mot · G702260 · 1983-11-29 00:00:00 — m. fl. Ändrade beskattningsregler för realisationsvinster på bostadsrätter (prop. 1983/84:67) I proposition 1983/84:67 föreslås att realisationsvinster på bostadsrätter skall beskattas oavsett innehavstidens längd. Från vederlaget vid avyttringen skall avdrag medges för ingångsvärdet, vissa kapitaltillskott och kostnader för förbättringsarbeten. Vinstberäkningen skall liksom vara nominell. Förslaget innebär att storleken av den skattepliktiga andelen av vinsten skall bestämmas enligt en påfallande skala. För bostadsrätter som vid avyttringstillfället innehafts skall av vinsten tas till beskattning. För bostadsrätter som förvärvats före föreslås särskilda regler. Någon motsvarighet till de möjligheter till uppskov med beskattningen som finns vid fastighetsförsäljning föreslås inte för bostadsrätterna. Inledningsvis vill vi konstatera att beskattning av realisationsvinster på bostadsrätter måste sättas in i större sammanhang, såväl ett bostadspolitiskt som ett skattepolitiskt. Bostadsrätt är jämte äganderätt och hyresrätt en upplåtelseform för bostäder. Vi har från moderata samlingspartiets sida verkat för ökad valfrihet inom bostadsområdet och därvid velat underlätta möjligheterna att bo såväl med bostadsrätt som med äganderätt. Beklagligtvis har vi ännu inte fått gehör för att liksom flertalet andra västländer skall införa möjligheten till ägarlägenheter i flerfamiljshus. De upplåtelseformer som medför egendomsrätt till bostaden, där bostadsrätt är den numerärt fullständigt dominerande formen för upplåtelse av lägenheter i flerfamiljshus, innebär många fördelar för de boende, främst bättre bostadsmiljö, större inflytande och lägre kostnader. Bostads- och äganderätt innebär dessutom ett samhällsekonomiskt värdefullt sparande. Förutsättningen för att bostadsrättssystemet skall fungera är en väl fungerande marknad. Försök att inskränka och reglera handeln med bostadsrätter måste avvisas. Vid utformningen av skattesystem är det väsentligt att ta hänsyn till vilka konsekvenser detta får för flexibiliteten på bostadsmarknaden. Det är även nödvändigt att erinra om att småhus allt oftare tillhandahålls som bostadsrätt. Detta reser krav på likformighet i realisationsvinstbeskattningen mellan äganderätt och bostadsrätt. Strävan måste vara att på olika sätt jämställa skilda slag av investeringar. F. n. tillämpas tre olika former av realisationsvinstbeskattning. En för aktier och därmed likställda värdepapper, en annan för fastigheter och en tredje för lös egendom, till vilken f. n. även räknas bostadsrätter. Regeringen föreslår nu införandet av en fjärde form av realisationsvinstbeskattning som enbart skulle gälla bostadsrätter. har i sitt betänkande framlagt tre olika metoder för realisationsvinstbeskattning av bostadsrätter. Dessa har benämnts, kanske något oegentligt, aktiemetoden, fastighetsmetoden och den förenklade fastighetsmetoden. Aktiemetoden har praktiska fördelar så till vida att den är enkel att tillämpa, vilket också av regeringen anförts som ett huvudargument för denna metod. Vi har från moderata samlingspartiet i olika sammanhang fört fram krav på att skattesystemet måste förenklas men att förenklingssträvanden inte får tas till intäkt att införa skatteregler som är orättvisa och vars konsekvenser är svåra att överblicka. Den mest väsentliga skillnaden mellan tidigare realisationsvinstregler för bostadsrätter och de nu föreslagna är att skattepliktsandelen snabbt trappats av till för innehav , medan de enligt propositionen kommer att kvarstå vid skattepliktsandel för alla innehav . Redan tidigare fanns det en stor möjlighet att det som upptogs till beskattning inte var någon vinst utan snarare ett resultat av penningvärdeförsämringen. Med det nu föreslagna systemet