mot · G6021070 · 1983-01-21 00:00:00 — Motion 1982/83:1070 m. fl. Forskning och högre utbildning När fick regeringsansvaret för den högre utbildningen och forskningen var det vår ambition att lyssna noga till universitetens och högskolornas egna företrädare. Det tyckte vi inte att socialdemokraterna hade gjort i tillräcklig utsträckning tidigare. Vi hade under alla de sex åren täta och nära kontakter med lärare, studerande och andra företrädare för högskolan. För oss var det viktigt, inte minst av närdemokratiska skäl. Innan högskolereformen genomfördes gick förslaget till förändringar ut på remiss. Forskningspropositionen skrevs efter ett seminarium, där aktiva forskare deltog. Den Andrénska utredningen bestod enbart av aktiva lärare, forskare och studerande. Inte minst dessa nära kontakter med högskolans eget folk ledde till viktiga förändringar. Utbildningskvaliteten sattes i centrum. Från ansvarigt håll slogs på olika sätt vikten av fördjupningsstudier fast. Vaktslåendet om kurslitteratur på främmande språk blev angeläget. Äkta-makeprövningen vid tilldelning av studiemedel togs bort. Det var viktigt av jämställdhetskäl. Socialdemokraterna motsatte sig tyvärr denna förändring. När antagningssystemet visade sig fungera mindre bra vidtogs förändringar. Adelen garanterade platser för dem som kom från gymnasieskolan ökade från till . Arbetslivserfarenheten fick mindre vikt. De orättvisa föreningsmeriterna togs bort. Ett framträdande inslag i den liberala ideologin är att beslutanderätten skall flyttas ned så mycket som möjligt. Detta har präglat också högskolepolitiken som haft ansvar för denna. Viktiga beslut, som tidigare togs centralt, fattas numera på lokal nivå. Där kan man nu inrätta och avskaffa såväl institutioner och linjenämnder som andra organ. När den regionala nivån stod mot den lokala gav vi företräde åt den lokala. Det gällde t. ex. ett antal tjänster för lokal- och utrustningsplanering, som socialdemokraterna ville lägga på regionstyrelserna och vi ville lägga på universiteten. Det gällde också kontaktsekretariaten, där socialdemokraterna föredrog regionstyrelserna och vi den lokala nivån. Vi strävade också efter förenklingar. Fackets dubbla representation i regionstyrelserna avskaffades. I stället för att få sex ordinarie och sex suppleanter fick nu de fackliga organisationerna nöja sig med tre ordinarie och tre suppleanter. kom den första forskningspolitiska propositionen, som glädjande nog fick beröm från alla håll. Den innebar att man nu tog ett mera samlat grepp över forskningspolitiken och också förde en diskussion om och tog beslut om prioriteringar på forskningsområdet. Slutligen, och det var kanske det viktigaste av allt, fick forskningen trots en kärv ekonomisk situation ökade resurser. Under loppet av fick forskningsområdet 220 milj. kr. i friska pengar. Därtill fattades beslut om ytterligare 100 milj. kr. för /84. Det har bl. a. inneburit att ett hundratal nya professurer har tillkommit, att ett stort antal universitetslektorer har fått förbättrade forskningsmöjligheter och att basresurserna förstärkts. Till detta kommer att de forskarstuderandes situation har förbättrats. Fr. o. m. höjdes utbildningsbidragen med . Det blir också möjligt att omvandla utbildningsbidragen til doktorandtjänster. Slutsatsen av den här genomgångn blir att med i regeringsställning hävdades forskningens och den högre utbildningens intressen. När många andra länder rustade ned, rustade vi upp. Politiken stämde också väl med de aktiva lärarnas, forskarnas och de studerandes uppfattningar. Det av i regeringsansvar påbörjade arbetet att höja kvaliteten inom den högre utbildningen och forskningen måste nu fortsätta. En väl fungerande och av hög kvalitet präglad forsknings- och utvecklingsverksamhet är en av de viktigaste förutsättningarna för varje land som vill skaffa sig beredskap att möta framtiden. Det förhållandet att befinnr sig i en ekonomisk situation som kräver återhållsamhet med offentliga utgifter får inte medföra en minskning av