ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G6021812 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1812 m. fl. Samordnade stödformer avseende handikappads utnyttjande av egen bil Bilen är för både handikappade och icke handikappade ett viktigt hjälpmedel för persontransporter. Den färdtjänst som finns har ofta sådana begränsningar att egen bil för många handikappade ger större möjligheter att delta i samhället och leva som alla andra. Två skäl talar för att bibehålla och bygga ut bilstödet som komplement och alternativ till den allmänna färdtjänsten. Egen bil ger handikappade större rörlighet och ett oberoende som färdtjänsten inte kan ge. Egen bil medför dessutom redan vid en måttlig resevolym lägre samhällskostnader än färdtjänsten. Dagens bilstöd har många brister. Praktiskt taget allt stöd riktar sig enbart till förvärvsarbetande. Bilkostnaderna prövas i flera olika sammanhang. Flera statliga och kommunala myndigheter är inblandade i olika delar av bilstödet. Regelsystemen är inte samordnade, vilket ger påtagligt egendomliga effekter för den enskilde. Folkpartiregeringen tillsatte därför en kommitté, bilstödskommittén, för att närmare behandla dessa frågor och lägga fram förslag till förenklingar. Kommittén har efter utredningsarbetet lagt fram ett betänkande med förslag till nytt bilstöd för handikappade. Ännu har regeringen inte låtit förslagen behandlas av , eller självt lagt fram förslag grundade på kommitténs betänkande. Det är viktigt att avbyråkratisera och förenkla. Det är särskilt viktigt att handikappade fullt ut effektivt kan utnyttja de stödformer som finns och kommer i åtnjutande av former som är ändamålsenliga och inte i onödan tillkrånglade. fyra grundläggande nya förslag till stöd är Kreditgaranti för inköp av ny bil Kapitalkostnadsbidrag som är inkomstprövat Driftbidrag för merkostnader och Bidrag till specialutrustning som kan vara nödvändig och bör ligga till grund för ett snart beslut till gagn för handikappade i samhället. Det råder en betydande otålighet hos många handikappade över att det gått mycket utan att några reformer för bilstödet beslutats. Det är därför angeläget att regeringen snabbt förelägger förslag så att välmotiverad förändring kan ske. Vi hemställer mot bakgrund av vad som anförts i motionen att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad som i bilstödskommitténs betänkande och motionen föreslagits och hemställer om proposition grundad på dessa förslag. () ()
mot · G6021813 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1813 Viss ändring i lagen om allmän försäkring Vid inkomst av jordbruksfastighet och rörelse kan den beräknas som Aeller B-inkomst vid beräkning av statlig inkomstskatt. Har inkomsttagaren varit verksam i förvärvskällan ej i blott ringa omfattning, är inkomsten att betrakta som A-inkomst. Härav följer att egenavgifter skall erläggas. Vad gäller lagen om allmän försäkring görs bedömningen så, att vissa ägare kan drabbas trots att verksamheten måste betraktas som ringa. Trots att det enligt lagen om statlig inkomstskatt SIL 9 § 3 mom. andra stycket anses vara B-inkomst kan det vara en brukad fastighet enligt lagen om allmän försäkring, varvid folkpensionsavgift, delpensionsavgift och tilläggspensionsavgift uttages. Detta skall då ses mot bakgrund av att beloppet först beksattas hos den av makarna som har den största A-inkomsten. Ex. Tre syskon äger en jordbruksfastighet, en av dem brukar densamma medan de andra är passiva ägare. Delpensions-, folkpensions- och tilläggspensionsavgift påföres de två passiva ägarna för t. ex. arrendeinkomster och rotpostförsäljningar på grund av att en av delägarna till fastigheten brukar densamma. I de fall även den tredje är passiv påföres ingen av delägarna avgifter. Denna effekt drabbar många skattskyldiga på grund av att någon av delägarna är aktiv och sköter fastigheten. Det förhållandet att fastigheten sköts av en aktiv delägare borde inte medföra dessa effekter, utan detta måste snarare ses som positivt. En översyn av lagen om allmän försäkring är därför motiverad på denna punkt. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande behov av förändringar i lagen om allmän försäkring.
