mot · G6022432 · 1983-05-10 00:00:00 — Den nuvarande offentliga konsumtionen är uppenbarligen större än vad medborgarna är villiga att betala för - skillnaden utgör budgetunderskottet. En marknadsmässig prövning av i vilken utsträckning medborgarna verkligen vill ha de olika tjänster som finansieras via offentliga budgetar kan ske t. ex. genom ökad avgiftsfinansiering. Vi föreslår därutöver vissa begränsningar av den kommunala konsumtionen, som är den del av den offentliga konsumtionen som fortfarande ökar snabbare än vår totala bruttonationalprodukt. För det tredje menar vi att det krävs en omfördelning från transfererir.gsinkomster till arbetsinkomster inom ramen för de disponabla inkomster hushållen har. Begränsningar i de offentliga transfereringarna till hushållen bör därför i viss utsträckning motsvaras av skattesänkningar, framför allt av marginalskatterna. Dessa tre typer av strukturförändringar medverkar alla på sitt sätt till att den ekonomiska miljön i stort förändras i samhället. De innebär ett större spelrum för marknader av olika slag, större satsning på framtida tillväxt och nyföretagande och ger därmed ett större utrymme för framtida sysselsättningsökning och realinkomstökning. Vi avvisar alla förslag som leder till kollektiva löntagarfonder. Vi menar att det är väsentligt att efter 1985 gå vidare med fortsatta marginalskattesänkningar. Vi föreslår också en rad åtgärder för att främja småföretagande och nyföretagande. Det är nödvändigt att få i gång en dynamik i det svenska samhället, en utvecklingstro och en tilltro till de möjligheter som finns, snarare än en fortsatt diskussion av alla de problem som också finns. Vi menar att det är väsentligt att statens ekonomiska politik stimulerar till utnyttjande av alla de idéer och möjligheter som enskilda människor besitter. Denna inriktning av den ekonomiska politiken står i bjärt kontrast till den som regeringen förordar. I motsats till regeringens politik, som beskriver mål men inte anvisar åtgärder för att realisera målen, föreslår konkreta åtgärder som leder till sänkt inflation, höjd produktion och sysselsättning och ökade realinkomster. anser att den begynnande uppgången i världskonjunkturen måste utnyttjas för krafttag mot de strukturella problemen i ekonomi. Konjunkturuppgången gör det möjligt med större besparingar i offentlig verksamhet utan att detta på ett oacceptabelt sätt dämpar den totala efterfrågan. I tabell 1 nedan presenteras förslag till budgetpolitik, i relation till regeringens förslag. Vårt förslag innebär en starkare budget och en permanent lägre ökning av de offentliga utgifterna genom att vi presenterar besparingar på . Utöver besparingarna finns i vårt budgetalternativ förslag om marginalskattesänkningen från , automatiskt inflationsskydd av inkomstskatteskalan, slopad skattereduktion för fackföreningsavgifter samt återinförd skattereduktion för aktieutdelningar. Vi föreslår också på energipolitiska grunder en höjd olje- och elbeskattning från , men däremot inte någon bensinskatt eller kilometerskatt. I stället för den passiva satsningen på enorma arbetsmarknadspolitiska åtgärder som regeringen förordar föreslår vi att dessa åtgärder begränsas, varigenom utrymme skapas för stimulansåtgärder för de små och medelstora företagen och för ungdomarnas arbetsmarknad. Vi avsätter för detta ändamål nära . Enligt vår uppfattning kommer effekterna av en sådan politik att vara mycket mer positiva för produktion och sysselsättning och framtida tillväxtmöjligheter än ytterligare ökningar av den redan stora mängden beredskapsarbeten. Vi menar att åtgärder för att främja sysselsättningen inte i första hand bör inriktas på att skapa fler tillfälliga beredskapsarbeten. Vad som behövs är permanenta, stabila arbetstillfällen som har goda framtidsutsikter. Budgetreglering enligt förslag, helår, milj. kr. (+ betyder förstärkning av budgeten) Besparingar + 13 650 Sjukförsäkringen, basbeloppsberäkningen, statsbidragen till barnomsorgen och