mot · G70241 · 1983-10-28 00:00:00 — m. fl. 1983/84:30) I proposition 1983/84:30 föreslås att det nuvarande skattesparandet avskaffas och ersätts med ett s. k. allemanssparande. Detta föreslås få två former: sparande på rikssparkonto i bank och aktiesparande i kapitalsparfond. Sparandet på rikssparkonto skall slussas vidare till . Syftet är att förmå allmänheten att bidra till finansieringen av statens budgetunderskott. Direktavkastningen på aktier är f. n. , vilket är avsevärt mindre än bankräntan eller avkastningen på statsobligationer. De skattemässiga stimulanserna för de båda föreslagna sparformerna är lika stora och består av skattefrihet för avkastning och värdestegring. Den ena formen av sparande är emellertid helt riskfri, nämligen sparandet på rikssparkonto, medan aktiesparandet i kapitalsparfond är ett risksparande. Det är därför mycket troligt för att inte säga helt säkert att hushållen kommer att välja den riskfria sparformen. Det privata aktiesparandet kommer därför att minska. Möjligen är detta också avsikten med förslaget, eftersom man då kan låtsas som om kollektiva löntagarfonder skulle vara nödvändiga för näringslivets försörjning med riskkapital. har ingen anledning att i detalj granska det framlagda förslaget. Vi anser att det är felaktigt att avskaffa ett existerande och väl fungerande system, nämligen skattesparandet, och ersätta det med något nytt, oprövat och sämre. Skattesparandet bör således behållas. Det har utvecklats och vuxit till stor omfattning. F. n. deltar ungefär 1,4 miljoner människor, varav ca 600 000 sparar i aktiesparfond. Ungefär 400 000 av dessa uppger sig tidigare inte ha sparat i aktier. Genom skattesparandet har näringslivet kunna tillföras stora mängder riskvilligt kapital. Nyemissionerna har varit avsevärt mycket större än . Bara har emissionsvolymen uppgått till ca . I själva verket har emissionerna varit större än . Kritik har riktats mot skattesparandet på några punkter. Det har ansetts vara statsfinansiellt dyrt. Det har ansetts ha en olämplig fördelningsprofil. Det har inte ansetts innebära något egentligt nysparande. Det har ansetts nödvändigt att förändra efter utgången av den första femåriga bindningsperioden. Kostnaden för staten av skattefondssparandet är avsevärt mindre än kostnaden för de kollektiva löntagarfonderna. Det är olämpligt att jämföra med den statliga kostnaden för allemanssparandet, eftersom detta knappast kommer att resultera i privat aktiesparande av någon omfattning. I fråga om näringslivets försörjning med riskvilligt kapital är därför allemanssparandet inte något konkret alternativ. För vidkommande är inte heller de kollektiva löntagarfonderna ett lämpligt jämförelseobjekt, eftersom dessa har så vittgående konsekvenser i andra avseenden, konsekvenser som vi kategoriskt avvisar. Fördelningsprofilen bland dem som deltar i skattesparandet har varit föremål för flera undersökningar. Inte någon av dessa tyder på att det skulle förhålla sig så som kritikerna har påstått, nämligen att det enbart är höginkomsttagare som kan delta. Tvärtom utgörs en mycket stor del av spararna av personer med måttliga eller låga inkomster och utan förmögenhet. Även i regeringens förslag till allemanssparande finns f. ö. samma beloppsgräns i fråga om månatliga insättningar, nämligen , vilket tyder på att regeringen insett det felaktiga i den tidigare kritiken. I fråga om hur stor del av skattesparandet som består av rent nysparande finns naturligtvis inga helt säkra uppgifter. Detta ligger i sakens natur och gäller f. ö. också förslaget om allemanssparande. Det finns emellertid uppgifter om att en relativt stor andel av deltagarna i skattesparandet inte har sparat regelbundet vare sig i bank eller i aktier. Det sannolika är att skattesparandet innehåller en större del nysparande än vad som skulle bli fallet med allemanssparandet. Mycket tyder nämligen på att en stor del av den vanliga bankinlåningen, framför allt från sparbankerna, skulle komma att flyttas över till sparande på rikssparkonto. Det skulle således inte bidra till någon ökning av det totala privata sparandet i ekonomin. Skattesparandet innehåller en femårig bindning av de sparade medlen. Någon motsvarande bindning finns inte föreslagen för allemanssparandet. Detta påstås i propositionen innebära att andra grupper, som är beroende av att ha sitt sparkapital