mot · G6022132 · 1983-01-25 00:00:00 — m. fl. De mindre och medelstora företagen, dvs. företag med färre anställda än 200 - i dagligt tal kallade småföretag - utgör av antalet företag i landet och svarar för närmare hälften av den totala sysselsättningen. Tekniska innovationer och nya affärsidéer har ofta sitt utsprung i små företag. Småföretagen har med andra ord stor betydelse för utvecklingen inom näringslivet i stort. Inom tillverkningsindustrin, där av antalet sysselsatta utgörs av anställda i småföretag, är småföretagen exempelvis i form av underleverantörer - en viktig förutsättning också för storföretagens verksamhet. I glesbygdsregioner och på många mindre orter är småföretagen dessutom en förutsättning för bibehållen sysselsättning och ortens överlevnad. Småföretagen har därmed också en avgörande betydelse för den regionala utvecklingen. Den industriella utvecklingen i omvärlden har medfört att många av våra förut framgångsrika och lönsamma företag omvandlats till krisföretag i krisbranscher. Den strukturomvandling och företagskoncentration inom svenskt näringsliv som blivit följden innebär att småföretagen, med sin flexibilitet och branschmässiga spridning, blivit en ännu viktigare resurs. Behovet av ökat nyföretagande för att tillvarata och utveckla nya affärsidéer är påtagligt. i svensk politik presenterade den dåvarande ickesocialistiska regeringen ett samlat program för utveckling av landets småföretag. hade de mindre företagen satts i strykklass. Näringspolitiken hade ensidigt gynnat de stora företagen. a. decentraliserades och byggdes samhällets näringspolitiska organisation ut, genom bildande av de regionala utvecklingsfonderna. Kampen mot krångel och byråkrati för småföretagen startades. För att det över huvud taget skulle vara möjligt att driva ett småföretag utan orimligt höga skatteuttag, sänktes förmögenhetsskatten på det arbetande kapitalet i företaget. småföretagspaket tog regeringen ånyo ett samlat grepp med förslag från industri-, budget-, handels- och arbetsmarknadsdepartementen, allt i syfte att förenkla och underlätta verksamheten för småföretagen. Rättelse: S. 15, d) Står: -fonderna och småföretagens organisationer Rättat till: -fondernas service till småföretagen. Tillkommer: e) En viktig del i småföretagspaketet syftade till att underlätta riskkapitalförsörjningen för de mindre företagen. Därför lindrades dubbelbeskattningen av utdelade vinstmedel. Utvecklingsfonderna gavs rätt att tillskjuta riskbärande utvecklingskapital i de små företagen. Småföretagsinriktade investmentbolag bildar s. k. tillväxtinvest. Bankerna fick ökad frihet till handel med småföretagsaktier. I propositionen föreslogs konkret bl. Lindring av dubbelbeskattning av utdelade vinstmedel från icke börsnoterade aktiebolag, - avdrag medges av utdelat belopp, - avdrag medges endast bolag som bedriver rörelse, jordbruk eller skogsbruk, - avdraget begränsas till av bolagets aktiekapital och får inte överstiga . Avdrag medges i princip endast för utdelning till aktieägare som är skattskyldig för utdelningen, - genom avdraget kommer utdelning av vinst och vinstuttag i form av lön att medföra i stort sett samma skatte- och avgiftsbelastning. Handel med aktier och andra värdepapper i icke börsnoterade företag underlättas, - klarläggande av att handel i onoterade papper ej strider mot börsmonopolet (genom ett förtydligande av begreppet fondbörsverksamhet), - utökade möjligheter för fondkommissionärerna att förvärva värdepapper för egen räkning (lagerhållning av värdepapper). Jämkning av inregistreringskraven för A Il-listan på . Utvidgning av aktiesparfondsystemet, - aktiefonder och aktiesparfonder får placera av sitt kapital i icke börsnoterade värdepapper, - aktiesparfonder med riskspridning får startas i icke börsnoterade företag och placera av sitt kapital i det egna företagets aktier. Ändring i förmögenhetsskattereglerna, - aktier i alla rörelsedrivande aktiebolag som inte är börsnoterade får värderas enligt de i allmänhet