mot · G6022278 · 1983-04-05 00:00:00 — Motion 1982/83:2278 m. fl. Underrätternas sammansättning m. m. 1982/83:126) slår vakt om nämndemannainstitutionen. Medverkan av nämndemän i rättskipningen har lång tradition i och är av stor vikt för människors förtroende för våra domstolar. Det är viktigt att detta bibehålls, och yrkar därför avslag på regeringens förslag om minskat antal nämndemän i tingsrätt och länsrätt. Det enda egentliga motiv som presenteras i propositionen är att förslaget påstås spara 14 milj. kr. Någon belysning av de rättspolitiska konsekvenserna av förslaget lämnas inte i propositionen. Det är därför inte möjligt att bedöma vare sig vilka ekonomiska eller rättssäkerhetsmässiga följder förslaget skulle komma att få. En bred remissopinion avstyrker förslaget. Till dessa hör LO som i sitt yttrande påpekar att det är såväl från allmänt demokratiska synpunkter som av rättssäkerhetsskäl viktigt att nämnden har en så bred förankring i samhället som möjligt, och en ur politisk synvinkel allsidig sammansättning. Man anser vidare att lekmannainflytandet är omistligt från både demokratioch rättssäkerhetsskäl och avstyrker förslaget. I proposition 1982/83:126 föreslår regeringen en kraftig reduktion av antalet medverkande lekmän i rättskipningen. Man gör detta efter att först ha framfört en rad viktiga skäl för lekmannainflytande vid våra domstolar. Man anför bl. a. följande: Lekmannamedverkan vid de svenska underrätterna har uråldriga traditioner. Även om skälen för denna medverkan skiftat , råder det även en bred enighet om att den är av stort värde från flera synpunkter. Först och främst utgör lekmannainflytandet en garanti för att domstolarnas avgöranden ligger i linje med allmänna rättsuppfattningar i samhället. Särskilt gäller detta i bedömningsfrågor, t. ex. angående påföljdsval eller bevisvärdering. Lekmännens medverkan bidrar därigenom till att medborgarnas förtroende för rättskipningen upprätthålls. Vidare tillgodoser lekmännen medborgarnas intresse av insyn i domstolarnas verksamhet. På det sättet vidmakthålls tilltron till denna verksamhet på ett mer allmänt plan. Detta är synpunkter som vi till fullo delar. Det leder oss däremot inte till slutsatsen att man bör urholka denna medverkan av icke-jurister i domsutövandet. Vi avvisar därför regeringsförslaget av nedan angivna skäl. De förslag som läggs fram i propositionen har inte föregåtts av något mer ingående utredningsarbete. Endast en kortfattad departementspromemoria ligger till grund för förslaget. Förändringar i de rättskipande myndigheternas organisation och arbete har alltid brukat föregås av omfattande utredningar. Vi kan dock inte finna att den promemoria som upprättats inom visat att en minskning av antalet lekmannadomare skulle ha sådana fördelar att detta förslag bör genomföras. Vi anser därför att någon förändring av lekmannamedverkan i tingsrätterna ej bör komma till stånd. I propositionen anförs inga andra motiv för en ändring av tingsrätternas sammansättning än ekonomin. Enligt propositionen uppgår besparingen vad gäller tingsrätterna till 12,5 milj. kr. (för länsrätterna 1,5 milj. Vi är av den uppfattningen att de ekonomiska aspekterna ej får väga tyngre än värnandet av rättssäkerheten. När det till yttermera visso endast är fråga om en besparingseffekt av 14 milj. kr. anser vi det helt oacceptabelt att äventyra berättigade krav på högsta möjliga kvalitet i rättskipningen. Med en minskning av antalet lekmannadomare föreligger även en klar risk för att de tilltalades förtroende för rättskipningen urholkas. Detta är i sig mycket allvarligt men får troligtvis också till följd att antalet överklaganden ökar. Detta innebär då att en stor del av den förmodade besparingen äts upp av ökade kostnader för handläggningen i överrätterna. Många remissinstanser avstyrker förslaget I propositionen framförs påståendet att en knapp majoritet avstyrker förslaget. Om man tar hänsyn till de kunskaper och erfarenheter som resp. remissinstans besitter är det en kraftig majoritet av de tunga instanserna som avstyrker förslaget. Till dessa hör , , , LO samt nämndemännens riksförbund. Ett bra exempel på vad remissinstanserna anför utgör LO:s yttrande. Man anför där följande: LO anser att lekmannamedverkan är ett viktigt inslag i domstolarnas verksamhet. Lekmännen tillför den dömande verksamheten kunskaper och erfarenheter från andra delar av samhället. Lekmännens