mot · G6021814 · 1983-01-25 00:00:00 — m. fl. Rätten till ATP grundas på inkomst av förvärvsarbete den försäkrade är . Undantag enligt lagstiftningen är år då den försäkrade erhållit förtidspension eller hel ålderspension. Många handikappade uppbär hel pension men deltar ändå i produktionen genom helt förvärvsarbete, ofta inom skyddat arbete. För detta erhålles lön enligt avtal och pensionsförmånen samordnas med utbetald lön. Den anställde erhåller dock inga ATP-poäng eftersom han har hel pension. Vi anser det rimligt att människor i arbete behandlas likvärdigt i detta sammanhang och föreslår en översyn av lagen om pensionsgrundande inkomst med syfte att ge handikappade möjligheter till pensionspoäng vid förvärvsarbete . Mot bakgrund av ovanstående föreslår vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående en översyn av lagen om pensionsgrundande inkomst. () ()
mot · G6021815 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1815 m. fl. Den som är sjukförsäkrad som hemmamake har en sjukpenning av . Den är skattefri och inte ATP-grundande. Genom komplettering med frivillig sjukpenningförsäkring (sjukpenningtillägg) kan hemmamake erhålla sammanlagt högst . Inte heller sjukpenningtillägget är beskattat eller ATP-grundande. De nämnda beloppen har gällt då de höjdes från 6 resp. . De nämnda nu giltiga beloppen är självfallet alldeles för små för att fylla någon mera meningsfull funktion. Så är t. ex. . per dag rimligen inte tillräckligt att betala en hemsamarit med, än mindre räcker . Inom föräldraförsäkringen gäller en s. k. garantinivå på . I varje fall - inkl. sjukpenningtillägg - borde högsta sjukpenningen för hemmamakeförsäkrad motsvara beloppet för föräldraförsäkringens garantinivå. Om ATP- och skattereglerna skall vara desamma kan diskuteras. har i uppdrag att bl. a. utreda den här aktualiserade frågan. Utredningsarbetet jämte remissbehandling kan emellertid ta . Hemmamakesjukpenningen och sjukpenningtillägget har redan värdemässigt urholkats alltför mycket. Vi anser det därför vara angeläget att regeringen skyndsamt lämnar förslag om en höjning av hemmamakesjukpenningen inom frivilligförsäkringens ram. Med stöd av ovan anförda hemställer vi att hos regeringen anhåller om förslag till höjning av hemmamakesjukpenningen inom frivilligförsäkringens ram till samma nivå som föräldraförsäkringens grundbelopp. () () () () () ()
mot · G6021816 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1816 m. fl. De flesta trafikföretagen i landet tillämpar numera månadskortsprincipen för resor till och från gymnasiet. Detta har medfört lägre taxor och torde ha inneburit stora vinster i statens utgifter för resebidragen. Det är emellertid möjligt att, enligt en referenstaxa, få ett betydligt högre belopp i resebidrag. En del länsbolag tar därför ut maximalt belopp enligt referenstaxan och kallar gymnasieresorna för specialtransporter. Länsbolagen kan skaffa fullmakt från eleverna och därmed tillfaller resebidraget bolaget. Det länsbolag som inte tillämpar detta går naturligtvis miste om betydande belopp. Å andra sidan kräver systemet med fullmakter en stor administration, och det är synnerligen olyckligt om varje länsbolag skulle behöva bygga upp en separat administration för ett maximalt utnyttjande av resebidragen. Vi anser därför att regelsystemet borde ses över i syfte att hitta ett nytt system för resebidragen som bättre överensstämmer med dagens situation för gymnasieelevernas resekostnader. I detta sammanhang vill vi också påpeka det orimliga i att de flesta gymnasieelever behöver lösa fem månadskort på höstterminen och sex på vårterminen, medan bestämmelserna för resebidragen endast medger ersättning för nio månadskort på ett läsår. Det är återigen en regel som inte anpassats till de nya förhållanden som uppstått utan lever kvar från terminskortens dagar. Det är inte rimligt att de elever som inte bor på gymnasieorten genom månadskortens tillkomst har fått en försämring genom att de själva får bära en del av resekostnaden på grund av förlegade regler om antalet månader detta trots att statens kostnader för