mot · G6021917 · 1983-01-25 00:00:00 — m. fl. Vi skall även för framtiden ha ett enhetligt skolsystem i landet och garantera en likvärdig utbildningsstandard för landets alla delar. Dessa centrala krav liksom skyldigheten att slå vakt om elevens rätt i samhället och skolan samt elevens skyldigheter måste regleras av statsmakterna i lag. Så skrev utredningen om skolan, staten och kommunerna i sitt slutbetänkande (SOU 1978:65, avsnitt 3.3). Problemet är att det enhetliga skolsystemet på olika sätt kommit att urholkas och att det blir allt svårare att påstå att utbildningsstandarden är likvärdig. Skolan kännetecknas av en långtgående särbehandling av eleverna som står i bjärt kontrast mot uttalade utbildningspolitiska mål om enhetlighet och likvärdighet. Olikheterna mellan kommunerna är stora, och även skillnader inom kommuner är påtagliga. Bakom allt tal om lika rätt till utbildning döljer sig en annan verklighet. Vi kan konstatera skillnader som gäller lärarnas erfarenhet, lärarbyten, elevomflyttningar, tillgång på läromedel, kostnader för skolmåltider, hur den anpassade studiegången används, hur resurser fördelas, hur hemspråksundervisningen används m. m. I bostadsområden och kommuner, som domineras av arbetarbefolkning, är de resurser som kan ställas till den obligatoriska skolans förfogande i allmänhet mindre. På punkt efter punkt kan detta avläsas i torra siffror, bakom vilka döljer sig en verklighet, som avspeglar bestående och fördjupade klassorättvisor på bildningens och uppfostrans område. 1 riksdagsvalet uttalade väljarna sin förkastelsedom över den borgerliga politik som på område efter område förvärrat denna situation. kommunisterna har i tidigare motioner berört problem av detta slag. Vi tvingas nu också konstatera att situationen har förvärrats genom en rad av de åtgärder som satts in under gångna år. En huvudtyp av åtgärder som insatts kännetecknas av decentraliserat beslutsfattande. infördes ett nytt statsbidragssystem för . Den s. k. förstärkningsresursen för undervisning skall i princip fördelas med utgångspunkt i en behovsanalys och insättas så att likvärdigheten befrämjas. Rektorsområden, skolenheter, enskilda klasser och bestämda elever skall härigenom i högre grad än tidigare tillförsäkras ett tillskott av resurser om behoven så påkallar. Till skillnad från många andra åtgärder på skolans område föreligger en relativt omfattande dokumentation av hur det nya fördelningssystemet fungerat i praktiken. relseri, som länge uppvisade en anmärkningsvärd passivitet vad gällde spridning av tillämpningsanvisningar m. m. lät 1980 publicera ett diskussionsmaterial om behovsorientérade resurser i . Materialet som författats av skoldirektören hade den belysande titeln och en efter behov. publicerades en forskningsrapport som mera ingående belyste det nya systemet. Rapporten, som författats av , hette Ty åt deri som har, åt honom skall varda givet .. Egentligen säger de bägge titlarna allt. Verkligheten blev än en gång något helt annat än vad som möjligen var att förvänta. har dessutom publicerat resultaten från en uppföljningsstudie utförd av . Resultaten är entydiga. sammanfattar genom att bl. a. påpeka: ... att behovsprövning och kriterier för fördelning av förstärkningsresurs till skolorna varit ett svårbemästrat problem i kommunerna med en balansgång mellan en rättvis tilldelning och en tilldelning efter fördelningspolitiska kriterier. SIA-reformens grundläggande principer om en kompensatorisk omfördelning av resurser till svagare grupper och individer i skolan har ofta fått stå tillbaka för krav på rättvisa. konstaterar också att utvärderingen av beslutade insatser ofta varit bristfällig och knappast kan sägas ha givit underlag för fortsatt verksamhetsplanering. Därutöver noterar han att kunskapen om effekterna på arbetssätt och arbetsformer m. m. i skolan är liten och att skolstyrelserna oftast förelagts förslag till resursfördelning som varit så teknifierat framställda att de försvårat grundläggande principiella ställningstaganden. Om över huvud taget det nya statsbidragssystemet skall fungera åtminstone tillnärmelsevis som planerat fordras uppenbarligen bindande tillämpningsföreskrifter, som undanröjer åtminstone de mest