mot · G70228 · 1983-10-26 00:00:00 — av m. fl. Särskilda sysselsättningsåtgärder för /84 (prop. 1983/84:26) Arbetsmarknadsläget är fortfarande kärvt såväl i som i övriga industrivärlden. Hittillsvarande åtgärder har varken internationellt eller nationellt kunnat förbättra situationen. Proposition 1983/84:26 angående sysselsättningspolitiken är ett erkännande av att den hittillsvarande spolitiken varit otillräcklig. Den socialdemokratiska regeringspolitiken har inneburit att vi kunnat notera de högsta arbetslöshetstalen i modern tid -1, o. m. högre än under arbetslöshetstoppen . Det är ett resultat av att har bytt ut en långsiktig politik för fler jobb mot en kortsiktig AMS-politik. Det finns mer än 120 000 ungdomar utanför den ordinarie arbetsmarknaden. Hela propositionen är präglad av en lång rad defensiva åtgärder som är ägnade att så gott det går skyla över de ständigt stigande arbetslöshetssiffrorna. Inte minst gäller detta ungdomsområdet. politik för fler jobb innebär: o en förstärkt näringspolitik med satsning på småföretagsamhet. Vi kommer bl. a. att senare föreslå att av sjukförsäkringsavgiften för småföretag tas bort, dvs. mer än en halvering o satsning på jobb för bättre miljö- och resurshushållning. Åtgärder för ökad energihushållning, utveckling av alternativa inhemska energikällor och åtgärder mot försurning är framgångsrika exempel på centerpolitik i detta avseende o en utbyggd regionalpolitik för att effektivt möta arbetslösheten där den är svårast. Genom differentierade arbetsgivaravgifter, länsanslagen inom regionalpolitiken och det utvecklade glesbygdsstödet och regionala utvecklingsfonder har viktiga instrument tillkommit som gör det möjligt att skapa jobb i utsatta regioner och bygder o varsamhet med de befintliga jobb som ger goda tillskott i ekonomin. accepterar inte en utslagning från jordbruket och ett övergivande av familjejordbruksmodellen. accepterar inte ett avvecklande av äldrestödet inom teko med mindre det finns mera bärkraftiga alternativ. har aktivt bidragit till den nödvändiga omstrukturering av flera centrala branscher som varit en förutsättning för att långsiktigt trygga deras existens. Centerpolitiken bygger på den enskildes initiativ och engagemang. Dess syfte är att ge goda förutsättningar för industri och företagsamhet och att slå vakt om och rationellt utnyttja befintlig produktionskapacitet. En sådan politisk inriktning är en avgörande förutsättning för att de ekonomiska balansproblemen i samhället skall bemästras och därmed också en nödvändig utgångspunkt för att också fortsättningsvis skall vara det land som bäst lyckas hålla arbetslösheten borta. Den socialdemokratiska inriktningen av politiken har i centrala avseenden varit den motsatta. Man bortser från betydelsen av enskildas initiativ och engagemang genom att bygga på kollektivism och stordrift. Man topphugger industri och företagsamhet med förslaget om kollektiva löntagarfonder. Man urholkar regionalpolitik och småföretagspolitik. Med aviserade förslag på jordbrukspolitikens område är man beredd att med ett penndrag stryka bort 20 000 produktiva jobb utan att över huvud taget ha något att sätta i deras ställe. Enligt mening måste ungdomen ges en säkrare väg in på arbetsmarknaden än . En viktig förutsättning härvidlag är naturligtvis att det finns fler jobb, men här utöver krävs också: att yrkesutbildningen förbättras. Lärlingsutbildning är därvid en viktig väg som nära nog hundraprocentigt visat sig leda till en fast anställning att villkoren på arbetsmarknaden är sådana att även en oerfaren arbetskraft kan beredas arbetsuppgifter och möjlighet att visa sin förmåga. Den redan öppnade möjligheten för provanställning är en viktig del i detta. Men självfallet måste också lönesättning och introduktionsvillkor i övrigt ha en central betydelse att ungdomen är beredd acceptera erbjudna arbeten. Detta måste gälla också i avvaktan på att man söker vidare att ungdomen inte bara kräver jobb utan också bereds tillfälle att själva skapa