mot · G6021998 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83: 1998 m. fl. Deltids- och kombinationsjordbruk är ett livsvillkor för att ge landsbygden en framtid. Utan satsning på dessa typer av jordbruk vid sidan av s. k. bärkraftiga familjejordbruk är det i de flesta delar av landet inte möjligt att behålla en levande landsbygd. 1 denna motion tar vi upp vikten av att vi förutom bärkraftiga familjejordbruk, som ger full sysselsättning för en familj även i fortsättningen har deltids- och kombinationsjordbruk. Inom jordbrukspolitiken och i jordförvärvslagen skiljer man mellan å ena sidan utvecklade och utvecklingsbara jordbruk eller lantbruksföretag och å andra sidan ej utvecklingsbara eller begränsat utvecklingsbara lantbruksföretag. Till den förstnämnda gruppen räknas, förutom de större enheterna, familjejordbruk som bedöms ge en familj full sysselsättning och inkomst. Gruppen ej utvecklingsbara jordbruk utgörs i huvudsak av fastigheter som på grund av för liten areal ej ger arbete och försörjning för en familj. Ägaren/brukaren och hans familj delar sin tid mellan sådant jordbruksföretag och annan sysselsättning. Dessa deltids- eller kombinationsjordbrukare har alltid varit en mycket stor grupp och torde f. n. utgöra mer än hälften av de 115 000 jordbrukarna trots att jordbrukspolitiken allt gått ut på att skapa bärkraftiga enheter så att vi ej har några småjordbruk kvar. Lantbruk i kombination med inkomster av annat slag är mycket vanliga. Senaste undersökningen visar exempelvis att av lantbrukarfamiljernas inkomster härrör från annat än lantbruket, alltså jord- och skogsbruk sammantaget. Inkomster av sådana kombinationer är inget nytt utan har alltid förekommit, men frågan är om andelen inkomster från annat än lantbruket någonsin varit så hög som . Även bland många brukare av fastigheter som på grund av storlek betraktas som utvecklade förekommer att en av makarna eller båda har del eller heltidsarbete utanför jordbruket. Som en följd av den tekniska utvecklingen blir detta möjligt för familjer med allt större arealer. Det är därför allt svårare att dra någon egentlig gräns mellan vad som är ett bärkraftigt familjejordbruk och mindre enheter. Man kan inte heller bortse ifrån att jordbrukets trängda ekonomiska läge har tvingat många jordbrukarfamiljer att försöka få inkomster utanför lantbruket. Enligt gällande riktlinjer för jordbrukspolitiken skall rationaliseringsverksamheten i första hand främja uppbyggande och vidmakthållande av 1* 1982/83. I jordförvärvslagen, som är ett av medlen i jordbrukspolitiken, stadgas därför bl. a. att förvärvstillstånd skall vägras om egendomen behövs för jordbrukets eller skogsbrukets rationalisering. I lagen anges dessutom i 7 § att om det är av särskild betydelse från regionalpolitisk synpunkt får tillstånd vägras till förvärv av egendom på vilken inte drivs ett utvecklat eller utvecklingsbart lantbruksföretag om egendomen behövs för att stärka annat sådant lantbruksföretag eller om egendomen behövs för att främja sysselsättningen för någon som är bosatt på orten. Många människor önskar förvärva mindre jordbruksfastigheter men det är i de flesta fall mycket svårt att få förvärvstillstånd eftersom rationaliseringskravet ger anledning att sammanföra fastigheten med någon av grannfastigheterna eller övertas av strukturrationalisering. Nämnda 7 § har tillkommit av regionalpolitiska skäl, men den ger inte någon sökande en rätt att förvärva utan anger däremot förutsättningar för att utöver rationaliseringskravet vägra ansökan om förvärvstillstånd. Det var dock utan tvekan ett viktigt framsteg att regionalpolitiska skäl infördes i jordförvärvslagen 1979, genom att tillstånd får vägras om egendom behövs för att främja sysselsättningen för någon som är bosatt på orten. Men enligt vad vi erfarit synes bestämmelsen inte ha hjälpt särskilt många att få förvärvstillstånd med undantag av dem där glesbygdsstöd utgått. Hur kommer svensk landsbygd att se ut sedan rationaliseringspolitiken hunnit genomföras och det på landsbygden i huvudsak finns fastigheter med arealer så att de betraktas som bärkraftiga och/eller utvecklade, vilka förmodligen på grund av den tekniska utvecklingen kommer att bli allt större. Det är att märka att med nuvarande förvärvsregler och målsättningar kommer efter generationsskiften nästan endast de som är barn till nuvarande ägare att kunna inneha s. k. ofullständiga jordbruk. I vad gäller landsbygden kommer det med denna utveckling att bli allt glesare mellan gårdarna och den jordbrukande befolkningen alltför liten för att kunna ge underlag för service och förutsättningar för trivsel och socialt fungerande boendemiljöer. Är det en sådan landsbygd med idel s. k. utvecklade jordbruk vi verkligen vill ha i vårt land? Måste inte beslut i förvärvsärenden också präglas av hänsyn till hela den bygd det gäller och inte främst en strävan att slå samman fastigheter? För att få eller bevara en levande landsbygd behövs enligt vår uppfattning utöver bärkraftiga familjelantbruk även mindre jordbruk, där innehavaren kombinerar verksamheten med annan verksamhet i bygden eller pendlar till annan ort. I en del fall ägnar den ena maken sig åt lantbruket och den andre har annat yrke. Utan att ge avkall på inriktningen av jordbrukspolitiken om bl. a. satsning