flagranta åsidosättandena av beslut om nytt statsbidragssystem. Konkret bör t. ex. skärpta tillämpningsbestämmelser utfärdas avseende inrättandet av s.k. 20-grupper, användning av förstärkningsresurser för utjämning av klassmedeltal, sänkning av klasstorlek m. m. Av tillgängliga informationer framgår också att bindande tillämpningsföreskrifter också måste avse skyldigheter för kommunerna att ta fram ett sådant beslutsunderlag som förutsatt. Sådana föreskrifter måste också innefatta bestämmelser som omöjliggör den underordnade roll som i flertalet kommuner skolstyrelsen spelar vid resursfördelningen. kommunisterna hyser ingen övertro vad gäller effekterna av det förändrade statsbidragssystemet vad gäller omfördelning av resurser till socialt och ekonomiskt utsatta grupper. Vi är emellertid av den uppfattningen att förbättringar kan uppnås även genom en skärpning av bestämmelserna, vilken skulle medverka till att resurserna mera målmedvetet styrdes till de grupper och individer som avsett i sina tidigare beslut. Försvara de skolsociala reformerna! På ett mera övergripande plan påverkas skolan i en kommun också av kommunens skatteinkomster och därigenom av skatteunderlaget i kommunen. Ett antal tidigare utförda studier har visat att primärkommunala beslut avseende läromedel, skolmåltider, hjälpmedel i skolarbetet m.m. kraftigt påverkas av de olikartade ekonomiska resurser kommunerna har. De inbesparingar som gjorts genom att statsbidragen till skolan sänkts genom att bidragen till lärarlöner m. m. minskat har redan på kort sikt förstärkt skillnader mellan kommuner på det skolsociala området. kommunisterna kämpade länge nära nog ensamma för införandet av bestämmelser om fria läromedel, fria skolmåltider, förbättrad skolhälsovård m. m. vann dessa krav en bred uppslutning. Partiets kamp, som fördes ute i kommunerna, grundades i insikten om den situation under vilken arbetarbefolkning och fattiga bönder levde. är det möjligt att iakttaga hur principerna om fria läromedel och fria skolmåltider urholkas i kommun efter kommun. Dessa tendenser drabbar främst låginkomsttagare och de barn som bl. a. beroende på föräldrarnas arbetsförhållanden inte kan påräkna att maten står på bordet när de kommer hem från skolan. En ökad avgiftsfinansiering av kommunala musikskolor drabbar naturligtvis också främst låginkomsttagare i en situation då kulturutbudet över huvud taget uttunnas genom minskade anslag. Kommunala inbesparingar görs också avseende skolskjutsar, politisk och facklig information i skolan m. m. En lägre grad av statlig och finansiering på skolområdet drabbar redan hårt utsatta grupper. Anslagsminskningarna får dessutom sannolikt den effekten att benägenheten att speciellt satsa på utsatta grupper ytterligare minskar i kommunerna. kommunisterna kan inte acceptera denna utveckling. De statliga besparingarna på skolans område, som har innebörden att kostnader övervältras på kommunerna, kan ej accepteras. De borgerliga regeringarnas sparåtgärder har i princip och i första hand inneburit att kommunerna måst anställa lika många lärare som tidigare men själva får bekosta vissa delar av lönekostnaderna. Detta har inneburit att kommunerna tvingas spara på andra områden med bl. a. de effekter vi angivit ovan. Det är dessvärre ej tillräckligt att här riva upp de borgerliga regeringarnas beslut och återställa situationen till vad som tidigare gällde. Det är dessutom nödvändigt för att fatta beslut som garanterar elever i alla kommuner tillgång på läroböcker, skolmåltider m. m. på en sådan nivå att skolan kan förmedla kunskaper i en miljö som förutsatt i besluten om , tl 1982183. Skärp definitionen av läromedel! Här kan också noteras att den uttunnade definition av läromedelsbegreppet som införs i Lgr 80 läromedel är sådant som lärare och elever kommer överens om att använda för att nå uppställda mål i kommuner används och kan komma att användas för att minska anslagen till läromedel i form av läroböcker och annan direkt kostnadskrävande materiel. Detta förhållande är oacceptabelt. Enligt vpk:s mening bör definitionen av läromedel skärpas och läromedelsproduktionen förstatligas. Det bör också konstateras att skolmåltider, skolmateriel m. m. i växande