mot · G6022438 · 1983-05-26 00:00:00 — Den skisserade tidsplanen skulle dessutom betyda att remisser på försvarskommitténs betänkande inte skulle kunna komma in innan regeringen föreslår nya principer för säkerhetspolitiken och säkerhetspolitiken i stort. Detta måste anses vara en olycklig tidtabell, då intresset för remissarbetet rimligen blir litet vem vill lämna in ett remissvar när redan bestämt sig? Man kan diskutera bör ta ställning till säkerhetspolitikens principer i stort, men rimligen måste denna tidpunkt anses vara det egentliga försvarsbeslutet. Den skisserade lösningen med två beslut, varav det mer praktiskt-ekonomiskt-organisatoriska först , är inte rimligt. I princip betydde det att vi av fem skulle ha en ekonomisk och krigsorganisatorisk inriktning som inte var i takt med av fastställda grundprinciper för säkerhetspolitiken. (I de fall där de säkerhetspolitiska riktlinjerna är exakt desamma som vid föregående beslut gör det inget, men utgångspunkten för resonemanget måste självfallet utgå från de fall där verkligen vill åstadkomma en förändring. Det är ju då som dess beslut får stor betydelse.) I granskningspromemorian ställs förslaget helt på sin spets. Revisorerna däremot vill inte föreslå en proposition om säkerhetspolitikens inriktning redan efter perspektivplaneringens fas 1 utan menar att man den närmaste planeringsomgången bör nöja sig med en regeringsskrivelse, alltså att ge tillfälle att uttala sig men inte ställer kravet på att den fattar ett nytt säkerhetspolitiskt beslut. Motivet som revisorerna anför är dock knappast överlagt, nämligen att nästa försvarskommitté ännu inte är tillsatt. Visserligen har det nu gått års försvarsbeslut än det hade gått från föregående då försvarskommitté tillsattes. Men rimligen finns inga hinder i sak för nästa kommitté att arbeta efter FPE-systemets tidtabell, särskilt om perspektivplaneringens fas 1 inte blir lika omfattande som . Förslaget om en regeringsskrivelse efter fas 1 bör kombineras med att begär att nästa försvarskommitté själv kommer med förslag till tidpunkt och former för principiella säkerhetspolitiska ställningstaganden . Frångår man nuvarande ordning kan en rad alternativ tänkas, och den i promemorian skisserade lösningen har som ovan nämnts en rad invändningar. tid för att bereda de femåriga försvarsbesluten. I princip sammanfaller detta förslag med vad som var föresatsen när försvarskommitté tillsattes. Den skulle komma med sitt huvudbetänkande , alltså års försvarsbeslut. Därmed skulle tiden för debatt och riksdagsbehandling bli betydligt längre . Dock angavs i direktiven att kommittén själv, om den så önskade, kunde fa fortsätta även , t. ex. för att granska resultatet av programplaneringen. Det viktiga var att huvudbetänkandet fanns . Denna intention kunde inte fullföljas, så riksdagsbeslutet om att ta fram underlag för en inhemsk utveckling av ett enhetsflygplan JAS hade en annan tidtabell, och dessutom bestämde sig kommittén för att i detalj ta ställning till förändringar i fredsorganisationen (vilket ledde till dödspatrullens arbete). Och ett slutbetänkande utan förslag i fråga om flygplansfrågan och fredsorganisationen ansågs sakna två av de mest uppmärksammade dela/na inför försvarsbeslutet. Därför lämnades ett delbetänkande , medan siutbetänkandet kom . Det är självfallet inget som hindrar att man inför nästa omgång bestämmer att huvudbetänkandet skall avlämnas före försvarsbeslutet. Två väsentliga fördelar vinns då, dels får på sig om försvarspropositionen kommer som budgetpropositionen, dels blir det möjlighet till ett helt års debatt om huvudbetänkandet. I promemorian skisseras att en framtida kommitté skulle kunna få fortsätta även efter huvudbetänkandet, med speciella frågor. I en moderat reservation anges att detta senare arbete skall avse