mot · G6022219 · 1983-03-07 00:00:00 — 1982/83 2219-2221 m. fl. Tillfällig vinstskatt (prop. 1982/83:102) Socialdemokraterna har i allt högre grad kommit att orientera sig bort från marknadsekonomin. I en första fas satte man stor tilltro till ett ökat statligt ägande och statlig styrning av näringslivet. Den nya näringspolitiken skulle, enligt socialdemokraterna, medföra betydande fördelar för det svenska folkhushållet. Utvecklingen har klart visat att såväl statligt ägande som statlig styrning medför betydande nackdelar. Ekonomiska hänsyn har fått vika för en ofta kortsiktig politisk styrning. har socialdemokraterna försökt finna en väg för att uppnå det tredje steget i socialismen. Begreppet kollektiva löntagarfonder lanserades av LO och det socialdemokratiska partiet. Olika förslag till löntagarfonder har framförts . Den nu föreliggande propositionen innebär att regeringen knäsätter principen om kollektiva löntagarfonder. i utdelningsskatt beräknas inbringa 800-900 milj. kr. Efter detta steg är det bara en fråga om fondernas storlek. I avvaktan på att provisoriska löntagarfonder skall bildas, bör enligt propositionen vinstskatten föras till AP-fonden. kommer den expertgrupp som har till uppgift att utforma ett permanent vinstdelningssystem att ha slutfört sitt arbete. kommer sedan den s. k. aktieplaceringsgruppen med ett förslag om hur löntagarfonderna skall placera sina pengar. Därtill skall läggas att preliminära inbetalningar av vinstskatten skall göras . Vad som sedan återstår är enbart den tekniska utformningen av själva fonderna och deras styrelser. Sammantaget innebär detta att det kommer att vara möjligt för socialdemokraterna att redan till årsskiftet påbörja kollektiviseringen av kapitalbildningen genom att provisoriska löntagarfonder då kan börja köpa upp företag med de medel som den nu föreslagna utdelningsskatten ger. Detta är bara ett första steg. Men det stämmer väl in i och kommer att innebära ett fackligt-politiskt maktövertagande av näringslivet. Genom socialdemokraternas starka inflytande i ledningen för och tillförsäkrar man sig då i praktiken ett avgörande inflytande över näringslivet, oavsett den politiska majoriteten. Utdelningsskatten förhindrar utvecklingen mot ekonomisk balans genom att företagen förlorar resurser som bättre kan användas i den egna verksamheten. Företagen riskerar att en stor del av de resurser som de skapar satsas på mindre lönsamma företag. Genom det politiskt-fackliga inflytande som kan förväntas i löntagarfondernas styrelse kommer fonderna med all säkerhet att söka motarbeta strukturomvandling i en kortsiktig strävan att rädda befintliga arbetstillfällen. Med en sådan politik försämras dynamiken i näringslivet ytterligare och vår industristruktur blir ännu mer föråldrad. Införandet av löntagarfonder innebär därför i förlängningen stora svårigheter att upprätthålla sysselsättningen i produktivt arbete. Den uppenbara motsägelsen mellan regeringens olika ekonomisk-politiska åtgärder kan, om regeringen vet vad den gör, endast förklaras med att regeringen genomfört en stor devalvering för att få tillfälle att införa en utdelningsskatt och andra pålagor på företagen. Detta skapar inte något förtroende för regeringens ekonomiska politik. Väsentligt för att marknadsekonomin skall fungera är att näringslivet får tillgång till erforderligt riskkapital. De tre borgerliga partierna har mot denna bakgrund varit eniga om att vidta åtgärder för att stimulera till ett ökat frivilligt sparande i aktier. Främst genom att mildra den skattemässiga diskrimineringen av aktiesparandet. Villkoren för skattefondsparandet, som introducerades av den första trepartiregeringen, förbättrades avsevärt av den andra borgerliga trepartiregeringen. Utvecklingen har klart visat att den frivilliga stimulansvägen kan generera ett tillräckligt stort sparande i aktier för att hushållen mer än väl skall svara för sin andel av det riskkapitalbehov som beräknats av bl. a. långtidsutredningen. Införandet av utdelningsskatten innebär att den nuvarande dubbelbeskattningen av aktieutdelningar ersätts med en trippelbeskattning. Detta kommer direkt att slå mot enskilt aktieägande eftersom enskilda är mer intresserade av utdelrfingsinkomster än institutioner. För att en mindre aktieägare i marginalskatt skulle få en behållning på . krävdes endast en utdelning på . och med bolagsskatt , detta på grund av den då gällande lindringen i dubbelbeskattningen. För att en mindre aktieägare skall få . kvar efter alla skatter krävs det att ett företag betalar ut . Genomförs regeringens förslag innebär det att det för kommer att krävas . mer av företaget för att samma netto för aktieägaren skall uppnås. Totalt , alltså en tredubbling. 