accentueras detta problem. Detta kan belysas med ett exempel som redovisats av Sveriges bostadsrättsföreningars centralorganisation: Regeringsförslaget kommer nämligen, om det genomförs, att innebära att inkomstskatt behöver betalas även om bostadsrättshavaren inte gjort någon real vinst alls, och faktiskt även om han/hon gjort en real förlust vid försäljning av sin lägenhet. Detta kan illustreras med konkreta fall. Vi antar att två familjer, , köpt var sin bostadsrätt för . Den årliga inflationen är . Familjen A:s bostadsrätt stiger i takt med inflationen dvs. , familjen B:s bostadsrätt . Bostadsrätten säljs efter (x) år (1) 1 1/2 3 1/2 2 672/2 4 026/4 9 672/4 28 697/4 1 1/2 3 1/2 1 090/2 1 593/4 3 439/4 8 061/4 Tabellen visar att trots den nominella prisökningen får familjen inte någon real värdeökning för sin lägenhet. Säljes lägenheten efter 1 1/tas av den nominella reavinsten - dvs. skillnaden mellan den köpeskilling som familjen själv ursprungligen betalar och det pris de får vid försäljningtill beskattning. boendetid sjunker den skattepliktiga delen av den nominella reavinsten till . innehav skall den skattepliktiga delen vara av reavinsten i ali evighet. Dessa belopp får familjen ta upp i sin deklaration som intäkt av kapital och lägga dem ovanpå de normala inkomsterna av tjänst. Skatten i sista kolumnen är beräknad marginalskatt. Ännu värre är situationen för familjen . Kolumn 3 visar hur mycket bostadsrätten sjunkit i värde. Trots detta innebär det nya reavinstförslaget att familjen får betala skatt med de belopp som framgår av sista kolumnen. Bostadsrättshavare - familjen - som behöver sälja sin lägenhet kommer att få betala skatt för en nominell vinst som inte lett till någon real vinst alls. Även de - familjen - som i realiteten gjort en förlust skall betala skatt. Om skatteskillnaderna i det bilagda exemplet framstår som relativt små finns det skäl att erinra om att många bostadsrätter kostar . eller mer snarare än det i exemplet använda . Att man vid realisationsvinstberäkningar måste ta hänsyn till penningvärdets förändring är accepterat vad beträffar fastigheter, där indexuppräkning sker . Utan denna indexmetod hade konsekvenserna för småhusägare varit förödande under den kraftiga inflation som förekom . Skattelagstiftningen måste därför utformas så att den inte får orimliga konsekvenser i händelse av hög inflation. Detta innebär att realisationsvinstbeskattningen på bostadsrätter inte kan basera sig på nominella värden utan på reala vinster. redovisar två metoder för beskattning med indexuppräkning, dels fastighetsmetoden, dels den förenklade fastighetsmetoden. har därvid i princip förordat fastighetsmetoden men konstaterat att tillämpning av denna skulle bli komplicerad främst eftersom man i realiteten skulle betrakta bostadsrättsinnehavare som en delägare i fastigheten. Såväl föreningens nettoskuldsättning som förbättringskostnader skulle behöva tas med vid beräkningar av underlaget för indexuppräkning. kom därför att förorda något som kallades den förenklade fastighetsmetoden. Av de remissinstanser som förordat någon metod har de flesta förordat antingen fastighetsmetoden eller den förenklade fastighetsmetoden. Bland dessa märks främst de remissinstanser som har direkt erfarenhet av bostadsmarknaden. Visserligen är de båda fastighetsmetoderna mer komplicerade än aktiemetoden, men man skall inte överdriva skillnaderna. Även vid aktiemetoden medges avdrag för såväl förbättringskostnader och kostnader för s. k. värdehöjande reparationer som för kapitaltillskott. Medel för den inre reparationsfonden räknas även vid denna metod av från både försäljningsintäkt och ingångsvärde. Det är endast några få ytterligare uppgifter som bostadsrättssäljare behöver uppge om fastighetsmetoden skulle väljas. Mycket