medverkan ger också människorna i samhället insyn i rättsvården och därmed möjligheter till kontroll. Det är såväl från allmänt demokratiska synpunkter som av rättssäkerhetsskäl viktigt att nämnden har en så bred förankring i samhället som möjligt, och en ur politisk synvinkel allsidig sammansättning. Det är mot bakgrund av de i promemorian ovan redovisade skälen minst sagt oförståeligt att förslag läggs om minskning av antalet nämndemän. De redovisade skälen talar, enligt LO, för att bibehålla gällande ordning. Då lekmannainflytande är omistligt från både demokrati- och rättssäkerhetsskäl avstyrker LO det framlagda förslaget. Även framför i sitt yttrande synpunkter som är av stort värde: Det i en knapphändig departementspromemoria nu framlagda förslaget går ut på genomgripande förändringar av vad som traditionellt och historiskt utgjort en hörnsten i den rättskipande verksamheten i . Förslag till ändringar av sådan art brukar normalt föregås av en rättspolitisk debtt om behov, förutsättningar och former för en ändring. Förslaget är emellertid inte resultatet av någon sådan debatt utan har sin grund i annat än rättspolitiska överväganden, nämligen överväganden av samhällsekonomisk art. Sådana överväganden är visserligen inte betydelselösa i sammanhanget. De kan emellertid knappast betecknas som avgörande eller ens centrala. Nämndens allsidighet bör inte begränsas En av de största nackdelarna med regeringsförslaget är att nämndens allsidighet skulle komma att begränsas. Det är vanligt att nämnden i ett mål sammansätts så att man uppnår en lämplig fördelning såvitt avser kön, ålder, yrke och partitillhörighet. Föredragande statsrådet anför i propositionen vissa dubier mot detta förfarande, men avslutar detta avsnitt i propositionen med följande synpunkter: Jag vill med det anförda givetvis inte ha sagt att det är olämpligt att tingsrätterna vid indelningen av nämndemännen till tjänstgöring verkar för en spridning med hänsyn till politisk hemvist eller till ålder, kön och yrkesverksamhet. Man lägger vid många tingsrätter ned ett betydande arbete på detta och jag vill understryka att en sådan fördelning kan ha ett stort värde. Jag menar emellertid att någon avgörande försämring av åsiktsspridningen bland tingsrättens ledamöter inte äger rum med en måttlig inskränkning av antalet nämndemän och att det inte heller för att nämnden skall fylla sin funktion är nödvändigt att i det enskilda målet få till stånd en från partipolitisk synpunkt representativ sammansättning. Vi kan inte dela den uppfattning som justitieministern ger uttryck för ovan. Förslaget innebär en reducering av antalet tjänstgörande nämndemän . Detta kommer att medföra stora svårigheter för tingsrätterna att uppnå en önskvärd allsidighet i nämndens sammansättning. Bristande konsekvens i förslaget De skäl som starkt talar för ett bibehållande av fem nämndemän torde, enligt vad som framgår av propositionen, i princip även stödjas av regeringen. På något annat sätt kan man nämligen inte tolka det faktum att för brottmål där ej är stadgat lindrigare straff än fängelse fortfarande fem nämndemän skall tjänstgöra. Detta förslag framförs trots att i departementspromemorian en sådan lösning avvisats, huvudsakligen på grund av de organisatoriska problem som skulle uppkomma samt risken för rättegångsfel. Även remissinstanserna har i allmänhet delat denna bedömning. De skäl som redovisas i propositionen för att ha en större nämnd i mål om mera än tvåårigt fängelsestraff är enligt vår uppfattning lika bärande för övriga fall. Det finns därför anledning att återge vad som anförs i denna fråga i propositionen: Det finns emellertid en grupp mål där man med visst fog kan göra gällande att avgörandet bör träffas av ett större antal personer, nämligen mål om mycket grova brott. I sådana mål uppkommer oftare än annars grannlaga bevisvärderingsfrågor. Vidare måste rätten göra svåra avvägningar när det gäller påföljden. Eftersom det normalt gäller långvariga fängelsestraff, är rättens bedömningar av synnerligen stor betydelse för den tilltalade. I dessa mål talar enligt min mening övervägande skäl för att nuvarande domförhetsregler i princip behålls. Självfallet kan det finnas mål där nämnden ur bevisvärderingssynpunkt ej har något större värde. Andra motiv för nämnden tar då vid, som exempelvis förtroendet för domstolen. Men gränsen mellan vilka mål som innehåller komplicerade bevisvärderingsfrågor