mot · G6022140 · 1983-01-25 00:00:00 — Vanligen utgår budgetbehandlingen även i dessa fall från den faktiska nominella nivån. Gruppen av utgifter som bestäms genom separata beslut i varje enskilt fall svarar för av de totala utgifterna. De anslag som ingår i denna kategori har indelats i vissa undergrupper. En sådan utgör de transfereringar till enskilda som inte omräknas om inte politiska beslut härom fattas. I denna grupp ingår bl. a. barnbidragen, livsmedelssubventionerna och bostadsbidragen. Gruppen omfattar även investeringar i byggnader, anläggningar och i viss mån även utrustning. Till gruppen separata beslut har även förts utgifterna på olika konjunkturkänsliga anslag. De olika sysselsättningspolitiska åtgärderna ingår här liksom flera anslag inom industripolitikens område. Dessa utgifter påverkas i betydande grad av konjunkturutvecklingen. Bland argument som talar mot indexeringar kan nämnas att de kan försvåra omprövning av ett anslag, trots att en sådan ibland kan vara befogad när de ursprungliga förutsättningarna ändrats. En annan fråga är i vilken utsträckning indexeringar i nuvarande statsfinansiella läge har oönskade konsekvenser relativt andra utgiftsanslag eller relativt utvecklingen av statens inkomster. En viktig fråga i detta sammanhang är om inflationen som sådan leder till en försvagning av statsfinanserna. I nuvarande budgetläge finns det argument för att så skulle vara fallet. Huvudförklaringen härtill är skillnaden mellan utgifternas och inkomsternas storlek. Detta illustreras av följande schematiska exempel. Om inkomsterna antas öka och för statsskuldräntorna tillämpas en räntesats för nyupplåning om kan dras vissa aritmetiska slutsatser. Om utgifterna exkl. statsskuldräntor förutsätts öka i takt med inkomsterna (dvs. ) kommer budgetunderskottet att öka med inemot . Exempel 1: Utgifter exkl. statsskuldräntor ökar i takt med inkomsterna () 14,9' -91,9 Exempel 2: Oförändrat nominellt budgetsaldo 14,9' -83,0 1 Nivåerna korrigerade för budgetförstärkande engångseffekter. Källa: /83-1986/87. 1981/82:150, bil 2:1. Begränsning av den automatiska inflationskompensationen kan ske på flera sätt. En intressant metod kan vara att full kompensation endast ges upp till en viss nivå för prisstegringarna, varefter ingen eller endast begränsad kompensation ges. En sådan åtgärd får ses i relation till en strävan att hålla nere prisstegringarna. Så snart inflationen stiger över en viss nivå minskar med en sådan metod de reala utgifterna under vissa anslag. Vid en strikt tillämpning fungerar åtgärden således som en automatisk stabilisator i budgeten. En likartad metod tillämpades vid marginalskattereformen, när det gäller den indexreglerade skatteskalan. Denna försköts oavsett inflationstakten med ett visst fast krontal som motsvarade indexreglering. Om en sådan här metod används för att begränsa kostnadsökningarna är det enligt vår mening en logisk konsekvens att motsvarande regler tillämpas vid indexreglering av skatteskalan. Den här typen av drastiska åtgärder kan bli nödvändig för att tillgripa som ren krisåtgärd för att få balans i ekonomin. De anslag i budgeten där andra typer av ingrepp redan tidigare gjorts måste naturligtvis undantas. Vid en inflationstakt som ligger långt över det fastställda taket blir onekligen verkningarna stora vid tillämpning av den ovan skisserade metoden. har hävdat att det sociala skyddsnätet måste konstrueras så att det ger varje medborgare en grundtrygghet. Därför är det en självklarhet att undantag från de generella reglerna måste göras för de svagaste grupperna i ett läge med hög inflation. ATP-systemet har kommit alltmer under debatt av främst två skäl. För det första av fördelningspolitiska skäl. Det nuvarande systemet som bygger på den s. k. inkomstbortfallsprincipen ger olika pensionärer stora skillnader i pensionsförmånerna. Medan den sämst ställde pensionären får nöja sig med /mån. får den bäst ställde /mån. Inom har vi länge arbetat för en utjämning inom pensionärsgruppen. Vi har fäst särskild vikt vid de pensionärer som inte har ATP-pension genom att verka för årliga höjningar av pensionstillskotten. I vår motion i anledning av kompletteringspropositionen avser vi återkomma till frågan om pensionstillskotten. Det andra skälet till att ATP-systemet kommit under debatt är att det genom sin konstruktion anpassats för en ekonomi med låg inflation och hög tillväxt, dvs. som den svenska ekonomin var när ATP-reformen infördes. 