mot · G6022288 · 1983-04-05 00:00:00 — Åtgärder för tekoindustrin, m. m. 1982/83:130) I regeringens proposition 1982/83:130 om åtgärder för tekoindustrin uttalas att målet för tekoindustrin skall vara att bibehålla produktionsvolym och att nå upp till en svensk marknadsandel på hemmamarknaden om eller mer. Regeringen tror sig kunna klara detta främst genom att inrikta samhällets stöd på mer selektiva åtgärder med samtidig kraftig sänkning av äldrestödet samt genom att begränsa lågprisimporten genom bilaterala förhandlingar inom multifiberavtalens ram. Därutöver föreslås bl. a. en skärpning av det s. k. hemtagningssystemet och ökade resurser till för kontroll vid införseln av tekovaror. Nedgången i såväl sysselsättningen som produktionen inom tekoindustrin har pågått . Under den föregående socialdemokratiska regeringen har ett stort antal arbetstillfällen försvunnit inom denna industri till betydande delar direkt orsakat av en felaktig politik. De 40-procentiga lönekostnadsökningarna 1974-1975 medförde att ca 15 000 arbetstillfällen förlorades för branschen under de närmast följande åren. En minskad produktionsvolym på kan tillskrivas denna kostnadsexplosion. Under borgerlig regeringstid begränsades nedgången kraftigt, men den var alltjämt betydande och bekymmersam. Sviterna efter den tidigare förda politiken har dessvärre suttit i länge! En av orsakerna till nedgången i svensk industri har varit den selektiva stödpolitik som socialdemokraterna tillämpade. Genom riktade stödåtgärder till redan dödsdömda företag försämrade man konkurrenskraften kraftigt för de företag som ej erhöll stöd. Den enes bröd blev den andres död. Verkligheten talar här sitt tydliga språk. Det var därför som den första borgerliga regeringen satte in det generellt utgående äldrestödet till tekoindustrin. Bevisligen har detta haft en god effekt och mottagits positivt från tekobranschens olika företrädare. Trots detta och i full vetskap om de selektiva åtgärdernas negativa verkan återgår nu regeringen till den tidigare förda politiken och föreslår att äldrestödet trappas ner och att riktade åtgärder införs i större omfattning. Den genomförda devalveringen torde ha förbättrat konkurrenskraften för svensk tekoindustri . avtalsrörelse innebär, inkl. det s. k. överhänget och ökningen av arbetsgivaravgifterna, att lönekostnaderna ökar med . Detta innebär dubbelt så stora ökningar som i en rad av våra främsta konkurrentländer, vilket givetvis kraftigt försämrar situationen för den svenska tekoindustrin. har ytterligare ökningar av arbetsgivaravgifterna aviserats, bl. a. för att finansiera ATP och den s. k. marginalskattereformen. Tillsammans med överhänget års avtalsuppgörelse kan detta uppskattas till i ökade kostnader. Den av regeringen nu föreslagna sänkningen av äldrestödet skulle medföra ytterligare kostnadsförsämringar om . Totalt innebär detta att lönekostnaderna inom mindre än ökar ! Riskerna för en ny explosionsartad kostnadskris är uppenbara. Jämförelse bör göras med vad som inträffade , då relativa kostnadsläge försämrades . Detta kostade som bekant många tusentals tekoanställda deras arbetstillfällen. Tilltron från regeringens sida till de selektiva stödåtgärderna är anmärkningsvärd och kan rimligen inte grundas på fakta. Tekoindustrin är mycket heterogen och omfattar en lång rad delbranscher och produkter. är små och till övervägande del hänvisade till avsättning på hemmamarknaden. Huvuddelen av dem har ingen möjlighet alls att kompensera en försämrad kostnadsmässig konkurrenskraft. Deras möjligheter att tillgodogöra sig de selektiva åtgärder för marknadsföring och export som regeringen föreslår torde vara ytterst begränsade. Mot bakgrund av vad ovan anförts måste regeringsförslaget om minskat äldrestöd och ökade