mot · G6021658 · 1983-01-24 00:00:00 — 1982/83:1658 m. fl. Ökat fackligt och samhälleligt inflytande i näringspolitiken Under en lång följd av år har samhället strävat mot att steg för steg förstärka det demokratiska inflytandet i samhället och ekonomin. Det har skett på en rad olika vägar: en förstärkt samhällelig näringspolitik, lagstiftning kring samhällets och löntagarnas inflytande i företagsamheten och ekonomin, breddad samverkan från arbetsmarknadens parter och andra folkrörelser i samhällsorgan, utredningar m. m. Vi menar att en sådan breddad samverkan är av godo för att förebygga ofruktbara konflikter, stärka intressegemenskapen och ta till vara kunskaper och erfarenheter från olika grupper i samhället. Rent principiellt menar vi också att detta är ett sätt att stärka demokratin i samhället. I ett läge då ekonomin försämras och arbetslösheten ökar, vilket medför risker för att stora grupper ställs utanför arbetsmarknaden och den sociala gemenskapen och utsätts för svåra ekonomiska och personliga påfrestningar, tror vi att det är särskilt viktigt att undvika att breda grupper ställs utanför möjligheten att genom sina organisationer eller politiskt valda representanter påverka utvecklingen. Motsatsen medför risker för politikerförakt och sociala konflikter. Trots det har utvecklingen gått i motsatt riktning. De olika borgerliga regeringarna har t. ex. ställt arbetsmarknadsparterna utanför allt fler samhällsorgan, och genomgående har företagen och marknadskrafterna beretts ökat utrymme på det demokratiska samhällets bekostnad. I dagens industri- och sysselsättningskris tror vi att det är viktigt att engagera fler grupper i samhället för att tillsammans försöka suga upp så mycket kunskaper som möjligt och söka nå gemensamma lösningar på problemen. För den framtida utvecklingen tror vi att några områden spelar en särskilt viktig roll. Det ena gäller olika former av länsorgan på det närings- och sysselsättningspolitiska området. Det andra gäller olika maktcentra inom det privata näringslivet. När det gäller olika samhällsorgan på länsnivå har de borgerliga regeringarnas strävanden att ställa t. ex. fackföreningsrörelsen utanför inflytande tagit sig uttryck på flera sätt. Fackföreningsrörelsen har ställts utanför representation i länsstyrelserna, som håller på att få en allt viktigare närings- och regionalpolitisk roll. Fackföreningsrörelsen har ställts utanför representation i de regionala utvecklingsfonderna, som delvis redan har fått, och framför allt med en riktig 1 1982/83. satsning skulle kunna få, en omfattande betydelse för framför allt de små och medelstora företagens möjligheter att utvecklas och bli konkurrenskraftiga industriverket konstaterade i sin utredning (de regionala utvecklingsfonderna SIND 1981:7) att styrelsernas sammansättning är helt olika på olika håll, trots beslut av och uttalanden av näringsutskott , att ge näringslivet och de fackliga organisationerna representation. Här råder heller ingen motsättning mellan näringslivet och de fackliga organisationerna. a. har och i skrivelse till regeringen (1982.10.15) yrkat på sådan representation från näringslivet och fackföreningsrörelsen. Olika propåer har, bl. a. i länsdemokratikommitténs slutbetänkande, framförts som går ut på att ytterligare försämra fackföreningsrörelsens representation i länsorgan som länsarbetsnämnder, länsskolnämnder m. m. Här menar vi att utvecklingen bör vändas i rakt motsatt riktning. När det gäller olika maktcentra inom det privata näringslivet påbörjade socialdemokratin före regeringsskiftet ett arbete för att sprida inflytandet och insynen. Lagstiftning om medbestämmande i arbetslivet, facklig styrelserepresentation i större aktiebolag, samhällsrepresentation i affärsbankernas styrelser m. m. genomfördes. påbörjades också en debatt om löntagarnas meddelägande i storföretagen, och där vet vi att den nya socialdemokratiska regeringen redan har vidtagit åtgärder för att ytterligare utreda frågan. På ett område skulle det vara angeläget att öka det demokratiska inflytandet, utan att debatten om löntagarfonder behöver beröras. Det gäller de allt mäktigare investmentbolagen. Om samhällets industri- och sysselsättningspolitiska ambitioner skall kunna förverkligas är det viktigt att vi får ökad demokratisk insyn i de företag som i hög grad kan påverka utvecklingen. Detta var ett av motiven för den offentliga styrelserepresentationen i affärsbankernas styrelser. Vi menar att samma motiv i hög grad gäller investmentbolagen. Detta gäller särskilt som vi har fått se en koncentration av ägandet i näringslivet till olika mer eller mindre anonyma institutioner, ett alltmer komplicerat korsvis ägande som direkt motverkar de anställdas och samhällets möjligheter till insyn och en ytterst oroande tendens att även industriföretagen och dess ägare minskar sitt intresse för produktiv verksamhet för att i stället placera om sina tillgångar i lönsam, men improduktiv, finansiell verksamhet. Vi menar att ökad offentlig insyn i investmentbolagen skulle kunna bidra till att, tillsammans med andra samhällsåtgärder, motverka dessa olyckliga tendenser. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs* 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att i de regionala utvecklingsfondernas styrelser bör ingå representanter för länets näringsliv och fackliga organisationer, *Se även motion 1982/83:1659. 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att offentliga representanter, utsedda av regeringen, bör ingå i investmentbolagens styrelser. () () () () 1* 1982/83.