resetilläggssystemet torde ha minskat avsevärt i och med länsbolagens och månadskortens tillkomst. Denna fråga har varit föremål för motioner i , 1977/78 och 1981/82. Dessa har avslagits med hänsyn till att CSN och förutsattes komma överens med trafikbolagen om en lösning. Detta har uppenbarligen inte lyckats. I sitt betänkande 1981/82:8 avstyrkte SfU motionsförslagen om ändringar och översyn av resetilläggssystemet och hänvisade till att CSN () har förutskickat ett förslag till ändring med hänsyn till ändrade förutsättningar. I årets budgetproposition konstateras att CSN lade fram ett sådant förslag om vissa regeländringar och förenklingar. a. föreslås just en regeländring om antalet månader. Det framgår inte av propositionen om CSN också uppmärksammat systemet med fullmakter för att kunna ta ut högre bidrag än månadskortskostnad. Av propositionen framgår att departementschefen önskar överlägga med och och därefter återkomma till . Vi ser det som angeläget att de i motionen framförda synpunkterna beaktas i dessa överläggningar och i kommande förslag till . Med stöd av ovanstående hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om gymnasieelevernas resetillägg. () () () ()
mot · G6021818 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1818 m. fl. Ersättningen genom sjukförsäkringen för borttagande av generande hårväxt Epilering är en behandling där man tar bort generande hårväxt. Denna behandling rör till kvinnor som av olika omständigheter har generande hårväxt i ansiktet eller på halsen. Denna hårväxt kan vara medfödd, men ofta inträder den i samband med graviditet, p-pillerätande eller annan typ av hormonbehandling. Många av kvinnorna som drabbas av detta lider stora psykiska besvär av det. Enligt lagen om sjukvårdande behandling kan träffa avtal med enskild hudterapeut om epilering. Då faller behandlingen under allmänna sjukförsäkringslagen och patienten betalar . per behandling - resten bistår sjukförsäkringen med. I föreskrifter för tillämpningen av lagen har man beslutat att sjukvårdande behandling (inom vilket epilering räknas) endast kan ges med en behandling per dag. Det är förståeligt med tanke på t. ex. sjukgymnastik, som vanligen utgör sjukvårdande behandling och som man ju knappast kan utföra mer än en gång per dag. De olika metoderna för epilation - nålepilation eller elektronisk pincett är behandlingar som med fördel kan utföras vid mer än ett behandlingstillfälle per dag. Det skulle i själva verket medföra stora besparingar för samhället om man kunde göra detta. Följande exempel illustrerar denna besparing: är ett samhälle i som ligger från . En kvinna boende där har fått remiss för epilering. Enligt dagens bestämmelser får hon fara x 2 för 10-15 minuters behandling. Det innebär att man kan behandla 1/41/3 av överläppen, och att det alltså kan ta upp till 3-4 gånger att behandla hela överläppen. Eftersom ett enda skäggstrå behöver minst 5-15 behandlingar för att förstöras är det en orimlig behandlingssituation för patienter med långa avstånd. Behöver hon dessutom behandling på hakan tar det 4-6 gånger innan den är klar i en första omgång. Har kvinnan dessutom skäggväxt på kinderna kan det behövas ca 25 behandlingar innan ansiktet har befriats från hårväxten den allra första omgången. Det blir onödiga kostnader för samhället, som betalar ersättning för resor fram och tillbaka i samband med behandlingen. För den enskilde uppstår dessutom kostnader i form av förlorad arbetsförtjänst, barnpassning m. m. som också i perspektivet 10-15 minutersbehandling förefaller orimliga. Enligt vår mening bör föreskrifter ändras så, att epilation inte jämställs med exempelvis sjukgymnastik. Epilation bör, såväl ur humanitär som ur samhällsekonomisk synpunkt kunna få utföras vid ett flertal (3-4) tillfälllen per dag. Mot bakgrund av ovanstående föreslår vi att uttalar sig för att föreskrifter ändras i enlighet med vad i motionen anförts. () ()