arbetslöshetskassorna + 5 000 Livsmedelssubventioner + 1 500 Statsbidragen till kommunerna + 3 000 Slopande av hyresrabatter m. m. Varvsstödet, tekostödet, stödet till , smärre administrativa besparingar samt omprio riteringar + 2 650 Utgiftsökningar - 1 045 Höjt barnbidrag - 600 Höjda studiemedel - 70 Höjt statsbidrag till enskilda vägar - 80 Marginalskattesänkning - 2 800 Automatiskt inflationsskydd i inkomstskatteskalan - 2 000 Höjd skattesats i skikten 1-4 + 1 300 Slopad skattereduktion för fackföreningsavgifter + 1 200 Återinförd skattereduktion för aktieutdelningar 300 Höjd olje- och elskatt + 2 200 Arbetsmarknadspolitiska åtgärder - 1 750 Tidigareläggning av statliga byggen (referensobjekt) - 800 Insatser för ungdomar - 750 Ungdomsslussar och yrkesintroduktion 100 Fler platser inom gymnasieskola, komvux och högskola - 100 Rekryteringsstimulanser genom slopande av den allmänna löneavgiften på för ungdomar som nyanställs 400 Slopande av alla socialförsäkringsavgifter för ungdomar som startar egna företag - 50 Slopande av förmögenhetsskatten på arbetande kapital i mindre och medelstora företag - 100 Slopande av den allmänna löneavgiften på i alla nystartade företag 100 Nettobesparing + 9 505 Minskade utgifter för statsskuldsräntor + 600 Den uppåtgående konjunkturen bör enligt vår uppfattning användas för att ta krafttag mot de strukturella obalanserna i ekonomin. Vi föreslår därför något större besparingar nu än vi gjorde i partimotion från allmänna motionstiden. Det gäller främst begränsningar i det s. k. ickepermanenta industristödet. De permanenta besparingarna uppgår till ca 13 650 milj. kr. Därtill kommer att vi föreslår vissa engångsbesparingar genom att vissa bostadslån bör kunna flyttas ut från statsbudgeten, genom utförsäljning av statliga företag samt genom avveckling av vissa statliga fonder. Sådana engångsbesparingar bör kunna uppgå till vilket innebär en viss permanent förstärkning av budgeten i form av lägre räntebetalningar för statsskulden. De besparingar inom de statliga transfereringsutgifterna som beslutade om, men som rivits upp genom beslut av höstriksdagen, bör enligt vår mening återställas. Förändringarna bör gälla . Därigenom minskar statens utgifter för sjukförsäkring, pensioner, arbetslöshetsförsäkring och barnomsorg med totalt ca på helår räknat. Med tanke på den diskussion som förs i kompletteringspropositionen om behovet av avindexering har vi nu större förhoppningar om att dessa förslag skall kunna godkännas av . Därtill föreslår vi besparingar på 1 500 milj. kr. För det första bör den ökning av subventionerna som beslöts efter överenskommelse mellan regeringen och kommunisterna återtas. Dessutom bör resterande subventioner på allt annat än mjölk avvecklas. Avvecklingen bör börja med ungefär hälften och därefter återstoden från . Beträffande kommunerna har vi tidigare redovisat att vissa ytterligare indragningar av medel måste ske. Vi utvecklade i motion 1982/83:2256 en metod för detta. Vi föreslår således att det kommunala skatteutjämningssystemet successivt görs om till ett inomregionalt skatteutjämningssystem efter förebild från de kyrkliga kommunerna. I motionen föreslogs också att landstingskommuner och primärkommuner skulle få behålla lika mycket av skatteunderlaget från de juridiska personerna, dvs. Regeringens förslag är att landstingen inte skall få behålla något av detta skatteunderlag, medan primärkommunerna skall få behålla . Vi menade och menar fortfarande att underliggande befolkningsförändringar (andelen äldre ökar snabbt i befolkningen) och en politisk prioritering av äldreomsorg nödvändiggör slopandet av regeringsförslagets orättvisa gentemot sjukvårdshuvudmännen. Kommunernas inkomster bör enligt vår strategi reduceras netto med ca . Detta bör ske genom att de beläggs med en avgift på av hela skatteunderlaget, vilket finansierar delar av det kommunala skatteutjämningssystemet och därmed minskar budgetbelastningen på staten. I övrigt finns i kompletteringspropositionen