mera förmånliga regler som gäller för familjeföretag, - genom ändringen klarläggs att aktierna i ett familjeföretag kan bli föremål för viss handel utan att värderingen vid förmögenhetsbeskattningen ändras. Statligt finansiellt stöd till privata småföretagsinriktade utvecklings- och investmentbolag, s. k. tillväxtinvest, - staten kan mot andel i värdetillväxten i bolaget teckna garanti för lån och lämna bidrag för att täcka räntekostnader för sådana statsgaranterade lån, - avsett i första hand för bolag i områden med sysselsättningsproblem utanför de regionalpolitiska stödområdena (förslag om motsvarande åtgärder inom stödområdena togs upp i den regionalpolitiska propositionen), - garantiram på 25 milj. - anslag 1982/83 på 3,5 milj. kr. beslutade att i all huvudsak bifalla förslagen i propositionen. Samhällets åtgärder för att främja småföretagen kan delas in i fyra olika grupper. För det första är det viktigt att allmänt stimulera företagandet. Företagarnas förväntningar om framtiden spelar här en avgörande roll. Detta gäller speciellt i fråga om en rimlig avkastning på gjorda arbets- och kapitalinsatser. Det är därför viktigt att bibehålla och ytterligare förbättra de ekonomiska villkoren för företagsamheten. Den allmänna inställningen till företagandet är också viktig. Vidare måste skattepolitiken utformas så att inte företagandet försvåras, vilket vi återkommer till nedan. För det andra är den totala efterfrågan i ekonomin avgörande för de flesta företags - och därmed också småföretags - möjligheter till framgång. Den allmänna ekonomiska politiken spelar därmed en viktig roll. Den ekonomiska politik som fördes av den förra regeringen som syftade till att genom både arbete och sparande ta oss ur de ekonomiska problemen var av stor betydelse i detta avseende. Vi utvecklar dessa frågor mer i vår ekonomiska motion. För det tredje måste insatser göras för att småföretagen skall kunna fungera inom marknadsekonomin på lika villkor med storföretagen. Som vi ovan framhållit är en vittförgrenad småföretagsverksamhet betydelsefull för mångfald och maktspridning inom näringslivet. En viktig uppgift därvid är att förse småföretagen med information. De regionala utvecklingsfonderna har här en mycket viktig roll som kontaktförmedlare mellan småföretag och samhällsorgan. Vi vill även framhålla företagsorganisationernas viktiga uppgifter när det gäller informationsspridningen. För småföretagen är arbetsmarknadens funktionssätt av särskild betydelse, eftersom de saknar den interna arbetsmarknad som ofta finns inom storföretagen. Den tidigare regeringen framlade förslag om ny anställningsskyddslag som underlättar för verksamheten i småföretagen, vilket antogs av . Det är av stor vikt att detta beslut ligger fast och att inga försämringar i detta avseende genomförs. För det fjärde måste vissa riktade insatser göras. Det är angeläget att prioritera de begränsade resurserna för detta ändamål så att de kommer till störst nytta. Insatserna bör därför styras till de s. k. utvecklingsbara företagen. Det råder bred politisk enighet om att industriell förnyelse och utveckling är en förutsättning för att skall kunna bibehålla sin ställning som industrination och välfärdssamhälle. Den industriella förnyelseprocessen kräver ett ständigt tillflöde av nya idéer som måste bedömas utifrån såväl tekniska som ekonomiska kriterier. Detta motiverar en politik som syftar till att underlätta framtagning av innovationer, dvs. idéer som har bearbetats så långt att de framgångsrikt kan föras ut på marknaden. Det är viktigt att notera att innovationspolitiken inte endast omfattar de direkta insatser som siktar till att befordra teknisk utveckling, dvs. mer traditionell politik för forskning och utveckling, utan inbegriper alla de åtgärder och villkor från helt andra politiska arbetsfält som väsentligt påverkar betingelserna för innovationsverksamheten. Statsmakterna måste ägna de innovationspolitiska aspekterna ökad uppmärksamhet. Sådana aspekter måste