mot · G602903 · 1983-01-21 00:00:00 — Motion 1982/83:903 Per m. fl. Målet för den svenska utvecklingshjälpen skall vara att stödja egna ansträngningar till ekonomisk och social utveckling. I praktiken är en ökad produktivitet och därmed sammanhängande ekonomisk tillväxt i såväl u- som i-länder en nödvändig förutsättning för att avskaffa massfattigdomen i världen. Grundläggande måste emellertid egna ansträngningar vara. Strävan efter social rättvisa måste omfatta respekt för mänskliga rättigheter och den politiska demokratins grundläggande värderingar. Moderata samlingspartiet har alltid hävdat att hjälpbehovet och möjligheterna att nå en god utvecklingseffekt måste vara avgörande för svensk biståndspolitik. De befolkningsgrupper och de länder där fattigdomen och nöden är störst måste i första hand bistås. Eftersom den politiska verkligheten i ofta avviker från de demokratiska ideal vi allmänt omfattar i västerlandet är det särskilt viktigt att det svenska biståndssamarbetet utformas så att det stöder de fattiga människornas strävan efter en bättre tillvaro, större åsiktsfrihet och tillgång till demokratiska rättigheter. I vårt länderval bör vi, vid sidan av fattigdomskriteriet, lyfta fram demokratimålet. Vi bör prioritera sådana , som slår vakt om de mänskliga rättigheterna och strävar efter en demokratisk utveckling. I de fall grava överträdelser mot mänskliga rättigheter sker bör alltid övervägas huruvida svenskt bistånd skall reduceras eller avbrytas. Förhållandet mellan industri- och är inte bara begränsat till det biståndspolitiska fältet. Beroendet är långt mer omfattande och ömsesidigt. Begreppet u-landspolitik har blivit ett samlande begrepp för relationerna mellan industriländerna och u-världen. Det omfattar delar av vår handels-, sjöfarts- och valutapolitik samt övrig utrikesekonomisk politik. Hit hör också kulturpolitiska förbindelser mellan länderna. Även inrikespolitiska åtgärder kan få konsekvenser för , exempelvis åtgärder på jordbrukspolitikens, regionalpolitikens, industripolitikens och arbetsmarknadspolitikens områden. Svensk u-landspolitik får inte vara passiv. Den skall medvetet inriktas på att de mål som här angivits skall uppnås. Politiken skall därför utöver insatser genom SIDA även omfatta handelspolitiska åtgärder, forskningssamarbete och kulturutbyte samt vidgade möjligheter för svenskt närings1 1982183. liv, missionen och humanitära och fackliga organisationer att var och en på sitt område bidraga till en framgångsrik utveckling av ekonomiska, sociala och kulturella struktur. Den svenska biståndspolitiken bör syfta till att, utifrån ett bredare u-landspolitiskt perspektiv, vidga samarbetet med programländerna och pröva nya samarbetsformer även med andra och u-landsgrupper. har i alltför hög grad uppmärksamheten inriktats på det statliga biståndsflödet till u-iänderna. är ett högt utvecklat industriland med ett näringsliv som besitter hög teknologisk och administrativ kompetens. Detta till vara i utvecklingssamarbetet. har själva framställt önskemål om ett utvidgat samarbete med svenskt näringsliv. 1 deras egna utvecklingsplaner ingår industrialisering som en viktig del. som önskemål om industrialisering öppnar möjligheter för svensk industri till investeringar och export av kunskaper, varor och tjänster, kommer den framväxande u-landsindustrin att utsätta delar av vår egen industri för konkurrens. Men nya konkurrenter är också nya kunder. leder den ekonomiska och industriella utvecklingen i uvärlden till fördelar för alla. Den långvariga ekonomiska konjunkturnedgången i världen har skapat stora svårigheter för såväl industriländer som utvecklingsländer. I många länder har den ekonomiska tillväxten helt upphört och ersatts av tillbakagång. Den ekonomiska stagnationen har i flera fall lett till en finansiell kris där utvecklingslandets bristande betalningsförmåga framtvingat skuldkonsolidering och räddningsaktioner från internationella banker och biståndsorgan. Det ömsesidiga beroendet mellan i- och