inte någonting nytt i beskrivningen av den samhällsekonomiska utvecklingen som föranleder några förändringar i de resonemang vi förde i motion 2256 beträffande utrymmet för kommunsektorn. Vi avvisar regeringens förslag om 300 milj. kr. till tidigareläggning av permanenta jobb inom kommunerna via länsarbetsnämnderna. I enlighet med vår betoning på näringslivet och småföretagsamheten menar vi att medel inte bör satsas på att stimulera fram ytterligare sysselsättning inom kommunerna. Den framtida sysselsättningsökningen måste komma inom näringslivet, och det är således där stimulanser bör sättas in. Förslagen utvecklas ytterligare på annat ställe i motionen. Vi föreslår också viss minskning av bostadssubventionerna genom att de ökningar i hyresrabatter och annat som beslutade om avskaffas. Den ökade avgiftsfinansiering som vi föreslår är ett led i ambitionen att åstadkomma ett närmare samband mellan en viss tjänst och kostnaden för denna. Regeringen bör ges i uppdrag att återkomma till med förslag i detta syfte. har presenterat flera förslag i fråga om det icke-permanenta industristödet som innebär stora besparingar. De innebär också mindre negativa biverkningar i form av konkurrenssnedvridningar gentemot övrigt näringsliv än vad regeringsförslagen gör. I fråga om stödet till varvsindustrin anvisar vi besparingar på drygt 2 100 milj. kr., beträffande stödet till tekoindustrin nära 150 milj. kr. och beträffande stödet till lika mycket. Därtill har vi gjort vissa omprioriteringar inom utbildningsområdet för att få utrymme bl. a. för ungdomsslussar och lärlingsutbildning. Vi anser också att den statliga byråkratin bör kunna reduceras, med en sammanlagd besparingseffekt på åtminstone 50 milj. kr. Vissa större engångsbesparingar bör kunna göras. Bostadslånefinansieringen bör flyttas bort från statsbudgeten. Vi har tidigare föreslagit att staten säljer ut vissa företag eller företagsgrupper. Detta innebär inte bara en engångsförstärkning av budgeten utan också en lägre utgiftsnivå genom att behovet av kapitalstillskott till dessa företag blir mindre. uppfylls huvudsyftet, nämligen att ge de företag som är statliga bättre möjligheter att utvecklas i konkurrens med andra företag genom att tillföra privat ägande och därmed mer kompetent ägarstruktur. En ytterligare engångsbesparing bör kunna göras genom att vissa statliga fonder avvecklas. Vi har i motion 2167 om biståndet till de fattiga länderna utvecklat vår syn på regeringens besparingar inom biståndet. Vi har också ovan i avsnittet om avindexering påpekat det orimliga i att befolkningen i på något märkligt sätt skall medverka till lägre prisstegringsförväntningar i . Därtill kommer att regeringen i kompletteringspropositionen aviserar ytterligare stora besparingar genom att hela kreditvolymen inom ukrediterna skall kunna avräknas inom biståndsramen. En sådan politik kan aldrig acceptera. För /84 krävs ytterligare 295 milj. kr. för att nå upp till tidigare års biståndsvolymer. anvisar denna summa. Vi föreslår också en höjning av barnbidraget med . per barn och år fr. o. m. . Detta är enligt vår uppfattning en bättre metod för att stödja de utsatta barnfamiljerna än de generella livsmedelssubventionerna som tillfaller alla medborgare. Likaså i enlighet med vårt tidigare förslag bör studiemedlen höjas från av basbeloppet. Vi anvisar också medel för höjda statsbidrag till enskilda vägar i enlighet med det förslag som vi fört fram i . Skattereformens andra steg med ytterligare sänkningar av marginalskatterna från är mycket viktigt för att det skall löna sig att arbeta. Den stimulans till arbete och sparande som de sänkta marginalskatterna innebär är ett viktigt inslag i strategi för att åter komma i ekonomisk balans. Vi upprepar också krav på automatiskt inflationsskydd i inkomstskatteskalan. Med den politik som regeringen för kommer prisstegringarna att överstiga den justering av basenheten som reformen ursprungligen innehöll. kan inte acceptera en sådan