grad avgiftsbeläggs inom gymnasieskola, vuxenutbildning m.m. Därigenom försämras situationen för invandrare och andra ekonomiskt utsatta grupper och skolpolitikens mål om jämlikhet, enhetlighet och likvärdighet urholkas ytterligare. Mot denna bakgrund bör hos regeringen begära förslag om sådana förändringar i tillämplig författning att uttag av avgifter inom det allmänna skolväsendet förhindras. De frågor som ovan berörts gäller relationerna mellan stat och kommun på skolans område. Den gällande principen om att mål och riktlinjer för skolverksamheten utformas av men att olika konkreta beslut som gäller förverkligandet av målen sker på den kommunala nivån riskerar genom minskade statsbidrag och allmän ekonomisk urholkning på den kommunala nivån att ge en ny innebörd åt decentralisering och kommunalt självstyre. Denna innebörd betyder att kommunerna tvingas till åtgärder som förstärker de orättvisor som kommunalskattepolitik, bostads- och arbetsmarknadspolitik redan medfört. Orättvisorna växer och riksdagsbeslutens förverkligande på bildningens område urholkas. Återupprätta skolans undervisningsskyldighet! kommunisterna har tidigare uppmärksammat de risker beslutet om införandet av s. k. anpassad studiegång inneburit. Vi har därför i tidigare riksdagsmotioner dels yrkat att frågan måtte utredas så att användningen av den anpassade studiegången beskrivs, dels yrkat på att vissa former av anpassad studiegång avskaffas. föreligger i växande omfattning uppgifter om hur bestämmelserna tillämpats. Som vi befarat används sådan anpassad studiegång på högstadiet där större eller mindre delar av undervisningen förläggs utanför skolan främst för socialt och ekonomiskt utsatta barngrupper. Redan en utredning utförd inom 1980 visade på dessa tendenser. De bekräftas på olika sätt genom de rapporter som tillställts från olika länsskolnämnder. I en utredningsrapport utgiven av en arbetsgrupp inom den socialdemokratiska partiexpeditionen, Så har ungdomens villkor förändrats (), tas de resonemang upp som kommunisterna länge fört fram. Man noterar att de regler som gäller för den anpassade studiegången uppenbarligen ej varit tillräckliga. Mot bakgrund av bl.a. av SCB publicerad statistik (SCB, U 1982:6), där andelen ungdomar med ofullständig grundskoleutbildning redovisas och visar sig uppgå till av årskullen som 1980 slutade , frågar man sig i den socialdemokratiska rapporten om vi inte snart nått den gräns då den obligatoriska för alla elever är avskaffad. kommunisterna menar att tiden nu är inne för att avskaffa de bestämmelser som gör det möjligt för skolan att genom användande av anpassad studiegång tillåta och sanktionera att en växande grupp elever lämnar med en ofullständig skolutbildning bakom sig. Tvärtemot vad som ofta påstås visar det sig dessutom att elever med anpassad studiegång har svårare att få arbete efter än de elever som åtminstone har fullständig grundskoleutbildning. om vad som händer de elever som inte går vidare till gymnasieskolan ger klart belägg härför (SCB, I/UK 9/11 1982). Åter nödgas kommunisterna konstatera att avskaffandet av sådan anpassad studiegång, som vi ovan beskrivit, inte löser alla de problem avseende ofullständig grundskoleutbildning som existerar. Vårt förslag är emellertid ett steg i rätt riktning. Återställ skolans resurser! Före valet sammanfattade den socialdemokratiska utredningsgruppen sina slutsatser av de åtgärder de borgerliga regeringarna vidtagit på skolans område i och med minskningarna av statsbidraget till skolan , avvecklingen av statsbidragen till nya skollokaler, avveckling av statsbidrag till särskilda handikappinsatser, den uteblivna verkställigheten av enhälliga beslut om extra resurser för förstärkt basfärdighetsträning på högstadiet m. m. genom att säga: Trots upprepade rapporter om att ojämlikheten nu ökar och att de svagaste eleverna drabbas hårdast har regeringen inte vidtagit några åtgärder. Från forskare, skolpolitiker och kommunalt verksamma har krav höjts om att någon form av central vägledning behövs för att lokala skolmyndigheter skall kunna verka i enlighet med jämlikhetsmål för skolan. Regeringen har dock helt underlåtit att vidta nödvändiga åtgärder. kommunisterna delar den