mot · G6021819 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1819 Arbetstiden för anställda i vårdyrken I arbetsmiljölagen stadgas att minderåriga skall ha 11 timmars dygnsvila. Minderårig är den som ej fyllt . I vårdyrkena särskilt på sjukhusen innefattar ofta det ordinarie arbetsschemat arbetspass som slutar och att nästa börjar . Det är vanligt att elever som genomgått vårdyrkesutbildning och därmed blivit behöriga att arbeta som undersköterskor bara är när utbildningen avslutas. Det är naturligtvis ytterst angeläget för dem att få börja det arbete de har utbildats för . Det är på samma sätt viktigt för arbetsgivarna att få tillgång till utbildad arbetskraft. Det finns möjlighet att få dispens hos arbetarskyddsstyrelsen men handläggningen har tagit mycket . Det finns exempel på att sådana dispensansökningar som avsett medgivande för 17-åringar att arbeta tagit från ansökningstillfället till svaret med bifall från arbetarskyddsstyrelsen. Det finns risk för att så långa väntetider medför att de arbetssökande söker sig till andra arbetsområden eller - mer sannolikt i nuvarande arbetsmarknadssituation - blir arbetslösa. Samma problem har uppstått när landstingen har ställt upp och ordnat ungdomsplatser. Även i sådana fall kan det vara svårt att alltid göra undantag från det som är normala arbetstider på många vårdarbetsplatser. Mot bakgrund av vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att åtgärder bör vidtas för att snabbt kunna avgöra dispensärenden gällande 17-åringars dygnsarbetstid.
mot · G602182 · 1983-01-10 00:00:00 — Samverkan mellan arbete och kapital är en väsentlig kraftkälla inom allt företagande. Medbestämmande om arbetslivets villkor, liksom om förhållandena på den egna arbetsplatsen, är ju självklarheter som inte kan ifrågasättas. överlämnade, då medbestämmandelagstiftningen antogs, åt arbetsmarknadens parter att komplettera lagens bestämmelser med centrala avtal. Detta har lett till en olycklig anknytning till centrala löntagarkollektiv såvitt avser utvecklingen av medbestämmanderättens innehåll. Erfarenheter från arbetslivet, främst från små och medelstora företag, visar att medbestämmandet kan utvecklas till en rik och varierande kraftkälla om ansvaret för utformningen av medbestämmandet överlämnas till arbetsgivarparten och arbetstagarparten inom företagets ram. För att berika och utveckla medbestämmanderätten är det nödvändigt att erbjuda arbetsmarknaden alternativa lösningar. Det är då viktigt att sådana alternativ är tillämpliga på små och medelstora företag. Tvekan kan inte gärna råda om att arbetsgivarparten är bäst ägnad att ansvara för företagsledning och planering. I syfte att åstadkomma former som gör det möjligt att etablera företagsbaserade bestämmandeformer borde det vara möjligt att mellan arbetstagarpart och arbetsgivare träffa ett avtal om hur företaget skall förvaltas; vilka mål som skall uppnås med företagets förvaltning; och under vilka övriga omständigheter företagets rörelse skall bedrivas. Innebörden av att ett sådant avtal träffades skulle vara dels att företagsledningen fick fria händer att förvalta företaget inom den ram avtalet utgjorde utan att medbestämmandelagens många detaljföreskrifter skulle iakttas, dels att arbetstagarparten skulle, oberoende av om lagens villkor i övrigt är för handen, beredas tillträde till deltagande i företagets förvaltning genom medverkan i företagets styrelse. Ett sådant avtal skulle göras tidsbundet. Om ett avtal träffades för t. ex. skulle arbetsgivarsidan först under det tredje året av avtalsperioden behöva uppta nya förhandlingar med arbetstagarpart om den fortsatta utvecklingen av företaget för den kommande treårsperioden osv. Företagsledningen skulle således inom ramen för en avtalad regeringsförklaring få relativt fria händer att driva företaget vidare. Om arbetstagarparten ansåg att förvaltningen av företaget gick utanför regeringsförklaringen skulle arbetstagarparten äga påkalla att avtalet upphör att gälla varigenom medbestämmandelagens detaljregler åter I händelse av motsatta meningar härom kunde skiljedom tillgripas. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att hos regeringen hemställer att motionen överlämnas till arbetsrättskommittén för övervägande och förslag.