dem. För många ungdomar framstår möjligheten att tillsammans med kamrater (i kooperativ form) starta ett företag som den mest attraktiva möjligheten. Förutsättningar för sådan företagsamhet måste finnas. Enligt uppfattning måste politiken i likhet med fram formas efter denna riktlinjer. Proposition 1983/84:26 är otillräcklig i detta avseende. Dess förslag bygger inte på en tillräcklig analys av problemens egentliga karaktär och orsaker. Förslaget om rekryteringsstöd innebär att hälften av lönekostnaderna utgår vid rekrytering av arbetslösa som anvisats av arbetsförmedlingen. Efter , då stödet införs, inrättas inga nya beredskapsarbeten inom enskild sektor. Omfattningen av verksamheten beräknas bli 40 000 platser. Kostnaderna för verksamheten beräknas till 1 000 milj. 500 milj. kr. Tanken att använda arbetsmarknadspolitiska medel för att åstadkomma anställning i industrin är riktig. Den har också legat till grund för verksamheten med enskilda beredskapsarbeten, som föreslås upphöra. Rekryteringsstödets fördel är att det inte ensidigt inriktas mot arbetsuppgifter som annars inte skulle utföras. En avgörande förutsättning för att rekryteringsstödet skall få den omfattning som förutsätts i propositionen är att det från företagens sida upplevs attraktivt. Det är då inte bara lönekostnaderna i ett inledningsskede som har betydelse. Viktiga är också de långsiktiga effekterna. Av den anledningen är det nödvändigt att , i likhet med AMS i sin framställning, uttryckligen anger att rekryteringsstödet skall kunna tillämpas vid visstidsanställningar och provanställningar. I propositionen anges att de enskilda beredskapsarbetena av praktiska skäl inriktats mot större arbetsplatser. Enligt vår mening måste såväl enskilda beredskapsarbeten som ett flexibelt rekryteringsstöd på ett mera målinriktat sätt inriktas på småföretagsamhet och jordbruk. Exempelvis skulle en rejäl satsning på avbytarverksamheten kunna ske med stöd av de arbetsmarknadspolitiska stödformerna. omfattade de enskilda beredskapsarbetena, där ersättningsnivån är av lönekostnaden, 15 000 platser. Att nu helt ersätta detta med rekryteringsstöd har den svagheten att ofta ändrade regler för stöd skapar en osäkerhet hos arbetsgivare om vad som gäller. Från informations- och effektivitetssynpunkt vore en ökad stabilitet att föredra. Möjligheterna att inrätta enskilda beredskapsarbeten bör i första hand utsträckas ytterligare ett kvartal, dvs. Arbetsförmedlingarna kan då komplettera de två stödformerna med varandra, exempelvis så att ett enskilt beredskapsarbete omvandlas till en tjänst med rekryteringsstöd när förutsättningar finns för detta. Med utgångspunkt i en centermotion beslöt 1982 att alla ungdomar upp till skulle erbjudas arbete, praktik eller utbildning. Ungdomen skulle ha en skyldighet att acceptera gjorda erbjudanden för att få KAS. Regeringens förslag om ungdomslag är ett fullföljande av detta beslut, men är behäftat med betydande brister. Förslaget om ungdomslag syftar till att i offentlig sektor i 4 tim./dag sysselsätta 18-19-åringar med en avtalsenlig lön om /tim. KAS kommer inte att utgå för denna åldersgrupp. För ungdomar som kvalificerat sig för A-kassa gäller kassans ersättningsregler, och för dessa avser arbetskravet hel dag. En målsättning bör, enligt vår mening, vara att få med också 20-åringarna i denna verksamhet. Vi vill framhålla vikten av att ungdomens första kontakt med arbetsmarknaden sker i former som så långt möjligt liknar arbetsmarknadens villkor och där ersättningen står i proportion till den utförda arbetsinsatsen. Regeringens förslag brister i tre viktiga avseenden. Det gäller arbetstiden, ersättningsnivån och arbetsområdet. Inom allt arbete är 8 timmars arbetsdag det normala. Också studiedagen i gymnasiala utbildningar är, inkl. hemuppgifter m. m., minst . Det är enligt vår mening nödvändigt att ge ungdomen en dagsrytm anpassad efter arbetslivets villkor och vad merparten av deras kamrater har. Vi menar således att ungdomsarbetsplatserna