1970-talets ekonomi har som alla vet visat upp en helt annan bild. Därtill kommer att det är först nu som stora grupper med full ATP-pension börjar nå upp till pensionsåldern. Som en tredje faktor tillkommer att pensionärsgruppen blir allt större i förhållande till de yrkesaktiva grupperna som ändå är de sorn till syvende og sidst skall betala de äldres pensioner eftersom ATP-systemet bygger på fördelningssystemet. Antalet ATP-pensionärer ökar i takt med att allt fler tjänar in pensionsrätt. fanns det 400 000 ATP-pensionärer, 1980 hade antalet ökat till 1,2 miljoner, och 1990 räknar med att summan skall ha stigit till 1,8 miljoner. beräknas antalet till drygt 2,5 miljoner. Varje ny årgång pensionärer har flera intjänade år än tidigare årgångar, och regeln att pensionen beräknas på de 15 bästa inkomståren slår igenom alltmer. Därtill kommer att pensionsåldern till förtidspension vidgats . Det här leder till att de yrkesverksamma har en allt större andel pensionärer att försörja. går det fyra förvärvsarbetande på en ATP-pensionär - bara två. ATP-avgifterna är av den totala lönesumman och har bestämts till . Ökar inte avgifterna snabbare, räcker inte ränteinkomsterna långt, utan hela AP-fonden tar slut . Detta är bakgrunden till förslag att ATP-avgifterna måste höjas med 0,8-1,1985-1989. har höjningarna varit 0,2-0,. Det betyder att ATP-avgiften hamnar på 13,4-14,. Det innebär en relativ uppgång med från dagens nivå . trodde att ATP-avgifterna skulle vara uppe i först . I de nya beräkningarna har angett ett ATP-uttag på . Då har verket antagit att reallönerna är i stort sett oförändrade och att fondens placeringar bara ger utöver inflationen. Den utveckling som pekar på skulle, om den blev verklighet, leda till att lönebikostnaderna kom att ianspråkta en så stor del av de totala arbetskraftskostnaderna att det framstår som en omöjlighet. Mot den här bakgrunden anser att det nu är dags att pröva vilka förändringar av pensionssystemet som krävs för att det skall stå i överensstämmelse med vår långsiktiga samhällsekonomiska situation och för att det skall få en mer fördelningspolitiskt rättvis utformning. (har närmare utvecklat ATP-problematiken i en särskild motion.) För att åstadkomma ett rationellare system för bostadsbyggandets finansiering föreslår att nuvarande uppdelning i bottenlån och statliga lån sammanförs till ettlån. Det naturliga är då att utöka bostadsinstitutens utlåning till att omfatta även den del som är ett särskilt statligt lån. När det gäller mindre lån t. ex. för ombyggnader, energiåtgärder, handikappanpassning bör lånen kunna lämnas av resp. bank på orten och i så fall beloppet utgöra en del av bankens ansvar för den prioriterade bostadsfinansieringen. Statens ansvar förändras inte genom detta - endast formen ändras från att lämna ut ett lån till att teckna ansvar för motsvarande belopp. Genom att statens budget inte skiljer mellan drift- och kapitalutgifter uppkommer i 1983/budget ett minskat budgetunderskott på . har per ca 1 miljon lån på tillsammans . Tyvärr saknas statistiska uppgifter om hur många lån som är under t. ex. . En mycket preliminär bedömning från anger att ca 160 000 lån är . Det är av intresse att kunna minska den statliga låneförvaltningen. Dels är låneförvaltningen en omfattande del av bostadsadministrationens arbete, dels har beslutat att vissa typer av äldre lån skall ändras, vilket medför extra arbete. Staten har av dessa skäl motiv för att försöka få låntagarna att lösa in smålån, t. ex. de . Arbetet bör i första hand inrikta sig på dessa och på de former av lån som inte längre beviljas. Staten har ett ytterligare motiv i de räntekostnader som den statliga upplåningen medför. Inlösen av sådana lån bör därför förknippas med erbjudande om avskrivning av viss del av skuldbeloppet. Sammanlagt bör avveckling av mindre lån kunna ge ett tillskott till statskassan på under /84. Omfattningen av hur mycket som kan beräknas inflyta till statsverket genom denna form av amorteringar är på grund av bristande statistiskt underlag svårt att ange. Det påverkas också av villkoren, men målet bör vara att nå under /84. 