talar således för en fastighetsmetod, som ger ett likartat beskattningssystem för både bostadsrätt och äganderätt - vilket är att föredra. Ur praktisk synpunkt uppstår emellertid problem som uppmärksammats av flera remissinstanser beträffande möjligheten att skaffa fram alla uppgifter både för den enskilde bostadsrättsinnehavarens kostnader för förbättringar och för föreningens ekonomiska situation vid ett flertal tillfällen fr. o. m. . Vi anser att möjligheten till utsträckta övergångsbestämmelser bör undersökas för att minska praktiska problem av ovan berört slag. Som vi tidigare påpekat måste målsättningen vara att bostäder med olika upplåtelseformer skall beskattas lika. Vi förordar därför att en metod som överensstämmer med realisationsvinstbeskattning av fastigheter införs även för bostadsrätter. Därvid bör man även pröva om de nuvarande indexeringsreglerna, som ej tillåter uppräkning , kan ändras för att minska effekten för dem som gjort förvärv av hög inflation. Vidare bör man undersöka om realisationsvinstbeskattningen kan förenklas utan att principen om rättvis beskattning eftersätts. En annan allvarlig brist med regeringens förslag är bristen på uppskovsregler. Sådana är väsentliga för att underlätta rörligheten på bostadsmarknaden och på arbetsmarknaden. Dagens samhälle ställer allt oftare krav på individer och familjer att byta bostadsort. Nyproduktionen svarar för en liten andel av det totala bostadsbeståndet, något som kan förväntas bestå under åtminstone . Detta förhållande gör att rörligheten på bostadsmarknaden måste underlättas. Endast på detta sätt kan bostadskonsumenternas önskemål tillgodoses inom nuvarande bestånd. Föreliggande förslag till realisationsvinstbeskattning av bostadsrätter skulle allvarligt förhindra en nödvändig omsättning av bostadsrättslägenheter. Möjligheten att få uppskov med realisationsvinstbeskattning vid förvärv av ny fastighet har funnits beträffande vissa former av försäljningar av fastigheter och vid alla former av försäljning fr. o. m. Beträffande fastighetsinnehav behöver man således inte erlägga någon realisationsvinst förrän man permanent avyttrar sitt fastighetsägande. Denna möjlighet har inte tidigare funnits beträffande bostadsrätter, men beskattningen har å andra sidan endast gällt innehav än . Om beskattningen också av bostadsrätter görs evig förvärras problemen. Bostadsrättsinnehavare som tvingas avyttra en bostad på en ort för att köpa en likvärdig bostad för samma pris på en annan ort skulle likväl få erlägga skatt på en del av bostadsrättens värdeökning. Många bostadsrättsinnehavare som, kanske efter en utökning av familjen, önskar skaffa sig en större bostadsrätt skulle likaså behöva betala realisationsvinstskatt trots att man måste erlägga mer för den nya bostadsrätten än man erhöll för den gamla. Dessa två exempel visar tydligt hur orimligt det är att inte ha någon uppskovsregel. Naturligtvis måste uppskovsreglerna också utformas på ett sådant sätt att det blir möjligt att efter försäljning av en bostadsrätt förvärva en fastighet eller tvärtom. Det finns såsom tidigare påpekats ingen anledning att göra några konstlade skiljelinjer mellan innehav av fastighet och innehav av bostadsrätt. Man bör också betänka att antalet uppskovsfall skulle sjunka väsentligt om endast reala vinster beskattas. Sammanfattningsvis bör påpekas att skattepolitiken på bostadsområdet måste grundas på principen om lika beskattning av olika ägandeformer samt på ett system som möjliggör den nödvändiga rörligheten på bostadsmarknaden till gagn för välstånd och välbefinnande. Med stöd av ovanstående hemställer vi 1. att avslår proposition 1983/84:67, 2. att hos regeringen begär förslag om samordnad realisationsvinstbeskattning i enlighet med vad som framförts i motionen. () () ()