u-land framträder starkt mot bakgrund av de ekonomiska svårigheterna. Konjunkturnedgången i industriländerna försämrar möjligheter att få avsättning för sina produkter på i-ländernas marknader. Sjunkande exportinkomster i u-ländema minskar deras köpkraft gentemot i-ländernas varor. I många har biståndsflödet inte lett till den förväntade produktionstillväxten. Den ekonomiska och sociala utvecklingen har snarare präglats av stagnation och kräftgång. Detta kan inte bara skyllas på oljepriser och torka svårigheterna har också politiska orsaker. Den förda utvecklingspolitiken ofta med socialistiska förtecken har misslyckats. I stället för att höja produktiviteten och arbetsviljan hos befolkningen har den lett till byråkrati, tröghet och en återgång till naturahushållningen. I är livsmedelsproblemen i tilltagande. Följande sammanställning visar produktionen av saluförd spannmål per invånare i fem svenska mottagarländer uttryckt i procent av motsvarande produktion i genomsnitt : Ett nytt element som komplicerar det svenska biståndet till åtskilliga programländer är att arbetsförhållandena försämrats och att den personliga säkerheten för svenska biståndsarbetare i vissa fall blivit ett sådant problem att insatser fått avbrytas. Betydande säkerhetsmässiga problem finns i , , och . SIDA redovisar i sin anslagsframställning betydande svårigheter när det gäller det svenska biståndets genomförande i många programländer. Man måste - som i och - avsluta projekt snabbare än planerat eller tillgripa andra biståndsformer. För att undvika en kapitalförstöring nödgas man använda betydande resurser för industrirehabilitering. Dessa problem sänker biståndets effektivitet, resultat och nyttjandegrad. De svenska biståndsanslagen har legat på av vår bruttonationalinkomst (BNI). De årliga utbetalningarna har emellertid varit . , , och är de enda industriländer som uppnått och överskridit det av FN uppsatta målet på minst 0,7 av sin BNI i offentligt gåvobistånd. De västliga industriländernas bistånd låg 1980 på bara 0,37 av BNI i genomsnitt, medan låg på obetydliga 0,12. Det svenska biståndet ligger således på en internationellt sett mycket hög nivå. Bakgrunden till den svenska satsningen på bistånd har varit dels den starka viljan att hjälpa , dels vår vilja att föregå med gott exempel. Tyvärr verkar det inte som om våra försök att dra med oss övriga i-länder varit särskilt framgångsrika. Balans i ekonomin förutsättning för bistånd En internationell solidaritet som bygger på lånade pengar, vilka måste betalas igen av kommande generationer, är inte trovärdig, särskilt inte om den svenska ekonomins nedgång fortsätter. Detta skulle kunna medföra krav på ökad protektionism, vilket skulle försvåra för att få tillträde till våra marknader. En långsiktig och stabil svensk biståndsinsats förutsätter en sund svensk samhällsekonomi. En sanering av vår ekonomi ligger därmed även i intresse. Även en fortsatt svensk frihandelspolitik är av stor betydelse för u Rättelse: S. 18, 10 c) Tillkommer: 10 d) Ny text: anslår 100 miljoner till regionala insatser S. 18, sista raden Står: 3049650000 Rättat till: 3089650000 Frihandeln är av särskild betydelse för de länder som nått en viss utvecklingsnivå. Bistånd är på samma sätt viktigt för de fattigaste länderna. Biståndsanslagen har ökat så snabbt att SIDA och mottagarländerna inte har hunnit med att omsätta de ökade anslagen i väl planerade biståndsprojekt. Detta har i sin tur lett till dels ett snabbt växande s. k. importstöd till programländerna, dels de stora och växande reservationerna på biståndsanslagen. Även har den ingående reservationen ökat på det bilaterala anslaget, från 1 131 till 1466 milj. kr. Reservationerna på anslagen till de internationella organen är också mycket stora. Sammantaget uppgår reservationerna till ca . Vi menar att en tillfälligt avstannande ökning av biståndsanslagen mycket väl kan kompenseras av att biståndet görs effektivare. Det är bättre med realistiska biståndsanslag som utnyttjas