mot · G702229 · 1983-11-24 00:00:00 — m. fl. Förslag till ny lagstiftning på kärnenergiområdet (prop. 1983/84:60) kommunisterna anser att mycket mera bestämda och preciserade regler för den fortsatta kärnkraftsdriften i vårt land måste komma till uttryck i lagstiftningen. Om den tidigare lagstiftningen syftade till att underlätta utvecklingen och införandet av kärnkraft, så borde 1980-talets lagstiftning, i ljuset av vad vi nu vet och mot bakgrund av folkomröstningsresultat och riksdagsbeslut, syfta till att hålla tillbaka vidare kärnkraftsutbyggnad och underlätta avställning och avveckling. Ingenting av detta tillgodoses i det framlagda lagförslaget. Det utgör en samordning och viss strukturering av befintliga lagar, men ingen skärpning i fråga om viktiga områden som tillståndsgivning, laddningstillstånd, avfallshantering, export av kärnkraftsteknologi, sambandet kärnkraftkärnvapen och kostnader för avveckling och rivning av kärnkraftsanläggningar. I atomlagstiftningskommittén (SOU 1983:9) har det inte gått att få gehör för strängare och mera långtgående krav. Följdriktigt har kritik riktats mot förslaget från kommittén, t. ex. från hovrätten för , som i remissvar skriver: Såväl i materiellt som i formellt avseende är reforminnehållet ganska tunt och vidare: Förslaget bör ses som ett gott underlag för en fortsatt, mera fullständig samordning av regelsystemet inom kärnenergiområdet. Även ett yttrande från , juridiska fakultetsnämnden, förtjänar att citeras: Det förefaller som om utredningen menar att kärnenergifrågor inte kräver särskilt sträng och detaljerad lagstiftning. Vpk instämmer i dessa omdömen. Det är vpk:s mening att kärnkraften bör avvecklas i . Partiet tar fasta på formuleringen i riksdagsbeslutet om att högst tolv reaktorer skall tas i drift i vårt land. De två snart färdiga reaktorerna och 3 skall därför enligt vpk :s mening inre laddas. De behövs inte, eftersom det redan är svårt att placera all producerad elkraft i det svenska energisystemet. Detta överskott utgör också en effektiv spärr mot införandet av andra energikällor, t. ex. naturgas och vindkraft. Inte heller andra typer av reaktorer, t. ex. värmereaktorn , skall få förekomma i enligt folkomröstningsresultat och riksdagsbeslut. Vpk har tidigare framfört att den laddning av fyra reaktorer, som beviljats med stöd av villkorslagen, är olaglig. Varken då eller nu kunde eller kan en helt säker förvaringsmetod garanteras. Ingen kan heller påstå att någon helt säker eller säker förvaringsmetod är möjlig att utveckla. Eftersom den nya lagen som villkor för laddning kräver ett program för den forsknings- och utvecklingsverksamhet som behövs för att i reaktorn använt kärnbränsle och radioaktivt avfall som härrör från detta skall kunna hanteras och slutförvaras på ett säkert sätt (lagen 6 §, p. 2), borde det enligt vpk:s mening inte heller vara möjligt att ladda de två återstående reaktorerna med stöd av den nya lagen. Detta under förutsättning att man inte på nytt vill begå ett lagbrott. Beträffande de redan laddade reaktorerna bör det för deras fortsatta drift övervägas om inte ett system med begränsad tid av tillstånden skall införas. Sådant tillstånd kan då omprövas, och tillstånden dras in om så behövs. Vpk avser att återkomma i denna fråga. Informations- och prövningsförfarandet vid tillkomst av kärnteknisk anläggning har ingående diskuterat frågan om informations- och prövningsförfarandet vid tillkomst av kärnteknisk anläggning. Den nuvarande ordningen är klart otillfredsställande. Även om ett fåtal sådana anläggningar kommer att bli aktuella är det nödvändigt att en samordning av lagstiftningen på detta område kommer till stånd. Tvärtemot vad som påstås i propositionen visar prövningen av slutförvar av reaktoravfall, SFR, utanför Forsmark, att de skilda prövningsförfarandena var en klar olägenhet. Vid den kommunala debatten om frågan att använda kommunalt veto, enligt byggnadslagen 136 a §, kan inte frågor om strålskydd och annan radioaktiv påverkan tas upp. Därför bör bestämmelser om samordning av prövning ingå i lagen, oavsett den översyn av byggnadslagen som pågår. måste självt ta hand om sitt använda kärnbränsle och förvara det så säkert som möjligt. Mot bakgrund av de risker som all hantering, transport och förvaring av kärnämnen och kärnavfall innebär, måste all sådan verksamhet inskränkas så mycket som möjligt. Det betyder att all upparbetning av använt bränsle från de svenska kärnkraftsverken måste förbjudas. Det är inte bara fråga om radioaktivitet och strålningsrisker, där ständigt nya rapporter från Windscale och La Hague visar att säkerheten