mot · G6022036 · 1983-01-25 00:00:00 — m. fl. Svensk tekoindustri har befunnit sig i en fas av sin utveckling som präglats av nedgång och sönderfall. Denna nedgång saknar motstycke i något annat högt utvecklat industriland. De tekniska och ekonomiska trender, vilka befordrat snabbhet på bekostnad av produktens utförande, försämring av materialegenskaper, förlust av viktigt yrkeskunnande och försummelse i utvecklandet av inhemska material, har fått extremt stort genomslag i . Ovilja från det politiska etablissemangets sida att upprätthålla proklamerade minimimål för tekoproduktionen i landet har jämnat väg för den nämnda utvecklingen. När staten övertog Eiserkoncernen existerade alltjämt en utgångspunkt för att ge utvecklingen av tekoindustrin en delvis ny inriktning. En plattform kunde där skapats för att komma bort från sönderfall, kortsiktighet och manipulativa beteenden. Det måste nu konstateras att alla sådana möjligheter och förhoppningar visat sig slå slint. Eiserkoncernen har ingalunda bidragit till någon tekoindustrins förnyelse. Tvärtom har den i allt större utsträckning framträtt som ett varnande exempel då det gäller företagsledning, företagspolitik och framtidsplanering. Ledningen har saknat blick och intresse för koncernens möjligheter, liksom för de anställdas tankegångar och kapacitet. Dess metoder, då det gällt ekonomi och ledning, har lett till att den förverkat de anställdas förtroende. Genom att de politiskt ansvariga för tekopolitiken aldrig ingripit mot dessa tendenser har också de bidragit till att skyla över problem och misskötsel och därmed sprida misstroende gentemot statlig företagsamhet i branschen. En statligt ägd tekoindustri kan bara ha det rimliga målet att den skall ge de arbetande ett avgörande inflytande och konsumenterna av tekovaror ett alternativ till den förlust i ändamålsenlighet och bruksvärde som präglat merparten av utbudet. Ledningen för Eiserkoncernen har inte i något av dessa avseenden fyllt måttet. Den har i stället agerat på ett sätt som skapat tvivel på koncernens metoder och avsikter. De nämnda förhållandena har medfört att de anställda vid koncernens fabriker i främst och skarpt protesterat. De anställda har på grundval av ekonomisk kompetens - gjort helt andra bedömningar än företagsledningen rörande koncernens framtid. De har deklarerat sin önskan att i kooperativ form ta över och reorganisera verksamheten. De för statsföretagsamheten politiskt ansvariga - regering och riksdag kan enligt vår mening inte längre undgå att lyssna och ta fasta på de anställdas varningar och krav. Staten bör utifrån detta utöva sitt ansvar för Eiserkoncernen. För det första bör en genomgripande revision av koncernen och ledningens verksamhet komma till stånd. Revisionen bör utföras av oberoende expertis och under full insyn för de anställda. För det andra bör staten medverka till att Eiserkoncernens enheter omvandlas till kooperativa industrier i de anställdas regi. Förhandlingar härom bör skyndsamt inledas med de anställda på olika orter och enheter. Staten bör med de medel som står till buds materiellt stödja och underlätta verksamheten för nybildade kooperativ. Detta måste ske mot bakgrund av att möjligheten till förnyelse av svensk tekoindustri och räddning av kvarvarande kapacitet är förknippad med de tekoanställdas vilja att utöva ett självständigt, kollektivt ansvar för sitt arbete och dess utveckling. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att beslutar att hos regeringen begära att en särskild revision av Eiserkoncernen företas under insyn från de anställda, 2. att beslutar att hos regeringen begära att Statsföretags ledning inleder omedelbara förhandlingar med de anställda inom med sikte på att överföra dess enheter i de anställdas kooperativa ägo. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)