mot · G6021117 · 1983-01-24 00:00:00 — m. fl. - ett län i obalans är en region som på många sätt är i obalans och präglad av stora skillnader mellan olika geografiska områden. I inget annat län i finns så stora skillnader i kommunalskatt mellan kommunerna som . I uppgår kommunalskatten till , och i är den nästan . och detta trots att ingripit och genomfört en s. k. regional skatteutjämning för att hålla skatten nere i och andra högskattekommuner. I tvingas var tionde invånare anlita socialhjälp. I var hundrade. Socialhjälpskostnaderna är också mer än 10 gånger så höga i som i (. resp. /inv. som många människor måste få socialhjälp för att nödtorftigt klara sin försörjning är inkomsterna högre i än i övriga landet. Men inkomsterna är geografiskt ojämnt fördelade. I tjänade den genomsnittlige inkomsttagaren enligt taxering . I , och låg den genomsnittliga inkomsten . Också inom kommunerna finns geografiska skillnader. Gör man den mycket vanliga indelningen i socialgrupper finner man - med en hårddragning - att socialgrupp 1, dvs. människor med lång utbildning och välbetalda arbeten bosätter sig i samt i kommunerna som ligger nordost om centrala . Socialgrupp 3 bor framför allt i södra och i de sydliga länskommunerna. har socialgrupp 1 kraftigt ökat både i antal och andel av befolkningen i medan däremot antalet människor med hög inkomst har minskat i de södra länskommunerna, , och . Tydligast märks denna sociala ojämlikhet när det gäller invandrarna. Invandrarna har ofta sämre utbildning och hänvisas till lågavlönade arbeten. 1 1982/83. och har också fyra gånger så hög andel invandrare som . Invandrarna är också i stor utsträckning koncentrerade till vissa bostadsområden, t. ex. i och TenstaRinkeby i . Arbetslösheten har varit lägre i än i övriga landet. En drastisk försämring har dock inträffat . skriver i en sammanfattning över arbetsmarknadsutsikterna i landet: Efterfrågan på arbetskraft har varit mycket svag. Detta kan illustreras med att t. ex. de nyanmälda platserna i det närmaste halverats jämfört med . Den totala sysselsättningen har i realiteten minskat något i förhållande till 1981. Denna minskning kompenseras dock av ett ökat antal personer sysselsatta i beredskapsarbete. förväntas arbetsmarknadsläget ytterligare försämras. Efterfrågan på arbetskraft kommer att bli låg som ett betydande antal varsel går i verkställighet. Till detta kommer ett ökat arbetskraftsutbud i form av nyexaminerade på yrkesinriktade linjer, främst från gymnasieskolan och den . En större inströmning på arbetsmarknaden kan även förväntas av ny- och återinträdande kvinnor. Nämnden bedömer att arbetslösheten kommer att uppgå till ca 18 000. Någon förändring till det bättre synes inte heller föreligga . Sannolikt kommer arbetslösheten inte att sjunka, i likhet , utan kan då komma att överstiga första kvartalets nivå. Utgångsläget kommer att vara betydligt sämre än 1982. Med tanke på det ökade arbetskraftsutbudet och den låga efterfrågan på arbetskraft finns risk för att arbetslösheten som högst kan nå upp till 20 000. Det är alltså en ökning från ca 15 000 . Särskilt ungdomen drabbas hårt av arbetslösheten. Av de arbetslösa var 5 200 under . Det är en ökning från 5 050 året innan, trots att avsevärt fler sysselsätts i beredskapsarbete . När det gäller kvinnorna skriver nämnden: Trots en vikande arbetsmarknad inom traditionella kvinnoyrken såsom vård. kontor och handel har de inte drabbats i så stor omfattning som männen, men en ökad arbetslöshet bland kvinnorna kan väntas. minskar antalet lediga platser, länsarbetsnämnden skriver: De nyanmälda platserna minskade i jämförelse med såväl 1981 som 1980. De största relativa minskningarna i förhållande till 1980 har inträffat inom yrkesområdena tillverknings-, administrativ/kontors- och transportarbete. De kvarstående lediga platserna visar en något kraftigare nedgång. Vid jämförelse med 1981 är nedgången och med 1980 . Här har de största relativa minskningarnä jämfört med inträffat inom yrkesområdena tillverknings- och transportarbete. Inte