socialdemokratiska arbetsgruppens förkastelsedom över nedskärningspolitik och över frånvaron av tillämpningsföreskrifter m. m. kommunisterna nödgas emellertid konstatera att den socialdemokratiska regeringen i sin budget och i sina övriga propositioner ännu ej ens aviserat åtgärder som innebär ett fullständigt återställande av situationen innan de borgerliga sparåtgärderna insattes. Enligt kommunisternas mening kan den so cialdemokratiska regeringen lika litet rättfärdigt som de borgerliga regeringarna med hänvisning till det statsfinansiella läget verkställa en politik som i allt väsentligt genom sina sparåtgärder drabbar de redan hårdast drabbade. kommunisterna anser därför att skolan måste undantas från den 2-procentiga neddragningen enligt huvudalternativet. kommunisterna föreslår därför att det statliga bidraget till driften av grundskolor m.m. höjs med 2/98 av regeringens förslag så att effekten av den 2-procentiga minskningen av anslaget för / 84 helt tas bort. I samband med beslutet om ny läroplan för yrkade kommunisterna liksom socialdemokraterna på att en särskild parlamentariskt sammansatt grupp skulle få i uppgift att noggrant följa införandet och förverkligandet av den nya läroplanen. Avsikten var att förstärka den parlamentariska bevakningen på ett centralt reformområde. En enhällig riksdag beslöt i denna anda. Regeringen tillsatte också en parlamentarisk skoldelegation. De olika skolministrarna uppvisade emellertid i olika hög grad ett intresse för att låta skoldelegationen på allvar fylla sina uppgifter. kommunisterna vidhåller sin uppfattning om behovet av en parlamentarisk uppföljning av reformbesluten på område. En av tvåpartiregeringens sista åtgärder blev att skolministern upplöste skoldelegationen med hänvisning till förändrade styrelsesammansättning och med hänvisning till att de socialdemokratiska ledamöterna lämnat skoldelegationen. Bägge dessa argument har avvisats i en reservation till det beslut där skoldelegationens borgerliga ledamöter slutligen anhöll om att bli befriade från sitt uppdrag. Ty så demokratiskt fungerar det att man med hänvisning till parlamentarikerrepresentationen i styrelse kan säga att det inte behövs en parlamentarisk skoldelegation där alla partier är representerade. som kommunisterna ej givits representation i styrelse noterar de borgerliga ledamöterna i den förutvarande skoldelegationen att delegationen genom socialdemokraternas avhopp ej längre är fullständigt parlamentariskt sammansatt. kommunisterna konstaterar vidare att den promemoria om delegationens uppgifter som utarbetades inom delegationen av vpk:s representant tillsammans med en av delegationens experter och som de borgerliga ledamöterna i stort instämde i tveklöst konstaterar behovet av en parlamentariskt sammansatt uppföljningsgrupp och dessutom slår fast att den nya organisationen av snarare förstärker än försvagar behovet av en parlamentarisk uppföljningsgrupp. kommunisterna menar att skoldelegationen bör återuppstå men att dess direktiv bör ändras så att uppföljningsansvaret särskilt beaktar den kommunalpolitiska nivån, dvs. den nivå där beslut verkställs av demokratiskt utsedda organ. Detta ligger dessutom väl i linje med betonandet av en förstärkt demokrati. kommunisterna bestrider den ofta framförda förklaringen att ungdomsarbetslösheten huvudsakligen orsakas av brist på yrkesutbildning. Ungdomen efterlyser fortfarande förgäves de arbeten, som en bättre yrkesutbildning skulle ha lett till. De unga kvinnorna finnér helt enkelt inte de arbeten, som skulle finnas för dem som valt icke-traditionella kvinnoutbildningar. Huvudproblemet är i stället den omfattande och alltjämt tilltagande ungdomsarbetslösheten. kommunisterna tar upp denna fråga i andra motioner och föreslår särskilda medel till en ungdomsgaranti. De åtgärder som den borgerliga regeringen genomförde för den grupp elever som inte fortsatte till gymnasieskolan har visat sig klart otillräckliga. Uppföljningsansvaret för kommunerna har inte nämnvärt lett till att situationen för 1618-åringarna förbättrats. I stället förstärks nu tendensen att rätten till arbete utbytts mot rätten till arbete eller utbildning. En utbildning som blir en allt osäkrare garanti för