mot · G6022315 · 1983-04-11 00:00:00 — Motion 1982/83:2315 Ändrad indelning av försvarsmaktens personal, m. m. 1982/ 83:143) De nya antagningsbestämmelserna till medicinsk fakultet innebär att en mycket stor del av dagens medicine studerande fullgjort sin värnpliktstjänstgöring i annan befattning än sjukvårdstjänst. Det militära utbildningssystemet måste därför anpassas så att värnpliktiga läkare med olika militär bakgrund kan fullgöra sina uppgifter i sjukvårdsförband och staber. Man kan konstatera att det nuvarande utbildningssystemet för värnpliktiga läkare är ett biandsystem, där huvuddelen genomgår en grundutbildning och övriga utbildas via ett överföringssystem där de erhåller fackutbildning på tid för repetitionstjänstgöring. kommer merparten att utbildas på det senare sättet på grund av de ändrade antagningsbestämmelserna till medicinsk fakultet. Man kan konstatera att de nya antagningsbestämmelserna till medicinsk fakultet kommer att medföra att merparten av de värnpliktiga läkarna måste utbildas via ett överföringssystem . Detta innebär också att medelåldern kommer att stiga och användbarheten i framför allt fältförbanden kommer att minska. Dessutom kommer tiden för repetitionstjänstgöring att minska, då fackutbildningen sannolikt tar tiden för två krigsförbandsövningar i anspråk. Man måste därför räkna med antingen att sjukvårdsförbanden inte övas i samma omfattning som andra förband eller att de befattningshavare som är läkare byts avsevärt oftare än övriga. I båda fallen leder detta till att sjukvårdsförbandens standard försämras. Detta är en olycklig utveckling, speciellt med hänsyn till det moderna krigets ökade krav på just dessa förband. Regeringen föreslår att även studenter direkt från gymnasieskolan fortsättningsvis skall utbildas via detta överföringssystem, dvs. genomföra sin värnpliktstjänstgöring oberoende av kommande medicinska studier. Detta innebär att vämpliktstiden förlängs med samt att studierna försenas med . För försvarets del innebär förslaget en merkostnad på drygt 1 milj. kr. Samhället förlorar också läkararbetskraft motsvarande 200 årsarbetare. Jag instämmer till fullo i att det finns behov av en förbättrad befälsutbildning för de värnpliktiga läkarna men anser att den metod regeringen föreslår är olycklig. För den blivande läkaren kommer motivationen att vara synnerligen låg för en utbildning till en krigsbefattning han aldrig kommer att inneha. är de indirekta kostnaderna, såväl för den enskilde som för samhället, avsevärda. Dessutom reduceras tiden för repetitionstjänstgöring, vilket gör att sjukvårdsförbandens förmåga att lösa sina krigsuppgifter minskar. Regeringens förslag i detta avseende bör därför avvisas och frågan om utbildningen för blivande värnpliktiga läkare, som utbildas direkt efter gymnasieskolan, blir föremål för en förnyad utredning med målsättning att utforma en grundutbildning i sjukvårdstjänst för läkare, speciellt inriktad på faltförbandens behov och inom ramen för nuvarande tjänstgöringstid. Regeringens förslag rörande personalkategorier baseras på överväganden rörande gällande folkrättsliga regler samt civilmilitärutredningens tolkning av begreppet befälsrätt. Jag delar regeringens och utredningens uppfattning att den nuvarande kategorin civilmilitär personal bör utgå och att denna personal för framtiden bör hänföras till kategorin militär personal. När det gäller befälsrätten kan jag dock inte ansluta mig till regeringens överväganden och förslag. Befälsrätten i ett nytt system bör ses som en skyldighet att taga befäl inom ett givet ansvarsområde och inte som regeringen föreslår som en rätt i allmänhet som knyts till en viss personalkategori. Mot den bakgrunden finner jag det inte motiverat att dela upp kategorin militär personal i militär allmäntjänstpersonal och militär facktjänstpersonal. Den nuvarande civilmilitära personalen bör enligt min uppfattning hänföras till det samlade begreppet militär personal och ges en för arbetsuppgifterna anpassad befalsutbildning. När det gäller frågan om personalkårer delar jag regeringens uppfattning att personal på aktiv stat och i reserven vad avser läkare, tandläkare, veterinärer, apotekare och hälsoinspektörer bör tillhöra försvarets medicinalkår. Även de i fred tjänstgörande så kallade instruktionssköterskoma bör ingå i medicinalkåren. Jag förutsätter dock att sistnämnda personalkategori ges i förhållande till sin kompetens lämpliga befattningar i krigsorganisationen. En grupp som regeringen inte berört är de i försvaret fast anställda läkarna som har civil status. Regeringen har tidigare fattat beslut om sådana tjänster inom flygvapnet. Utredningen om hälso- och sjukvård i försvaret (HSF), som avgivit sitt betänkande beträffande vissa läkartjänster, föreslår att dessa inrättas som civila tjänster. Ifrågavarande läkare skulle, om de inte ges militär status, komma att ställas utanför medicinalkåren, vilket jag finner olyckligt. Det skulle t. ex. gälla för motsvarigheten till dagens förbandsläkare, vilket ingår i försvarets medicinalkår. Regeringen påpekar att alla fast anställda läkare i försvaret bör vara militär personal. Det bör enligt min uppfattning också gälla för de inrättade/föreslagna civila läkartjänsterna. Under hänvisning till det ovan anförda hemställer jag 1. att avslår regeringens förslag i vad det avser utbildning av vissa värnpliktiga läkare. 2. att hos regeringen begär förnyad utredning av denna utbildning under hänsynstagande till vad som anförs i motionen, 3. att som sin mening ger regeringen till känna att befälsrätten för militär personal med sjukvårdsuppgifter skall anpassas till den befälsutbiidning som ifrågavarande personal erhållit, 4. att som sin mening ger regeringen till känna att försvarets medicinalkår även skall innefatta i fred tjänstgörande instruktionssköterskor och alla vid försvaret fast anställda läkare, även sådana med civil status.