mot · G6022378 · 1983-04-20 00:00:00 — Motion 1982/83:2378 m. fl. Följdlagstiftning till inkomstskattereformen, m.m. (prop. 1982/ 83:157) I proposition 1982/83:157 lägger regeringen fram dels förslag om viss behövlig följdlagstiftning till inkomstskattereformen, dels också ett antal andra förslag som rör skilda beskattningsfrågor. När det gäller de tekniska frågorna med anknytning till skattereformen accepterar vi de framlagda förslagen. Bland de övriga frågorna har vi däremot invändningar på två punkter, nämligen de som rör skattereduktionen för fackföreningsavgift resp. beskattningen av vissa stipendier. Vi har motsatt oss införandet av skattereduktionen för fackföreningsavgift och vi anser fortfarande att det var en olämplig åtgärd som möjligt bör upphävas. Även om den principiella kritiken är den tyngst vägande finns det också starka praktiska invändningar. Det gäller bl. a. risken för att man vid införandet av skattereduktionen gör allvarliga integritetsintrång. Dessa illustreras nu tydligt, när regeringen i ett försök att undvika en orimlig masshantering av enskilda kvitton i stället lämnar förslag om en ordning med kollektiva avdragsyrkanden som väcker nya principiella betänkligheter med största sannolikhet dessutom utan att lösa de praktiska problemen. Enligt regeringens förslag skall den ordningen införas att de fackliga organisationerna skall lämna in kollektiva avdragsyrkanden för sina medlemmar. Men med en sådan metod uppstår genast en rad principiella och praktiska frågor som regeringen inte alls eller endast mycket summariskt har belyst. Vem är det egentligen som har ansvaret för ett på så sätt framfört yrkande? I en vag känsla av att det nog ytterst är den enskilde som skall stå för hela deklarationen med alla upplysningar och yrkanden har departementschefen anfört att det kan vara lämpligt att organisationerna informerar medlemmarna om de upgifter som lämnas på deras vägnar. Men för att inte det tänkta förfarandet skall bryta samman är det givetvis inte meningen att medlemmarna aktivt skall behöva godkänna utlämnandet av uppgifterna, utan departementschefen anser att principen om att den som tiger han samtycker kan tillämpas. I sanning en teknik som öppnar svindlande perspektiv! Vilken rätt har de som under beskattningsåret varit medlemmar men som är det vid tiden för uppgiftslämnandet att få veta något? Vem har ansvaret för att uppgiften om den avdragsgrundande avgiften blir rätt beräknad (efter bortrensning av a-kasseavgift, försäkringspremier, bidrag till politiska partier osv.)? de krav sorn taxeringslagen ställer på arbetsgivares kontrolluppgifter gälla i tillämpliga delar också för de fackliga organisationerna här? Fler frågor än de vi pekat på kan med fog ställas om det framlagda förslaget till förfarande. Vi anser att våra tidigare framförda invändningar mot hela den införda avdragsrätten stärkts snarare än försvagats av vad som framkommit. bör inte på grundval av nu föreliggande material besluta införa en så principiellt långtgående nyordning av deklarationsförfarandet som regeringsförslaget innebär, utan avslå detta. Vid taxering får avdragsyrkandena hanteras på vanligt sätt, så som skett i fråga om t. ex. kapitalförsäkringspremierna. Den gången måste det på grund av det tidigare olyckliga riksdagsbeslutet accepteras, därefter bör problemen undvikas genom att hela avdraget åter avskaffas. Införandet av avdragsrätten för fackföreningsavgift innebar en socialdemokratisk eftergift för påtryckningar från de fackliga korporationerna. kommer ytterligare en sådan eftergift, i första hand för LO:s krav, i fråga om beskattningen av vissa stipendier. Med brutal uppriktighet uttrycks saken redan i beskrivningen av propositionens huvudsakliga innehåll: den ändringen föreslås att stipendier för deltagande i fackliga kurser i större utsträckning skall kunna vara skattefria. Något annat egentligt argument för lagändringen än att man på så sätt kan spara pengar åt facket ges inte. De stipendier det är fråga om är beräknade att täcka inkomstbortfallet efter skatt, heter det, och då är det ju inte bra om de blir beskattade. Balansen mellan dem som studerar med bibehållen lön och de som gör det med stipendium från facket skulle naturligtvis lika väl kunna upprätthållas genom att stipendierna räknas upp till den behövliga bruttonivån. Enligt vår mening är det synnerligen naturligt att en ersättning som just skall ersätta en viss bortfallen inkomst också skattemässigt behandlas som denna. Och någon tvekan om att den som utger ersättningen - facket har intresse av att studierna kommer till stånd råder ju inte. Även här är regeringens belysning av den föreslagna lagändringen synnerligen begränsad. Visserligen uttalas det öppet att det man har i tanke är just de fackliga studierna, men formellt görs ju inga sådana inskränkningar i lagtexten. Det skulle därför vara synnerligen intressant att veta om regeringen funderat på frågan om domstolarna möjligen kan komma fram till att lagändringen har konsekvenser även i andra sammanhang. Kan t. ex. en arbetsgivare spara pengar genom att låta en arbetsgivarorganisation betala stipendier till kursdeltagare i stället för att han själv står för bibehållen lön? Skulle inte en sedvanlig remissbehandling ha varit motiverad - någon överhängande brådska som omöjliggör normala beredningsformer kan ju inte sägas föreligga? Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att beslutar att upphäva lagen om skattereduktion för fackföreningsavgift med verkan från , 2. att beslutar att avslå förslaget om ändring i lagen (1982:1193) om skattereduktion för fackföreningsavgift, 3. att beslutar att avslå förslaget om ändring i 19 § kommunalskattelagen (1928:370). () ()