mot · G602347 · 1983-01-14 00:00:00 — En socialt inriktad bostadspolitik måste motverka segregation i boendet. Detta mål kan endast nås genom ekonomisk utjämning och en fördjupad demokratisk process i samhället och genom direkta bostadspolitiska åtgärder. De sistnämnda åtgärderna behövs bl. a. för att åstadkomma en allsidigare hushållssammansättning i boendet. Vid planering av nya bostadsområden och vid nyproduktion av lägenheter kan en anpassning ske till olika hushålls efterfrågan på bostäder. En sådan anpassning är betydligt svårare att åstadkomma i äldre bostadsbestånd och saneringsområden. Många svårigheter skulle dock kunna undanröjas genom ändring i förköpslagen. För att uppnå en mera allsidig befolkningssammansättning i saneringsområdena krävs att lägenheternas storleksfördelning kan förändras i det befintliga beståndet av flerfamiljshus. Speciellt gäller detta områden med stort inslag av hus med huvudsakligen en- och tvårumslägenheter. Det är naturligt att kommunerna i samband med sanering tillser att även lägenheter med större utrymme kan erbjudas. Särskilda problem föreligger emellertid i områden där en omedelbar sanering inte är påkallad, men där sammansättningen av lägenheter är felaktig på grund av att små lägenheter i hög grad överväger. Brister i förköpslagen förhindrar här kommunerna från att föra en aktiv saneringspolitik och att kunna motverka segregation i boendet. För att få till stånd en mera allsidig sammansättning av äldre lägenhetsbestånd, med hög koncentration av smålägenheter, så måste ett stort antal lägenheter slås samman. Erfarenheterna från visar emellertid att detta inte kunnat åstadkommas med stöd av nu gällande förköpslag. Regeringsbeslut bestyrker detta. kommuns begäran om förköp av fastigheten 4 i och fastigheten 5 avslogs båda av regeringen. Med anledning av ovan nämnda regeringsbeslut har motioner väckts i 1980, 1981 och 1982 med krav på ändringar i förköpslagen. Vid behandlingen av dessa motioner har bl. a. uttalat att ändring av lägenhetsindelning i princip kan vara en omständighet som, liksom andra faktorer, kan beaktas vid prövning av om ett upprustningsbehov föreligger. 1981 uttalade att skulle utvecklingen av praxis visa sig innebära att avsedda ändringar i lägenhetsindelningen regelmässigt bedöms som obetyd liga från kvalitativ och kvantitativ synpunk så borde frågan aktualiseras på nytt. avslog regeringen kommuns begäran om förköp av fastigheten 5. Regeringen motiverade sitt avslag på följande sätt: En ändring av lägenhetsindelningen kan i och för sig vara en angelägen åtgärd vid sanering av äldre bostadsbestånd. Enbart ändringar i lägenhetsindelningen i en fastighet som f. ö. inte erfordrar saneringsåtgärder kan dock enligt regeringens mening inte anses innebära att det föreligger sådant upprustningsbehov som utgör grund för förköp. Det kan således konstateras att regeringens tolkning 1979 och 1981 av förköpslagen inte ger kommunerna möjligheter att genom förköp förvärva fastigheter med olämplig lägenhetsindelning. Regeringens beslut visar att ändring av lägenhetsindelningen regelmässigt bedömts som obetydliga utifrån kvalitativ och kvantitativ synpunkt. Förköpslagen måste därför ges ett annat innehåll än vad som skett i regeringsbeslut och 1981. Kommunerna måste få möjligheter att på ett mera aktivt sätt kunna motverka segregation och genom ombyggnad åstadkomma en allsidigare lägenhetssammansättning i områden med ensidig lägenhetsfördelning. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär förslag till sådan ändring i förköpslagen att förköpsrätt otvetydigt föreligger när man endast avser att ändra lägenhetsfördelningen i ett bostadshus.