ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G602458 · 1983-01-18 00:00:00 — I proposition 1981/82:14 om mera samordnade timplaner i gymnasieskolan föreslog dåvarande skolministern att ämnet religionskunskap skulle tilldelas (vtr) på samtliga fem linjer i åk 3 (E, H, S, N, T). Det betydde att linjerna H och S skulle förlora vardera 0,5 vtr och linjerna E, N, T vinna 0,5 vtr, dvs. ämnet skulle få en liten förstärkning i timtal. Samläsning mellan samtliga linjer skulle därigenom bli möjlig. Det skulle ge en vinst både pedagogiskt och besparingsmässigt. Efter utskottsbehandling (UbU 1981/82:5) och riksdagsbeslut utan några reservationer blev slutresultatet följande för religionskunskapsämnets del: H och S får minskat antal från 3 till 2,5 vtr, E och T behåller sina 2 vtr, på N-linjen behåller de nya data- och miljövarianterna sina 2 vtr, under det att den gamla, s. k. anpassade linjen, får 2,5 vtr. UbU 1981/82:5 -0,5 -0,5 Riksdagsbeslutet innebär jämfört med prop. -0,5 -0,5 -0,5 Ovanstående tabell visar religionskunskapsämnets timtal på gymnasieskolan före och efter riksdagsbeslutet. Som synes ger propositionsförslaget otvetydigt störst möjlighet till samläsning och därmed också de bästa besparingseffekterna. Resultatet av riksdagsbehandlingen av ifrågavarande proposition är inte tillfredsställande. Effekten innebär att ämnet religionskunskap i gymnasieskolan försvagas. Ett - möjligen oförutsett - öde har drabbat ämnet på N-linjen: dess olika varianter har fått olika timtal. Följden har blivit att inte ens alla naturvetare på samma skola kan samläsa religionskunskapsämnet utan måste fördelas på olika grupper med olika timtal. Därigenom försvåras både den tilltänkta pedagogiska och den ekonomiska besparingsvinsten av timplanerevisionen. Med tanke på att religionskunskapsämnet av skolledningen kan betraktas som lättare att ordna självstudier i än exempelvis matematik eller fysik och kemi, där laborationer ovillkorligen kräver lärarmedverkan, föreligger även här en risk att ämnet försvagas. Vår människo- och samhällssyn grundar sig på kristna värderingar. Stora grupper av vårt folk har en livsåskådning. För andra folk och nationer är deras religion en självklar och omistlig del av vardagen. Vårt umgänge med dessa människor, det må gälla informellt eller i viktiga internationella förhandlingar, kräver att vi är väl förtrogna med deras livsåskådning, deras moraliska värderingar, deras religion. I proposition 1981/82 ges alla gymnasieelever samma möjligheter till insikt i ämnet religionskunskap. Det är värdefullt. Inte mindre värdefullt är att såväl samläsnings- som besparingsmöjligheterna här är större än vid olika timtal på olika linjer. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställer vi att hos regeringen att ämnet religionskunskap på gymnasieskolan erhåller det timtal som föreslås i proposition 1981/82:14.
