mot · G6021228 · 1983-01-24 00:00:00 — Motion 1982/83: 1228 m. fl. Arbetet för de mänskliga rättigheterna har en lång tradition när det gäller att arbeta för ett stärkt internationellt skydd av de mänskliga rättigheterna. Det har från svensk sida ansetts som mycket viktigt att stärka normsystemet när det gäller medborgerliga och politiska rättigheter samt ekonomiska och sociala rättigheter. Vi reagerar från svensk sida med skärpa när mänskliga rättigheter kränks oavsett detta sker i en stormakt eller om förtrycket pågår i ett litet land eller gälleten liten grupp människor. Vi ser det som en rätt och en plikt att reagera när människor förtrycks och misshandlas oavsett vilket skälet är. Det grundläggande dokumentet för de mänskliga rättigheterna är den allmänna deklaration om de mänskliga rättigheterna som antogs av 1948. Trots att det alltså är denna deklaration antogs, kränks ännu i ett otal länder världen över för oss självklara fri- och rättigheter. FN:s rättighetsdeklaration innehåller bl. a. bestämmelser om rätten till liv, frihet och personlig säkerhet, den förbjuder slaveri, tortyr och omänsklig behandling samt fastställer rätten till yttrandefrihet och religionsfrihet. Det heter också att folkets vilja skall komma till uttryck i fria val med allmän rösträtt. Denna allmänna deklaration är inte bindande juridiskt för staterna. Därför har man kompletterat den med bindande konventioner, där de viktigaste är konvention om medborgerliga och politiska rättigheter och konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Därutöver finns ett antal konventioner som inriktas på skydd för vissa grupper och intressen. Här som på så många andra områden på det internationella planet rör det sig om ett mödosamt arbete, där framstegen knappast är skönjbara. Många länder och regimer förbryter sig på ett upprörande sätt mot de grundläggande rättigheter som FN stadgat. Dödsstraffets tillämpning och användandet av tortyr i många länder visar att det är lång väg kvar till dess FN:s medlemsstater och andra länder lever upp till FN:s stadga. Det är viktigt att oförtrutet arbetar för att stärka normsystemet när det gäller de mänskliga rättigheterna. Det kan ske genom att och andra länder tar upp och påpekar missförhållanden i enskilda länder i FN och på europeisk nivå i syfte att sätta vederbörande regeringar och stater under tryck att bättre respektera de mänskliga rättigheterna. Opinionsbildning och ökat internationellt tryck är en utomordentligt viktig del i det långsiktiga arbetet för att förmå stater och regeringar att acceptera vissa normer och avstå från övergrepp mot enskilda människor. I det viktiga opinionsbildande arbetet kan inte bara stater delta. är det en stor tillgång att vi bakom vårt internationella agerande har en bred opinions stöd. Folkrörelser, idéella organisationer och andra grupper betyder mycket för våra möjligheter att med trovärdighet och auktoritet föra fram våra åsikter i internationella fora. När människor i frihet får föra fram sin mening, när opinioner kan bildas inom länder och internationellt, då upprätthålls också en grundläggande garanti för att de mänskliga rättigheterna inte i tysthet bryts ner. Världens demokratier har där sitt stora ansvar. Det faktum att det internationella rättssystemet lider av brister när det gäller att övervaka och verkställa, kompenseras genom den vaksamhet som en fri press och fri opinionsbildning svarar för. Det betyder också att när den fria åsiktsbildningen hotas, blir resultatet ett sämre skydd för människors grundläggande fri- och rättigheter. har arbetet för ökade mänskliga rättigheter mötts av invändningen att det är frågor som faller under den enskilda statens behörighet. Ett påtalande av brott mot mänskliga rättigheter skulle utgöra en inblandning i statens inre angelägenheter. Det är ett av de större framstegen som gjorts på detta område att frågan om skyddet av mänskliga rättigheter numera inte anses tillhöra den enskilda statens exklusiva domän. Det får numera anses som en hos staterna väl förankrad princip att skyddet av mänskliga rättigheter som sådant berör det internationella samfundet. Det är inte längre bara en fråga för den enskilda staten hur den behandlar sina medborgare. Ett brott mot grundläggande värderingar är en angelägenhet också för världssamfundet, för varje stat men också för oss själva som enskilda individer. Vi kan inte längre ursäkta oss med att det händer i en annan världsdel, i en annan stat. För att det över huvud taget skall vara möjligt att effektivisera skyddet av de mänskliga rättigheterna världen över måste opinionen i de stater där den kan verka fritt anses ha rätt, ja skyldighet att agera och föra fram sin mening. Inte minst mot bakgrund av att antagna deklarationer och konventioner inte är av tvingande karaktär är det viktigt att det internationella trycket blir sådant att stater som förbryter sig mot de mänskliga rättigheterna avstår från sina övergrepp. I det här sammanhanget kan det finnas skäl att omnämna slutdokumentet vid i . I Helsingforsöverenskommelsen slås fast de principer som skall gälla för relationerna mellan de deltagande staterna. En av dessa principer är respekten för de mänskliga rättigheterna. Denna respekt och erkännandet av den allmänna betydelsen av grundläggande friheter och mänskliga rättigheter är en väsentlig faktor för fred, rättvisa och välfärd. Den är också nödvändig för att vi skall kunna utveckla vänskapliga förbindelser och samarbete mellan olika stater. I fråga om mänskliga rättigheter innehåller Helsingforsöverenskommelsen också vissa detaljerade bestämmelser. Det gäller bl. a. återförening av splitt rade familjer, besök mellan familjemedlemmar i olika länder och informationsutbyte över gränserna. Dessa bestämmelser har skapat stora förhoppningar och förväntningar och framför allt satt de östeuropeiska staterna under starkt tryck att tillåta