väl! Enprocentsmålet bör vara kvar som ett riktmärke att återigen uppnå då vi återfått balans i vår ekonomi. Vi noterar att regeringen i årets budgetproposition föreslår en så begränsad ökning av biståndsanslaget att enprocentsmålet inte längre uppnås. Det är beklagligt att regeringen söker dölja detta faktum i stället för att öppet redovisa situationen. I det följande kommer vi att föreslå ytterligare besparingar på biståndsanslaget till ett belopp av 600 milj. kr. Biståndet bör i större utsträckning satsas så att det leder till ekonomisk tillväxt och ökad produktivitet i . Biståndet bör i högre grad utnyttja svensk kunskap. Det bör vara möjligt att engagera ytterligare företag och organisationer i biståndssamarbetet och utnyttja deras kunskaper på ett sätt som är värdefullt både för och för . Analys av den hittillsvarande biståndspolitiken Det har rått bred politisk enighet kring den svenska biståndspolitiken. Framför allt har det gällt målsättningen att hjälpa de fattigaste människorna. Däremot föreligger skiljaktigheter när det gäller synen på hur det svenska biståndet konkret skall utformas. Det svenska biståndet har huvudsakligen inriktats på stöd till de s. k. programländerna. Den helt övervägande delen av det bilaterala biståndet har gått till dessa länder. Har ett land en gång blivit programland har det varit i de närmaste försäkrat om fortsatt svenskt bistånd - i allmänhet successivt utökat. Detta har lett till en brist på flexibilitet i den svenska biståndspolitiken. Det har varit svårt att inrymma nya länder och typer av projekt inom biståndsanslagens ram. Den i realiteten automatiskt ökande landramen för varje programland har försvårat möjligheterna att ompröva biståndsgivning till ett visst land. U-landet i fråga har kommit att räkna med svenskt bistånd som en fast inkomstkälla i sin statsbudget. Automatiken i landramarnas ökning har också förenats med en kravlöshet från svensk sida gentemot våra samarbetspartners. lanserades teorin om den s.k. mottagarcentreringen i svensk biståndspolitik. skulle i princip ställa en viss summa till mottagarlandets förfogande. Mottagarlandet i fråga skulle sedan i huvudsak självt få bestämma över användningen. En förutsättning för detta var då att länder med rätt regim, dvs. i allmänhet socialistisk, gynnades. Mottagarcentreringen har lett till att såväl resultatvärdering som uppföljning av de biståndsinsatser som stött har eftersatts. Inte heller har erfarenheten visat att biståndet till socialistiska länder varit effektivt. Tvärtom har utvecklingen i dessa länder gått långsamt beroende på alltför stark centralstyrning och behovet av byråkrati. Automatiken i de svenska biståndsanslagen bidrar också till ett icke önskvärt biståndsberoende hos våra programländer. Särskilt gäller detta de länder där de svenska biståndsanslagen numera utgör en stor del av mottagarlandets utvecklingsbudget. Ett exempel på detta är . I den internationella biståndsdebatten har också frågan om biståndsberoendet kommit alltmer i centrum. Biståndet möjliggör för mottagarländerna att bekosta en större byråkrati än vad som annars skulle vara tänkbart. Det underlättar också för länderna att skjuta upp obehagliga men nödvändiga beslut med syfte att t. ex. öka produktiviteten i den egna ekonomin. Enligt riksdagsbeslut skall svenskt bistånd ha fyra målsättningar, nämligen att medverka till: Ekonomisk och social utjämning Ekonomiskt och politiskt oberoende Biståndspolitiken har varit alltför ensidigt inriktad på målen att främja den ekonomiska och sociala utjämningen i mottagarländerna och att stödja ekonomiskt och politiskt oberoende. Det är naturligtvis ingenting negativt i att svensk biståndspolitik har denna inriktning, men det får inte leda till att de två andra målsättningarna eftersätts. Detta är emellertid vad som i stor utsträckning tycks ha skett. tycks, i flertalet av våra programländer, inte ha lett till en påskyndad ekonomisk tillväxt. Tvärtom har flera andra klarat sig betydligt bättre i det