mot · G602803 · 1983-01-20 00:00:00 — m. fl. Den ekonomiska krisen får inte resultera i uppgivenhet och handlingsförlamning. Inom ramen för en socialt och miljöanpassad marknadsekonomi finns möjlighet att bryta nya vägar för att lösa problemen. Kooperationen har trots sin undanskymda roll i den politiska debatten utgjort en både omfattande och vitaliserande del av det svenska näringslivet. Främst har detta gällt jord- och skogsbrukssektorn, detaljhandeln, försäkringsbranschen, oljehandeln, bostadsmarknaden och fritidssektorn. Enligt den statliga kooperationsutredning som tillsattes 1977 svarade kooperationen detta år för av BNP och sysselsatte 168 000 personer. Den kooperativa andelen av den totala svenska industriproduktionen uppgick till ca eller motsvarande . Den industriella verksamheten i kooperativ regi svarade för av den totala industrisysselsättningen. Det är först genom de initiativ som togs efter regeringsskiftet som samhället har börjat intressera sig för kooperationen. presenterade sitt huvudbetänkande . Nästa viktiga steg mot samhällets ökade engagemang för kooperationen togs då den industripolitiska propositionen presenterades. Också inom andra områden i samhället utanför näringslivet har intresset för det kooperativa alternativet ökat. a. har ett brett utredningsarbete i samarbete med folkrörelseorganisationerna i syfte att belysa folkrörelsernas arbetsvillkor och roll i dagens samhälle påbörjats. demokrati och folkrörelsefrågor inom kommundepartementet har presenterat en rad rapporter om folkrörelsefrågor - bl. Samhället och folkrörelserna 1977 samt kooperation - ett folkrörelsealternativ 1981. Med utgångspunkt i kooperationsutredningens slutbetänkande och den därpå följande remissomgången förbereddes en proposition om kooperationen i syfte att föreläggas höstriksdagen. Innehållet i den lagrådsremiss som överlämnades till lagrådet för granskning från den dåvarande regeringen syftade till att förbättra kooperationens möjligheter till kapitalförsörjning. Sett mot bakgrund av kooperationens missgynnade ställning i förhållande till andra företagsformer, främst aktiebolagsformen, avseende kapitalförsörjningen och det stora behov av soliditetsförstärkning inom de allra närmaste åren som företag både inom konsumentkooperationen och lantbrukskooperationen står inför utgjorde dessa förslag ett viktigt steg för att förbättra kooperationens utvecklingsmöjligheter. Tyvärr valde den nytillträdda socialdemokratiska regeringen att dra tillbaka lagrådsremissen och därmed möjligheterna för att under innevarande år få ta ställning till en kooperationsproposition. Genom denna förhalning har kooperationspropositionen fördröjts och därmed bromsas också kooperationens omedelbara möjligheter att öka sitt riskkapital. Ett avgörande problem är hur vi skall kunna utveckla den privata sektorn och näringslivet och hålla ökningstakten i offentliga sektorn nere utan att föra en orättvis fördelningspolitik och försämra det sociala skyddsnätet för de svaga i samhället. För att lösa detta problem är det nödvändigt att söka nya vägar på både privat och offentlig sektor. De enskilda människornas ansvarstagande, engagemang och samverkan kommer att ha avgörande betydelse. Kooperativa lösningar kan utvecklas också på detta område. Kooperation är ekonomisk samverkan i demokratisk form. Ägarna/ medlemmarna är personer som tar på sig medlemskapets ansvar för att dra nytta av föreningens tjänster. De kooperativa idéerna som utvecklas till att omfatta sex grundsatser utgör här den vägledande förutsättningen som man bör utgå från. Medlemskapet skall vara frivilligt och utan inskränkningar såsom sociala, politiska, rasmässiga eller religiösa diskrimineringar. En kooperativ organisation är en demokratisk organisation. Verksamheten förvaltas av personer utsedda av medlemmarna. Principen en person/medlem - en röst är utgångspunkten för den kooperativa demokratin. Insatskapitalet skall erhålla en begränsad ränta. Överskottet i verksamheten tillhör medlemmarna och skall fördelas rättvist mellan dessa. Alla kooperativa föreningar skall medverka i upplysningsarbetet kring kooperationens ekonomiska och demokratiska grundsatser. Alla kooperativa organisationer skall tjäna medlemmarnas och samhällets intressen, aktivt samverka med andra kooperativa organisationer på lokal, nationell och