mot · G6021828 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1828 m. fl. När naturläkemedelsutredningen (NLU) kom med sitt betänkande var detta början till en ny era inom vårdsektorn. har ändringar i läkemedelsförordningen gjort det möjligt att först enkla naturmedel (att inta genom munnen) och sedan också - efter och THX-propositionen - naturmedel för injektion har blivit tillgängliga för allmänheten. Dessa naturmedel som för många människor nu räknas till livets nödvändigheter har dock än så länge inte tagits upp i den offentliga sjukvården. Detta kan ha olika orsaker. För det första brukar naturmedel och enkla naturenliga åtgärder vara del i en speciell intresserad människogrupps vårdfilosofi. Sådana medel och åtgärder låter sig inte utan vidare brytas ur en sådan grupps sammanhang hur värdefulla de än må vara. (Som exempel kan nämnas att det kan anses vara vetenskapligt bevisat att en kost berikad med färska, naturenligt odlade, obesprutade grönsaker och frukter har en viss förebyggande effekt för uppkomst och spridning av cancer; ändå ges en sådan diet bara i undantagsfall på våra sjukhus, däremot är denna kost mycket vanlig i en del hälsohem som drivs av olika hälsointresserade.) För det andra har redan NLU påpekat nödvändigheten av forskning (NLU s. 66) på naturmedelsområdet. Sådan forskning finns bara i ansatser och detta är en av orsakerna till naturmedlens låga status inom den offentliga vården. En sådan forskning behöver inte vara av högvetenskaplig karaktär (krav på dubbelblind teknik som farmakologerna framställer har ju inte kunnat motsvara vetenskapliga behov - det finns inga vetenskapliga studier som bevisar dubbelblind teknikens överlägsenhet över enkelblind-tekniken). Inom naturmedelsområdet kan det vara motiverat med studier av intraindividuell jämförelse eller kontrollerade jämförelser i grupp; men också extraordinära resultat utan jämförelsegrupp bör kunna redovisas som pilotstudier. Därvid är det viktigt att försöksanordningen inte fjärmar sig från det verkliga livets förutsättningar på ett konstlat sätt. Biologin gör stora framsteg - den är alltid några steg före den praktiska medicinen. Man skulle kunna ta upp Paracelsus gamla valspråk i modern tolkning: Läkaren bör genomgå naturens examen. För att belysa våra påståenden får vi nämna några exempel av många forskningsresultat som tagits fram vid olika biologiska institutioner: det handlar om fytoncider - olika ämnen som växterna producerar och som från växterna även kan tränga in i omgivningen. Dessa ämnen hjälper växten att bevara sin särart, att klara sig i konkurrensen med andra växter och djur och att bygga upp en levnadsgemenskap med andra växter. Några enkla iakttagelser får här nämnas: en syrenkvist håller sig färsk länge i en vas; men tillsammans med liljekonvaljer vissnar den fort - liljekonvaljernas fytoncider bär skulden därför. Krasseblommor i vas håller sig längre färska om de är tillsammans med en kvist av livsträdet - thuja. Men till forskningarna: havre ger en ökad och t. o. m. mer näringsrik tillväxt och skörd när den odlas tillsammans med lupin; klöver främjar tillväxten av råg (rågen däremot hämmar klöverns tillväxt). Björken främjar tall, men tallen i sin tur hämmar björken. Om olika växtfrön behandlas med fytoncider av senap, eucalyptusblad, lök, vitlök, pepparrot kan imunitet mot sjukdomsangrepp på dessa frön uppnås. Dessa frön ger bättre och större växter. Sådana försök har gjorts av Tokin i . Växterna utsöndrar dock sina fytoncider inte bara i jord och vatten utan också i luft: barrväxter avger bakteridödande ämnen, så att luften i en barrskog en solig dag kan vara närmast steril. Men vilken betydelse har allt detta för människans hälsa? Forskare i har fått fram att barrväxternas flyktiga ämnen på människan verkar stimulerande, väckande, blodtryckshöjande - syrespänningen i de små artärerna sjunker. Däremot verkar ekens flyktiga ämnen tvärtom: blodtrycket sjunker, sömnen blir bättre, syrehalten ökar. Detta är uppslag till en botanisk miljöterapi. Många högre växter producerar fytoncider som kan användas i humanmedicinen mot olika infektioner: den baktereostatiska effekten är ofta kombinerad med en immunstimulerande effekt. Detta har påvisats hos bl. a. johannisört och vitlök (våra baktereostatiska mediciner som t. ex. penicillin utvinns ur mögel och har ofta en immunosuppressiv verkan, dvs. en verkan stör det egna försvaret, vilket betyder krav på högre dosering och ökad risk för återfall). Dessa ämnen kan förklara varför folkmedicinen har använt många örter med framgång mot infektioner och tycks vara en bättre förklaring än den som farmakologerna kommer med: ren placebo-verkan och som i det här fallet kan skämtsamt formuleras så: 1 åsyn av patientens magiska tro på örtdrogen tycks bakterierna begå självmord. Växterna använder sig inte av isolerade kemiska substanser i sin ekologi. Professor i påpekar att verkan av en komplex av aktiva substanser i en växt är inte bara summan av de enskilda beståndsdelarnas verkningar utan komplexen har en särskild effekt på både mikroorganismer och makroorganismer. De enskilda komponenterna faller sönder mycket lättare när de isoleras än när de bevaras i komplexens sammanhang. I praktiken betyder detta att johannisört-extrakt är mera hållbart än därur isolerade verksamma ämnen som hyperforin och imanin för sig. Dessa erfarenheter ger också en förklaring varför läkemedelsindustrin så ofta misslyckas med att renframställa mediciner