läggas på frågor som traditionellt betraktas som skattepolitik, arbetsmarknadspolitik, utbildningspolitik, försvarspolitik, handelspolitik eller något annat etablerat politikområde om dessa frågor bedöms som väsentliga för den industriella förnyelsen och utvecklingen. Detta innebär inte att någon ansvarsfördelning behöver göras mellan departementen eller mellan utskotten utan skall ses som en markering av var en av tyngdpunkterna i de politiska besluten under den närmaste framtiden måste ligga för att vi skall få rätsida på den svenska ekonomin. En ökad betoning av innovationspolitiken innebär en ytterligare omstrukturering av industripolitiken i offensiv riktning. Den politik på småföretagsområdet som förts av de centerledda regeringarna måste fullföljas. Politiken har varit framgångsrik och lett till ett ökat företagande. ökade antalet företag med ca 36 500. Huvuddelen av denna ökning faller på småföretagssektorn. För att denna positiva utveckling skall fortsätta är det angeläget att de beslut som fattats för att underlätta småföretagandet och som till en del redovisats ovan, bibehålls och att ytterligare förbättringar övervägs. Utvecklingsfondernas företagsserviceverksamhet är av stor betydelse för nyföretagandet. Även om en rad åtgärder vidtagits för att underlätta nyetablering av företag återstår ändå en hel del problem. Många av de administrativa regler som finns på företagsområdet är oundgängliga i ett utvecklat samhälle som det svenska. Dock måste statsmakterna bevaka förutsättningarna att avveckla regler och åligganden som inte har någon viktig funktion att fylla. För att underlätta för den som vill starta egen verksamhet krävs det en välutvecklad service från utvecklingsfonderna. Inte minst när det gäller bokförings- och skatteområdet finns många komplicerade rutiner som måste fungera för att de krav som samhället ställer skall uppfyllas. Problemen är naturligtvis störst i början vilket gör det hela ännu svårare eftersom det är då påfrestningarna är störst också på andra områden. När väl företaget kommit in i de rutiner som gäller är inte åliggandena lika betungande längre. Enligt vår uppfattning bör det därför övervägas om inte fonderna kan erbjuda nystartade företag hjälp just på detta område. Servicen som kan utföras av lämpliga bokföringsbyråer bör vara subventionerad . Det är även angeläget att vid återkommande tillfällen göra utvärderingar av fondernas verksamhet. Det är viktigt att utröna huruvida aktiviteterna motsvarar de intentioner som angavs när fonderna inrättades. a. följande avsikter med fondernas verksamhet är enligt vår uppfattning viktiga att följa upp: Fonderna skall medverka till att vidareutveckla det befintliga näringslivet, främst små och medelstora företag. Fonderna skall främja etablering av nya företag. Fonderna skall beakta behovet av inomregional balans. Fonderna skall satsa på riskfyllda projekt och komplettera det ordinarie utbudet av krediter och service. Fonderna skall kunna fungera som s. k. fullserviceorganisationer. Fonderna skall prioritera insatser som främjar nyetablering, underleveransförmedling, produktutveckling och marknadsföring, främst på export. I en tidigare genomförd utvärdering (SIND 1981:7) framkom att fonderna i stor utsträckning har följt samhällets intentioner för verksamheten. Det framgick också att företagen uppfattar fondernas verksamhet positivt. För att fonderna skall kunna utgöra den positiva resurs för småföretagsamheten som är avsikten måste den fortsatta utvecklingen av fonderna ske i nära samarbete med företagarna själva. När det gäller prissättningen på det serviceutbud som fonderna erbjuder måste noga överväganden ske. Priserna får inte sättas så att angelägna tjänster inte kan utnyttjas av de allra minsta företagen. För företag med ingen eller få anställda kan det vara svårt att över huvud ekonomiskt klara att någon är frånvarande för att delta i kursverksamhet. Det blir då ytterligare problem med de deltagaravgifter som tas ut. Fondernas