mindre än åtta av tio platser har krav på utbildning och/eller erfarenhet. De ökade kraven har också resulterat i att man till var tredje plats kräver skriftligt ansökningsförfarande. Lika stor andel är vikariat. Arbetskraftsefterfrågan är mycket begränsad. Ett fåtal platser är tillgängliga för sökande utan utbildning och erfarenhet. Konkurrensen är stor, vilket får till följd att enbart utbildning inte är någon garanti till arbete. Detta gäller såväl nyexaminerade från gymnasial- som eftergymnasial skolform. väntas ingen förbättring. Många företag tillämpar anställningsstopp och är även försiktiga vid ersättningsrekrytering (med undantag av vissa specialtjänster). Flera företag har lågt kapacitetsutnyttjande varför eventuell efterfrågeuppgång till följd av devalveringen kan mötas utan personalökningar. I de flesta fall söker företagen reducera personalstyrkan med s. k. naturlig avgång eller använda sig av möjligheten att låta personalen genomgå utbildning (35-kronan). bedöms inströmningen av varsel bli av minst samma omfattning som 1982. Särskilt kan den minskade köpkraften i hushållen påverka utvecklingen inom varuhandeln. Även inom samfärdsel väntas en ökning av varslen. har drabbats mycket hårt av minskningen av antalet anställda inom industri- och byggnadsverksamheten. försvann 40 000 arbetstillfällen inom dessa branscher i länet och försvinner ytterligare nästan 10 000 om inga motåtgärder sätts in. Den minskningen har tidigare kompenserats av att den offentliga sektorn har ökat sitt antal anställda. Hade t. ex. sjukvården inte expanderat som den gjort hade drabbats av massarbetslöshet . F. n. arbetar också ca 300 000 personer (var tredje yrkesarbetande) inom den offentliga sektorn vilket kan jämföras med ca 150 000 inom tillverkningsindustrin. Huvuddelen av de ungdomar som avslutat sin utbildning och merparten av de kvinnor som går ut på arbetsmarknaden har funnit arbete inom den offentliga sektorn. Särskilt sjukvården har haft en nyckelposition. Ca hälften av landets kulturarbetare finns inom . Både i relativa och absoluta tal har dessa drabbats mycket hårt av de senaste årens ekonomiska tomgång. T och med att antalet lediga arbeten minskar skärps kraven på utbildning och erfarenhet hos dem som skall anställas. Krav som särskilt drabbar ungdom, invandrare och kvinnor som efter hemarbete söker sig ut på arbetsmarknaden. Arbeten som var s. k. ingångsjobb har försvunnit och de flesta platser som är lediga har höga krav på utbildning och erfarenhet. Vidare drabbas handikappade, äldre och personer med s. k. svag förankring på arbetsmarknaden mycket hårt. För att bryta kräftgången på arbetsmarknaden i krävs 1* 1982/83. utbyggnad både av industrin och den offentliga sektorn. Detta därför att det finns ett stort beroende dem emellan. måste ur krisen: dvs. industrinedläggelserna måste stoppas och industrin byggas ut som socialt viktiga delar av den gemensamma sektorn också byggs ut. Den offentliga sektorn kan tjäna som motor för ekonomisk och social utveckling. Kommunerna och i länet köper för mer än varor och tjänster av den privata sektorn. En neddragning av dessa köp medför således ökad arbetslöshet inom den privata sektorn. En inom exempelvis energi, kollektivtrafik och sjukvård ställer krav på och stimulerar forskning och utveckling av nya produkter även inom industrin och privat tjänsteverksamhet. Detta ger möjligheter till export av tekniskt avancerade produkter. Redan nedlagt kapital i skolor, vägar, barnstugor, bostadshotell m. m. kommer snabbt att förstöras om inte tillräckligt mycket pengar ges till underhåll och reparationer. En reducering av underhållet är en snålhet som bedrar visheten. Grundproblemet är att industrin är alltför liten i . Det gäller att hejda den fortgående minskningen av industriarbetsplatser och vända den till en ökning. Detta innebär naturligtvis inte att en utbyggnad av industrin i skall ske på bekostnad av övriga landet. Vpk:s länsorganisationer häri program visat möjligheter att ta till vara råvaror, yrkeskunnande