skall organiseras så att arbetsdagen blir den som normalt gäller för det aktuella arbetet. Häri inbegrips också en möjlighet att, efter beslut i varje enskilt fall, medge en kortare arbetsdag än , om detta är det normala på den aktuella arbetsplatsen. Enligt mening måste lönekostnaderna för oerfaren arbetskraft sänkas om det skall vara möjligt att i näringsliv och småföretagsamhet tillskapa för dem lämpliga arbetsuppgifter. Arbetsuppgifter, som har karaktär av introduktion, har sällan den produktivitet som skulle motivera de kostnader en avtalsenlig lön innebär. Den uppfattningen har vuxit sig allt starkare också inom fackföreningsrörelsen och i ungdomsleden. TCO:s krav att de sociala avgifterna slopas för ungdomar är ett exempel på detta. har rest samma krav - men med en 25-årsgräns. Det finns goda skäl ta fasta på den grundläggande tanken om arbetsgivarnas arbetskraftskostnader. Däremot kan vi inte se att statskassan har bättre förutsättningar att bära den påfrestningen än den enskilde ungdomen. Och från ungdomens utgångspunkt bör man inte eftersträva en lönenivå på statlig kredit, som man själv senare, och då ofta med en större försörjningsbörda, skall betala igen. bör, genom ett särskilt uttalande, uppmana parterna på arbetsmarknaden att träffa särskilda avtal om ungdoms- eller introduktionslöner. När det gäller den nu arbetslösa ungdom som skall få arbete genom ungdomslagen är en ersättning om /dag eller /tim. en rimlig ersättningsnivå. Med tanke på hur arbetena kommit till stånd anser vi det rimligt att fastställer en sådan ersättningsnivå på samma sätt som man fattat beslut om KAS. Den av oss förordade nivån har en mera rimlig relation till lägsta kollektivavtal och till lärlingsavtal än regeringens. Enligt propositionen skall ungdomarna inom offentlig sektor göra sådant som inte utförs inom den ordinarie arbetsorganisationen. Vi menar att det måste vara fel att ungdomars första kontakt med arbetsmarknaden kan innebära att de nästan inte alls skall göra något nyttigt. Det är nödvändigt att också den enskilda sektorn kan vara tillgänglig för arbetsinsatser från den nu arbetslösa ungdomen. Det skulle också skapa en mera rimlig och hoppfull inriktning av ungdomens arbetslivserfarenhet. Inom de areella näringarna finns betydande arbetsuppgifter som väl skulle lämpa sig för ungdomar. Inte minst gäller det ungdomar i glesbygd, som ofta har särskilt svårt att finna ett ordinarie jobb. Men också inom småföretagsamhet i övrigt och servicenäringar finns betydande förutsättningar att finna meningsfulla arbetsuppgifter. Sådana arbetsuppgifter har större förutsättningar att leda fram till ordinarie jobb än ungdomslagsplatser i offentlig sektor. För att ungdomslagsplatser skall fungera i enskild sektor bör det finnas en ekonomisk relation mellan ungdomen och företagaren. En lämplig nivå är att ungdomen till ersätts med arbetsmarknadsmedel och till av den enskilde arbetsgivaren. Lönebikostnader skall inte vara i fråga för den här typen av arbetsuppgifter. Vårt förslag innebär således att den enskilde arbetsgivaren betalar /dag. Om samtliga ungdomslagsplatser i offentlig och enskild sektor kan inrättas innebär våra ovan redovisade förslag att inom en kostnad av 250 milj. kr. ca 13 000 platser kan inrättas inom offentlig sektor och 4 000 platser inom enskild sektor. Vi har då beaktat att något särskilt administrations- och handledarbidrag ej bör utgå för enskild sektor. Dessa kostnader måste anses täckta i av oss föreslagen ersättningsprincip. i motionen kommer vi att föreslå åtgärder för att utöka antalet lärlingsplatser med 5 000 utöver regeringens förslag. Politik för fler jobb Det är anmärkningsvärt att ingen av de tre ministrarna i industridepartementet förmått bidra med ett enda förslag i den sysselsättningspolitiska propositionen. Det är symtomatiskt för den nuvarande regeringens inriktning av politiken. Regionalpolitik och småföretagspolitik har avstannat, vilket är en viktig orsak till att arbetslöshetstalen ökar trots