senare arbete. Nästa steg har också tagits: Rätten till arbete eller utbildning blir till rätten att bli uppföljd. Samhället vet att du inte arbetar eller studerar! En klen tröst för arbetslös ungdom. Så länge inte arbetslösheten bekämpas med påtaglig och omfattande framgång, så förblir antaganden om vad det kommunala uppföljningsansvaret skall leda till fromma men utsiktslösa förhoppningar. Regeringen föreslår nu ett nytt och enhetligt system för åtgärderna inom det kommunala uppföljningsansvaret. Föredragande statsrådet konstaterade att den nuvarande ordningen med ett flertal ej samordnade åtgärder har visat sig vara ett ineffektivt sätt att ge ungdomarna det stöd som de behöver och föreslår nu i stället att insatser av olika slag för vaije individ samordnas i mera långsiktiga individuella planer. För var och en skall en individuell sammanhållen plan läggas upp och dessa planer bör omprövas minst . Målet skall vara att så snart det finns möjlighet slussa över ungdomarna till reguljär utbildning eller stadigvarande arbete. kommunisterna vill förvisso inte kritisera åtgärder som syftar till att motverka könsbundna, könstraditionella yrkesval. Konstaterandet i budgetpropositionens skrivning om det kommunala uppföljningsansvaret att flickornas större utsatthet för arbetslöshet kan ha sin grund dels i att flickorna i många regioner gör från arbetsmarknadssynpunkt felaktiga studie- och yrkesval, dels i flickornas obenägenhet att inrikta sig på för kvinnor otraditionella arbeten har visst fog för sig. Men den stora skuldbördan måste dock läggas på en politik, som låtit det privata företagandets kortsiktiga profitintressen styra en utveckling som på gått hårt fram över regioner, orter, branscher och arbetsuppgifter och skapat en situation där den totala tillgången på arbete inte räcker till åt den tillgängliga arbetskraften. Om A får arbete blir B utan oavsett om A och B gjort alla tänkbara utbildningsansträngningar. har SÖ föreslagit gruppvägledningsinsatser och påpekat att gruppsituationer är ett verksamt medel när det gäller att stödja flickorna i deras studie- och yrkesval. Det föreslås också intensivkurser för flickor i att hantera modern teknik. Skolministern tycker att de här nya gruppvägledningarna och intensivkurserna kan vara något även för invandrarungdomar och de som har olika slag av handikapp. Tanken är välment och gäller tydligt och klart arbetsmarknadens s. k. B-lag. Men var finns regeringens förslag till att reformera arbetslivet, förnya och bygga ut industrin, rusta upp de sociala delarna av den offentliga verksamheten och verka för att de meningsfulla arbetena blir en realitet i stället för en hägring? Var finns ambitionerna att göra gymnasieskolan tillgänglig för alla genom ett brett åtgärd sprogram mot segregationen inom ? Småplåstrandet med nygamla särskilda åtgärder och annat inom det kommunala uppföljningsans varet tjänar inte mycket till när inte de problem angrips, som skapat ett behov av denna uppföljning. Med hänvisning till vad som ovan anförts föreslås 1. att hos regeringen hemställer om åtgärder så att bindande tillämpningsföreskrifter upprättas i enlighet med tidigare beslut om nytt statsbidragssystem för , 2. att hos regeringen hemställer om åtgärder så att bestämmelserna om s. k. anpassad studiegång med hela eller delar av undervisningen utanför skolan möjligt avskaffas, 3. att hos regeringen begär förslag om en mer preciserad definition av läromedelsbegreppet, 4. att hos regeringen hemställer om åtgärder för överförande av läromedelsproduktionen i samhällelig ägo, 5. att hos regeringen hemställer om förslag till lag som förbjuder kommunerna att avgiftsbelägga skolmåltider, läromedel m. m. 6. att hos regeringen hemställer om återinrättande av en parlamentarisk skoldelegation med företrädare för samtliga riksdagspartier och med direktiv bl. a. att beakta den kommunalpolitiska nivån i enlighet med vad som anförs i motionen, 7. att uttalar att staten bör överta en större del än av kostnaderna för det obligatoriska skolväsendet, 8. att beslutar att under , D 11. Bidrag till driften av grundskolor m. m. anvisa ytterligare . utöver regeringens förslag. (vpk)C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)