m. m. för att bygga ut industrin i resp. län utan att man tar arbetsplatser från andra län. Dessutom kräver vpk ett stopp för den ökande etableringen av svenska industrier utomlands. Utgångspunkt för en industrisatsning skall vara samhällsnyttiga varor som produceras med nya och energisnåla tekniker och med ökad förädling av inhemska råvaror. Dessa industrier behöver inte vara privatägda och då drivas utifrån snäva vinstintressen utan kan med fördel vara löntagaroch/eller kooperativt ägda eller ägas av kommuner eller . Det krävs alltså forsknings- och utvecklingsindustrier, och inom finns flera gynnsamma förutsättningar för detta. Här finns redan forskningsintensiva företag inom elektro-, instrument-, transport-, kemi- och läkemedelsindustrierna, dels flera högskolor och andra forskningsinstitutioner, dels en utbyggd yrkesutbildning. Det finns stora möjligheter för kommunerna, ensamma eller flera tillsammans, och att i samarbete med fackföreningar och forskningsinstitutioner utveckla nya produkter. Vpk underskattar inte olika tekniska, ekonomiska och organisatoriska svårigheter i detta arbete men dessa bör kunna övervinnas. a. bör det av bildade utvecklingsbolaget kunna spela en positiv roll och finansieringen bör till stor del ske med hjälp av statliga forskningsanslag. kan detta samarbete utvecklas till forsknings- och produktutvecklingsinstitut inom olika branscher där facken och kommunerna/bestämmer. De verksamheter inom den gemensamma sektorn som har stor betydelse i detta sammanhang är energiproduktion- och hushållning, sjuk- och hälsovård, äldreomsorg, kollektivtrafik, bostadsbyggande, miljövård, vatten och avlopp samt avfallshantering och återvinning. Inom alla dessa områden krävs bl. a. avancerad styr- och reglerteknik med stort inslag av datorer och annan elektronik. Kommunerna och skall här utnyttja sin roll som stor beställare och ställa krav på industrin. Detta gäller även vidareutvecklingen av data- och elektronikindustrin. Som vpk för fram i annan motion måste samhället ta över kontroll och utveckling av denna industri. Sådan forskning och utveckling bör lämpligen förläggas till . Skäl härför är att det i regionen finns kompetent och yrkeserfaren arbetskraft. En annan förutsättning för den utveckling vi skisserat är en utbyggnad av yrkesutbildningen inom de branschområden vi angett ovan. a. så bör en linje i den yrkestekniska högskolan i inrättas inom yrkesområdena grafisk industri, verkstadsteknik, fordonsteknik och el/teleteknik. Vidare bör man pröva att komplettera dessa ettåriga linjer med en utvidgad yrkesteknisk högskola med särskild inriktning på elektronik. Dessa utbildningar skall vara öppna för dem som gått i yrkesskola eller liknande och arbetat inom yrkesområdet. Energiutveckling för oberoende och fler jobb är till mycket stor del beroende av olja och kärnkraft för sin energiförsörjning. Regionen kan drabbas hårt av störningar i kärnkraften och i oljeleveranserna. Det behövs ett samlat grepp över regionens energifrågor och en energistrategi som bygger på mångsidighet beträffande energiråvaror, användande av inhemska energikällor i så stor utsträckning som möjligt, minskning av oljeberoendet och avveckling av kärnkraften. Olje- och kärnkraftsberoendet måste brytas senast . En kraftfull satsning på att utveckla nya energikällor och ny energiteknik krävs för att göra det möjligt att övergå till inhemska, förnybara energikällor. Det innebär forskning, utveckling och tillverkning av solfångare, värmepumpar, fjärrvärmesystem, nya effektiva pannor, avancerad isoleringsteknik m. m. Det s. k. energikombinatet i bygger på sådan modern avancerad energiteknik vilken är positiv för industriutvecklingen i regionen. Huvudprodukten metanol är ett miljövänligt bränsle som kan ersätta bensin och diesel. Dessutom produceras gas och hetvatten. För att bygga kombinatet, vilket bör ske , krävs en stor arbetsinsats, 2 500 man/år. Därefter får 500 personer jobb med att driva anläggningen. Import av naturgas från , eller kontinenten till uppvärmning, som