administration får inte öka på bekostnad av serviceinsatserna. Rutinerna måste byggas upp så att minsta möjliga administration erfordras. Fonderna bör även sträva efter att undvika onödigt dubbelarbete genom att samarbeta med småföretagens egna organisationer och bankerna. Frågan om vem som är arbetstagare, uppdragstagare eller rörelseidkare har kommit att uppmärksammas allt mer . Orsaken är att några märkliga fall där stor oklarhet rått har redovisats i massmedia. Den närmare gränsdragningen mellan begreppen arbetstagare, uppdragstagare och rörelseidkare på socialförsäkringsområdet bestäms i rättspraxis. ger ut en broschyr som vägledning vid bedömningen av vem som är att anse som arbetstagare eller uppdragstagare. Reglerna om skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter är tvingande. Därav följer att ett avtal, som träffas mellan parterna om att en arbetstagare eller en uppdragstagare själv skall betala sina socialavgifter, inte fritar arbetsgivaren eller uppdragsgivaren från skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter. Gränsdragningen mellan anställningsförhållanden och verksamhet med karaktär av rörelse har betydelse även på skatteområdet, exempelvis för frågor om skatteavdrag skall göras och om mervärdeskatt skall betalas. I skatteutskottets betänkande om avdrags- och uppgiftsskyldighet beträffande vissa uppdragsersättningarm. (SkU 1982/83:5) behandlades denna fråga. Utskottet instämde i syftet att åstadkomma ett mera enhetligt arbetsgivarbegrepp, vilket anförts i flera motioner. Frågan ingår i socialavgiftsutredningens (S 1981:04) uppdrag, och utredningens förslag kan väntas . Utskottet framhöll vidare att och givetvis bör ägna fortsatt uppmärksamhet åt problemen. En ökad enhetlighet i domstolarnas praxis bör vidare kunna uppnås genom den enhetliga instansordning som genomförts . I fortsättningen skall även mål om arbetsgivaravgifter prövas av kammarrätt och regeringsrätt. Med hänvisning till det utredningsarbete som pågår avstyrkte utskottet motionerna. Enligt vår uppfattning måste denna fråga få en lösning med det snaraste. Många exempel finns på att nuvarande regler inte fungerar tillfredsställande. Det utredningsarbete som pågår måste därför med skyndsamhet avslutas så att regering och riksdag kan besluta om de ändringar i gällande lagar som erfordras för att skapa klarare och mer entydiga regler. Nuvarande tillstånd är till stor skada för de småföretag som strävar efter att följa gällande regler som bl. a. många enskilda fastighetsägare drabbas av kostnader som de inte räknat med. En översyn av företagens uppgiftslämnande har genomförts . Översynen har utförts av UFU (utredningen om företagens uppgiftsplikt) och DEFU (delegationen för företagens uppgiftslämnande). Efter att DEFU avgett betänkandet (SOU 1981:58 Samverkan vid uppgifts lämnande har delegationen upplösts. I proposition 1981/82:118 tillkännagavs att regeringen avsåg att utfärda en förordning med krav på myndigheterna att bl. a. samråda med organisation eller annan som företräder de näringsidkare som man avser att inhämta uppgifter ifrån. Förordningen (SFS 1981:668) om statliga myndigheters inhämtande av uppgifter från näringsidkare och kommuner utfärdades . DEFU:s verksamhet har medfört en betydande förbättring vad gäller de uppgiftsinlämnande myndigheternas hänsynstagande till uppgiftslämnarnas problem. De av den förra regeringen beslutade åtgärderna bör föranleda att ytterligare förbättringar uppnås. Det är dock angeläget att man från regeringens sida med uppmärksamhet följer den fortsatta utvecklingen på detta område. Uppgiftslämnandet är ur företagssynpunkt mycket betungande. Därför måste ständigt en noggrann avvägning göras mot behovet av de uppgifter som efterfrågas. Det krävs i ett utvecklat samhälle som det svenska rätt omfattande information för att beslut om olika åtgärder skall kunna fattas på ett tillförlitligt underlag. Uppgiftslämnandet måste dock enligt vår uppfattning begränsas till vad som oundgängligen