nuvarande utbildnings- och forskningsverksamhet. måste utrymme också skapas för att genom skilda och samverkande åtgärder höja kvaliteten inom både den högre utbildningen och forskningen. Regeringen har i budgetpropositionen angivit riktlinjerna för högskolans utbildnings- och forskningsverksamhet . Huvuddragen i regeringens proposition anknyter direkt till de riktlinjer som drogs upp av regeringen som var ansvarigt för utbildnings- och forskningsfrågorna. Vi kan därför i stort ansluta oss till dem. På flera punkter är vi dock av annan mening än regeringen. I det följande föreslår vi bl. a. dessa åtgärder: Antalet nybörjarplatser i högskolan bör ökas med 500 utöver vad regeringen föreslagit. a Ett nytt förslag till reformering av de administrativa och ekonomiska utbildningarna i högskolan bör utarbetas, varvid särskilt de kvalitativa aspekterna skall beaktas. Antagningsreglerna till högskolan bör ändras så att andelen ungdomar som går direkt från gymnasieskolan till högskolan ökar. Studiemedlen bör höjas från av basbeloppet. D Resurserna för den humanistiska och samhällsvetenskapliga forskningen bör höjas med 5 milj. kr. utöver vad regeringen föreslagit. Utbildningsbidragen till doktorander bör även fortsättningsvis utgå med ett belopp som motsvarar den övre gränsen för utbildningsbidrag inom arbetsmarknadsutbildningen. Förhållandena för utländska forskare som vistas i bör ses över. Ett förslag till ny lärartjänstorganisation bör läggas fram för . Byråkratin inom högskolan bör minska, bl. a. genom att regionstyrelserna avskaffas och ersätts med samrådsnämnder. budgetproposition drog den dåvarande regeringen upp riktlinjerna för en ökning av antalet nybörjarplatser i högskolan med minst 23 000. En sådan ökning bedömdes som nödvändig för att möta de växande kullarna av ungdomar i högskoleåldern, bl. a. med hänsyn till de växande svårigheterna på arbetsmarknaden. Det är glädjande att regeringen ansluter sig till dessa riktlinjer. Regeringens förslag till dimensionering av den grundläggande högskoleutbildningen innebär emellertid en minskning med ca 300 platser i förhållande till vad som gäller för /83. Detta kan vi inte acceptera. Det finns ingenting som tyder på att arbetsmarknaden för de aktuella ungdomskullarna skulle ha förändrats i positiv riktning unde senare tid eller att intresset för högskolutbildning bland dessa skulle ha minskat drastiskt. Vi föreslår därför att antalet platser i grundläggande högskoleutbildning ökas med 500 utöver vad regeringen föreslagit. De tillkommande platserna bör fördelas av UHÄ efter samråd med högskolorna. För att finansiera platserna bör ställa 2,5 milj. kr. till UHÄ:s förfogande. Frågan om en reformering av utbildningarna inom det administrativa och ekonomiska området har varit föremål för utredning. I årets anslagsframställning föreslår UHÄ på grundval av utredningsarbetet dels en rad organisatoriska förändringar av de aktuella utbildningarna, dels flera viktiga kvalitetsförstärkningar av dessa. Föredragandens förslag innebär att det första ledet i UHÄ:s förslag accepteras, medan den föreslagna ökningen av resurserna för de administrativa och ekonomiska utbildningarna i huvudsak uteblir. Vi är för vår del inte beredda att acceptera en reform under dessa förutsättningar. Enligt vår mening bör UHÄ i stället få i uppdrag att utifrån de ekonomiska ramar som kan ställas till förfogande utarbeta ett nytt förslag till AU-reform. Det är därvid särskilt viktigt att man föreslår åtgärder som bidrar till att höja utbildningarnas kvalitet. Med hänsyn till vikten av att förbättra förhållandena inom ekonomutbildningarna biträder vi dock föredragandens förslag till ekonomiska förstärkningar för denna linje redan fr. o. m. /84. Föredraganden förutskickar att hon i anslutning till beredningen av gymnasieutredningens förslag ämnar ta initiativ till en översyn av antagningssystemet till högskolan. anser att en sådan översyn är mycket angelägen. efter det att det nya antagningssystemet trätt i kraft visade det sig innehålla