internationell nivå. På dessa grundsatser baseras kooperationen både i industriländer och utvecklingsländer, såväl i marknadsekonomier som i statshandeisländer. Kooperationen har visat sig utomordentligt framgångsrik och anpassningsbar till olika förhållanden. Även om kooperationen i i huvudsak fått sin utbredning inom ett begränsat antal områden håller ett ökat intresse för kooperation på att sprida sig inom andra sektorer - både i näringsliv och i verksamheter som traditionellt är att hänföra till offentlig sektor. Speciellt i då olika ekonomiska, tekniska och sociala förhållanden ständigt förändras och risken för främlingskap, anonymitet och svårigheter att överblicka skeendet i samhället ökar har kooperationen en stor uppgift att fylla. Med den erfarenhet av demokratisk styrning av ekonomisk verksamhet som kooperationen har kan den ge värdefulla bidrag till utvecklingen av en ökad ekonomisk demokrati inom näringslivet. Den undanskymda roll som kooperationen fått spela i debatten om ökat ägarinflytande för de verksamma i företagen kan till stor del bero på det traditionella synsättet om nödvändigheten att motsättning mellan arbete och kapital fått dominera debatten. Ett nytt inslag i den kooperativa verksamheten utgör de s. k. arbetskooperativa företagen, dvs. företag där de som arbetar äger företaget utifrån de kooperativa principerna. Intresset för denna företagsform - inte minst betingad av strukturomvandlingens spår - har inneburit att många företag lyckats överleva tack vare att de anställda tagit över företagen. Genom att ekonomiskt stöd kan utgå till bildandet av arbetskooperativa företag och löntagarägda företag ombildas numera även lönsamma företag till löntagarägda företag. I samband med de tidigare nämnda industripolitiska propositionerna 1979 och 1981 vidtogs åtgärder för att främja denna utveckling. Inom ramen för de regionala utvecklingsfonderna påbörjades försöksverksamhet med att bilda arbetskooperativa och löntagarägda företag. En verksamhet som visat sig slå väl ut. I en kooperativ näringsverksamhet sätts medlemmarnas intresse i förgrunden. Den kooperativa sektorn är till skillnad från det privata näringslivet ett resultat i första hand av samverkansmålet snarare än konkurrensmålet. Härigenom inkluderar denna företagsform ett större socialt ansvar. Även om den kooperativa verksamhetens utveckling närmast skett i den s. k. privata sektorn har i de ekonomiska och sociala förändringarnas spår även kooperationen aktualiserats inom den offentliga servicesektorn. Även om kooperativ verksamhet på detta område kommit längre i vissa andra länder har i även enskilda initiativ tagits på en rad platser i landets avseende kooperativ verksamhet inom främst barnomsorgen, bl. a. genom startandet av kooperativa daghem. Trots sin avsevärda betydelse i samhället har kooperationen haft en missgynnad ställning. Näringspolitiken har i huvudsak varit inriktad på och anpassad till aktiebolagsformen. Det gäller i hög grad även den lagstiftning som gäller för kooperativa företag - föreningslagen - som utformats efter mönster från aktiebolagslagen. Detsamma gäller skattelagstiftning, kreditoch kapitalmarknad samt forskning och utbildning. I direktiven till kooperationsutredningen framhöll dåvarande industriministern: Det svenska näringslivet är i huvudsak grundat på privat Även om de statliga och kooperativa företagen inom vissa sektorer spelar en betydande roll, utgör dessa företagsgrupper totalt sett endast en mindre del av näringslivet. Näringslivet präglas av snabb strukturomvandling samt krav på demokratisering och decentralisering. Under dessa förhållanden är det från samhällets synpunkt angeläget att den kooperativa företagsformen utvecklas som ett livskraftigt alternativ och komplement till både den privata och den statliga företagsformen. En central del i utredningens uppgifter var att framlägga förslag - bl. a. skatteförslag - i syfte att underlätta kooperationens kapitalförsörjning. Eftersom kooperationen till skillnad från aktiebolagen inte är en kapitalsammanslutning utan en personsammanslutning krävs, speciellt avseende skattelagstiftningen, annorlunda regler för att uppnå likvärdiga villkor med aktiebolagen. Huvudmotivet för ett medlemskap i en kooperativ förening är inte maximala avkastningen på insatta kapitalet utan att främja medlemmens ekonomiska