mot · G602459 · 1983-01-18 00:00:00 — m. fl. Högskoleutbildning i , , och (, , och ) utgör ett betydande tätortsområde inom högskoleregion. De fyra kommunerna har sammanlagt ca 145 000 invånare och de fyra gymnasieregionerna har sammanlagt ca 235 000 invånare. , och klassas tillsammans som primärt centrum. intar en särställning inom högskoleregion i negativ bemärkelse. De övriga primära centra inom regionen, , och , har egna högskoleenheter. Strukturen inom näringslivet är starkt präglad av verkstads- och näraliggande industri. och Flygmotor i och Uddevallavarvet i är de största industrierna. Även processindustrin intar en framträdande plats i genom företag som Holmens Bruk i och i . Behovet av väl utbildad arbetskraft är stort för att klara den snabba tekniska utvecklingen. Företag och de anställdas organisationer har därför i olika sammanhang krävt en utökad kvalificerad teknisk utbildning inom regionen. Detta behov bör tillgodoses genom att resurser omfördelas till en yrkesteknisk högskola i och till fler decentraliserade kurser inom teknisk sektor förlagda till . Behovet av kvalificerad utbildning inom den ekonomiska sektorn har likaså påtalats från olika företag och deras anställda. Arbetsuppgifterna för den administrativa personalen inom företagen förändras i takt med den tekniska utvecklingen. utgör genom sina internationellt inriktade industrier, sina hamnar och sin ställning som primärt centrum ett betydande handelscentrum. Resurser bör därför omfördelas till fler decentraliserade kurser inom ekonomiskt sektor, förlagda till . Vad som redovisas om befolkningstal m. m. talar för att fler kurser även inom övriga områden bör förläggas till . har högskoleutbildning i form av decentraliserade kurser förlagts till i begränsad omfattning. Samarbete har därvid skett så att i första hand tekniska kurser förlagts till , ekonomiska till , humanistiska och sociala till och miljökurser till . De redovisade talen för befolkning, industrins och handelns behov samt avstånd till högskola är skäl för en utökad verksamhet i . Med hänvisning till det anförda föreslår vi att som sin mening uttalar att resurser för högskoleutbildning omfördelas så att verksamheten inom (, , och ) kan utökas, dels genom fler decentraliserade kurser främst inom teknisk och ekonomisk sektor, dels genom en yrkesteknisk högskola i . () ()
mot · G602460 · 1983-01-18 00:00:00 — Motion 1982/83:460 De allra flesta synskadade elever får sin undervisning i vanliga skolor tillsammans med seende kamrater. För att ge dem en likvärdig undervisning med övriga elever finns det olika former av stödåtgärder. En viktig stödåtgärd utgörs av reselärarna. Dessa skall enligt anvisningar från SÖ: Underlätta synskadade elevers anpassning till undervisning i vanliga klasser, främst i grundskola och gymnasium men också i möjligaste mån till undervisning i särskola, folkhögskola och annan vuxenundervisning. finns det 26 tjänster som reselärare och de skall ge stöd åt drygt 1 600 elever. Reselärarna är anställda av men placerade regionsvis i fem regioner. I skilda sammanhang har föreslagits att reselärarna skall överflyttas från till länsskolnämnderna. Denna förändring föreslås bl. a. av integrationsutredningen i dess slutbetänkande - Handikappade elever i det allmänna skolväsendet. Det torde finnas flera skäl som talar för detta nya huvudmannaskap. De fem regionerna skapar långa resavstånd, vilket leder till att mycket av tiden får ägnas åt resor, i stället för praktiskt arbete med eleverna. Vidare skapas också förutsättningar för bättre kontakter med övriga personalgrupper vid länsskolnämnderna. Möjligheterna att påverka fördelningen av länsskolnämndernas SÅS-resurs borde också förbättras med denna organisationsförändring. Det förändrade huvudmannaskapet får emellertid inte leda till att kontakterna med Tomtebodaskolans resurscenter för synskadade elever går förlorad. Dess ansvar för rådgivning, information och fortbildning av reselärarna måste i detta sammanhang slås fast. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om en överflyttning av reselärarna till länsskolnämnden med beaktande av Tomtebodaskolans resurscenters ansvar.