allvarliga brister. har därför i skilda omgångar tagit initiativ till förändringar av systemet. Dessa förändringar har framför allt gått ut på att underlätta för ungdomar att få tillgång till högre studier. Flögskolan upplever f. n. en kraftig efterfrågan på utbildningsplatser från ungdomar som just har lämnat gymnasieskolan. Detta gör det enligt motiverat att göra ytterligare förändringar av antagningsreglerna för att därigenom bereda fler ungdomar möjlighet till högre studier. Detta är särskilt angeläget, då antalet 19-20-åringar ökar och bl. a. därför får svårare att få arbete efter avslutad skolgång. En ökad andel ungdomar som går direkt till högskolan kan också underlätta forskarrekryteringen. Enligt senaste tillgängliga statistik från var andelen antagna under , medan samma grupp utgjorde av andelen sökande. anser att det inte är rimligt att ungdomar skall behöva vänta två till innan de får en efterlängtad högskoleplats. Den av föredraganden aviserade översynen bör därför syfta till till att andelen som går direkt från gymnasieskolan till högskolan skall öka väsentligt. Enligt vår mening bör direktantagningskvoten höjas till . En sådan förändring bör genomföras även om den får till konsekvens att antalet antagna äldre sökande minskar. Det är enligt mening självklart att tillträdesreglerna måste vara så flexibelt utformade att de kan förändras beroende på en förändrad verklighet. När antagningssystemet infördes fanns ett uppdämt behov av högre utbildning från sökande utan traditionell gymnasiebakgrund. De nya tillträdesreglerna öppnade möjlighet för dessa grupper att i betydligt större omfattning än tidigare få tillgång till högre studier. som förflutit sedan dessa nya regler infördes, kan behovet av högskoleutbildning inte rimligen sägas vara lika stort inom den kategori sökande som prioriterades 1977. I stället är det enligt uppfattning de ungdomar som lämnar gymnasieskolan som i första hand bör beredas en plats inom högskolan. Enligt uppfattning är det nuvarande studiesociala stödet för de högskolestuderande otillräckligt. Såväl de studerandes sociala situation som kravet på att de studerande skall genomföra sina studier motiverar att det nuvarande totalbeloppet för studiemedel höjs. Detta var bakgrunden till att efter förslag från den dåvarande regeringen beslöt att fr. o. m. höja studiemedlen från av basbeloppet till . Denna höjning som var den första reella som gjorts sedan studiemedelssystemet infördes var en viktig markering av den dåvarande regeringen. CSN hemställer i årets petita att höjningen av studiemedelsbeloppet fortsätter, från av basbeloppet. En sådan höjning har CSN kostnadsberäknat till 72 miljoner. är berett att fullfölja den inledda höjningen av studiemedlens totalbelopp och tillstyrka CSN:s yrkande. Höjningen bör träda i kraft . Den forskningspolitiska proposition (prop. 1981/82:106) som presenterades av den föregående regeringen och som fick en bred anslutning i utgör underlag för de förslag inom forsknings- och utvecklingsområdet som föredraganden för fram. Möjlighet öppnas därigenom för att forskningspolitiken även i fortsättningen skall kunna omfattas med politisk enighet. ställer sig därför självfallet bakom förslaget om en anslagsökning till forskningen med 125 milj. kr. Också förslaget om förstärkta basresurser och inom dessa en prioritering av tjänster som forskarassistent och docent ligger i linje med den politik som den förra regeringen företrädde och som återfinns både i tidigare budgetpropositioner och i den forskningspolitiska propositionen. Med hänsyn till den prioriteringsordning för framtida forskningsverksamhet som fattat beslut om i samband med den forskningspolitiska propositionen är valet av ämnesområden för nya professurer i huvudsak väl avvägt. I regeringsställning strävade efter att hålla en balans mellan stödet till teknisk och naturvetenskaplig forskning å ena sidan och humanistisk och samhällsvetenskaplig å den andra. Enligt vår uppfattning upprätthålls denna balans inte helt av föredraganden, som