att konjunkturen förbättras. Enskilda människors och företags initiativ för fler jobb i regionalt utsatta bygder får inte omintetgöras på grund av brist på regionalpolitiska medel. Anslagen för regionala utvecklingsinsatser, länsanslaget, i vilket glesbygdsstödet ingår, har särskilt stor betydelse. Regeringen bör därför uppmanas att till länsanslaget föra resurser av de regionalpolitiska medel som disponeras av statens industriverk (SIND). Härigenom åstadkommes billigare dagsverkskostnader än genom AMS, och dessutom är det arbetstillfällen av bestående karaktär. Satsa på de små företagen Småföretagspolitiken bör byggas ut. Förslag om att exempelvis höja förmögenhetsskatten har motsatt effekt, eftersom det delvis drabbar arbetande kapital i småföretag. Småföretagens tillgång till riskvilligt kapital måste tillgodoses. Att söka göra detta inom ramen för ett kollektivt löntagarfondssystem är destruktivt för företagen. Från kostnadssynpunkt är det viktigt att små företag på ett mera rättvist sätt betalar socialförsäkringskostnader. En minskning av sjukförsäkringsavgiften är, med tanke på sjukfrånvaron, en rimlig justering. kommer under detta att lämna förslag om en utbyggd småföretagspolitik i enlighet med detta. har inga principiella invändningar mot det särskilda investeringsprogram regeringen presenterar. Det är riktigt att möta arbetslöshet med investeringar som har betydelse för effektivitet och produktivitet i den svenska ekonomin. I detta sammanhang vill vi påpeka att det finns stora investerings- och underhållsinsatser också utanför den statliga sektorn. Inte minst gäller att kommunerna kan disponera sina resurser så att det kommunala va-nätet kan upprätthållas. På många håll i landet förekommer att ungdomar själva i okonventionella former tar initiativ till att skapa sysselsättning. Det sker ofta i samarbete med kommuner och organisationer. Det är viktigt att se till att denna verksamhet får tillräckliga resurser. 20 milj. kr. finns redan anvisade via barn- och för att stödja lokala projekt som skapar arbetstillfällen. Dessutom bör beredskapsmedel kunna användas för verksamheten. I och med att kommunernas ansvar ökar för att bereda 18-19-åringar sysselsättning ställs också krav på konkreta projekt som leder till varaktig sysselsättning. Det är inte inom den kommunala förvaltningen de nya arbetsuppgifterna i första hand står att finna. Inom servicesektorn, privata tjänster, ökar kontinuerligt efterfrågan på tjänster. De av ungdomar initierade företagen typ All-fix och Ring så springer vi avser att tillgodose denna efterfrågan på servicetjänster. Om ungdomarna skall kunna starta denna typ av verksamhet behövs utbildning kring företagande. Det gäller såväl enskilda företag som aktiebolag och kooperativt företagande. Kommunerna bör i samverkan med berörda myndigheter och intresserade organisationer ta initiativ och understödja sådana utbildnings- och sysselsättningsprojekt. Många ungdomar vill genomföra projekten tillsammans med andra ungdomar. Därför är det speciellt viktigt att understödja projekt med kooperativ inriktning. I en situation som den nuvarande är insatser för handikappade nödvändiga. Det är viktigt att också dessa insatser i första hand tar sikte på arbetstillfällen inom den ordinarie arbetsmarknaden. Anställning med lönebidrag har här visat sig vara en framgångsrik form. Från flera länsarbetsnämnder har anmälts att tilldelade resurser för lönebidrag är slut. Det bör ankomma på regeringen att i samband med tilläggsbudget återkomma till med förslag om ytterligare medel, om ändamålet inte kan tillgodoses genom omdisponeringar inom befintliga anslag. Vi vill erinra om att särskilt i förenings- och ungdomsarbete har anställda med lönebidrag gjort värdefulla insatser. I propositionen redovisas regeringens åtgärder i vad avser område gällande ett ökat antal ungdomsplatser, rekryteringsbidrag för nya lärlingsplatser, särskilda bidrag till högre specialkurser inom dataområdet, särskilda vuxenstudiestöd för arbetslösa