hänseendet. Det kan naturligtvis sägas att just bristen på tillväxt i landet i fråga kan vara ett skäl till att bistånd skall ges. När emellertid den svaga ekonomiska tillväxten fortsätter år , trots betydande svenska biståndsinsatser, finns det, enligt vår mening, skäl att börja ifrågasätta inriktningen av landets utvecklingspolitik. Utan ekonomisk tillväxt faller själva basen för framåtskridandet bort. När det gäller målsättningen att främja en demokratisk samhällsutveckling i mottagarländerna kan samma sak sägas. Visserligen är begreppet främja demokratisk samhällsutveckling inte helt klart och entydigt, men det torde ändå stå klart att flera av de länder som mottar svenskt bistånd inte uppfyller rimliga kriterier med avseende på demokratiska strävanden. I vissa fall är det t. o. m. svårt att undvika slutsatsen att samhällsutvecklingen gått i riktning bort från demokrati och hänsyn till mänskliga rättigheter. Flera av våra största biståndsmottagare är uttalat totalitära stater eller stater med totalitära ambitioner. Vissa av dem är dessutom militärt aggressiva gentemot andra . Det förefaller som om önskan att främja vissa mål, som utjämning och nationellt oberoende, har fått väga alltför tungt i förhållande till demokratimålet. Typexempel på detta är naturligtvis och . Ett problem med det svenska biståndet har varit att kompetensen och kunskaperna inom det svenska näringslivet inte har tagits till vara i tillräcklig utsträckning. Biståndet har inte heller lett till nya och blomstrande handelskontakter mellan och mottagarländerna. var detta inte något större problem. I en situation då den svenska bytesbalansen blir allt sämre, framför allt genom ökade oljekostnader, kommer saken dock i ett annat läge. Ett lågt återflöde till inverkar i hög grad på våra möjligheter att reellt öka biståndet. Att öka återflödet är således angeläget. Detta bör uppnås genom en rad åtgärder till vilka vi återkommer i det följande. I ett internationellt perspektiv har vi ett mycket lågt återflöde. Beräkningar tyder på att av biståndet utnyttjas för inköp av svenska varor och tjänster. Som jämförelse kan nämnas att återflödet till t. ex. är och till och ännu högre. De flesta andra industriländer ligger på en högre återflödesnivå än . Det låga återflödet har flera orsaker. En är traditionella vaktslående om ett i stort sett obundet bistånd. De flesta andra länder har en betydligt högre andel bundet bistånd. En annan orsak är att den typ av projekt som i hög grad stöder, t. ex. landsbygdsutveckling, normalt inte leder till något större importbehov. En ytterligare orsak till lågt återflöde kan vara biståndspersonalens bristande kunskaper om svenskt näringsliv - och deras bristande vilja att sprida sådana kunskaper till mottagarländerna. ger också en stor del av biståndet till internationella organ, främst inom FN:s ram. Detta bistånd ger i jämförelse med andra västländers ett mycket lågt återflöde, bara . Slutligen ger en del av det bilaterala biståndet som obundet importstöd och som bidrag till att täcka lokala kostnader. Dessa biståndsmedel används ofta till inköp från andra i-länder, med en mindre generös inställning i biståndssammanhang. Outnyttjade biståndsanslag uppstår på biståndsanslagen stora reservationer, dvs. anslagen utnyttjas inte till fullo. Reservationerna uppgick till ca 2500 milj. kr., vilket motsvarar närmare hälften av biståndsanslaget. Detta är ett resultat bl. a. av att landramarna ofta rutinmässigt höjts trots att de konkreta biståndsprojekten försenats. Detta har även att göra med att mottagningskapaciteten i programländerna är begränsad. Det är också ett tecken på att biståndet kan göras effektivare. Vi anser för vår del att dessa stora reservationer är olämpliga. Det är bättre med något lägre, men realistiska anslag till biståndsändamål. Förekomsten av outnyttjade biståndsmedel från föregående och löpande budgetår bör vara ett kriterium vid fastställande av landram för nästkommande budgetår. De stora reservationerna pekar också på