hushållsgas, i industrin m. m. är också viktig för att bryta oljeberoendet. Utbyggnaden av fjärrvärmen bör fortsätta i måttfull takt, men som lågtemperatursystem. Det ger stora möjligheter att använda modern energiteknik som värmepumpar, solfångare m. m. Ny energiteknik måste utvecklas och nya energikällor tas i bruk. Nybyggnation måste utformas så att solvärme tillgodogörs. Värme i mark, sjöar och spillvatten tillvaratas med värmepumpar. Nya typer av värmepumpar som inte behöver drivas med elkraft utan kan drivas med olika bränslen bör utvecklas. En kraftig satsning måste ske på aktiv energihushållning, vilket kräver nya metoder för isolering och styrning och reglering av värmesystem samt värmeåtervinning. har planerats under förutsättning att bilen skall svara för huvudparten av transporterna i länet. Antalet privatbilar har också ökat rekordartat som väldigt många - de billösa - dömts att ha sämre resemöjligheter än de som disponerar bil. För del har det medfört att många förorter och länets glesbygder har en otillräckligt utbyggd kollektivtrafik. I länets kärnområde och särskilt orsakar bilismen buller, avgaser och trafikskador som blir särskilt kännbara. Främst drabbas barnen av fysiska och psykiska skador i denna trafikmiljö. har - under trycket av stigande oljepriser - den officiella politiken tvingats till något ändrad karaktär och blir mer kollektivtrafikstillvänd. Men det är långt kvar till att kollektivtrafiken kan vara ett alternativ till bilismen. Det är t. o. m. långt kvar till att arbetsresorna till de centrala arbetsplatserna i länet skall kunna företas med kollektiva trafikmedel, något som är ett minimum ur rättvisesynpunkt och för att boendemiljön skall bli acceptabel. Antalet bilar som per dag passerar tullar måste kraftigt minskas. Trafikverksamheten i måste således planeras och byggas ut så att den får en helt annan kvalitativ och kvantitativ nivå än vad den har . För att kunna uppnå dessa mål erfordras att kollektivtrafiken ges samhälleliga resurser. Den spårbundna trafiken måste förbättras. Främst gäller det att bygga ut spårkapaciteten för att ge möjlighet till ökad turtäthet på pendeltågen. Detta bör ske med att nya spårpar planeras och byggs ut från i norr till i söder. Detta skulle i sin tur medföra att fjärrtrafiken erhåller "egna spår och därigenom skulle lokaltrafiken kunna expandera på de nuvarande. Det är också vid de nuvarande som stationer är förlagda, och med tanke på de högre tåghastigheter som kommer är det nödvändigt med en Det är riskfyllt att uppehålla sig på perrong när fjärrtågen rusar förbi. Med ökad spårkapacitet på nämnda sträcka skapas också möjligheten till ett snabbtåg mellan och , såväl som pendeltågsstation vid . Spårkapaciteten måste också ökas vad gäller sträckorna och så att sträckorna erhåller dubbelspår hela vägen. Vid satsning på energikombinatet bör också utökningen sträcka sig till för att främja såväl gods- som persontrafik. En allmän upprustning av stationerna inom länet är också nödvändig. Detta faller också inom SJ: s ram. Vid många stationer är det nästan omöjligt för handikappade att ta sig fram. Hissar måste installeras och väntrum byggas. Under det glada 60-talet planerades i gigantiska vägprojekt. Den politiken kritiserades med rätta för sin ensidiga inriktning på en alltmer ökad biltrafik. Den typen av projekt är i stort sett lyckligen avsomnad. är situationen en helt annan. Väganslagen räcker inte till de nödvändigaste utbyggnaderna. Vissa regiondelar har fortfarande mycket dåliga vägförbindelser. Vägutbyggnader är i många fall nödvändiga för att kollektivtrafiken skall kunna byggas ut. I många områden som är svårt störda av buller och föroreningar från trafiken kan situationen förbättras bara genom att trafiken flyttas till nya leder utanför områdena. Några exempel på vägar som bör byggas ut snabbt: - E3/E4 . Nödvändig för att komma till rätta med miljöproblem i . - E3 Söderhall-Rösa och väg 77 till länsgränsen. viktiga för kommun. Viktig för utveckling av sysselsättningen i . Viktig