6.11 Avveckling av fonder uttalade (FiU 1982/83:11) att man ansåg det angeläget att statliga fondmedel hanteras på ett rationellt sätt. Utskottet menade också att det var lämpligt att fonder som inte längre fyller någon självständig funktion avvecklas. har en statlig utredning lagt fram ett förslag (SOU 1982:62) om avveckling av ett stort antal statliga fonder. Förslaget innebär att fondmedel till ett sammanlagt bokfört värde av skall tillföras statsbudgeten. Beroende på hur den särskilda delpensionsfonden jämte några i sammanhanget mindre fonder redovisas budgettekniskt, kan statens utgiftssida komma att belastas med 780 milj. kr., utgörande de på fonderna redovisade skulderna till statsverket. ning kan de aktuella fondernas syfte med fördel tillgodoses genom direkta anslag över statsbudgeten. Härigenom skapas en rationell hantering av de medel som behövs för de verksamheter det är fråga om, som en stramare uppsikt kan hållas över den för ändamålet aktuella medelstilldelningen. De avgifter som flyter in till fonderna kan redovisas på budgetens inkomstsida. Vad gäller allmänna sjukförsäkringsfonden tillförs den enligt förslag i finansplanen även överskott . Den kommer då att uppgå till 4 870 milj. kr. en ökning med 3 195 milj. kr. I finansplanen föreslås, som redovisats ovan i avsnittet Den socialdemokratiska politiken före och efter regeringsskiftet att överskottet (2 777 milj. liksom följande års överskott skall tillföras statsbudgeten. Vi anser att utredningens förslag är intressanta. I vissa fall kan det dock finnas skäl att vara tveksam till om det är rationellt att fonden avvecklas. Regeringen bör därför återkomma med förslag om vilka fonder som skall avvecklas. Förslagen bör kunna ge en bugetförstärkning /84 med ca . 6.12 Skattebehandlingen av avgifter till arbetsgivarorganisationer och fackföreningar Höstriksdagen beslöt att införa skattereduktion för fackföreningsavgifter. Motivet angavs vara att skapa skattemässig jämställdhet mellan arbetsgivarnas och löntagarnas kostnader för resp. facklig organisationsverksamhet. I sammanhanget måste beaktas att understöd som vid konflikt utgått till en i konflikten indragen arbetare från organisation som han tillhör utgör inte skattepliktig intäkt. Konfliktunderstöd som medlem i arbetsgivarförening uppbär utgör däremot skattepliktig intäkt i rörelse. Förbudet mot avdrag för fackföreningsavgifter kompenseras således av skattefrihet för konfliktbidrag, medan avdragsrätten för avgifter till arbetsgivarorganisationer är avsedd att uppvägas av att konfliktersättningarna är skattepliktiga. Frågan har tidigare behandlats i departementspromemorian Ds B 1980:3. I promemorian föreslogs en annan metod att åstadkomma en likställdhet i den skattemässiga behandlingen. Förslaget var att för avgifter till arbetsgivarföreningar helt enkelt införa samma regelsystem som gäller för avgifter till fackföreningar. En enig riksdag uttalade i anledning av två motioner om avdragsrätt för fackföreningsavgifter: Innan tar slutlig ställning till frågan bör enligt utskottets mening regeringen lämna en fullständig redovisning och kartläggning bl. a. av de konfliktbidrag som betalas ut av fackföreningar och arbetsgivarorganisationer och storleken av dessa i förhållande till de sammanlagda medlemsavgifterna. Den skattereduktion för fackföreningsavgift som beslutade om föreslogs av regeringen utan att den av begärda redovisningen lagts fram. Skattereduktionen belastade statskassan med ca Höstens beslut försvårade också möjligheter att välja andra för statskassan bättre alternativ. anser att beslutet om skattereduktion för fackföreningsavgifter bör rivas upp samt att regeringen bör lägga fram den av en enig riksdag begärda redovisningen. 