är nödvändigt. Ett exempel på ett uppgiftslämnande som ofta väcker stor irritation är skyldigheten för företagsledare m. fl. i fåmansföretag att avge den s. k. blankett 10. Enligt taxeringslagens 30 § 3 mom. skall uppgift lämnas på särskilt formulär om företagsledarens med fleras arbetsuppgifter i företaget, om vad han tillskjutit till eller uppburit från företaget i form av pengar, varor eller annat, om utgifter för hans privata kostnader som företaget bestridit, samt om avtal eller andra därmed jämförliga förhållanden mellan honom och företaget. Enligt vår uppfattning bör en utvärdering av detta stadgande komma till stånd. Det bör därvid prövas om inte tillräckliga uppgifter i stället kan infordras efter särskild anmaning till den som omfattas av det nuvarande stadgandet. Genom beslutet att alla aktiebolag skall ha en kvalificerad revisor borde erforderlig kontroll kunna uppnås. Enligt uppbördslagen skall arbetsgivaravgifter och moms betalas in till statsverket via postgirot. För många företag och företagare som är kunder i bankerna och som gör sina betalningar genom bankgirot är detta till uppenbart förfång. Dessa bank/bankgirobetalande kunder drabbas av betydande merkostnader genom att de måste använda avvikande rutiner för att betala arbetsgivaravgifter och moms. När det gäller direkta skatter finns det möjlighet att använda sig av bankinbetalning. Detta möjliggör för företagen att ha kvar pengarna på bankkontor längre än vad som är möjligt vid inbetalning av moms och arbetsgivaravgifter. Både av förenklingsskäl och av ekonomiska skäl är det enligt vår uppfattning angeläget att de inbetalningsrutiner som gäller för direkta skatter kan tillämpas för alla företagens betalningar till statsverket. Regeringen bör därför vidta erforderliga åtgärder för att detta förhållande skall uppnås. När det gäller skattereglerna för småföretag pågår ett omfattande utredningsarbete företagsskattekommitté (B 1979:13). Kommittén har avgett delbetänkandet (Ds B 1981:13) Förmögenhetsbeskattningen av arbetande kapital i mindre och medelstora företag. Flera av utredningens problemområden återstår dock att lösa. Det gäller bl. a. frågan om underlättande av generationsskiften, inrättande av etableringskonton samt om möjligheterna att åstadkomma en skattemässig uppdelning mellan en persons privata ekonomi och en av honom bedriven näringsverksamhet. Den sista frågan är föranledd av reformeringen av inkomstskatten. Det är viktigt att utredningsarbetet, inte minst beträffande här berörda problemområden, bedrivs snabbt och att regeringen därefter skyndsamt lägger förslag till . I samband med reformeringen av inkomstskatten fattades även beslut om införandet av ett schablonavdrag på . i inkomstslaget tjänst. Avdraget erhålls således även om den skattskyldige inte har haft några kostnader för inkomsternas förvärvande. Införandet av schablonavdraget minskar statens inkomster med 600 milj. kr. Detta avdrag kan ej utnyttjas av den som är egenföretagare och ej har tjänsteinkomster i stor omfattning. Enligt vår uppfattning bör därför i samband med prövningen av finansieringen av de återstående delarna av marginalskattereformen ett avgiftsfritt grundbelopp införas för egenavgifter. Metoden att genom ett avgiftsfritt belopp åstadkomma motsvarande skattelättnad för egenföretagare som för andra praktiserades av den dåvarande socialdemokratiska regeringen i proposition 1974:132. I denna föreslogs att egenavgift inte skulle tas ut på de första . Vi vill även erinra om det uttalande som gjordes av socialdemokraterna, och i samband med överläggningarna i finansieringsfrågan . I uttalandet sades bl. a. att förutsättningarna för införande av ett avgiftsfritt belopp i botten av egenföretagarinkomsten borde undersökas. Enligt lagen (1981:691) om socialavgifter skall arbetsgivare betala arbetsgivaravgifter för anställda. Personer som har inkomst av annat förvärvsarbete än anställning (tjänst) erlägger egenavgifter. Arbetsgivare debiteras en total avgift