utveckling. Den automatiska indexregleringen i inkomstskatteskalan finansieras genom ett slopande av skattereduktionen för fackföreningsavgifter. Vi föreslår också att skattesatsen i skikten 1-4 höjs från . efter 1985, vill gå vidare i arbetet med att sänka marginalskatterna. Skattereduktionen för aktieutdelningar bör enligt vår mening återinföras. Sparande i riskvilligt kapital bör inte straffbeskattas, vilket f. n. är fallet. Vi har ovan utvecklat uppfattning att rörligheten på kapitalmarknaden måste ökas och inlåsningseffekter minska. Ett led i en politik som främjar detta är att minska den nuvarande dubbel- eller trippelbeskattningen på utdelningar. menar vi att dubbelbeskattningen av företagens vinster helt bör avskaffas. Marginalskattesänkningen bör finansieras. och med hänsyn till nuvarande konjunkturbedömning menar vi att det inte finns utrymme för en total skattesänkning. Vi har beräknat att vår marginalskattesänkning innebär ett bortfall av skatteintäkter på 2 800 milj. kr. Därvid har vi exkluderat den s. k. LO-rabatten, som inte ingick i den ursprungliga överenskommelsen mellan , och socialdemokraterna. Vi anser oss inte ha något skäl att finansiera denna. Av de alternativ som står till buds för att finansiera marginalskattesänkningen menar vi att besparingar och energiskatter är lämpligast. Vi föreslår därför att olje- och elskatten höjs från med . per m3 för oljan och per kWh för elektriciteten (med undantag för vissa kommuner i norr och industriella storförbrukare över 40 000 kWh). Vi beräknar att detta ger ett inkomsttillskott på ca för staten. Resterande delar av marginalskattesänkningen finansieras genom besparingar. Vi avvisar således regeringens förslag att höja energiskatterna från . De lägre energipriser som de fallande världsmarknadspriserna på olja givit åt hushållen bör inte nu tas ifrån dessa genom en kraftigt höjd beskattning. Hushållen får vidkännas en reallönesänkning under loppet av 1983. Att regeringen nu räknar med att den privata konsumtionen sjunker något mindre genom sänkta importpriser på energi och därmed en något lägre inflationstakt än man förutsåg är inte skäl att nu höja konsumtionsskatterna ytterligare. Vi avvisar också en höjning av bensin- och kilometerskatten även från . Ökade pålagor på näringslivet i form av en onödig höjning av kilometerskatten är motsatsen till vad som behövs . En höjning av bensinskatten är regionalpolitiskt olämplig. Den skulle också motverka den ökning av rörligheten på arbetsmarknaden som eftersträvar, och som vi menar är nödvändig för den industriella strukturomvandlingen. Vi menar att det är av största vikt att energipolitiken ges klara och långsiktigt stabila spelregler. Energiskatterna bör därför ses som ett energipolitiskt styrmedel. Den internationella prissänkningen på olja har varit mycket kraftig . Det finns därför anledning att redan nu visa att det inte råder någon tvekan om att vi menar allvar med målet att minska oljeförbrukningen, avveckla kärnkraften och gå över till förnyelsebara energislag. En så kraftig oljeprissänkning som skett kan, om den inte något motverkas, innebära att kommuner och företag börjar tveka om att fullfölja planer om att gå över från olja till annan energi. Det vore enligt vår uppfattning mycket olyckligt om en sådan fördröj ningseffekt skulle uppstå. Skatterna på olja och el bör därför höjas i samband med att inkomstskatterna sänks, dvs. Vi menar att det är av största vikt att energiskatter (eller för den delen andra skatter) inte utnyttjas som allmänt efterfrågedämpande styrmedel. Vi har också ovan i avsnitt 2 utförligt redovisat varför vi menar att skattehöjningar som stabiliseringspolitiska medel nu är olämpliga och har negativa Vid sådana tillfällen då det finns allokeringspolitiska skäl för vissa skattehöjningar bör dessa därför kombineras med andra skattesänkningar, så att det totala skattetrycket inte höjs. Detta motiverar valet av tidpunkt för energiskattehöj ningen. föreslår att 1 750 milj. kr. satsas