommit så många olyckstillbud vid dessa älgpass så att rätten till älgjakt, där den allmänna säkerheten inte är tillfredsställande, bör ifrågasättas. Med stöd av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behov av revision av jaktlagen i vad avser älgjakt längs allmän väg. () ()
mot · G602484 · 1983-01-18 00:00:00 — Motion 1982/83:484 De svenska glasbruk som tillverkar dryckesförpackningar brottas med stora problem. En kraftig bidragande orsak till dessa problem är den övergång till aluminiumburkar som skett , främst genom PLM:s stora satsning i en nybyggd fabrik utanför . Det vore i högsta grad olyckligt om ytterligare ett av de två återstående glasbruken i och tvingades lägga ner på grund av den minskade marknaden för glasförpackningar. Ur miljö- och energisynpunkt är förpackningar som används att föredra. Även när det gäller glasförpackningar är det emellertid så att en hel del sådana endast används en gång för att sedan gå till sopor. Returglas och engångsglas är de två varianter på glasförpackningar som f. n. används i . För att kunna ta till vara alla glasförpackningar även av engångstyp som används är den s. k. återglasvarianten - som belyses i en av SIND utförd utredning - en möjlighet som bör prövas i stor skala. Återglas innebär att allt glas samlas in, alltså även engångsförpackningar. Returglas diskas och återanvänds på vanligt sätt, medan resten går till glasbruken för att krossas och utgöra råmaterial i produktionen. Det är av största vikt att försöksverksamhet startas för att utröna återglasets möjligheter. I denna försöksverksamhet som bör ske i samverkan med - som förklarat sig intresserat att delta - måste också allmänheten motiveras att medverka med separering av glas av olika typ. Regeringen bör ta initiativ för att få i gång försöksverksamhet med återglas för att slå vakt om de två återstående glasbruken. Med hänvisning till vad som anförts föreslås att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om betydelsen av att få i gång försöksverksamhet i syfte att belysa möjligheterna att med återglasmodellen förbättra de berörda glasbrukens situation.
mot · G602487 · 1983-01-18 00:00:00 — Förbudet mot export av metallskrot I lagstiftning från dagar, tillkommen bl. a. av beredskapsskäl, stadgas om exportförbud av metallskrot. Även kan finnas olika skäl att behålla metallskrot i landet. Tillämpningen av lagstiftningen får emellertid absurda konsekvenser då den används för att hindra industriföretag i metallbranschen att tillfälligt utföra metallskrot avsett att efter upparbetning återtas för återanvändning i tillverkningen. Som exempel kan nämnas ett småländskt företag i armaturbranschen som genom att förvägras tillstånd att utomlands låta upparbeta mässingsskrot åsamkats en 15-procentig kostnadshöjning. Det svenska företag som i stället måste anlitas kan genom sin monopolställning tillämpa en godtycklig prissättning. I ett litet land som är konkurrensen inom specialbranscher ibland otillräcklig eller obefintlig vilket bidrar till att ytterligare höja vårt kostnadsläge. För detta företag betyder kostnadshöjningen ett omöjliggörande av en planerad nyinvestering för utökning av driften och nyanställning. Exemplen kan mångfaldigas - enbart i armaturbranschen berörs totalt uppskattningsvis 2 500 sysselsatta av en onödig påfrestning på lönsamhet och överlevnadsmöjlighet enbart på grund av en onödig fördyring av bearbetningen av mässingsavfall. Med anledning av det anförda hemställer jag att hos regeringen begär ändring i kungörelsen om allmänt exportförbud 1950:324 på sådant sätt att företag i tillverkningsindustrin medges tillfällig utförsel för bearbetning av metallskrot avsett för återtagning och återanvändning i den egna tillverkningen.