mot · G602462 · 1983-01-19 00:00:00 — Motion 1982/83:462 m. fl. Lokalisering till av en grundläggande konservatorsutbildning I utredningen i centrum. Förslag till grundutbildning för konserveringsverksamhet föreslås bl. a. att en treårig konservatorslinje inrättas vid . Utbildningen föreslås bli organiserad som en allmän utbildningslinje med sju grenar där de två första terminerna är gemensamma för alla studerande. Efter genomgången konservatorslinje i högskolan skall de examinerade erbjudas färdighetsträning på myndighet och organisation med ansvar för konserveringsverksamhet. En successiv utbyggnad föreslås med en första antagning av åtta studerande under /84. Flera remissinstanser har varit kritiska till inriktning och lokalisering av utbildningen. och länsmuseernas samarbetsråd m. fl. har påtalat behovet av bredd i konservatorsutbildningen. Enligt deras mening bör den anpassas till hur landets museer organiserar konserveringsverksamheten och inte bara till de stockholmska specialmuseernas behov. och Föreningen förordar såsom lokaliseringsort, bl. a. med motiveringen att dessa problem redan har uppmärksammats i . Dessutom finns där en utbildningstradition på området. Föreningen hävdar i sitt yttrande, att en lokalisering till ytterligare skulle förstärka den snedfördelning som redan finns av landets konserveringsresurser! En decentraliserad kulturpolitik kräver att man även vid beslut om nya eller kanske speciellt då - högskoleutbildningars lokalisering överväger att förlägga dessa till annan ort än . Även om utbildningsvolymen är liten blir effekten av lokaliseringen stor därför att den samlar kompetens, kontakter och aktiviteter i anslutning till utbildningen. Mycket talar enligt vår mening för att man i har störst möjlighet att svara upp mot de krav som måste ställas på landets enda grundutbildning i konservering. bjuder goda möjligheter för rekrytering av lärarpersonal, inte minst genom institutionerna och Konstindustriskolan. LO och SFS har också framhållit att just är ett bra alternativ till under hänvisning dels till befintlig utbildning på bebyggelsevårdens område, dels till redan genomförda kurser på konservatorsområdet. Sammanfattningsvis finns enligt vår mening större integrerad kompetens inom högskolan i än i . I övrigt vill vi hänvisa till det material, som överlämnades till utbildningsminister vid uppvaktning från . Under hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att beslutar att föreslagen konservatorsutbildning lokaliseras till . () MAJ (vpk)
mot · G602463 · 1983-01-19 00:00:00 — Det ökade behovet av insatser för föremålsvården vid våra museer och hembygdsgårdar har dokumenterats i några utredningar såsom Vårda Bevara och Dokumentera. Utredningen i centrum bereds f. n. i . I avvaktan på att en svensk utbildning påbörjas, utbildar sig ett flertal utomlands. Behovet av specialutbildningar utomlands kommer att kvarstå även när den svenska utbildningen är genomförd. Ett av problemen är att få erforderlig praktik inom . Många yrkesverksamma konservatorer är intresserade av att ta emot praktikanter; detta gäller både privatpraktiserande och till museer knutna konservatorer. Möjligheten stupar dock oftast på ekonomin. Detta gäller både praktikanterna och konservatorerna. Praktikanterna kommer inte i åtnjutande av studiemedel, och de till museer knutna konservatorernas lön kan vara baserad på uppdragsfinansiering. Detta innebär t. ex. att en konservator, som är anställd av ett länsmuseum, baserar sina omkostnader och sin lön till av arbete för det egna museet och till av uppdrag utanför museet. De pedagogiska och praktiska handledarinsatser som krävs för att praktikplatsen skall ge avsedda kunskaper inverkar på konservatorns möjlighet att bidragsfinansiera sin lön. Återstår då att "ta av museets andel. De ekonomiska faktorerna inverkar menligt på möjligheten att kunna erbjuda svenskar praktikmöjligheter inom landet. I utredningen i centrum redogörs för antalet konservatorer i landet och beräknade förändringar framåt. Den negativa utvecklingen inger farhågor