ur växtriket: de är för ömtåliga när de har isolerats. Men hur är vardagens verklighet på läkemedelsområdet med alla En känd svensk läkare skriver: Den explosionsartade utvecklingen på läkemedelsområdet har lett till ökande svårigheter för den enskilde läkaren att orientera sig över vad som verkligen är bra, användbart eller åtminstone ofarligt, eller vilka risker användningen av ett visst läkemedel medför. Situationen är så till vida ömtålig som ett fritt näringsliv med väldiga reklamkonton kan dirigera efterfrågan med hänsyn till sina kommersiella intressen. fortsätter han: Med nutidens specialiserade utbildning kommer allt färre läkare någonsin att få tillfälle att skaffa sig en bred erfarenhet. De riskerar därför att bli mera osjälvständiga. Det kan också tänkas att 'sunda förnuftet av specialisterna kommer att ges en så låg social värdering - detta är redan på färde - att det blir förödmjukande att bekänna sig till det. (, Själ och hjärta). Men det är inte bara läkarna som kommer i kläm i teknokratins diktatur: "Den från industrin hämtade tekniken att koncentrera arbetet maximalt under kontorstid och femdagars vecka skapar på sjukhusen för patienter och personal mycket olyckliga krav på komprimerad aktivitet följd av tvångsmässig sysslolöshet. (Citat G. ) Denna personliga omvårdnad har också fått mycket lägre status än användningen av kemiska substanser (fast vi även i har en rik erfarenhet av naturenliga åtgärder). a) Hur skall man annars förklara att man i samhällets regi föredrar att behandla överaktiva barn med centralstimulerande medel som t. ex. amfetamin i stället för att först testa om de kan bli lugna av diet (t. ex. den s. k. Feingold-dieten)? b) Varför är det så mycket mer status i att ge ett litet barn med kolik i buken ett antikolinergicum i stället för att först pröva ett varmfuktigt kamomillomslag med värmeflaska på magen? c) Varför föredras benzodiacepiner som sömnmedel före varma fotbad med salvia-avkok eller en kopp te av , älggräs eller fläder? Dessa exempel kan mångfaldigas, men de kan också intensifieras genom att se på några exempel ur behov av forskning: Varför är det så mycket mer status i att forska i sjukdomarnas sekundära symtom än i deras kanske alltför enkla centrala orsaker? Det är måhända ganska intressant och vetenskapligt meriterande att få fram immunbiologiska detaljer och pusselbitar om ledgångsreumatism - högaktiva (och högt toxiska) läkemedel kommer att utvecklas. Men varför har forskningen i så centrala frågor som matvanor och matsmältningsförmåga (t. ex. saltsyrebrist, svaghet i gallutsöndringen osv.) kommit i skymundan beträffande reumatismens orsaker och terapi. Där finns kanske den behövliga bron, den felande länken mellan hälsokoströrelsens dokumenterade resultat vid reuma-behandling och den moderna medicinens krav på vetenskaplig klarhet. Varför har man i dagens cancerforskning en så ensidig fixering vid alla substanser som är cancerframkallande (såsom rökning, asbest, strålning osv.)? Varför ställs inte människans immunförsvar mera i forskningens rampljus? Inte bara en gång utan under livet skulle vi få cancer om inte kroppen skulle oskadliggöra alla ansatser till maligna celldegenerationer. Varför får inte immunstimulerande åtgärder som t. ex. mistelterapin och thymus en chans att få prövas i den offentliga sjukvården? Även vår högsta myndighet inom läkemedelsområdet, , har inte helt kunnat befria sig från tekno- och kemokratins fascination: i boken i i ljuset av psykofarmaka-kontroll påpekas av bl. a. professor att den som har makten över läkemedelskontrollen påverkar också läkemedelspolitiken (och vi skulle vilja tillägga: att den också har makten att starkt påverka hela vårdsektorn). Men enligt författarna, som är seriösa forskare från de nordiska länderna (och som fick specialstillstånd att studera sekretessbelagda handlingar vid de olika ländernas läkemedelsmyndigheter) har kontrollfunktionen glidit kontrollmyndigheten ur händerna och mer och mer hamnat hos själva läkemedelsindustrin. Denna industri medverkar f. n. aktivt i läkemedelsrådet, ett organ där även ingår. Det finns klara behov av att det även för naturmedicinen, alternativmedicinen, riktningarna som verkar för speciell mathållning och livsföring, antroposofisk medicin, THX-rörelsen och andra skapas ett offentligt organ där erfarenheter utbyts och kan ställas till samhällets förfogande. Från ett sådant organ kan även utgå initiativ till forskning som registrerar terapiresultaten av dessa riktningar. Även naturmedicinens bidrag till krisberedskap bör kunna framläggas där. Men också uppmuntran till systematisk uppföljning av intressanta terapier, uppmuntran till att samordna terapier med enkla naturmedel och enkla åtgärder på befintliga och eventuellt för det ändamålet nybyggda sjukhus skulle kunna utgå från ett sådant naturmedelsråd. Resurserna för ett sådant organ finns sannolikt inom de organisationer som arbetar med ovannämnda terapier. På den statliga sidan finns outnyttjade resurser, t. ex. några tjänster (utöver de behövliga) för kontroll och registrering av naturmedel. Om inte läkemedelsavdelningen skulle vara intresserad av ett naturmedelsråd kan resurserna omfördelas inom , t. ex. till , i vars ansvarsområde dessa frågor på sätt och vis ändå hör hemma. Med hänvisning till vad som anförts föreslår vi att hos regeringen hemställer om åtgärder för att stimulera forskning och upplysning om naturmedicin i enlighet med vad som anförs i motionen. () ()