mot · G6022114 · 1983-01-25 00:00:00 — i m. fl. Våra skogar och vår skogsindustri är centrala för ekonomi. De spelar en nyckelroll då det gäller att återställa ekonomisk balans i vårt land. Skogen är en betydelsefull inhemsk förnyelsebar naturresurs. Vårt land förfogar här över unika möjligheter att vidmakthålla och utveckla en på inhemska råvaror baserad skogsindustri. Ett bättre utnyttjande av våra skogliga produktionsförutsättningar är både önskvärt och realistiskt. Förutsättningen är att skogsägaren i frihet får inrikta sin skogsskötsel mot bästa biologiska och ekonomiska resultat. Den bästa garantin för en uthållig och hög skogsproduktion är skogsbrukarnas intresse och kunskaper för sin uppgift. Genom skogsvårdslagen och angränsande lagstiftning har samhället angivit ramarna för verksamheten. Skogsvårdslagens krav på föryngringsåtgärder efter avverkning samt krav på skogsskötseln i övrigt är förenliga med vår traditionella syn på ett uthålligt skogsbruk. Det finns ett växande medvetande om att ägande av skog innebär ett ansvar att avverka mogna bestånd. Någon anledning föreligger därför inte, som virkesförsörjningsutredningen tidigare föreslagit och regeringen nu aviserat, att införa tvingande regler för skogsavverkning. En tvångs- eller beredskapslagstiftning i sådant syfte skulle stå i strid med en av marknadsekonomins principer, nämligen dispositionsrätten till enskild egendom. Föreläggande om minimiavverkning skulle dessutom hos ett stort antal nu aktiva skogsbrukare kunna leda till motsatt resultat - sänkt totalutbud. Det är viktigt att den motsättning som råder mellan mål och medel i skogsvårdslagstiftningen och mellan denna och den praktiska skogspolitiken undanröjs. Detta innebär bl. a. att rationella och beprövade metoder i skogsskötsel måste tillåtas, inkl. användning av kemiska bekämpningsmedel i kontrollerade former. Likaså måste en intensifierad skogsvård, främst avseende beståndsanläggning och ungskogsgallringar, komma till stånd. Vidare måste kvaliteten på det bestånd som anläggs höjas. Ökad gödsling och en ökad dikning är angelägen. Eftersom skogen täcker en mycket stor del av vårt lands yta är den också en viktig del av vår naturmiljö. Den ger rika möjligheter till friluftsliv och rekreation. Att bevara en rik och naturlig flora och fauna i skogslandskapet är ett självklart mål. Detta gäller skogsmarken i dess helhet. För att åstadkomma detta måste vissa områden behandlas särskilt varsamt och beläggas med aktsamhetsregler, exempelvis naturvårds-, naturskydds- och nationalparksföreskrifter. På den övervägande delen av skogsmarken skall dock ett rationellt skogsbruk bedrivas. Förändringar i skogsmiljön får där 1 1982/83. Skogsmiljön och skogens ekosystem har aldrig varit statiskt. Åtgärder som vidtas och de metoder som kommer till användning måste ta biologiska hänsyn. Naturvårdens krav och skogsbrukets målsättning förenas därför att de ekologiska villkoren är grunden för utnyttjandet av våra naturresurser. Om skogsskötseln inte får utvecklas och skogsproduktionen förblir eller minskar, reduceras de resurser som erfordras för att tillgodose även självklara naturvårdskrav. Den ökade försurningen av våra vattendrag, skogar och jord måste bemästras. Den är ett av de allvarligaste långsiktiga miljöhoten, inte minst för skogens del. Frågan är av sådan dignitet att det är nödvändigt att ytterligare åtgärder i form av forskning och internationella begränsningar av svavelutsläppen kommer till stånd. Det är nödvändigt att på eftersträva ett produktionsprogram för svenskt skogsbruk med avverkningsmål utöver nu gällande riktlinjer. För att möjliggöra detta måste lönsamheten i skogsbruket bli sådan att skogsägare stimuleras till avverkning och reinvesteringar i god skogsvård. Enligt vår mening är skattesystemets nuvarande utformning det centrala för hela utbudsproblemet - och därmed också för problemet med alltför låg ambitionsnivå inom skogsskötseln. En genomgripande reform av marginalskatterna är nödvändig för att påtagligt påverka avverkningsbenägenheten inom det privatägda skogsbruket. Intill dess att en sådan omläggning är genomförd måste särskilda, temporära regler införas. En administrativt enkel metod är att från inkomst av skogsbruk medge extra avdrag av det slag som beslutats av vårriksdagen 1981. har i sitt slutbetänkande redovisat att ett sådant avdrag bör, för att ge effekt, uppgå till . Avdraget bör därför höjas till för såväl rotposter och avverkningsuppdrag som leveransvirke. På så vis uppnås en extra stimulans för självverksamhet. Ett avdrag kommer att leda till ökade avverkningar och bättre råvaruförsörjning. Genom de ökade