för lokaltrafiken och för att skapa dräglig miljö i . - Väg 73 till . Nödvändig för utveckling av sysselsättningen i . Det finns alltså starka skäl att öka väganslagen för att möjliggöra snabb utbyggnad av dessa vägar, som är mycket viktiga utifrån regionalpolitiska, miljömässiga och kollektivtrafiksynpunkter. Som inledningsvis påpekades är en region i obalans. Detta gäller inte minst beträffande boendet. Den segregation i boendet som förekommer medför stora problem, som utslagning av ungdom och äldre i en tidigare icke skådad omfattning. I regionen bor ca 1,5 miljoner människor varav många saknar egen bostad. Ca 45 000 står i länets bostadskö varav hälften helt saknar bostad. Av dessa är ca 14 000 ungdom. En av orsakerna till situationen är det kraftigt nerskurna bostadsbyggandet och de stora hyreshöjningarna. som behovet av bostäder ökar minskar efterfrågan. Detta medför bl. a. att familjer söker mindre lägenheter. Ungdom tvingas av flera skäl att bo kvar i barndomshemmet längre. Dels därför att det råder en faktisk brist på lägenheter, dels beroende på boendekostnaderna och i många fall arbetslöshet. Den förda bostadspolitiken drabbar mycket hårt alla dem som saknar bostad därför att nyproduktionen mer än halverats som antalet lägenheter minskar i och med sanering och ombyggnad. Ansvaret för detta ligger ytterst på statsmakten som fört en politik vilken inneburit att nyproduktionen minskat kraftigt. Enligt borde mellan 10 000 och 12 000 lägenheter byggas i länet under större delen av . kommunisterna menar att dessa mål måste infrias om länets innevånare och bostadskonsumenter skall kunna erhålla den bostad som svarar mot behoven. Detsamma gäller beträffande den allt snabbare omvandlingen av hyreslägenheter till ägarlägenheter/bostadsrätter framför allt i regionens centrala delar. Denna utveckling ökar också segregationen och försvårar för vanliga löntagare och ungdom att erhålla lägenhet i dessa delar. Dessa ägarlägenheter uppgår nu som exempel i till . En oroande utveckling som måste förhindras. De lägenheter som måste byggas måste tillgodose det verkliga behovet. Mindre lägenheter för ungdom, ensamma och äldre samt större för barnfamiljer. Beräkningar visar att 50 000 människor är trångbodda i länet. Dessa påtalade brister skapar en marknad för spekulation och svarthandel som också kraftigt tilltagit . Bostadspolitiken måste inriktas på att göra boendet billigare. En bra bostad får inte bli ett borgerligt monopol. Kommunerna har, såväl som de boende, drabbats av de senaste årens kraftiga hyreshöjningar. Kommunerna som, tillsammans med staten, har ansvaret för bostadsförsörjningen har uppenbara svårigheter att ekonomiskt klara ett ökat bostadsbyggande. Vissa kommuner i länet har också tidigare påtagit sig en stor börda medan andra dragit sig undan detta ansvar. De senare tillhör dem som har bättre ekonomi än andra. Kostnaderna för att nyproducera bostäder i har i stort sett fördubblats. ytterligare för länets kommuner att bygga nödvändiga bostäder. Ett bostadsbyggnadsprogram måste upprättas för med en plan om byggande av ca 10 000 lägenheter för att kunna svara mot det egentliga behovet. Av detta skall ske i flerfamiljshus. Saneringen av dåliga bostadsmiljöer måste komma i gång ordentligt och stor hänsyn tas till bevarande av den befintliga stadsmiljön. Upprustningar och förnyelse av torftiga bostadsområden i förorterna bör ske genom miljöförbättringar, gemensamhetslokaler, kollektiv service m. m. Skall ett sådant nödvändigt program kunna förverkligas måste staten gå in med stödåtgärder. Genom bidrag, alternativt ränte- och amorteringsfria lån till kommunernas bostadsföretag, borde detta vara möjligt. Vpk har i detta sammanhang lagt förslag i andra mer preciserade motioner. Med hänvisning till det anförda föreslås* att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs beträffande åtgärder för sysselsättningen och hemställer om förslag härom. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) INGA (vpk) * Se även motionerna 1982/83:1118-1120.