önskvärdheten av att vi inte låser så stor del av biståndsanslagen till landramarna. Samarbete bör i stället kunna ske med en bredare krets länder. Positiva drag i biståndspolitiken Även om vi således är kritiska till vissa delar av den svenska biståndspolitiken, vill vi konstatera att den stora enigheten kring biståndets utbyggnad varit värdefull. Inriktningen mot de fattigaste länderna och de fattigaste människorna har också funnits med som en ledstjärna, även under politiseringen" . Värdefull och realistisk har det svenska biståndets tidiga inriktning på grundläggande behov, som utbildning, hälsovård och familjeplanering, varit. Bland det positiva som skett i svensk biståndspolitik vill vi nämna de satsningar som görs på ett bredare samarbete där även näringslivet och andra sektorer av det svenska samhället deltar. Detta samarbete sker med andra utvecklingsländer än programländerna. Ett exempel på detta är , som inrättades 1978 och som har till uppgift att stödja samverkansprojekt mellan svenska företag och företag i tredje världen. Ett annat exempel är Beredningen för internationellt tekniskt samarbete (BITS) som arbetar med att skapa ett bredare samarbete med en vid krets utvecklingsländer. Arbetet omfattar bl. a. konsulthjälp för projektplanering. kvalificerad teknisk utbildning och samarbete mellan svenska institutioner och motsvarande institutioner i . Tillsammans med administrerar man också de förmånliga krediter som ges till för att finansiera utvecklingsprojekt som genomföres i samarbete med svenska företag. Över huvud taget har man eftersträvat att skapa nya blandade former av bistånd, av typ exportkrediter, förmånliga u-landskrediter etc. Detta är ett resultat av att återflödesproblematiken har tillmätts en allt större betydelse. Även inom SIDA:s ansvarsområde har vissa omprioriteringar ägt rum. Biståndet till har avvecklats, och en viss minskning av biståndet till har kommit till stånd. En fortsatt breddning av biståndet Vi anser att huvuddelen av SIDA-biståndet liksom bör gå till de fattigaste länderna. Det är de länderna vi måste hjälpa i första hand. I dessa länder kan det också vara riktigt att hålla fast vid basbehovsstrategin alltså att i första hand söka tillgodose befolkningens grundläggande behov. Även behovet av industrialisering i dessa länder måste dock uppmärksammas. Men vi vill se en viss utvidgning av biståndsperspektivet. Vi vet att det på vissa områden finns stora behov, även i de utvecklingsländer som kommit en bit på väg. Det bör då vara möjligt att stödja även en del andra inom områden där har goda resurser. Motiven för denna breddning är att något mildra den alltför stora koncentrationen på ett fåtal programländer, men också att öka biståndet till sektorer som har stor betydelse från utvecklingssynpunkt och där kan ställa upp med goda resurser. Ingå fler samarbetsavtal! Det finns anledning att stryka under värdet i att ett bredare samarbete mellan och utvecklingsländerna kommer till stånd. Ett sätt att göra detta är att bredda biståndsavtalen med programländerna till samarbetsavtal. När dessa samarbetsavtal upprättas bör företrädare för skilda svenska intressen vara med. Det kan gälla företrädare för andra departement och myndigheter än SIDA och UD, liksom företrädare för näringsliv och organisationer. Mindre låsning till landramarna Det är angeläget att vi får ett mer flexibelt bistånd, inte minst mot bakgrund av intresset att kunna samarbeta med en bredare krets länder i projekt där svensk kunskap är särskilt värdefull. Ett hinder i detta avseende är den kraftiga satsningen på landramarna. En allt överskuggande del av det svenska biståndet går till landramarna, och länderna har alltmer börjat förvänta sig att det också kontinuerligt skall öka. Det finns en uppenbar risk att programländerna blir alltmer beroende av svenskt bistånd och att de börjar se biståndet som en reguljär del av sin budget. Vi anser det mindre lyckligt. När ett land för genomförandet av ett visst projekt, eller för