samt kurser för arbetslös ungdom på folkhögskola. Merparten av åtgärderna är av den karaktären att regeringen beslutar om åtgärden i fråga med stöd av tidigare gjorda bemyndiganden och således ger detta till känna. I propositionen föreslås äntligen någon form av stimulansåtgärder för att öka omfattningen på lärlingsutbildningen. Men avslöjas i propositionstexten en enligt vår mening helt felaktig grundsyn när det gäller lärlingsutbildningens roll. I propositionen sägs att lärlingsutbildningen spelår en stor roll inom kommunernas uppföljningsansvar för ungdomar som inte genomgår annan gymnasieutbildning! Enligt vår mening är lärlingsutbildning en viktig del i kommunernas utbildningsutbud som tål att jämföras med annan gymnasieutbildning. Det är ett resultat av ett centerinitiativ i regeringen, som visat sig slå mycket väl ut. Tiden är mogen att betrakta lärlingsutbildningen som reguljär utbildning. Den utvärdering som presenterade stöder i alla delar denna uppfattning. SÖ föreslår också att lärlingsutbildningen skall ges reguljär karaktär inom gymnasieskolan. Särskilt värdefullt är det att genomgången lärlingsutbildning i så påtagligt hög grad förefaller leda till anställning. Utvärderingen visar att av lärlingarna får arbete i företaget. får anställning i andra företag. Från arbetsmarknadspolitisk synpunkt måste därför utbildning med denna utformning och inriktning röna den allra största uppskattning. Vi anser det därför rimligt att statsmakterna redan nu deklarerar att man avser att göra lärlingsutbildningen till en reguljär utbildningsform. bör ge regeringen detta till känna. Den stora fördelen enligt vår mening med ett klargörande på denna punkt redan nu ligger däri att kommuner och företag får god tid på sig att förbereda igångsättning över ett brett fält av branscher och på ett stort antal orter redan inför /85. Av vikt därvid är att även orter som inte nu är gymnasieorter kan komma i fråga för denna typ av utbildning. Inför en permanentning av verksamhet med lärlingsutbildning är det enligt vår mening några frågor som måste belysas närmare. För det första bör i ett framtida statsbidragssystem krävas att de företag och insitutioner som tar emot lärlingar bistår med ett visst ekonomiskt vederlag. Detta är enligt vår mening ägnat att stärka lärlingens känsla för och anknytning till företaget. Det är också rimligt från den synpunkten att det är näringslivet som ytterst kan dra fördelen av den utbildning lärlingen får. För det andra bör i ett framtida statsbidragssystem ingå en komponent som ersätter företaget för material och handledning av lärlingen. Sådana regler finns , men inför en permanentning av systemet bör en översyn göras så att en rimlig anpassning sker till skilda branschers verkliga utbildningskostnader. För det tredje bör i detta system avsättas ett mindre anslag för utvecklingsoch försöksverksamhet inriktad på denna speciella typ av utbildningar. För det fjärde måste nivån på lärlingslönerna närmare studeras. I utvärdering har alltför höga ersättningar nämnts som ett av hindren för att inrätta fler lärlingsplatser. Enligt uppgift varierar f. n. ersättningen mellan /månad och /månad under första lärlingsåret. Det är emellertid svårt att få ett grepp om denna sektor, eftersom det finns ett stort antal lärlingsavtal. Enligt vår mening bör i ett framtida statsbidrag beräknas att lärlingslönen till någon del kan stödjas. Det kan inte anses orimligt att, om statsmakterna förbinder sig att stå för en viss del av lönekostnaden, kanske huvuddelen, detta stöd får formen av ett visst belopp per plats och att avtalen på arbetsmarknaden tar hänsyn till detta. Den bästa lösningen, enligt vår mening, är att arbetsmarknadens huvudorganisationer kommer överens om ett enhetsavtal som i princip täcker hela arbetsmarknaden. Som framgår av ovanstående har vi en mycket positiv syn på de resultat som hitintills uppnåtts via den gymnasiala lärlingsutbildningen. Det är därför angeläget att dessa resultat kan nyttiggöras i det