väljer att mera ensidigt stöjda den tekniska och naturvetenskapliga forskningen. Vi föreslår därför vissa resursförstärkningar för den humanistiska och samhällsvetenskapliga forskningen utöver vad regeringen föreslagit. Basresurserna för de humanistiska och samhällsvetenskapliga fakulteterna bör sålunda öka med 1 milj. kr. för vardera fakultetsområdet utöver vad regeringen föreslagit .Denna ytterligare förstärkning bör främst användas för att öka antalet tjänster på mellannivå. Vidare bör anslaget till humanistisksamhällsvetenskapliga forskningsrådet öka med 3 milj. kr. mer än vad regeringen föreslagit. I den forskningspolitiska propositionen till föregående föreslog den dåvarande regeringen kraftiga förbättringar av stödet till forskarstuderande. Detta var en viktig åtgärd för att förbättra rekryteringen till forskarutbildningen, framför allt av yngre studerande. Vi noterar med glädje att regeringen fullföljer de riktlinjer som i detta avseende angavs i propositionen genom att öka antalet doktorandtjänster och utbildningsbidrag. På en viktig punkt gör emellertid regeringen avsteg från de principer som fastlades , nämligen i vad gäller nivån på utbildningsbidragen. I enlighet med vad som föreslogs i den forskningspolitiska propositionen utgår dessa fr. o. m. med ett belopp som motsvarar den övre beloppsgränsen för utbildningsbidrag plus . Regeringens förslag innebär att man river upp detta beslut genom att föreslå en så låg höjning av utbildningsbidragen att dessa i relation till utbildningsbidragen inom arbetsmarknadsutbildningen sjunker till den nivå som gällde före . Detta kan inte acceptera. bär därför uttala att utbildningsbidragen skall höjas så att de motsvarar den övre gränsen för utbildningsbidrag inom arbetsmarknadsutbildningen. Meritvärdet av doktorsexamen spelar också en viktig roll för rekryteringen till forskarutbildning. Möjligheterna att förbättra meritvärdet av doktorsexamen studerades ingående av den andrénska kommittén (SOU 1981:30). Frågan behandlades också i den forskningspolitiska propositionen, där det bl. a. framhölls att vid anställning till vissa offentliga tjänster doktorsexamen borde likställas med tjänstgöring. Regeringen bör skyndsamt utfärda de föreskrifter som är nödvändiga för att omsätta principbeslutet i praktisk handling. Den grundforskning som utförs inom högskolans ram har i allmänhet omfattande kontakter med motsvarande forskning i andra länder. För ett litet land som är det också en förutsättning att erfarenheter från pågående forskning kontinuerligt kan utbytas med forskare från andra länder. Ett viktigt led i ett sådant erfarenhetsutbyte är möjligheten att ta emot utländska forskare i för att ge dem möjlighet att delta i och berika vår forskningsverksamhet. Vittnesbörd från skilda företrädare för svensk forskning ger dock vid handen att oberoende av det intresse som utländska forskare kan fästa vid svensk forskning tvekar de att forska i då de anser att de svenska forskararvodena i kombination med våra skatter gör en vistelse här alltför ekonomiskt olönsam. Det är viktigt för det svenska forskarsamhället att kunna arbeta i nära kontakt med forskare i andra länder. Det förutsätter bl. a. att utländska forskare kan lockas att arbeta i under längre eller kortare perioder. Det är därför angeläget att se över de hinder, bl. a. skattemässiga, som kan avhålla utländska forskare från att arbeta i . En sådan översyn bör genomföras skyndsamt och förslag till eventuella åtgärder redovisas i den forskningspolitiska proposition som är aviserad till 1984. Förstärkta forskningsresurser är viktiga för att höja kvaliteten i forskningen. Men också andra åtgärder behövs. Ett av de största hindren för en effektiv forskningsverksamhet är den nuvarande tjänsteorganisationen. En genomgripande förändring av denna förbereddes av den tidigare regeringen på basis av lärartjänstutredningens förslag. Den svenska tjänsteorganisationen på högskolans område uppvisar vid en internationell jämförelse stora brister. Utomlands har