tillfällig hjälp i en svår situation, fått en hög landram , måste denna landram kunna sänkas igen, utan att det uppfattas negativt av landet i fråga. Detta bör ske då projektet blir klart eller då de tillfälliga problemen minskat. I stället för att som meddela länderna att de kan räkna med minst oförändrad landram bör SIDA fortsättningsvis som princip införa att landramen år 2 kan komma att minskas med exempelvis och år 3 med exempelvis jämfört med . Härigenom erhålles bättre möjligheter att ta hänsyn till uppkommande förseningar. Man blir därmed även friare att bedöma nya projekt som aktualiseras och de förändringar som har inträtt i mottagarlandet vad avser t. ex. mänskliga rättigheter och demokratisk utveckling, eller kvarstående reservationer sedan föregående år. Härigenom skulle även möjligheterna att inrymma nya samarbetsländer öka. Gentemot vissa programländer har stora reservationer uppkommit. Aktuella exempel är , och . Hänsyn bör tas till befintliga reservationer vid fastställande av anslagsbelopp för nästa budgetår. I konsekvens härmed föreslår vi ett anslagsbelopp på 400 milj. kr. för och ett på 300 milj. kr. invasion i samt brotten mot de mänskliga rättigheterna i , som tagit sig uttryck i flyktingströmmen från landet, hård censur, fångläger m. m. utgör enligt vår mening skäl för en nedtrappning av biståndet till . Ramen för /84 bör vara 125 milj. kr., vilket räcker för att detta år fullfölja de åtaganden gjort. Några nya åtaganden från svensk sida gentemot bör icke göras så länge nuvarande situation består. Det svenska utvecklingssamarbetet med möter utomordentliga problem. Såväl landets utvecklingspolitik som frånvaron av en fungerande administration försvårar genomförandet av en meningsfull biståndsinsats. SIDA förbereder nu en omläggning av det svenska biståndet till . I avvaktan på en höjd effektivitet i samarbetet med föreslår vi en landram på 80 milj. kr. för /84. Vi tillstyrker propositionens förslag om höjning av landramen till med 10 milj. kr. till 80 milj. kr. Utnyttjandegraden av de anslagna Rättelse: S. 10, raderna 25 och 26 Står: regionala insatser Rättat till: regionala insatser medlen är hög, och biståndssamarbetet förefaller effektivt. har en demokratisk samhällsutveckling. I fråga om , , , och tillstyrker vi propositionens förslag till landramar. För föreslår vi en oförändrad landram på 85 milj. kr., då situationen för de mänskliga rättigheterna i landet fortfarande inger allvarlig oro. fungerar dock väl. För och föreslår vi oförändrade landramar, dvs. 165 milj. kr. resp. 110 milj. kr. För och föreslår vi likaledes oförändrad landram från föregående budgetår, 60 resp. 40 milj. kr. I fråga om föreslås likaledes oförändrad landram, dvs. 55 milj. kr. Svårigheterna med biståndet till är välkända, bl. a. är det inte tillfredsställande klarlagt i vilken utsträckning den inhemska arbetskraften är rekryterad på vedertaget frivilligt sätt. Biståndet till har ökat mycket snabbt . Även i är svårigheterna för en effektiv biståndsinsats betydande. Problemen har ökat i och med att säkerhetsläget i landet försämrats. En oförändrad landram förefaller motiverad, dvs. 230 milj. kr. Det troliga är att betydande reservationer kommer att uppstå. I fråga om föreslår vi en oförändrad landram, dvs. 50 milj. kr. Det finns anledning att med stor uppmärksamhet följa utvecklingen i landet vad gäller biståndsmålen demokratisk utveckling och hänsyn till mänskliga rättigheter. Vi föreslår oförändrad medelstilldelning till anslagsposterna regionala insatser, dvs. 100 milj. kr. humanitärt bistånd i , dvs. 100 milj. kr. och humanitärt bistånd i södra , dvs. 140 milj. kr. Vi förutsätter att den ökade medelstilldelning som vi föreslår till enskilda organisationer också kommer olika flyktinggrupper till godo. Vi beklagar regeringens negativa inställning vad gäller de s. k. Särskilda programmen och det nya viktiga anslaget Miljö, markvård och energi, som möjliggör ett samarbete med en bredare krets länder på miljö- och energiområdena.