för hur föremålsvården skall kunna fram till att det utexamineras svenska konservatorer. I avvaktan på beslut och resultat av konservatorsutbildning bör det inrättas upp till 10 praktikplatser runt om i landet. Kravet på praktikanternas förkunskaper bör motsvara de i utredningen angivna kraven. Ersättning till praktikanordnare bör motsvara ett halvt till ett helt grundbidrag och finansieras genom omdisposition inom anslaget för högskoleutbildning. Möjligheterna för praktikanterna att erhålla studiemedel kan då knytas till det statliga bidraget. Med hänvisning till ovanstående föreslår jag att beslutar att hos regeringen hemställa om förslag till praktikplatser inom utbildningen av konservatorer i enlighet med vad som anförts i motionen. minab/gotab 1983 73406
mot · G602465 · 1983-01-18 00:00:00 — och mellan Grankullavik på och på Alla möjligheter måste utnyttjas och tas till vara för att stärka turismen på och . Det är särskilt angeläget att turismen kan tillföra öarna fler arbetstillfällen och en bättre ekonomi. Statsmakterna måste i sina avvägningar ta hänsyn till att såväl som tillhör de industrifattigaste områdena i . Just därför bör - som ett led i att stärka turismen på öarna - färjetrafik tillåtas mellan och på . Företrädare för turistnäringen på såväl som har starkt understrukit behovet av denna färjetrafik. En direkt färjeförbindelse underlättar väsentligt marknadsföringen av de båda öarnas turistattraktioner såväl nationellt som internationellt. Statsmakterna måste inse att avsaknaden av direkt färjeförbindelse leder till dramatiskt långa avstånd för turister och lokalbefolkning som önskar besöka resp. ö. Därför avstår av naturliga skäl många från att företa den dyra och långa omväg som andra färjeförbindelser från fastlandet erbjuder. Fortsätter statsmakterna att lägga hinder i vägen för en återupptagen färjetrafik får det alltså det olyckliga resultatet att båda öarna förlorar turistunderlag. En sådan utveckling måste stå i strid med uttalande om att man av regionalpolitiska skäl bör stödja utvecklingen på de båda öarna. Den rädsla som kommit till uttryck för att en direkt färjeförbindelse mellan öarna allvarligt skulle konkurrera med annan färjetrafik till är överdriven. Den statistik som föreligger för sommarmånaderna 1980-1982 tyder inte på att förlorade någon trafik 1981 när färjetrafik upprätthölls mellan och . Det bör framhållas att det också kommit fram flera starka lokala opinionsyttringar på såväl som som önskar en återupptagen färjetrafik. Den lokala opinionen är naturlig med hänsyn till att befolkningen under en lång följd av år upplevt fördelarna med en färjeförbindelse mellan öarna. Det finns enligt vår mening både ekonomiska skäl och i hög grad goda sysselsättningsmotiv för att stärka turismen på och med en direkt färjeförbindelse mellan öarna. Med hänvisning till det anförda vill vi att uttalar sig för en sådan färjeförbindelse under förutsättning att en lämplig intressent anmäler intresse för färjetrafik på den aktuella sträckan. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som ovan anförts angående färjetrafik mellan Grankullavik på och på . () ()
mot · G602466 · 1983-01-19 00:00:00 — Motion 1982/83:466 Intagning i riksnätet av järnvägslinjen trafikpolitiska beslut innebar en uppdelning av landets järnvägsnät i tre delar. Ett riksnät bestående av affärsbanorna samt vissa interregionala linjer. Övriga banor delades in i en grupp där fortsatt persontrafik skulle prövas och en där ytterligare utredningar skulle genomföras. Järnvägen kom att föras till den grupp där fortsatt persontrafik skulle prövas. I propositionen (1978/79:99) karakteriserades dessa bandelar på följande sätt: - Resandefrekvensen beräknades bli låg även med hänsyn till ett begränsat befolkningsunderlag i de områden som betjänas av bandelen. - Resandeutvecklingen hade varit klart vikande . - Resorna på banan görs över korta avstånd, och linjen kan inte sägas utgöra någon betydelsefull länk i det interregionala nätet. Järnvägen stämmer dåligt in på dessa tre kriterier. Banan