på effektiva familjeföretag och att inkomstlikställighet skall uppnås mellan dessa jordbrukare och andra yrkesutövare, måste det bli möjligt att även få förvärva, inneha, bruka och bebo jordbruksfastigheter, som lantbruksnämnderna ej bedömer som utvecklingsbara. Anledningarna till våra krav på rätt att förvärva även mindre fastigheter är många och vi vill ange några. Som nämnts är enligt vår uppfattning dessa jordbruk en förutsättning för att ha tillräckligt stor fast befolkning boende och knuten till en bygd. Utan tvivel tillför familjer med inkomster även från annat än det egna lantbruket sin bygd resurser utöver vad åker och skog kan ge underlag för. Detta måste vara av värde för hela bygden. a. ökar det köpkraften och därmed underlag för service och andra verksamheter. När det gäller skogen finns anledning erinra om det nytänkande som kommit när det gäller tillvaratagande av skogens produktionsmöjligheter. Det är inte längre självklart med ett högmekaniserat skogsbruk, med processorer, stora slutavverkningar, flygbesprutning av lövslyet och endast tillvaratagande av egentligt gagnvirke. Flygbesprutning har förbjudits, skogen skall skötas mer omsorgsfullt, och det virke som tidigare lämnades kvar att förmultna skall nu tas tillvara för energiändamål. Denna utveckling bör i hög grad motivera rätten och lämpligheten att inneha även mindre jordbruk- och skogsbruksfastigheter, eventuellt i kombination med annan förvärvsverksamhet. Alla bygder i vårt land lämpar sig inte för att bygga upp jordbruksenheter som helt skall ge arbete och försörjning för en familj. Olika typer av kombinationer med verksamheter har här sitt särskilda berättigande. Ja, i många bygder utgör de de enda förutsättningarna för jordbruksdrift. Det finns numera ett ökat intresse för alternativa odlingsmetoder och nya grödor och för smådjursskötsel av olika slag, för vilket de mindre jordbruken kan ge goda förutsättningar. Dessa jordbruk kan även bidra till en ur olika synpunkter större mångfald i en bygd. För att utnyttja landsbygdens nya möjligheter till energiproduktion torde även jordbruksföretag av varierande storlek och inriktning vara av värde. Även ur sysselsättnings- och arbetskraftssynpunkt fyller deltids- och kombinationsjordbrukarna en viktig roll både för den egna bygden och för närbelägna tätorter. Ett annat viktigt skäl till att vi vill att dessa fastighetsförvärv skall vara möjliga är självklart att så många människor eftersträvar att få förvärva sådana fastigheter. Inom ramen för valfrihet och tillgodoseende av människors önskemål bör samhället inte ensidigt motverka detta vid sammanvägning av olika synpunkter. Många satte stora förhoppningar på att nya riktlinjer för jordbrukspolitiken och den nya jordförvärvslagen med regionalpolitiska hänsynstaganden skulle göra det lättare att få förvärva mindre fastigheter, liksom den innebar viktiga förbättringar ur allmän jordbrukspolitisk synpunkt. Enligt vad vi erfarit från olika delar av landet och vid kontakter med många berörda synes dock inte lantbruksnämndernas praxis ha änd rats och några lättnader vad gäller förvärv av sådana fastigheter inte ha skett med undantag av tillstånd i samband med insatser genom glesbygdsstödet. Vi anser därför att reella möjligheter måste ges även för förvärv av s. k. icke-utvecklingsbara fastigheter avsedda att drivas som deltids- eller kombinationsjordbruk. En allsidig sammanvägning av olika synpunkter, strävanden och intressen måste självklart göras vid bedömning av varje tillståndsärende. Liksom vid övriga förvärv av jordbruksfastigheter skall spekulation om möjligt förhindras. I de fall då förvärvstillstånd bör förenas med krav på bosättning på fastigheten bör detta ske på samma grunder som när det gäller s. k. utvecklingsbara fastigheter. Vår strävan är självklart inte att förhindra eller motverka att det byggs upp bärkraftiga familjejordbruk. Det är en förutsättning såväl för vår landsbygd som vår livsmedelsproduktion. Men vi anser att det vid sidan av dessa jordbruk skall finnas plats även för mindre jordbruk, vilka har mycket stor betydelse såväl för att svenska landsbygden skall vara levande som för tillgodoseende av människors önskemål. Landsbygds- och jordbrukspolitiken måste ta vara på landsbygdens möjligheter till utkomst och boende för både heltidsjordbrukar och deltids- och kombinations- och fritidsjordbrukare samt villaägare m. fl. Det ger bygderna befolkningsunderlag och en variation av yrken och inriktning hos de boende vilket ökar förutsättningarna för ett socialt väl fungerande liv, gemenskap, underlag för skolor, affärer och kommunikationer samt möjligheter för de landsbygdsboende att få del av kulturutbudet. Eftersom de mindre jordbruken är viktiga hörnstenar för befolkningsunderlaget på landsbygden måste dessas fortbestånd garanteras i kommand jordbrukspolitiska beslut. Denna motion som sammanfattningsvis innebär dels krav på att reella möjligheter ges även för förvärv av deltids- och kombinationsjordbruk, dels betonande av även dessa jordbruks betydelse för en livskraftig landsbygd, bör enligt vår mening överlämnas till den nya livsmedelsutredningen för beaktande i dess arbete. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att motionen överlämnas till livsmedelsutredning för beaktande. () () () () () ()