mot · G6021822 · 1983-01-26 00:00:00 — Motion 1982/83:1822 och för de synskadade diabetikerna Situationen för de diabetessynskadade är mycket besvärande. inträffar 400-500 nya fall av diabetesblindhet. Vårdkön uppgår enligt till ca 1 200 diabetessynskadade. gjordes endast 200 behandlande operationer. De långa väntetiderna är mycket pressande och en hel del patienter har därför på egen bekostnad sökt vård i utlandet, främst då i . Ändå finns i nya behandlingsmetoder som gjort att patienter med starkt nedsatt syn har kunnat återfå sin syn. Den nya metoden glaskroppskirurgi kan emellertid utföras endast på ett fåtal ställen i landet. Enligt uppgifter hade gjorts omkring 1 000 operationer vid sjukkliniker. Från läkarhåll har bedömningen gjorts att det behövs ca 500 operationer . Glaskroppskirurgi innebär en helt ny operationsteknik med nya instrument. Detta kräver både utbildning och resurser. I finns möjligheter att vidareutbilda läkare i glaskroppskirurgi. F. n. pågår en utredning på uppdrag i vad gäller de diabetesblindas vårdbehov och tillgängliga resurser. Ett sektorsprogram för synvården har aviserats . När det gäller glaskroppskirurgin utreds denna behandlingsform i särskild ordning inom . Det är angeläget att ett åtgärdsprogram för de synskadade diabetikerna presenteras . I det sammanhanget är det angeläget att nya metoder som glaskroppskirurgin särskilt uppmärksammas. Det är också angeläget att tillse att det blir en jämn geografisk fördelning av resurserna så att långa resor undviks för de vårdbehövande. Med stöd av vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen begär att ett åtgärdsprogram presenteras för de synskadade diabetikerna. () () 1* 1982/83. 3 sami Nr 1821-1829
mot · G6021824 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1824 m. fl. Minskning av statsbidraget till barnomsorgen 7 till proposition 1982/83:100 aviseras förslag under innevarande år om nya regler för statsbidraget till barnomsorgen. I avvaktan på detta förslag bör enligt vår mening bidraget till driften av förskolor och fritidshem för /84 beräknas till ett i jämförelse med regeringens förslag 300 milj. kr. Med stöd av det anförda hemställs att för /84 under F1 i bil. 7 till budgetpropositionen, Bidrag till driften av förskolor och fritidshem, beslutar anslå 4 . () () () () () () () () () ()
mot · G6021825 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1825 Tredje vice talmannen och av ögonläkarutbildningen skulle ytterligare omkring 500 diabetiker i vårt land behöva opereras för att undgå att bli blinda. Det är som regel unga människor som, om de kunde opereras , skulle få behålla sin syn eller få den tillbaka. I stor utsträckning blir dessa nu i stället förtidspensionerade. Om vi hade resurser att operera alla dessa unga diabetiker skulle det kosta samhället ca 15 milj. kr. Denna summa skall då jämföras med 30 milj. kr., som det kostar samhället för t. ex. handikappersättning och förtidspensioner, om ytterligare 650 människor drabbas av här omnämnda synskador . Just nu torde vi dessutom ha ett uppdämt behov av ca 2 000 patienter, som borde få genomgå sådana ögonoperationer. Ytterst få svenska ögonkirurger är utbildade i denna operationsteknik, kallad vitrektomi. Utomlands är tekniken dock väl utvecklad. Få av våra svenska sjukhus har också erforderlig utrustning. Utbildningen av ögonläkare borde därför ses över och sjukvårdshuvudmännen rekommenderas att skaffa den utrustning som behövs för att kunna operera främst diabetiker. Härigenom skulle många besparas onödigt lidande och ej heller behöva förtidspensioneras. Med anledning av vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär att en översyn av ögonläkärutbildningen kommer till stånd enligt de riktlinjer som framförts i motionen.