som är sammanbinder länets största tätort, , med . Den går, i , genom ett mer eller mindre sammanhängande tätortsområde, passerar tätorterna , , och Byarum, i vilka betydande nybyggnation skett . har regional betydelse eftersom den ansluter till Nässjö-Halmstadbanan i . Resande från och de sydvästra delarna av länet kan därigenom nå länets centralort med järnväg. Banan ingår också i linjen . Järnvägen bör därför av flera skäl sambehandlas med Nässjö-Halmstadbanan, dels domineras vissa turer på linjen av resenärer som stiger om till/från linjen i , dels förekommer genomgående tåg mellan och . Nässjö-Halmstadbanan tillhör riksbanenätet. trafikeras banan med motorvagnar - tre till fem turer per dag i vardera riktning. Från att ha haft en svag resandeutveckling har antalet resande ökat kraftigt. Vid resanderäkning hade man i genomsnitt 240 resande per dag, en ökning sedan motsvarande räkning 1980. har resandet fortsatt att öka med till ca 300 per dag. På vissa turer kan inte längre ailä resande erbjudas sittplats. Lågprissatsningen och införandet av länskort, som också kan utnyttjas för resa på järnväg i länet samt ökat antal arbetsresor, har positivt påverkat resandeutvecklingen. Banans läge, dess betydelse för den regionala och interregionala trafiken och det ökande antalet resande talar för en förbättring av persontrafiken. Flera turer, högre hastighet på banan för att förkorta restiderna samt bättre resandekomfort är önskvärda förbättringar. Järnvägen bör därför enligt min mening ingå i riksbanenätet. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att beslutar uttala sig för att järnvägen skall ingå i SJ:s riksbanenät.
mot · G602469 · 1983-01-19 00:00:00 — och i Bevarande av vägstationen i Los Vägstationerna är nödvändiga inte minst i glesbygderna, om man skall kunna upprätthålla en god vägtrafik. I Los som är en rätt avlägset liggande bygd i utgör vägstationen med närmare 15 anställda den största arbetsplatsen. Vägstationen hotas nu av inskränkningar - arbetsledning, förråd och verkstad skall föras över till som ligger ca 7 mil från Los. Bara fyra man blir kvar av arbetsstyrkan. Los är en mycket skogrik och snörik bygd med avsevärda virkestransporter. Det är absolut nödvändigt att vägarna hålls farbara i bygden. Inte minst viktigt är det för virkestransporterna. De många chaufförerna med sina tunga transporter har det nog jobbigt ändå utan att situationen försämras för dem genom dåliga vägar. bör också ha ett socialt ansvar för sina anställda. Om vägstationen läggs ner - var skall då de anställda kunna få nytt arbete i denna bygd med redan stor arbetslöshet? Det kan inte accepteras att en statlig myndighet ställer sina anställda på bar backe. För en bygd som Los där man måste slå vakt om varje arbetstillfälle innebär en nedläggning av vägstationen ett steg tillbaka i utvecklingen och en sämre vägservice för bygden, för transporter och turism. Vägstationen måste därför behållas i full utsträckning i Los. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär snabba åtgärder för att bevara vägstationen i Los i full utsträckning.
mot · G602471 · 1983-01-19 00:00:00 — Intagning i riksnätet av järnvägslinjen Målet för trafikpolitiken skall vara att ge invånare och näringsliv en tillfredsställande transportförsörjning. En väl fungerande transportförsörjning är en av förutsättningarna för en balanserad befolknings- och näringslivsutveckling. Trafikpolitiken skall därför utformas så att målen för näringspolitiken, energipolitiken, miljöpolitiken, sysselsättnings- och regionalpolitiken kan uppnås. Enligt bilaga 8 till budgetpropositionen föreslås att länshuvudmännen senast skall ta ställning till om den lokala och regionala persontrafiken på de trafiksvagaste banorna skall bibehållas på järnväg eller föras över till landsväg. Länstrafikbolagen i och har visat ett svalt intresse för trafik på järnväg. Överlevnadsmöjligheterna för Dal-Västra järnväg, som tillhör det ersättningsberättigade bannätet, förefaller därför som små. De kommuner i och västra som berörs av bandelen präglas