mot · G602488 · 1983-01-19 00:00:00 — Motion 1982/83:488 Bildande av ett energiföretag för har under detta sekel på ett avgörande sätt med sin elkraft och de stora exportinkomsterna från länets råvarukällor medverkat till hela landets höga materiella standard. har länet befunnit sig i en nära nog permanent ekonomisk kris som tagit sig uttryck i hög arbetslöshet och stora flyttningsförluster. Situationen för hela har starkt försämrats med stigande arbetslöshet, permitteringar hos många företag och direkt nedläggning av verksamheter. Trots att är landets på naturtillgångar rikaste region har länet landets högsta arbetslöshet. De dominerande företagen i är statsägda. Dessa har genom sina tidvisa stora vinster tillfört statskassan mycket betydande belopp. Tyvärr har inte tillräckligt kapital avsatts för vidareförädling av länets råvarutillgångar. F. n. befinner sig en del av de råvarubaserade företagen i i en svår ekonomisk kris med stora förluster förorsakade av främst den vikande internationella konjunkturen. Detta har lett till behov av betydande kapitaltillskott från statens sida för att rädda företag som från en fullständig ekonomisk kris. På vattenkraftens område har den utbyggda vattenkraften i Lule älv tillfört utomordentligt stora vinster som i betydande utsträckning använts till dels investeringar i andra regioner och andra energislag, dels direkt till statskassan. För övriga kraftföretag i landet gäller i de flesta fall att dessa ägs av kommuner och industrier inom berörda regioner. De vinster som sådana kraftföretag lämnar har där kunnat användas för att utveckla ett starkt näringsliv. Där kraftverksrörelse kombinerats med industriföretag har det oftast visat sig att konjunktursvackor icke påverkat industrin på samma krisartade sätt som i övriga företag. De tunga och energikrävande industrier i statens ägo som finns i skulle med säkerhet aldrig vara så hårt drabbade av tillfälliga kriser om dessa själva ägt kraftproducerande företag. För att stärka de norrbottniska industriföretagens konkurrenskraft samt på ett samlat och rationellt sätt tillvarata den rikhaltiga mängd av energitillgångar som finns i bör därför ett komma till stånd. samlade resurser i bör utgöra grunden för detta energiföretag. På detta sätt skulle en av de stora tillgångar som finns i länet kunna användas för en välbehövlig utveckling av länets näringsliv. En utredning bör tillsättas sorn föreslår formerna för ett sådant energiföretag. Ett norrbottniskt energiföretag bör även åläggas ansvar och medverkan för tillvaratagande av förnyelsebara energislag såsom torv och skogsavfall. Den stora tillgången på torv i som ännu är nästan helt outnyttjad skulle kunna bidra till betydande energivinster som angelägna arbetstillfällen skapas. Och främst i inlandet och där sysselsättningsproblemen är svårast. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om i motionen angiven utredning samt att förslag i ärendet därefter föreläggs . mtnmb/gotmb 1983 73413
mot · G602490 · 1983-01-19 00:00:00 — Lagen om medbestämmande i arbetslivet innebar utan tvekan att arbetsgivarens beslutanderätt i praktiken inskränktes. I och med att de nya lagreglerna trädde i kraft komplicerades frågan om företagarens personliga borgen. För en arbetsgivare som ärföretagsägare, vilket är mycket vanligt i mindre företag, har detta fått allvarliga konsekvenser. Företagaren har ofta med hus och hem tvingats att gå i personlig borgen för att få de lån och krediter som behövts för att driva företagen. Han har vågat göra detta eftersom han planerat och tänkt sig en viss utveckling av företaget. Men med den inskränkta bestämmanderätten enligt medbestämmandelagen kommer han inte personligen att kunna svara för sina borgensåtaganden. har tidigare behandlat motioner om egenföretagarens personliga borgensåtaganden. Utskottet, som i långa stycken delat motionärernas synpunkter, har dock icke velat bifalla motionsyrkandena. För att undvika de negativa effekter medbestämmandelagen fått och kan få för expansion inom svenskt näringsliv bör enligt min mening kravet vid lån från statliga institutioner begränsas till att gälla endast företagsinteckningar och icke som f. n. den egna företagarens personliga egendom. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att hos regeringen anhåller om en utredning om egenföretagares personliga borgensåtaganden enligt vad som i motionen anförts. 1* 1982/83.