riktade åtgärder betecknas som orimliga förslag för att nå den målsättning om produktionsvolymen som satts upp. Därför måste regeringsförslaget avvisas med skärpa. Äldrestödet bör i likhet med vad bl. a. hävdar ligga kvar oförändrat tills vidare. Om förändringar av något slag skall ske bör dessa inriktas på att inom en oförändrad ram ändra konstruktionen så att timbeloppet höjs, som procentandelen av lönesumman minskas. Ett första steg kan lämpligen vara att höja timbeloppet till . och minska procentandelen från till . Rimligt kan också vara att även ungdomar räknas in i bidragsunderlaget. Beteckningen äldrestöd bör i så fall ändras. med oförändrad volym på äldrestödet måste kraftiga åtgärder sättas in i avsikt att stärka tekoindustrins konkurrenskraft. Näraliggande åtgärder i det sammanhanget är att sänka arbetsgivaravgifterna. Detta bör i första hand ske genom att tekoföretagen helt befrias från arbetsgivaravgifter för arbetskraft under . Genom en dylik generellt verkande åtgärd skulle många av de ungdomar som går arbetslösa kunna beredas meningsfull och produktiv sysselsättning inom tekoindustrin. De kostnader som dessa åtgärder skulle föra med sig i form av minskade inkomster till statskassan skulle nämligen omgående betala sig genom minskade kostnader för arbetslöshet. Den samhällsekonomiska effekten av att flytta t. ex. 5 000 arbetslösa ungdomar till tekoindustrin torde vara ungefär lika stor som hela det nuvarande tekostödet på 400 milj. kr. Vidare skulle företagens konkurrenskraft stärkas och möjligheter att återvinna marknadsandelar såväl inom som utom landet öka med större exportinkomster och minskade importkostnader som följd. Åtgärder av den här karaktären skulle i motsats till regeringsförslagen vara positiva och framåtsyftande och i hög grad medverka till att göra 30-procentsmålet rimligt. Som redan påtalats kommer den långa raden av små och medelstora tekoföretag att ha ytterst begränsade möjligheter att utnyttja de selektiva stödåtgärder som regeringen förordar. Om SIND skall ha kontakten med över 600 företag kan man utan överdrift förutse enorma byråkratiska problem som leder till intet. De selektiva åtgärder som i fortsättningen kan tänkas utgå bör begränsas till att omfatta avskrivningslån för såväl textil- som konfektionsindustrin och för de konsulttjänster som är behövliga i direkt anknytning till investeringarna samt till exportstöd i en liknande omfattning som . Den totala summan för det selektiva stödet bör i konsekvens med den begränsning av stödformerna som här förordas begränsas i motsvarande grad. Regeringen aviserar en skärpning av kontrollen över hemtagningssystemet. Detta är givetvis bra men bör jämföras med hur det lät när socialdemokraterna var i oppositionsställning. Då skulle hemtagningssystemet helt slopas! Detta är ytterligare ett av de många exempel som närmast radas upp på hur socialdemokraterna snabbt byter åsikt. Vad den skärpta kontrollen reellt kommer att innebära ges inga besked om. Naturligt vore att man åsatte dem som inte följer bestämmelserna mycket kraftiga böter. De som tillämpar systemet på ett korrekt sätt skall givetvis inte behöva lida för att andra missköter det. Genom ett ytterligare kraftigt bötessystern skulle säkert missbruksofoget kunna stävjas. Ett annat avhopp från den politik som socialdemokraterna bedrev i oppositionsställning märker man i inställningen till att begränsa lågprisimporten. Då skulle globalkontingenter införas. De bilaterala avtalen var närmast av ondo. åter skall regeringen pröva en fortsatt begränsning av denna import genom just bilaterala avtal. Något annat kan möjligen tänkas i en oviss framtid! Eftersom skrivit på MFA III är det enligt vår mening mycket angeläget att regeringen nu hårt driver frågan att begränsa