av stora struktur- och sysselsättningsproblem. Bandelen har en stor regionalpolitisk betydelse och bidrar starkt till berörda orters attraktionsvärde från boendesynpunkt och för lokalisering av industrier. Enligt uttalad målsättning är en av förutsättningarna för en balanserad befolknings- och näringslivsutveckling en väl fungerande transportförsörjning. Det vöre därför olyckligt och inkonsekvent av statsmakterna att medverka till nedläggning av person- och godstrafiken på Dal-Västra järnväg. Med hänvisning till det anförda hemställs att uttalar sig för att bandelen Mellerud-Bengtsfors-Arvika hänförs till riksnätet. () ()
mot · G602472 · 1983-01-19 00:00:00 — Som Gotlandstrafiken är upplagd ger den inte fullt ut service till trafikanterna och särskilt inte till den boende befolkningen på , något som måste vara huvuduppgiften med trafiken. När man studerar föreliggande turlista, som gäller , finner man snabbt att valmöjligheterna för trafikanterna kan förbättras om lämpligt tonnage sätts in i trafiken och en året-runt-linje , som är den kortaste sjösträckan till fastlandet, öppnas. Faktum är att linjen är mycket populär, och under den senaste sommaren förlorade många turister på grund av för litet tonnage från . skulle linjen , som på grund av den kortare sjösträckan är minst kostnadskrävande, ge befolkning stora fördelar, inte minst ekonomiskt. Turlista för den linjen bör gälla enligt följande: 1 september 1983-15 juni 1984 Turlista som gäller med större fartyg än Fartyg i kapacitet, men två turer per dag Åberopande det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om Gotlandstrafiken på sträckan . minab/gotab 1983 73411
mot · G602474 · 1983-01-19 00:00:00 — Motion 1982/83:474 Skydd för skog i fjällområdena De svenska fjällen och den fjällnära barrskogen utgör en unik naturtyp av stort skyddsvärde. Skogen är delvis orörd med träd. Den saknar dock i stor utsträckning formellt skydd. ger i decembernumret 1982 en artikel rubriken utrotas med statsbidrag. En byråchef i markerar på detta sätt sin oro över fjällskogarnas framtid. För dessa områden pågår den s. k. urskogsinventeringen. Därmed skapas underlag för en bedömning av vilka marker som är så skyddsvärda att någon skogsavverkning ej bör ske. Inventeringen kommer att vara avslutad och utvärderad under innevarande år. gjorde domänverket en genomgång av markerna ovanför skogsodlingsgränsen, en 1952 beslutad, tillfällig gräns, över vilken investeringar för skogens förnyelse inte skulle göras och nya hyggen ej upptas. Verket bedömer att av ca 630 000 ha produktiv skogsmark ovanför skogsodlingsgränsen har ca 80 000 ha biologiska förutsättningar för uthålligt normalt skogsbruk. De biologiska kriterierna har således tagits till utgångspunkt för domänverkets prövning. Att de ekonomiska faktorerna skjutits i bakgrunden beror bl. a. på förefintliga statsbidrag. Uppenbarligen kommer konflikter att uppstå mellan naturvårdens och skogsbrukets, liksom även med rennäringens intressen beträffande en del av de berörda markerna. Detta är oundvikligt och en prioritering måste ske. I den kommer områdenas unika karaktär rimligen att väga tungt, liksom det ansvar för vårt lands naturmiljö som dagens beslutsfattare har gentemot framtida generationer. Särskilt absurt vore det om skovling av från naturvårdssynpunkt värdefulla men ekonomiskt mindre intressanta marker skulle ske enbart därför att statsbidragssystemet skapar förutsättningar för avverkning. Skall den nödvändiga värderingen kunna äga rum får åtgärder inte hinna vidtagas, vilka förhindrar en reell prövning. Några klarläggande besked från domänverket att så ej sker synes inte föreligga. bör därför hos regeringen begära initiativ i syfte att möjliggöra ett tillfredsställande skydd för de skogar ovanför den s. k. skogsodlingsgränsen vilka av naturvårdsskäl eller andra orsaker bör fredas från avverkning. Med hänvisning till ovanstående föreslås att hos regeringen hemställer om åtgärder i syfte att skydda skog ovanför den s. k. skogsodlingsgränsen i enlighet med vad som i motionen anförts.