är under all kritik. Det är också en fråga om sambandet kärnkraft-kärnvapen, där upparbetat bränsle från civila reaktorer alltmer framstår som en viktig råvara för framställning av vapenplutonium. bör inte i något sammanhang bidra till att anskaffning av plutonium för vapenändamål underlättas. Ett klart uttalat förbud mot export av använt kärnbränsle och all slags upparbetning bör införas i lagen. Alla sådana avtal med och bör sägas upp med det snaraste. Ett annat område inom avfallshanteringen som måste uppmärksammas är lokaliseringen av slutförvar. Som redan nämnts, anser vpk att självt skall ta hand om och förvara sitt använda kärnbränsle i oupparbetat skick. Det gäller också andra typer av låg- och medelaktivt avfall. Det krav som måste ställas på slutförvaren är att dessa möjliggör inspektion och ingripanden om något oförutsett skulle inträffa. När kravet skall uppges är omöjligt att ange. Men det enda slutförvar i , som fattats beslut om och där byggnadsarbetena är i full gång det tidigare nämnda SFR utanför Forsmark är lokaliserat under havsbotten. Detta strider mot såväl internationell rätt som den nya lagens formulering om slutförvaring på ett säkert sätt. Lagen behöver här skärpas och en bestämmelse om förbud mot slutförvar under havsytan införas. Det svenska kärnkraftsprogrammet skall vara avslutat . Den svenska kärnkraftsindustrin kan därför inte räkna med någon inhemsk marknad. Men också på detta område måste sambandet kärnkraftkärnvapen uppmärksammas. Varje utbyggnad av civil kärnkraft öppnar möjligheter till vapenproduktion på kortare eller . Det förtjänar att påpekas, att den största drivkraften bakom det svenska kärnkraftsprogrammet ursprungligen var önskan att säkra möjligheterna för ett svenskt atomvapen. satsar den svenska kärnkraftsindustrin i stor omfattning på en betydande export. Den bör enligt vpk:s mening hindras genom att ett totalförbud för sådan export införs i lagen. Både i kommittébetänkandet och i propositionen görs jämförelser med krigsmaterielexporten. Men här finns en grundläggande skillnad. Så gott som hela svenska folket ställer sig bakom ett nationellt försvar och godtar därmed en vapenproduktion i landet och också en viss begränsad export. Men lika många säger nej till kärnkraft, vill minimera all verksamhet inom området och är motståndare till att försöker etablera sig som försäljare av utrustning och teknologi. Det stärker ytterligare kravet om ett exportförbud. Reglering av kärnkraftens avveckling I riksdagsbeslutet fastslogs att antalet reaktorer i skulle vara högst tolv och att den sista reaktorn skulle tas ur drift . Majoriteten i atomlagstiftningskommittén har inte velat ta in detta beslut i förslaget till ny lag. Inte heller i den nu föreliggande propositionen har regeringen velat göra denna markering i lagstiftningen. Men alltsedan folkomröstningen och det efterföljande riksdagsbeslutet har kärnkraftsintressenterna bedrivit en omfattande kampanj för att förändra besluten och fortsätta kärnkraftsutbyggnaden i . Det är därför enligt vpk:s mening i högsta grad motiverat att kärnkraftens avveckling regleras i lag. Detta är så mycket enklare, eftersom det enligt både kommitténs och regeringens uppfattning inte föreligger några lagtekniska hinder för att införa en sådan bestämmelse. Uran till godtagbara priser för det begränsade, svenska kämkraftsprogrammet finns att köpa på världsmarknaden. Det finns därför inte någon som helst anledning att bedriva prospektering efter uran eller påbörja uranbrytning i . Vårt land bör inte heller etablera sig som exportör med tanke på alla negativa effekter som en uranutvinning medför och den även här ökande risken för kärnvapenspridning. Ett förbud mot uranprospektering och uranbrytning bör därför införas i lagen. Med hänvisning till det anförda yrkas 1. att uttalar sig för a) att laddning av reaktorerna och 3 inte bör medges samt b) att kärnvärmereaktorn eller andra typer av reaktorer inte bör införas i det svenska energisystemet, 2. att beslutar att avslå proposition 1983/84:60 och hos regeringen hemställer om ett nytt lagförslag med skärpta och mera precisa bestämmelser innefattande: a) bestämmelser om samordning av information och prövning vid tillkomst av kärnteknisk anläggning, b) förbud mot upparbetning och export av använt kärnbränsle, c) förbud mot slutförvar under havsytan, d) totalförbud mot export av utrustning och teknologi på kärnkraftsområdet, e) reglering av antalet reaktorer till högst 12 och tid för sista avstängning , 0 förbud mot uranprospektering och uranbrytning. (vpk) (vpk) H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)