på ytterligare arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Detta är något mindre än vad regeringen har föreslagit. Vi anvisar 800 milj. kr. till beredskapsarbeten, 800 milj. kr. till tidigareläggning av statliga byggen samt 150 milj. kr. till ökat regionalpolitisk! Företagen har fortfarande mycket stor ledig kapacitet. En ökad orderingång och en ökad produktion inom industrin kan alltjämt i hög utsträckning mötas med lediga resurser. Därför kan man inte räkna med att en ökad aktivitet i ekonomin också medför en snabbt ökad efterfrågan på arbetskraft. kommer arbetsmarknaden att vara pressad. Åtgärder krävs därför för att hålla sysselsättningen uppe. Tillsammans med de insatser vi föreslår för ungdomarnas arbetsmarknad och småföretagsverksamheten och nyföretagandet innebär förslag till sysselsättningsskapande åtgärder en budgetbelastning på 2 700 milj. kr. Sammansättningen av åtgärderna är helt annorlunda, med avsevärt större satsning på stabila framtidsinriktade arbetstillfällen inom näringslivet. kommer aldrig att acceptera att arbetslöshet används som ett medel för att häva andra obalanser i ekonomin. Det är därför nödvändigt med ytterligare medel till beredskapsarbeten. För många människor är de en ingångsport till ett mera stabilt jobb, eftersom de ger viss arbetserfarenhet. I andra fall kan de omvandlas till permanenta arbeten. Detta gäller speciellt inom den enskilda sektorn. Det regionalpolitiska stödet har visat sig mycket effektivt när det gäller att skapa nya arbetstillfällen, i många fall mera effektivt än beredskapsarbeten. Vi vill därför anvisa ytterligare 150 milj. kr. för sådant stöd. I fråga om tidigareläggning av statliga byggen anvisar vi 800 milj. kr. Vi menar att det finns skäl att staten på detta sätt medverkar till att hålla byggnadsindustrins kapacitet någorlunda intakt. Framför allt är industrin beroende av att ha s. k. referensobjekt i för att bättre kunna hävda sig på exportmarknaden. Satsa pä ungdomarna Gymnasium och högskola I propositionen föreslås att ramarna för gymnasieskolan bör utökas med 2 000 platser som särskilt skall avdelas för olika former av påbyggnadsutbildning, framför allt högre specialkurser av olika typ, beroende på vilken utbildningsbakgrund ungdomarna har. Föredragande statsrådet motiverar detta med en särskild utbildningssatsning för ungdomar är enligt min mening motiverad av den extraordinära situation som uppstått då ett besvärligt arbetsmarknadsläge sammanfaller med att ovanligt stora ungdomskullar lämnar gymnasieskolan. Beträffande ungdomar med en teoretisk gymnasieutbildning sägs att de vanligen får sin yrkesutbildning i högskolan. Statsrådet fortsätter: 1 ett läge då stora ungdomskullar når högskoleålder kan många, trots de extra satsningar som statsmakterna gjort, inte efter gymnasieskolan få en möjlighet till högskoleutbildning. Uttalandena är anmärkningsvärda i ljuset av att regeringen i årets budgetproposition skurit ner antalet platser i högskolan med 2 380. har i annat sammanhang, dock utan framgång, yrkat på medel för att återlägga dessa platser. Det är mycket osäkert hur många av de 2 000 platserna för högre specialkurser som kan komma att utnyttjas. Hindren är många. Även om det finns viss försöksverksamhet att stödja sig på krävs ändå att läroplaner utarbetas, att lokaler förhyrs och att utrustning inköps. Om de högre specialkurserna inte skall bli betraktade som sekunda utbildningar fordras ett gediget förarbete som tar tid. Vi anser följaktligen att det är realistiskt att anta att endast 1 000 platser kan komma till stånd genom högre specialkurser i gymnasieskolan. Kostnaderna för dessa platser beräknas till 20,5 milj. kr. inkl. bidrag till utrustning. I den mån gymnasieskolan ej kan utnyttja ens de anvisade 1 000 platserna bör komvux enligt propositionens förslag kunna ta över resurser vid ledig kapacitet. Att inte, i den extraordinära situation som statsrådet hänvisar till, utnyttja den utbildningskapacitet som finns tillgänglig i