mot · G602232 · 1983-01-12 00:00:00 — Friköp av tomt till hus på ofri grund gällde i vissa bestämmelser, vilka möjliggjorde för egnahemsägare på ofri grund att friköpa mark där deras bostadshus var beläget. Denna lagstiftning hade ett bestämt socialt syfte: att för arrendatorer, torpare, husmän, lantarbetare m. fl. liknande kategorier skapa trygghet i boendet och förhindra, att de stora jordägarna genom olika åtgärder kunde driva bort folk från hemmet eller eljest orsaka dem rättsförluster. Lagstiftningen var så utformad, att den endast möjliggjorde friköp av begränsat markområde - byggnadernas värde skulle stå i en bestämd proportion till markvärdet. Den var avsedd endast för permanentbostäder och för personer, som visst antal år varit boende på stället. Nämnda lagstiftning utlöpte efter beslut i . Detta har i många landsortsdistrikt skapat ett klart försämrat bostadsrättsligt läge för egnahemsägare med hus på ofri grund. Lagens upphörande stärker de stora jordägarnas maktställning, skapar otrygghet i boendet och kan förhindra en rimlig och berättigad fastighetsbildning, särskilt i anslutning till mindre tätorter. Indirekt påverkar detta också de allmänna arrendevillkoren till arrendatorernas nackdel. Alltjämt finns en kategori egnahemsägare kvar, för vilka en sådan möjlighet till egen fastighetsbildning spelar en avgörande roll. Detta gäller speciellt i storgodsdominerade bygder, där gamla landbo- och arrendesystem haft burskap. Företeelsen är emellertid också aktuell på bolagsmarker i norra . De egnahemsägare som är berörda är i allmänhet äldre människor. De har haft en avgörande del i sina bygders uppodling, de har levt ett hårt liv och har vanligen haft ringa del i en modern tids sociala förmåner. De är ofta brukare av smärre jordenheter, och då deras ålder tar ut sin rätt, ställs de i situationen att tvingas upphöra med sitt jordbruksarrende. Nuvarande rättsordning försätter dem då lätt i orimliga beroendeförhållanden av jordägaren. Detta påverkar inte bara deras trygghet i boendet utan även möjligheterna för deras efterkommande att kunna behålla bostaden. En rad sociala och bostadspolitiska skäl talar sålunda för att en möjlighet till friköp av husgrund bör skapas. Detta är närmast en enkel akt av rättvisa mot en grupp människor på landsbygd, vilka i alltför många sammanhang fått komma i efterhand, då det gällt ekonomiska och sociala rättigheter i samhället. Det kan inte innebära några som helst problem att skapa en friköpsrätt av detta slag. Den utgör ett bostadsrättsligt snarare än ett arrenderättsligt problem, och den är därför lösbar utan sammanhang med arrendelags- och friköpsfrågor i allmänhet. Det är jämförelsevis lätt att avgränsa rätten till lämpliga kategorier genom t. ex. bosättningskriterier eller maximering av markområdets storlek. Någon som helst nackdel för en rationell arrendering av jordbruksmark eller för fastighetsbildningen behöver uppenbarligen inte befaras. De delvis svårtolkade inslag, vilka fanns i den gamla ensittarlagen, behöver ju heller inte återkomma i en ny lag - tvärtom är det lätt att göra friköpsrätten entydig och klar inom bestämda villkor. En proposition på arrendeområdet har under hand aviserats från och kan väntas . Det är emellertid uppenbart, att det här berörda specialproblemet inte kommer att innefattas däri, och det har som nämnts heller inte något samband med den allmänna arrendefrågan. Inte heller arrendelagskommittén har tagit upp detta specialproblem. Vill man åstadkomma något, får det från riksdag och regering ske vid sidan av arrendefrågorna i allmänhet. måste då göra en hänvändelse i saken till regeringen. Saken är angelägen, bl. a. därför att tiden hastar för många av dem som har sina hem på ofri grund under de villkor denna motion berört. Mot bakgrund av det anförda föreslås att hos regeringen begär förslag till lagstiftning rörande rätt till friköp av tomt till hus på ofri grund under de villkor som i motionen anförs.