mot · G6021826 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1826 och verksamheten för yngre skolbarn Enligt beslut vid regeringssammanträde , Dir. 1982:77, skall en kommitté se över frågor om fritidsverksamhetens innehåll, organisation och samordning med övrig verksamhet. Enligt direktiven skall kommitténs arbete ske mot bakgrund av behovet av ett bättre utnyttjande av befintliga resurser inom olika kommunala verksamheter för barn och ungdom, och förslag bör ges med denna inriktning. Dessutom bör kommittén särskilt överväga i vilka former samverkan mellan fritidshem och skola skall ske, liksom vilka möjligheter till samarbete med andra kommunala förvaltningar och frivilliga organisationer som finns. Det är väsentligt att samverkan och samordning av de resurser som finns i en kommun för barn och ungdom kommer till stånd. Detta skulle också underlätta ett genomförande av den samlade skoldagen. För detta krävs samverkan mellan olika personalkategorier och samutnyttjande av lokaler. Det krävs samverkan och samordning mellan skola och fritidshem och olika typer av fritidsverksamhet och föreningsverksamhet i både enskild och regi. En ändring av huvudmannaskapet för fritidshemmen skulle förmodligen underlätta samarbete mellan olika personalkategorier och samutnyttjande av lokaler och därmed underlätta genomförandet av den samlade skoldagen. Den ovan nämnda kommittén bör därför få i tilläggsdirektiv att utreda om en överföring av huvudmannaskapet för fritidshemmen till skolan eller ett delat huvudmannaskap skulle kunna medföra ett smidigare genomförande av den samlade skoldagen och bättre förutsättningar för en meningsfull fritid för barn och ungdom. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär tilläggsdirektiv för kommittén för översyn av fritidshemsverksamheten för yngre skolbarn i enlighet med vad i motionen anförts. () ()
mot · G6021829 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1829 m. fl. Kostens betydelse för hälsan är väl känd. Kostrådgivning har varit av central betydelse vid behandling och rehabilitering av exempelvis diabetes och njursjukdomar. har också många samband blivit kända mellan kost och flera av våra vanligaste folksjukdomar. Sambandet med hjärt- och kärlsjukdomar liksom med cancer är sådana exempel. Tyvärr har ibland förekommit uppgifter om samband mellan vissa livsmedel och vissa sjukdomsgrupper som senare visat sig felaktiga. Massmedia har förstärkt konsekvenserna av sådana bristfälliga eller felaktiga uppgifter. Tvärsäkra påståenden om vissa livsmedels betydelse har snarare skapat misstro hos allmänheten än om kostupplysningen från början varit helt genomtänkt. I den nya hälso- och sjukvårdslagen betonas nödvändigheten av att arbeta förebyggande såväl inom som utom sjukvården. Kostrådgivningen är här av oerhört central betydelse särskilt mot bakgrund av att de vetenskapliga erfarenheterna mellan kost och hälsa har utvecklats starkt . Mot denna bakgrund finns anledning att utveckla ett handlingsprogram för kostrådgivning, utveckling av dietisternas funktion inom och utom sjukvården och av att i den förebyggande hälsovården ta bättre vara på de vetenskapliga erfarenheterna av olika samband mellan kost och hälsa. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen beträffande behovet av ett samhälleligt handlingsprogram för kostrådgivning och utveckling av dietisternas funktion inom och utom sjukvården. () () minab/gotmb 1983 73573