omfattningen av de bilaterala avtalen. Det totala värdet av de bilaterala avtal som redan slutits överskrider väsentligt den nuvarande importnivån. Detta försvårar givetvis möjligheterna att förhandlingsvägen nå fram till en minskning av denna nivå. Därest regeringen misslyckas med att komma till rätta med denna ohållbara situation och trenden av ständigt minskad svensk tekoandel håller i sig, måste frågan om en globalkvotering allvarligt prövas. Möjligheterna att temporärt vidta en dylik åtgärd finns ju genom den s. k. branschklausulen för mindre länder, vilken är inskriven i /MFA. Regeringen bör alltså ha en hög beredskap för eventuellt införande av globalkvoteringar om angivna mål för produktionsvolymer inte nås. Importrestriktioner skall givetvis så långt möjligt undvikas. I en situation då den svenska tekoindustrins överlevnad står på spel är det dock nödvändigt att vi utnyttjar de möjligheter som inom gällande GATT-regler står oss till buds. Följer vi där angivna bestämmelser lär rimligen inget land kunna drabba oss med repressalieåtgärder. Ytterligare ett avhopp från oppositionspolitiken gäller inställningen från regeringens sida till ursprungsmärkningen av tekovaror. Då skulle den s. k. gränsmodellen tillämpas. ställer man sig däremot avvaktande i det avseendet. Enligt vår mening får ursprungsmärkningen en reell innebörd endast om gränsmodellen tillämpas. De fördelar detta för med sig för den svenska tekoindustrin kommer klart att överväga de nackdelar i form av ökad kontroll och större kostnader som kan bli följden. Dessa kostnader är väl värda att ta, i all synnerhet som de i hög grad kommer att begränsas av att motsvarande kostnader enligt beslutet om märkning vid försäljningstillfället kommer att försvinna. När Eiser och i förstatligades varnade vi från moderat håll för de negativa konsekvenser som detta skulle föra med sig. Vi har dessvärre fått mer än rätt! finns över huvud taget inte längre, och Eiser brottas med ständiga och mycket stora svårigheter. Vad som här inträffat är ett slående bevis för följderna av selektiva åtgärder. Misstagen är legio. Hundratals miljoner har satts in i dessa företag utan att förbättringar av bestående slag har kunnat skönjas. Företag med uppenbart goda framtidsmöjligheter, typ Holma i , har offrats på grund av en missriktad övertro på Eisers överlevnadsmöjligheter. Några större förhoppningar om att nya stödmiljoner skall kunna åstadkomma några positiva förändringar kan man inte hysa. Det är därför nödvändigt att något radikalt och positivt sker i det här sammanhanget. Vi har tidigare från moderat håll föreslagit att en uppdelning av Eiser i mindre enheter bör komma till stånd och en privatisering genomföras. Vi upprepar nu detta förslag. Självfallet bör därvid också möjligheterna för de anställda att överta ägarskapet prövas. Regeringen bör snabbt vidta åtgärder i enlighet härmed. Med anledning av vad som ovan anförts hemställs 1. att avslå regeringens förslag om ett minskat äldrestöd och ökade selektiva stödformer, 2. att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om formerna för äldrestödet, 3. att för /84 anslå 270 milj. kr. 4. att arbetsgivaravgifterna för tekoföretagen för arbetskraft under helt skall slopas, 5. att riktade stödformer skall utgå i enlighet med vad som anges i motionen, 6. att den s. k. gränsmodellen skall tillämpas vid ursprungsmärkningen av tekovaror, 7. att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om kraftiga bötesbelopp för brott mot bestämmelserna i hemtagningssy stemet, 8. att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om hög beredskap när det gäller globalkvotering av tekoimporten, 9. att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om privatisering av Eiserkoncernen. HANS NYHAGE (m)