går inte vid fängelse. Bevisfrågor av stor betydelse kan uppkomma i mål där långt lindrigare straff kan komma i fråga. Rättens bedömningar av påföljden kan med fog sägas ha mycket stor betydelse i de allra flesta mål. För den som står inför hotet om fängelsestraff är det knappast strafftidens längd som är av störst betydelse. Rättens bedömningar kan således vara av synnerligen stor betydelse för den tilltalade också i andra fall än där fängelse kan komma i fråga. Det är enligt vår uppfattning inkonsekvent av regeringen att inte föreslå ett bibehållande av femmannanämnderna i alla mål. Propositionens förslag att inte ha en enhetlig brottmål fanns inte med i departementspromemorian. Där förordades entydigt ett system med samma antal nämndemän i alla mål där lekmän deltar i domsutövningen. Man anförde där bl. a. följande: Det är uppenbarligen mera kostsamt och arbetskrävande för domstolarna att administrera ett system med olika nämndstorlekar än att handskas med endast en nämndtyp. a. måste förhandlingarna planeras så att de mål som fordrar samma nämnd kan handläggas på . Sådana besparingar i både tid och pengar som många domstolar eftersträvar genom att efter varandra hålla förhandlingar i mål där exempelvis åklagaren eller försvararen är densamme blir svårare att nå om olika mål kräver olika storlek på nämnden. Vidare kan kravet på en viss nämndtyp ibland leda till att avgörandet i ett enskilt mål blir fördröjt. Ytterligare en allvarlig nackdel är de risker för rättegångsfel som alternativa domförhetsregler för med sig. Även ekonomin ansåg man utgjorde ett starkt motiv för att endast ha en typ av nämnd eftersom det annars skulle finnas risk att på grund av osäkerhet från domstolens sida den större nämnden skulle komma att användas i större utsträckning än vad sorn föreskrevs. Flertalet remissinstanser instämmer i promemorians synpunkter. Likväl föreslås i propositionen att två nämndstorlekar skall finnas. Vi delar den bedömning som kommit till uttryck i promemorian och i ett stort antal remissyttranden. Vi anser att detta är ytterligare ett starkt skäl för bibehållandet av nuvarande sammansättningsregler. I propositionen föreslås att det totala antalet valda nämndemän inte skall minskas trots att en reduktion av antalet tjänstgörande i brottmålen sker. Detta får till följd att varje nämndeman får färre tjänstgöringstillfällen. Som skäl för att utse lika många nämndemän som f. n. anförs att rekryteringen till detta uppdrag härigenom underlättas. Något belägg för att så skulle vara fallet ges inte. Flera remissinstanser är tveksamma till denna lösning. De anser att risk föreligger att nämndemännen kommer att vara mindre förtrogna med rättskipningsarbetet om antalet tjänstgöringstillfällen minskas. Ett viktigt motiv för nämndemannamedverkan vid våra domstolar är de kunskaper och erfarenheter som nämndemännen kan förmedla till allmänheten. Det är då angeläget att så många nämndemän som möjligt utses. Detta motiv måste vägas mot kravet på erfarna och efter hand på området kunniga nämndemän. Dessa egenskaper kan endast vinnas genom förhållandevis täta tjänstgöringar. I konsekvens med vårt avslagsyrkande på förslaget om ändring av tingsrätternas sammansättning, anser vi att någon förändring av rösträttsoch ansvarsreglerna ej heller bör komma till stånd. Det kan självfallet finnas starka principiella skäl som talar för en individuell rösträtt, men vi anser att denna fråga fordrar ytterligare belysning vilken lämpligen bör utföras av rättegångsutredningen. En ytterligare komplikation med införandet av individuell rösträtt är frågan om vilken påföljd som är mildast. Frågan om påföljdens inbördes stränghet är f. n. under övervägande av fängelsestraffkommittén (Ju 1979:4). Enligt uppgift i propositionen avser kommittén att lägga fram förslag om reglerna av denna fråga . Innan beslut fattats av i detta ämne anser vi det inte möjligt att genomföra ett system med individuell rösträtt där vid lika röstetal den mildaste påföljden skall gälla. Med hänvisning i tillämpliga delar till vad vi anfört ovan om tingsrätternas sammansättning anser vi att ej heller detta förslag bör genomföras. Med hänvisning till vad som anförts hemställs 1. att avslår förslaget om ändring av tingsrätternas och länsrätternas sammansättning, 2. att avslår förslaget om individuell rösträtt och juridiskt ansvar för nämndemännen. () () () () () () () () () () () () ()