högskolan är att slösa med resurser. föreslår därför för ett maximalt resursutnyttjande följande: De nedskurna platserna i högskolan kan återställas till en kostnad av 11,9 milj. kr. Vi har tidigare yrkat att dessa medel skall anvisas. Vi bedömer att högskolan har större möjlighet att snabbt utöka sin kapacitet. En del av de medel som regeringen föreslagit för högre specialkurser i gymnasieskolan föreslår vi därför i stället anvisas för att inrätta ytterligare 1 000 nybörjarplatser vid högskolan. Vi beräknar kostnaderna till sammanlagt (11,9 + 20,5 =) 32,4 milj. kr. Regeringen bör uppdra åt UHÄ att inkomma med förslag till hur medlen skall fördelas. platserna bör fördelas av UHÄ efter samråd med högskolorna. På det utbildningspolitiska området aviseras en översyn av studiestödssystemet. Det är naturligt att kontinuerligt studera och förändra studiestödssystemet i takt med de förändrade förutsättningar som den sociala och ekonomiska utvecklingen ger upphov till. De förslag som kan bli resultatet av en sådan översyn kommer att ta ställning till när de föreligger. När det gäller studiehjälpen är syftet att öka de selektiva dvs. de inkomstoch behovsprövade inslagen på bekostnad av de reguljära studiebidragen. I det sammanhanget kan det finnas anledning att erinra om att, då selektiva system prövats, starka marginaleffekter har uppstått. En av förutsättningarna för att ett selektivt system skall kunna accepteras är således att marginaleffekterna kan nedbringas till måttlig omfattning. För studiemedlen förutskickar regeringen en omfördelning inom ramen för de totala studiemedlen. I det sammanhanget hänvisas speciellt till de studerande som inte kan påräkna ekonomiskt stöd från föräldrar eller andra anhöriga. Konsekvensen av föredragandens resonemang måste då bli att rätten till studiemedel görs beroende av den studerandes föräldrars eller andra anhörigas inkomster. En sådan inriktning skulle innebära en återgång till ett system där möjligheten för den enskilde att studera blir beroende av andra människors vilja att bidra med ekonomiskt stöd. Det kan också innebära ett återinförande av äktamakeprövningen, vilket inte kan acceptera. I partimotion under allmänna motionstiden om högskola och forskning hävdade vi att studiemedlen inte medger en rimlig levnadsstandard för de studerande. Vi hänvisade dessutom till att också svårigheterna för de studerande att genomföra sina studier motiverade en höjning av studiemedlen från av basbeloppet. Vi konstaterar att föredraganden i propositionen delar vår bedömning, dock utan att dra de nödvändiga konsekvenserna. Man talar endast om omfördelning av de totala studiemedlen. yrkande om höjning av studiemedlen står fast. Vi konstaterade tidigare att situationen för ungdomarna är så allvarlig att ingen åtgärd får lämnas oprövad eller får missgynnas i vår strävan att erbjuda utbildning, praktik eller arbete. Det är uppseendeväckande att regeringen inte med ett ord nämner lärlingsutbildningen, som med statlig stimulans skulle kunna utvidgas och utgöra ett viktigt komplement till övrig yrkesutbildning, speciellt på orter med många hantverksföretag. Konsekvent har regeringen uteslutit lärlingsutbildningen från alla stimulansåtgärder - i budgetpropositionen i Norrbottenpropositionen och i kompletteringspropositionen. har tidigare i partimotioner presenterat ett stöd till lärlingsutbildningen som till sin konstruktion ansluter till anställning med lönebidrag dvs. bidragsdelen trappas av i takt med att lärlingen med allt större kunskap och erfarenhet kan göra en ökande insats i företagarens produktion. Vi yrkar åter att denna stimulans till lärlingsutbildningen införs. I propositionen understryks, när det gäller vissa typer av högre specialkurser, liksom i annat sammanhang beträffande vissa AMU-utbildningar, vikten av att de skall vara attraktiva för näringslivet samt att vissa utbildningar genom t. ex. den snabba tekniska utvecklingen kommer att bli för dyra att anordna med statliga medel.