sina medborgare utresa. har varit pådrivande när det gäller åtgärder mot tortyr. Även om användande av tortyr som förhörs- eller bestraffningsmetod är kategoriskt förbjuden enligt såväl deklarationen om de mänskliga rättigheterna som konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter praktiseras tortyr mer eller mindre regelmässigt i ca 60 länder. Tortyrmetoderna är av ohygglig och ofattbar karaktär. I såväl Amnestys rapporter som i redovisningar från olika stödkommittéer redovisas att såväl fysisk som psykisk tortyr är en icke ovanlig metod att utöva påtryckningar mot människor som sitter fängslade. Det finns anledning att , bl. a. mot bakgrund av de avslöjanden som gjorts av Amnesty och andra stödkommittéer, aktivt arbetar för att en slutlig konventionstext mot tortyr inte försvagas eller urholkas. På nordiskt initiativ inrättades FN:s fond för personer som utsatts för tortyr. Enligt vår mening är det angeläget att också fortsättningsvis stödjer fondens syfte genom direkta bidrag. Rätten till liv är en av de mest grundläggande mänskliga rättigheterna. Ändå avrättas människor ofta efter skenbara rättegångar. I många delar av världen sker massavrättningar av för regimen politiskt misshagliga personer. Det är för oss helt ofattbart att så många länder fortfarande har dödsstraffet kvar. De svenska insatserna för dödsstraffets avskaffande måste fortsätta och på en mycket aktiv nivå, trots det motstånd som de olika förslagen mött i FN och i . har också ägnat de fackliga och politiska fångarnas skydd stor uppmärksamhet. Frågan har mött stort motstånd bland många av FN:s medlemsstater. fick 1978 gehör för ett förslag till resolutionstext angående de politiska fångarna. lade fram ett förslag till resolution om de fackliga fångarna. Också detta förslag antogs av generalförsamlingen. Det är angeläget att fortsätter att aktivt föra fram frågan om politiska och fackliga fångar i syfte att uppnå frigivning. För världssamfundet och för andra internationella organ är skyddet av de mänskliga rättigheterna en viktig uppgift. Dels gäller det att utarbeta konventioner och deklarationer i särskilda frågor, utöver det grundläggande internationella normsystemet. Dels gäller det att få staterna att i praktiken omsätta antagna deklarationer och konventioner att verkligen respektera de mänskliga rättigheterna. När det gäller övervakningen av hur staterna respekterar de mänskliga rättigheterna har kommittén för de mänskliga rättigheterna en viktig funktion att fylla. Möjligheterna till en effektiv övervakning försvagas dock av att klagomål av stater eller enskilda personer kan prövas av kommittén bara i de fall då klagomålet riktar sig mot en konventionsstat som uttryckligen har godtagit kommitténs kompetens att pröva sådana klagomål. utanför konventionernas ram är det angeläget att FN uppmärksammar och kritiserar missförhållanden i enskilda länder när det gäller respekten för mänskliga rättigheter. Så sker också både vid generalförsamlingen och inom kommissionen för de mänskliga rättigheterna. Det hittillsvarande systemet ger små möjligheter för den enskilda människan att få sin situation prövad. Frågan om skyddet av mänskliga fri- och rättigheter har i väsentliga stycken avhandlats högt över individens huvuden. 1 stater där förtrycket är grymt och riktat mot de egna medborgarna, kan man inte förvänta att staten själv skall agera till förmån för de förtryckta. Därför måste det finnas ökade möjligheter för individer och minoritetsgrupper att de själva kan föra sin situation till världens kännedom. Många av dessa människor kämpar en hopplös och ojämn kamp mot en omänsklig övermakt. Den enda chansen dessa människor och grupper har ligger i den internationella solidariteten och den internationella opinionen mot förtrycket. Därför är det så nödvändigt att och andra stater uppmärksammar och påtalar brott mot mänskliga rättigheter, varhelst de förekommer. Ett sätt att fokusera uppmärksamheten på de förbrytelser som sker runt om i världen, vore enligt vår mening att en kring de mänskliga rättigheterna på samma sätt som FN tidigare anordnat specialkonferenser kring andra angelägna frågor. har tillsammans med andra stater arbetat för att en särskild kommissarie för de mänskliga rättigheterna skulle tillsättas med uppgift att verka för ett förstärkt skydd för de mänskliga rättigheterna. På samma sätt som FN:s flyktingkommissarie skulle denne kunna göra viktiga insatser genom att uppmärksamma missförhållanden i olika stater. Trots mångåriga diskussioner inom generalförsamlingen har någon särskild kommissarie inte kunnat tillsättas, vilket är mycket beklagligt. De svenska insatserna för att förslaget skall kunna realiseras måste därför fortsätta. I en del länder tillämpar regimen metoden att låta misshagliga personer försvinna. Gripandena sker ofta helt godtyckligt. Vid förfrågningar om dessa försvunna kan klarhet inte vinnas om var de finns. Inte minst för de anhöriga är detta en mycket plågsam situation. Det är angeläget att på olika sätt utövar tryck så att antalet försvinnanden kan minskas. Med stöd av vad som ovan anförts hemställs 1. att begär att regeringen i FN verkar för att en specialkonferens arrangeras kring frågor rörande de mänskliga rättigheterna, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen beträffande fortsatt svenskt stöd till FN:s fond för personer som utsatts för tortyr, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen beträffande fortsatta svenska insatser för förverkligandet av förslaget om en särskild kommissarie för de mänskliga rättigheterna. 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen beträffande aktiva svenska insatser för främjande av mänskliga fri- och rättigheter, 5. att begär att regeringen stimulerar folkrörelser, ideella organisationer och andra grupper att uppmärksamma och engagera sig i mänskliga fri- och rättighetsfrågor. PAR () () ()