man inte den strikta svenska uppdelningen i tjänster avsedda för forskning och utbildning och tjänster avsedda helt eller företrädesvis för utbildning. En utgångspunkt för en reformerad tjänsteorganisation bör vara att ta bort den hittillsvarande stela uppdelningen i forskartjänster och icke-forskartjänster. Vetenskapligt kvalificerade lärare på olika nivåer bör få möjlighet att forska. Det leder också till en bättre undervisning. Detta får inte innebära att de vetenskapligt högst kvalificerade lärarna, professorerna, skall få sämre möjligheter till forskning. Tvärtom bör innehavarna av ordinarie och extra ordinarie tjänster som professor garanteras ett utrymme i sin tjänst för forskning och annan vetenskaplig verksamhet. Inom högskolan bör i huvudsaklig överensstämmelse med lärartjänstutredningens förslag finnas - förutom tjänster som professorer - en tjänstekategori där doktorsexamen eller motsvarande kompetens utgör behörighetskrav och en tjänstekategori där behörighetskravet är genomgången grundläggande högskoleutbildning. Därutöver bör inom högskolan finnas dels tjänster som forskarassistent, dels vissa lärartjänster för speciella ändamål, nämligen tjänster som adjungerad professor, utländsk lektor och nordisk lektor. Den pedagogiska utbildningen av lärare inom högskolan är otillräcklig och behöver förbättras. Den frågan bör också uppmärksammas i samband med den tjänsteorganisatoriska reformen. Som ett resultat av bl. a. högskolereformen har det utvecklats en omfattande byråkrati inom högskolan. fick uppföljningskommittén uppdrag att arbeta fram förslag till åtgärder som skulle minska denna. Sedan det visat sig omöjligt att få en majoritet av kommitténs ledamöter att enas om att lägga fram förslag med denna inriktning inom rimlig tid, lät den dåvarande utbildningsministern utarbeta ett förslag till departementspromemoria om åtgärder för att minska högskolebyråkratin. Denna tillställdes bl. a. samtliga högskolor för diskussion. Vi noterar att föredraganden säger sig vara beredd att fullfölja det arbete som på denna punkt inleddes före regeringsskiftet och motser med förväntan resultatet. En viktig förutsättning för att byråkratin inom högskolan skall kunna begränsas är enligt mening att regionstyrelserna avvecklas. Dessa bör ersättas av samrådsnämnder bestående av företrädare för högskolorna själva. Med ett sådant system bör de kontakter som är nödvändiga inom varje region kunna av utan den administrativa överbyggnad som regionstyrelserna utgör. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att beslutar att anvisa 2,5 milj. kr. till grundläggande högskoleutbildning utöver vad regeringen föreslagit för att öka antalet nybörjarplatser /84 med 500 utöver vad regeringen föreslagit, 2. att begär ett nytt förslag till reformering av de administrativa och ekonomiska utbildningarna inom högskolan, varvid särskilt de kvalitativa aspekterna skall beaktas, 3. att uttalar att riktpunkten för en översyn av antagningsreglerna till högskolan skall vara att öka andelen ungdomar som går direkt från gymnasieskolan till högskolan, 4. att under anslaget Humanistiska fakulteterna anvisar 1 milj. kr. utöver vad regeringen föreslagit för en allmän förstärkning av basresurserna, 5. att under anslaget Samhällsvetenskapliga fakulteterna anvisar 1 milj. kr. utöver vad regeringen föreslagit för en allmän förstärkning av basresurserna, 6. att under anslaget anvisar 3 milj. kr. utöver vad regeringen föreslagit, 7. att uttalar att utbildningsbidragen för doktorander fortsättningsvis skall höjas så att de motsvarar den övre gränsen för utbildningsbidrag inom arbetsmarknadsutbildningen, 8. att hos regeringen begär att förhållandena för utländska forskare som vistas i för forskning skall ses över, 9. att begär att regeringen framlägger förslag till ny lärartjänstorganisation inom högskolan, 10. att begär att regeringen framlägger förslag om åtgärder för att minska byråkratin inom högskolan, innefattande bl. a. avveckling av regionstyrelserna. () () () () () () () ()