6.13 Periodisering av utbetalningar till vissa organisationer I budgetpropositionen föreslås att utbetalning av bidrag till vissa frivilligorganisationer skall periodiseras över året. Avsikten är att staten därigenom skulle göra räntevinster på de bidragsmottagande organisationernas bekostnad. Eftersom bidragen till organisationerna låsts till uppräkning, vilket inte på långt när ger täckning för inflationens kostnadshöjningar, anser vi inte staten därutöver bör ta från organisationerna de ränteintäkter de kan få genom att det tidigare utbetalningssystemet för bidragen bibehålls. anser, som ovan angivits, att kommuner och landsting måste vara beredda att ta sitt ansvar när det gäller att sanera samhällsekonomin. Därför bör volymutvecklingen begränsas till den 1 %-nivå som den förra regeringen angav. Utvecklingen av skatteutjämningsbidragen framgår av nedanstående tabell. I den följande tabellen visas betydelsen av skatteutjämningen för de olika länen. 1976 1977 1978 1979 1980 1981 1982 (milj. 1 638 1 949 2 279 2 880 3 899 4 792 5 557 916 1092 1357 1 774 2 689 3 482 4115 108 113 119 125 131 138 88 Summa milj. kr. 2 662 3 154 3 755 4 719 6 709 8 412 9 760 Länsvis fördelning av skatteutjämningsbidrag 1 Inkl. den förhöjning som hänför sig till särskilda statsbidrag till kommuner och landstingskommuner. Skatteutjämningsbidraget till de kyrkliga kommunerna ingår ej i de redovisade beloppen. 2 Preliminära uppgifter. 3 Beräknad förändring av utdebiteringsbehovet vid slopande av skatteutjämningsbidragen. anser att det statliga finansiella stödet bör fortsätta läggas om från specialdestinerade anslag till skatteutjämningsbidrag. Summa budgeteffekter på helår enligt av inlämnade motioner Pensioner m. m. Karensdagar m. m. Övrigt (ca) ca + 21 000 Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs* 1. att godkänner de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som förordas i motionen, 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att ett av huvudmålen för den ekonomiska politiken skall förbli att nå och upprätthålla en balans mellan och inom skilda regioner, 3. att godkänner de allmänna riktlinjer för budgetregleringen som förordas i motionen, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om kollektiva löntagarfonders oförenlighet med vår nuvarande sociala och miljömässigt reglerade marknadsekonomi, 5. att beslutar att ge regeringen i uppdrag att utreda olika förslag att begränsa de automatiska kostnadsökningarna i statsbudgeten, 6. att beslutar ge regeringen i uppdrag att framlägga förslag om avveckling av ett antal statliga fonder, 7. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad ovan framförts om periodisering av utbetalningar, 8. att som sin mening uttalar att regeringen vid förhandlingar med bör verka för att den kommunala volymutvecklingen begränsas till . . ÅSLING (c) () () () () () () *Se även motionerna 1982/83:2141-2146. Motionens huvudsakliga innehåll 1 Den internationella situationen 2 Den ekonomiska utvecklingen i fram till regeringsskiftet 7 Den socialdemokratiska politiken före och efter regeringsskiftet 13 Riskerna med den socialdemokratiska ekonomiska politiken 17 Alternativet - ekonomiska politik 21 6.1 Regional balans som ekonomiskt-politiskt mål 21 6.3 Utförsäljning av statliga företag 22 6.4 Småföretag - kooperation 22 6.5 Differentierad arbetsgivaravgift för olika stora företag ... 23 6.6 Skatte- och avgiftspolitikens inriktning 23 6.8 Automatiken i statsbudgeten 25 6.11 Avveckling av fonder 30 6.12 Skattebehandlingen av avgifter till arbetsgivarorganisationer och fackföreningar 31 6.13 Periodisering av utbetalningar till vissa organisationer .. 32 Tabell över budgeteffekterna av inlämnade motioner .... 34