tillgängligt med kort varsel, kan delta i allemanssparandet. Detta kan man inte med säkerhet vare sig påstå eller avvisa. Det är emellertid ett faktum som är obestritt att det totala sparandet i f. n. är för litet. Hushållens sparkvot har sjunkit katastrofalt, och statens sparande är som bekant stort men negativt. Den sparpremie som finns inom ramen för skattesparandet är avsedd att bl. a. vara en kompensation just för att sparandet är långsiktigt och bundet. Sparmedlen kan nämligen tas ut före utgången av femårsperioden, men då går sparpremien förlorad. Inget tvivel torde råda om att det är ett långsiktigt stabilt sparande som behöver uppmuntras och stimuleras. Den föreslagna möjligheten att ta ut de sparade medlen från allemanssparandet förefaller därför mindre väl övervägd. För att stimulera spararna att låta sparmedlen stå kvar efter femårsperiodens utgång bör fortsatt skattefrihet gälla. Skattereduktionen i skattesparandet bör ses som en premie för den femåriga bindningen. Den högre skattereduktionen (även efter det att den nya regeringen har sänkt procentsatsen) för aktiefondssparandet bör därutöver ses som en kompensation för det risktagande som ett sparande i aktier alltid innebär. De människor som började spara t. ex. 1979 har fått en kompensation för bindningen genom skattereduktionen. Medlen blir då tillgängliga för lyftning 1984. Detta bör inte diskriminera dessa människor från att delta i skattesparandet för en ny femårsperiod med samma sparmedel och då även erhålla en kompensation för att medlen står bundna. Det finns därför ingen anledning att vidta någon förändring inom skattesparandet bara därför att den första femårsperioden har gått ut. Däremot finns anledning att öka andelsägarnas inflytande i aktiesparfondernas styrelser som ett inslag i ansträngningarna att motverka makt- och ägarkoncentrationen inom svenskt näringsliv. Det förslag till styrelsesammansättning i fondbolagen som framförs i propositionen är ett steg i rätt riktning. Vi anser dock att anledning numera saknas för att regeringen skall utse två ledamöter. Vi föreslår således att av de sju ledamöterna i styrelsen skall flertalet, inkl. ordföranden, väljas av en obligatorisk andelsägarstämma efter förslag av en valberedning och minst en av bolagsstämman i fondbolaget. Endast fondandelsägarnas representanter skall få besluta i frågor som rör utövandet av rösträtt för fondens aktier. Bortsett från förslaget till förändrad styrelsesammansättning är det enda intressanta i förslaget till allemanssparande att socialdemokraterna nu blivit medvetna om det nödvändiga i att ge sparare en positiv real avkastning på sitt sparande. Detta är i och för sig glädjande, men vittnar förmodligen bara om medvetande om behovet att finansiera det stadigt växande budgetunderskottet utanför banksektorn. De förslag i övrigt och den allmänna skattepolitiska inställning som regeringen givit uttryck för tyder på att det inte är fråga om någon grundläggande förändring av inställningen till privat sparande utan enbart ett uttryck för regeringens oförmåga att ta itu med saneringen av statens finanser. Inställningen till privat aktiesparande är uppenbarligen fortsatt negativ hos regeringen. Allemanssparandets konstruktion innebär att man vill undvika en fortsatt utveckling och expansion av hushållens privata sparande i aktier. Samma slutsats måste dras i fråga om regeringens ekonomiska politik i övrigt, t. ex. skärpt förmögenhetsbeskattning, skärpt realisationsvinstbeskattning av aktier, slopad skattereduktion för aktieutdelningar och inte minst förslaget om kollektiva löntagarfonder, som är att vänta. Detta vittnar enligt uppfattning om en grundläggande skillnad i synsätt mellan socialdemokraterna och i fråga om privat sparande, enskild äganderätt och marknadsekonomins möjligheter. anser att det krävs stimulanser av skilda slag för att åstadkomma en förmögenhetsuppbyggnad hos de enskilda hushållen i enlighet med vad vi tidigare redovisat i motion 1982/83:1644. Mot bakgrund av ovanstående hemställs 1. att avslår proposition 1983/84:30 om allemanssparande, 2. att beslutar om sådan förändring i lagen (1978:928) om aktiesparfonder vad beträffar styrelsesammansättning som redovisas i motionen, 3. att ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om behovet av stimulanser till hushållens privata förmögenhetsuppbyggnad. () ()