också säkerhetspolitikens inriktning, vilket förefaller märkligt. Innan denna är klar bör inget huvudbetänkande lämnas. Däremot finns skäl att ge möjlighet för kommittén att i ett slutbetänkande också ange sin syn på myndigheternas programplaneförslag. Den skisserade lösningen skulle innebära att kommittén mindre ägnade sig åt detaljer, sägs det i promemorian. Det är inte självklart så. Kommittén kan välja olika detaljeringsgrad, även för betänkande. Den väsentliga påverkan kommittén kan ha på programplaneringen är rimligen att påverka direktiven för den, och detta bör ske våren före försvarsbeslutet, oavsett om kommittén fortsätter därefter eller inte. Vilken detaljeringsgrad den väljer är därför i första hand en funktion av vad den själv uppfattar som ändamålsenligt. I fråga om både krigsorganisation och fredsorganisation finns det skäl att man politiskt går ungefär så långt som försvarsbeslut. Att förändra antalet brigader, flygdivisioner eller ubåtar har stor betydelse för försvarsmaktens utveckling, och därför finns skäl att försvarskommittén tar upp dessa frågor, som ju också nära sammanhänger med vilka ekonomiska ramar som lämnas för programplaneringen. Slutsatsen i promemorian på denna punkt är därför inte självklar. bör ges bättre underlag för beslut om konsekvenser för försvarsindustrin. Dessa förslag har inte direkt med FPE-systemet att göra. Skälen för förslagen är övertygande, särskilt i fråga om vägningar mellan fredsorganisation och försvarsindustri. Ges ett detaljerat underlag i fråga om förbandsindragningar medan man inte redovisar vilka regioner som skulle drabbas om besparingar i stället gjordes på materielsidan finns uppenbara risker för att kan göra felaktiga regionalpo kan avstå från att dra in ett förband på en ort utan att då veta att det i stället drabbar en försvarsindustri i en betydligt mer utsatt ort eller region. Det finns starka skäl att rangordna försvarsindustrierna med avseende på det säkerhetspolitiska behovet av dem. Viss utrustning kan över huvud inte köpas utifrån, av sekretesskäl, och i sådana fall måste vi utveckla och tillverka materielen i landet även om styckepriset blir högt. Mest typiska fall är kanske telemotmedel med hög sekretessgrad. I den andra ändan kan kanske anges handeldvapen, där det finns stora möjligheter att köpa på världsmarknaden, där det inte finns egentliga sekretessfrågor och där underhållet inte erbjuder något problem. Övrig materiel fördelar sig längs en skala mellan dessa tänkta ytterligheter. Torpeder är ett område där vi har stora fördelar av egen utveckling. Artilleri kan troligen importeras. Det är ett värde att kunna bygga fartyg själva, men vi har också import av fartyg, etc. En gradering av detta slag borde vara möjlig att göra. (Till detta kan sedan komma andra skäl, som industripolitiska, regionalpolitiska och frågor om export.) Om en lista redovisats för bör sedan förnyade bedömningar i takt med teknisk utveckling eller andra förändringar också lämnas till . Däremot är det knappast möjligt att för beslut om beställningsbemyndiganden för ett visst materielslag ange försvarsindustriella effekter. För i åtskilliga fall måste en upphandlingsomgång först genomföras för att se hur konkurrenskraftig svensk industri är jämfört med utländsk. Den föreslagna redovisningen från regeringen till utskottet i konkreta fall, t. ex. när val mellan svensk eller utländsk leverantör skall göras, förefaller rimlig. I fråga om försvarsindustrin kan noteras att årets försvarsproposition tog upp frågor som aktualiserats av försvarsindustrikommittén. Med hänvisning till ovanstående hemställs att begär att försvarskommittén års försvarsbeslut ges i deluppdrag att lägga fram förslag om tidpunkt och former för påverkan på säkerhetspolitikens inriktning och försvarspolitikens grunder.