averkningarna och minskat importbehov är åtgärden samhällekonomiskt och statsfinansiellt självfinansierande. Lönsamheten inom skogsbruket är i hög grad beroende av i vilken utsträckning kommunala garantiskatter och skogsvårdsavgifter tas ut. Med nu gällande regler tillämpade på kraftigt höjda taxeringsvärden blir det sammanlagda uttaget en stor fast pålaga för alla skogsägarkategorier. Enskilda fastigheters bärkraft påverkas negativt med åtföljande mindre ekonomiskt utrymme för god skogsvård. Skogsvårdsavgiften får inte utvecklas till en extra pålaga på skogsbruket avsedd att tillföra statskassan pengar. Den skall inte heller utformas så att den medverkar till en ekonomisk omfördelning mellan olika skogsägarkategorier och/eller skogsbruk i skilda avkastningslägen. Så länge avgiften uttas måste medlen helt disponeras för insatser, vilka kommer hela skogsbruket till godo och därmed långsiktigt stärker industrins råvarubas. för ändamål därutöver får inte förekomma. Skogsvårdsavgiften bör sänkas till av skogsbruksvärdet fr. o. m. . Detta uttag är f. n. tillräckligt för att finansiera de insatser som vi anser svarar mot skogsvårdsavgiftens syfte. Den höga skogsvårdsavgift som uttagits har inte enbart riktat intresset emot avgiftens användningsområde utan också mot behovet av en öppnare redovisning av förbrukade medel. Således är det omöjligt att ur budgetpropositionen utläsa med vilka belopp respektive användningsområde erhåller medel. Lika litet finns någon sammanställning över i vilken grad avgiftsmedel totalt sett tas i anspråk. Med hänsyn till bl. a. beloppens storlek för den enskilde skogsbrukaren bör hos regeringen begära en årlig redovisning i budgetpropositionen av här åsyftat slag. Från flera utgångspunkter är det viktigt att det enskilda personliga ägandet främjas. Ett sådant exempel är komplettering med skogsmark till lantbrukare. Den ekonomiska stabilitet som kan åstadkommas vid kombinerade jord- och skogsbruksföretag måste värderas högt, inte minst i tider av svåra ekonomiska påfrestningar. Genom komplettering med skog till lantbruksfastigheter förbättras ägarnas möjligheter till sysselsättning och säkrare försörjningsunderlag. Detta är särskilt angeläget då arbetsmarknaden är svag och alternativa sysselsättningsmöjligheter i stor utsträckning saknas. Enligt vår mening kan propositionens förslag om ytterligare överföring av skogsmark från skogsbolag till domänverket inte accepteras. Även om samhället även fortsättningsvis kommer att vara en stor markägare finns det inget egenvärde i att samhällets ägande ökar. Det finns det däremot i ett ökat enskilt personligt ägande. Inte minst möjligheten att genom skogskomplettering vidmakthålla och utveckla många jordbruksfastigheter som rationella och bärkraftiga enheter är till nytta för samhället. har betydande arealer övergått från bolags- och enskild ägo till domänverket. Betydande fördelar hade vunnits bl. a. från regionalpolitisk synpunkt om den utbjudna bolagsmarken i större utsträckning hade förvärvats av enskilda lantbrukare. Den nya inriktning av markpolitiken som redovisas i budgetpropositionen bör följaktligen avvisas. Enligt moderata samlingspartiets mening bör lantbruksstyrelsen liksom för rationaliseringsändamål kunna köpa mark som utbjuds till försäljning från skogsbolag och domänverket. Härav följer att den rörliga kredit som styrelsen disponerat skall finnas kvar. Denna kredit föreslås i propositionen sänkt från 200 till 150 milj. kr. Med hänsyn till de stora utbud som i skogskrisens skugga skett bedömer vi att den föreslagna rörliga krediten om 150 milj. kr. kommer att täcka uppkommande behov. Skulle likväl medelsbrist för denna angelägenhet uppstå mot slutet av budgetåret är vi inom moderata samlingspartiet beredda att i tilläggsproposition stödja förslag om höjning av 1* 1982183. ramen för denna kredit upp till 200 milj. kr. Beträffande överföring av mark till den statliga sektorn är vi av principiella skäl som ovan i motionen redovisats starkt avvisande. Vi har tidigare gett uttryck för den uppfattningen att det av domänverket förvaltade statliga jord- och skogsinnehavet i viss omfattning skulle användas för rationaliseringsändamål efter samma principer som mark i lantbruksstyrelsens jordbank. Med stöd av det anförda hemställs* 1. att avvisar förslaget i budgetpropositionen om att mark som utbjuds av skogsbolag i första hand skall tillföras domänverket, 2. att begär förslag från regeringen syftande till att statens mark i domänverkets förvaltning också skall användas för strukturrationaliseringsändamål. HANS () BO () () () () () (m) () () () () () * Se även motion 1982/83:2115.