som uppgår till av bruttolönen (före arbetsgivaravgifter). Egenavgifterna omfattar inte avgift till lönegaranti, arbetarskydd och vuxenutbildning samt arbetsmarknadsavgift och uppgår därför till . Genom att avgiftsunderlaget är detsamma för alla arbetsgivaravgifter är det i praktiken en avgift som arbetsgivaren betalar. Genom förslag i proposition 1981/82:113 Program för regional utveckling och resurshushållning och efter beslut i har arbetsgivaravgiften och egenavgiften i , , och kommuner sänkts för alla utom kommun, allmän försäkringskassa och statlig myndighet med undantag av statens affärsdrivande verk. När det gäller kostnaderna i socialförsäkringssystemet vet vi att betydande skillnader föreligger mellan de kostnader för samhället som föranleds av anställda i småföretag jämfört med anställda i storföretag. Enligt en rapport från Delegationen för social forskning (rapport 1980:1) Den ökade sjukfrånvaron - en statistisk analys framgår att sjukfrånvaron är betydligt högre i stora företag än vad den är i småföretag (tabell 1-3). Antal ersatta frånvarodagar på arbetsplatser av olika storlek 1976. Redovisning efter kön. Antal sjukfall på arbetsplatser av olika storlek 1976. Redovisning efter kön. Procentuell andel anställda pä arbetsplatser av olika storlek utan något sjukfall 1976. Redovisning efter kön. Sorn framgår av tabellerna är skillnaderna stora mellan de små och stora arbetsplatserna. Detta innebär följaktligen också att arbetsgivarna för de små arbetsplatserna med sina avgifter är med och betalar för sjukfrånvaron på de stora arbetsplatserna. Detta är enligt vår uppfattning inte ett rättvist förfarande. Regeringen bör därför framlägga förslag om differentierade arbetsgivar- och egenavgifter enligt de principer som anförts ovan. Frågan om den skattemässiga behandlingen av egenföretagares pensionsförsäkringspremier behandlades i skatteutskottets betänkande (SkU 1981/ 82:65) om vissa frågor rörande företagsbeskattning. Nuvarande regler i fråga om egenföretagares pensionsförsäkringspremier innebär att den som driver rörelse eller jordbruk utan förmedling av aktiebolag eller ekonomisk förening (egenföretagare) får göra avdrag för pensionsförsäkringspremier i form av allmänt avdrag. Härigenom kommer hela inkomsten av förvärvskällan, även den del som används för att betala för egenföretagarens pensionering, att utgöra underlag för egenavgifter. Om verksamheten däremot bedrivs genom aktiebolag eller ekonomisk förening, utgör bolagets kostnader för pensionering av en anställd även en anställd som är huvudaktieägare - inte underlag för arbetsgivaravgifter. Dessa skillnader medför - vid lika förhållanden i övrigt - att underlaget för socialförsäkringsavgifter blir högre för egenföretagare än för den som bedriver sin verksamhet genom t. ex. ett aktiebolag. Utskottet anförde följande med anledning av motioner med krav att egenföretagares kostnader för egen pensionsförsäkring skulle bli avdragsgill kostnad i förvärvskälla: Utskottet konstaterar inledningsvis att utskottet i olika sammanhang gett uttryck åt uppfattningen att en företagare bör beskattas för sin inkomst enligt regler som så långt möjligt ger lika resultat oavsett företagsform. har också i syfte att åstadkomma sådan likabehandling genomfört ändringar i beskattningsreglerna som innebär att egenföretagares avdrag för vissa kostnader skall medges som avdrag i förvärvskälla i stället för som allmänt avdrag. Man fortsatte vidare: Det finns alltså enligt utskottets mening skäl att nu ompröva frågan om egenföretagares avdrag för kostnader för pensionsförsäkring. Målet bör därvid vara att samma regler skall gälla för egenföretagare som för anställda. Vad utskottet nu anfört bör ges regeringen till känna. Några åtgärder med anledning av tillkännagivande synes inte ha vidtagits. Enligt vår uppfattning bör därför upprepa sitt tillkännagivande från och således ånyo ställa sig bakom vad som anförts i skatteutskottets betänkande nr 65. Det är angeläget att regeringen med