rådande arbetsmarknadsläget. Det är därför angeläget att ett större antal lärlingsplatser kan komma till redan denna höst. Regeringen har också tagit fasta härpå och föreslår ett förhöjt rekryteringsbidrag. Vi finner det angläget att detta bidrag - , i avvaktan på ett nytt statsbidragssystem i enlighet med vad vi ovan har skisserat, kan utgå med ytterligare . i förhållande till vad regeringen föreslår i sin proposition. Vi beräknar att sådant stimulansbidrag innebär att ytterligare 5 000 platser ställs till förfogande från företag och institutioner eftersom löne- och kostnadsläget bättre kan mötas. Om fler platser kommer till inom gymnasial läringsutbildning kan insatser i form av uppföljningsåtgärder för ungdomar som är (anslag D 25 under huvudtitel) och ett eventuellt anslag för ungdomslag under huvudtitel för ungdomar som är minskas i motsvarande mån, eftersom behovet av dessa typer av platser blir mindre. bör enligt vår mening tillföra anslaget för gymnasieutbildning under huvudtitel (D 18) ytterligare 100 milj. kr. De båda ovan nämnda anslagen för ungdomsplatser och ungdomslag kan minskas i motsvarande mån. Vi beräknar att anslaget för ungdomsplatser kommer att belastas med ytterligare 100 milj. kr. (regeringen föreslår 150 milj. och att anslaget till ungdomslag, även med våra förslag till förändringar, kan utgå med 250 milj. kr. I SÖ:s anslagsframställan för det kommande budgetåret föreslås en ökning av gymnasieskolans stora ram /85 med 14 000 årselevplatser. Denna utökning är motiverad, inte minst av det stora antalet äldresökande. För att möjliggöra en realistisk planering för länsskolnämnderna och kommunerna bör också här ge regeringen till känna att planeringen bör inriktas på denna högre målsättning. För att åstadkomma en önskvärd förskjutning mot ytterligare yrkesinriktad utbildning och för att undvika onödiga investeringar i lokaler och utrustning bör förorda att utbyggnaden främst sker i form av företagsförlagd utbildning. Även om sådana platser beträffande arbetstid, arbetsmiljö osv. skall fungera i enlighet med arbetsmarknadens krav måste gymnasieskolans regler i övrigt gälla. En plats skall således inte kräva en formell anställning. En sådan inriktning ger också möjligheter till en ökad decentralisering av utbildningsutbudet till andra orter än de traditionella gymnasieorterna. Därigenom kan utbildningsutbudet också ges en bättre lokal förankring och på ett bättre sätt svara mot den lokala och regionala arbetsmarknadens behov. Högre specialkurser inom det datatekniska och mikroelektroniska området I propositionen föreslås ett extra stöd till anskaffning av utrustning inom dataområdet och att bidraget i första hand bör användas för förhyrning. Vi motsätter oss inte ett sådant stöd men anser att i detta sammanhang även bör peka på de möjligheter till samverkan med andra utbildningsanordnare som också står till buds. Såväl inom vuxenutbildning som inom arbetsmarknadsutbildningen finns i stort sett likartade utrustningsbehov som gör en samverkan både naturlig och önskvärd. På högskoleorterna och på orter där högskolan upprättat lokala kurscentra finns också goda möjligheter till samverkan om dyrbar utrustning. Även studieförbunden har tillgång till sådan utrustning. Likaså bör gymnasieskolan söka alla möjligheter som står till buds att få tillgång till den mycket kvalificerade utrustning som finns i det privata näringslivet och inom offentlig förvaltning. Vad som här sagts om samverkan om datateknisk utrustning bör ge regeringen till känna. Goda möjligheter till vidareutbildning också på hög nivå är av stor betydelse för att förbättra sysselsättningsmöjligheterna för enskilda människor och tillgodose industrins behov av kvalificerade medarbetare. De yrkestekniska högskolorna är ett viktigt medel för att möjliggöra en sådan vidareutbildning. Därför är det viktigt att utbyggnaden av dessa fortsätter. bör därför uppmana regeringen att utarbeta en plan för den fortsatta yrkestekniska högskoleutbildningen i landet.