mot · G6021892 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1892 och av specialklasser inom De specialklasser, skolmognads-, läs och hjälpklasser m.m., som tidigare fanns, har i det närmaste försvunnit. De elever, som tidigare gick där, måste nu gå i de s. k. vanliga klasserna eller möjligen i grundsärskolan. Det accepteras att vi är olika långa och tjocka när vi väljer kläder, men de som är olika begåvade måste för jämlikhetens skull gå i samma klass. Vi måste börja satsa på de svaga eleverna igen och acceptera dem från deras utgångspunkt. Detta får dock inte ske på de duktigas bekostnad. De svagbegåvade eleverna, som går i vanlig klass, har aldrig möjlighet att visa framfötterna, hur mycket de än jobbar och hur duktiga de än är från sin sida sett. Det finns en gammal undersökning, som visar, att skillnaden i läsförmåga mellan elever i en tidigare vanlig klass var ända upp till . Hur stor är den då inte , när de svagpresterande går i samma klass? Kan vi verkligen räkna med att en lärare skall kunna hjälpa alla dessa elever på deras nivå? I en vanlig klass blir antingen de duktiga eller svagpresterande eleverna lidande. De duktiga måste ju också ha rätt till hjälp för att spänna sina krafter och pröva på för dem litet svårare saker. Den hjälp mellangruppen tidigare fick, måste nu ges åt de svaga, vilket gör att det blir en större grupp svagpresterande elever. Vi hör ju dagligdags att kunskapsnivån sjunker. Dessutom tar special-klasseleverna kliniktid från många ofta duktiga elever med läs- och skrivsvårigheter. Många specialklasselever, som alltså numera går i vanlig klass, blir skoltrötta och det kommer till synes framför allt på högstadiet. Vem skulle inte bli det ut och år in skulle behöva läsa böcker man inte förstod, i ett tempo man inte hann med och med ord man knappt kunde uttala samt räkna tal som är obegripliga och blir svårare och svårare , men som mina kompisar klarar? På det sättet mister man självförtroendet och varken kan, vill eller vågar försöka klara något, som man vet är dömt att misslyckas. I specialklasser skulle de svagpresterande ha kompisar att identifiera sig med och speciellt material skulle finnas, som till stor del passade alla kompisarna i klassen. Det skulle få ta två eller i stället för ett åratt läsa ett ämne, men då skulle eleven kanske kunna det mesta. Mycket av de olika ämnena kunde skalas av och eleverna skulle på så sätt verkligen få arbeta med sådant de skulle komma att behöva. Specialklasserna skulle handhas av utbildade speciallärare. Detta är nu inte självklart, eftersom en utbildad speciallärare inte kan peta en vanlig lärare. har vi kanske inga speciallärare kvar? Specialklasserna skulle kunna placeras tillsammans med vanliga klasser och vara en naturlig del av en skolenhet. Där det faller väl ut, skulle de liksom andra klasser ha vissa ämnen eller delar av ämnen gemensamma. Specialklasserna måste bli accepterade, men man måste också ha, eller lära sig, förståelse för att det kan behövas en del andra resurser. a. behövs det konkret material betydligt högre upp i sådana klasser. När vi kommer upp på högstadiet, gymnasiet, högskolan osv., har vi rättighet att välja och läsa det vi kan och är intresserade av, men då är det redan för sent för många. Vi är ju olika redan från födseln! De allra flesta elever som får s. k. anpassad studiegång, borde ha fått det redan på lågstadiet, genom att de fått chansen att lära sig efter sin förmåga och sitt behov tillsammans med kamrater i ungefär samma situation. De hade då lärt sig läsa, skriva och räkna så att de klarat sig i livet. Många av de elever, som misslyckas i skolan, lyckas bättre ute i arbetslivet, men för många är den misslyckade skolgången inkörsporten till svårigheter hela livet. Vi måste ha en skola, som ger alla en chans att lyckas! Med stöd av ovan sagda hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande behovet av specialklasser inom . () ()