intresse i ett vidare sammanhang. Rättvisare villkor för kooperationen Som tidigare nämnts är de kooperativa företagen missgynnade på en rad områden i förhållande till de statliga och privata företagen som drivs i bolagsform. Nämnas kan kooperationens uteblivna möjligheter att erhålla externt riskvilligt kapital via börsen. Skattefondsparandet gäller endast aktiebolag. Detsamma gäller det företagsanknytna skattefondsparandet. ställer riskvilligt kapital till förfogande i huvudsak för de börsnoterade aktiebolagen. Anell-lagstiftningen som lindrar dubbelbeskattningen i samband med nyemissioner är inriktad på börsföretagen. I likhet med övrigt näringsliv har kooperationen under en följd av år fått vidkännas en soliditetsförsvagning. Detta har lett till ett genomgående ökat risktagande och direkta överlevnadsproblem inom vissa sektorer såsom i den kooperativa skogsägarrörelsen. Detta har helt naturligt förstärkts av att kooperationen inte har kunnat tillgodogöra sig externt riskvilligt kapital med rösträtt eller via en kooperativ aktiemarknad, som självfinansieringsförmångan sjunkit. Som en ytterligare belysning av kooperationens situation kan nämnas några av de beräkningar som kooperationsutredningen tog fram avseende kooperationens kapitalbehov (SOU 1981:60, bil 2:3). För konsumentkooperationen KF krävs för att bibehålla nuvarande soliditetsnivå och med en årlig expansion på ett sammanlagt egenkapitalbehov på 2 000 milj. kr. För lantbrukskooperationen LRF exkl. skogsägarrörelsen gäller vid samma villkor ett egenkapitalbehov på 900 milj. kr. räknat vid oförändrad räntabilitet. Därför är det angeläget att åtgärder vidtas för att stärka kooperationens kapitalbehov. Åtgärder som likaledes måste ha till syfte att underlätta startandet, ombildandet av företag till s. k. arbetskooperativa företag eller personalägda företag. Från sida anser vi det viktigt att göra såväl kollektiva sparmedel som individuellt sparande tillgängligt för kooperationen. Detta bör ske genom att allmänna pensionsfonden öppnas för kapitalplacering i kooperationen i likhet med vad som sker till de börsnoterade företagen. För att detta skall kunna ske krävs en lagändring i föreningslagen som möjliggör inrättandet av B-insatser i kooperationen och att ändringar i reglerna för allmänna pensionsfondens förvaltning sker. Av detta följer att B-insatserna skall till skillnad från A-insatserna vara tillgängliga för även andra' än medlemmar - dock utan rösträtt. Vidare bör inom ramen för en ny fond bildas med egen styrelsen och särskild kompetens avseende kooperation. Med en ram på i första hand 400 milj. kr. skall denna nya fondstyrelse besluta om placeringar i B-andelar i ekonomiska föreningar eller i bolag ägda av dessa. Förändringarna i föreningslagen innebär att regler för en ny kapitalform vid sidan av medlemskapitalet införs i lagen. B-insatserna skall ha en mellanställning mellan medlemskapitalet och det lånade kapitalet men räknas som egenkapital vid soliditetsberäkningen. För att ytterligare underlätta anskaffningen av riskvilligt kapital för kooperationen bör enkelbeskattning av insatsräntan införas. I likhet med vad som gäller för aktiebolagen bör möjlighet till skattefondsparande eller kooperationsfondsparande ges i kooperativa företag genom B-insatser. För att underlätta för medlemmar i kooperativa företag att avsätta den stadgeenliga insatsen bör möjlighet för uppskjuten beskattning på den årliga insatsen ges . Genom denna regel gynnas medlemskapet, medan det skattebefriade beloppet återförs till beskattning vid medlemsutträde. Förutom att detta gynnar medlemmar främst i jordbruks-, skogsbruks-, trädgårds- och fiskekooperativa företag bör detta vara tillämpligt för de anställda i företag som är eller håller på att övergå i arbetskooperativ form. Genom skatteuppskjutning på det belopp som en anställd satsar av sin inkomst i det företag han jobbar eller i en ekonomisk förening som äger aktier i företaget stimuleras kapitalbildningen i dessa arbetskooperativa företag. De arbetskooperativa företagen är speciellt intressanta eftersom det ger de anställda - verksamma ett ägarinflytande som byggs upp lokalt. Som tidigare nämnts har intresset för denna associationsform ökat - oftast i spåren av en krissituation med hot om nedläggning av industrier. Till denna grupp räknas också de företag