1982/83:2219 3 EXTBA BOLAGS r f»A UTOfcl!. *.G§SKA'TEN 92 UTOEi r;i.GS SKAK 20 : UT DEL». Källa: Näringslivets ekonomifakta. Den nya skatten på företagens aktieutdelning skärper således den redan förut höga skatten på utdelning högst väsentligt. Sammanlagt måste ett företag, för att en aktieägare netto skall få kvar , betala . för att täcka aktieägarens inkomstskatt (vid marginalskatt), . i utdelningsskatt, . i extra bolagsskatt till följd av utdelningsskatten och . i ordinarie bolagsskatt. i handen åt aktieägaren kostar således totalt . Förslaget innebär att företagen kommer att avtrappas på riskkapital och att avkastningen på aktieplaceringar efter skatt minskar. Att provisoriska löntagarfonder eller AP-fonder kommer att placera vinstskatten i aktier kommer enbart att få negativa konsekvenser. Flexibiliteten i näringslivet går förlorad. Företagens utveckling och nyföretagande kommer att hämmas. Strävan att utveckla företag påverkas av om ägarskapet övergår till löntagarfonderna. I propositionen föreslås en ytterligare skatteflyktsklausul för att komma åt företagen som minskar sin utdelning i syfte att undgå vinstskatt. Om ett bolag i syfte att reducera beskattningsunderlaget minskar sin utdelning kommer företaget att kunna åläggas att betala utdelningsskatt till det belopp som skulle ha gällt om bolaget inte otillbörligen minskat sin utdelning. Denna godtycklighetsklausul är principiellt absurd även om den skulle komma att tillämpas mycket restriktivt. Ett företag kan ju oavsett vinstnivå ha goda ekonomiska skäl för en utdelning på allt från noll till många . En utomstående kan aldrig avgöra vad som är skälig utdelning. Det är blott och bart en fråga mellan styrelsen och bolagsstämman. Propositionen har uppenbarligen utarbetats i samma höga tempo som flera av de förslag som förelädes . Förslagen om avdragsrätt för fackavgifter, hyreshusavgift och vattenkraftsskatt kännetecknades av en mycket bristfällig beredning. Det är mycket beklagligt att regeringen med den nu aktuella propositionen fortsätter att åsidosätta regeringsformens stadganden om beredning av regeringsärendena. Med anledning av den bristfälliga beredningen av propositionen anför lagrådet följande: De remitterade förslagen har inte varit föremål för sådan remissbehandling som avses i 7 kap. 2 § regeringsformen. Lagrådet får i anledning härav understryka att en lagrådsgranskning inte kan ersätta den sedvanliga remissbehandlingen av myndigheter och sammanslutningar med särskild sakkunskap på området (jfr prop. 1982/83:50, bilaga 2, s. 20). En sådan behandling skulle i detta fall ha varit särskilt värdefull med hänsyn till den delvis komplicerade karaktären av de frågor som remissen berör. Lagrådet har därför haft begränsade möjligheter att med ledning av det föreliggande materialet bedöma sådana frågor om lagstiftningens praktiska konsekvenser och tillämpning som avses i 8 kap. 18 § tredje stycket 4 och 5 regeringsformen. Regeringsformens stadganden om beredning av regeringsärenden har tillkommit för att kvaliteten i maktutövningen skall kunna upprätthållas. Vi finner det anmärkningsvärt att regeringen fortsätter att nonchalera regeringsformens beredningskrav. Sammantaget innebär detta första konkreta steg i riktning mot införandet av kollektiva löntagarfonder att den nödvändiga förstärkningen av näringslivet försvåras, att strukturförändringar kommer att motverkas och att riskerar att successivt övergå från en marknadsekonomi till en politiskt fackligt styrd ekonomi av socialistisk modell. Åberopande det anförda hemställs att avslår proposition 1982/83:102. () () H. () () () () () () () L. () i