som ägs av de anställda men där man fortsätter att driva företaget i aktiebolagsform. Men oftast då med förändringen att rösträtten är kopplad till personerna och inte till aktierna i likhet med kooperationens grundprinciper. Erfarenheterna av denna företagsform är relativt begränsade. De problem som uppstått har oftast rört kapitalanskaff ningen vid startskedet samt sådana företag som redan var krisföretag när de anställda tog över. Inom industridepartementet tillsattes under förra regeringen en arbetskooperativ delegation med uppgift att finna lösningar för att underlätta kapitalförsörjningen och successionsfrågorna i dessa företag. Utvecklingen mot ökad koncentration i näringslivet är påfallande. De 200 största privata storföretagen svarar för av sysselsättningen inom den privata sektorn. I regel är dessa storföretag koncerner innehållande ett moderbolag och ett eller flera dotterföretag som kanske i sin tur har dotterföretag. I ett flertal kommuner har ett företag upp till mellan av industrisysselsättningen. Ofta är det ett företag som är dotterbolag till en större koncern. Denna kooperativa företagsform skapar förutsättningar för lokalt inflytande och ansvar för företagets verksamhet som det utvecklas i bättre harmoni med samhället i övrigt. Mot bakgrund av den ekonomiska situationen i samhället som helhet men speciellt i kommunerna måste en strävan mot minskad sårbarhet åstadkommas. Vid sidan om de privata småföretagen - familjeföretagen - utgör det kooperativa företaget en utveckling i denna riktning. Till skillnad från den maktkoncentration i näringslivet som nuvarande utveckling lett till - och som socialdemokraternas löntagarfondsalternativ, om det blir verklighet, ytterligare kommer att påskynda - innebär utvecklingen av de arbetskooperativa och löntagarägda företagen att ekonomin i samhället blir påverkbar lokalt. Genom att det är de anställda som själva äger företagen sammanfaller de intressen som annars traditionellt uppskattas som motsättningar, nämligen lönsamhetsintresset, sysselsättningsintresset, regional- och lokalpolitiska intresset, sociala intresset och miljöintresset. Förutom de förslag som angetts i föregående stycke i syfte att förbättra kooperationens utvecklingsmöjligheter bör ytterligare förbättringar göras för denna typ av företag. Reglerna för företagsanknutet aktiefondsparande som föreskriver riskspridning till andra företag bör kompletteras med en regel som säger att när de anställda väljer att ta över företag får de sälja de externa aktierna utan beskattning som ingått i aktiefondsparandet för att erhålla resurser och kapital att placera i det egna företaget. I många småföretag har ägaren en önskan att de anställda skall ta över och driva verksamheten. Särskilt gäller detta när inga arvingar finns som kan ta över verksamheten. I sådana fall kan lämpligen ett principavtal mellan ägaren och de anställda upprättas, t. ex. före övertagandet. På så sätt kan de anställda förbereda övertagandet via företagsanknutet aktiefondsparande eller genom att en ekonomisk förening bildas med uppgift att förvärva företaget. I det senare fallet kan tidigare nämnda förslag om skatteuppskjutning på den del av inkomsten som sparas som medlemsinsats i kooperativet/ekonomiska föreningen utnyttjas. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts i motionen om värdet av ökade kooperativ verksamhet i samhället, 2. att beslutar att genom ändring i föreningslagen möjliggöra B-insatser i kooperationen enligt vad som anförts i motionen, 3. att beslutar att inom ramen för en ny fond bildas med egen styrelse för att inom en ram av i första hand 400 milj. kr. möjliggöra placeringar i B-andelar i ekonomiska föreningar eller bolag ägda av dessa, 4. att beslutar att hos regeringen begära förslag innebärande att insatsräntan för kooperationens riskkapital enkelbeskattas, 5. att beslutar att kooperativa företag jämställs med aktiebolag i vad gäller möjligheten till skattefondsparande eller kooperationsfondsparande, 6. att beslutar att den årliga insatsen i kooperativa företag skall ge medlemmar möjlighet att uppskjuta skatteinbetalningen av insatsen, 7. att beslutar att hos regeringen begära fortsatta initiativ för att underlätta att arbetskooperativa företag bildas på sätt som angivits i motionen. () () . ÅSLING (c) () . () () () () () () () () () ()