ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G6021298 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83: 1298 och till de politiska ungdomsorganisationerna I den numera upphävda barnavårdslagen intogs 1965 (1965:134) en bestämmelse i 3 §, vilken uttryckligen ålade barnavårdsnämnderna att stödja den personlighetsutvecklande och samhällsfostrande verksamhet som utövas genom ungdomens egna sammanslutningar. Bestämmelsen medgav sålunda att kommunerna gav stöd till bl. a. de politiska ungdomsorganisationerna. 3 § barnavårdslagen gällde inte uttryckligen för landstingskommunerna. Dessa ansågs dock i rättspraxis vara berättigade att lämna sådant stöd som angavs i barnavårdslagen. Kommuner och landstingskommuner får inte lämna bidrag till politiska partier på annat sätt än som anges i lagen (1969: 596) om kommunalt partistöd. Bidrag kan lämnas enligt denna lag till varje parti som är representerat i fullmäktige med samma belopp för varje plats som partiet har. Sammanlagt betalar kommuner och landstingskommuner ut mer än 150 milj. kr. till de politiska partierna. Lagen om kommunalt partistöd innehåller ingen bestämmelse som ger kommunerna rätt att enligt denna lag ge stöd åt de politiska partiernas ungdomsorganisationer. Stödet till dessa kan därför enbart grundas på den ovan angivna regeln i barnavårdslagen. Vid studium av rättspraxis vad gäller kommunernas stöd till de politiska ungdomsorganisationerna framgår att det inte ansetts stå i överensstämmelse med 3 § barnavårdslagen att lämna stöd till ungdomsorganisationernas rent partipolitiska verksamhet. Barnavårdslagens åtskillnad mellan de politiska ungdomsorganisationernas personlighetsutvecklande och samhällsfostrande verksamhet på ena sidan och deras politiska verksamhet på den andra sidan har inte kunnat fastställas med någon större tydlighet. Det finns därför skäl att anta att kommuner och landsting i många fall betalar ut bidrag som inte överensstämmer med vad lagstiftaren avsåg då 3 § barnavårdslagen 1965 fick sin dåvarande lydelse (1965:134). Situationen blev än anmärkningsvärdare då socialtjänstlagen trädde i kraft. Socialtjänstlagen ersatte bl. a. barnavårdslagen. I socialtjänstlagen finns ingen motsvarighet till 3§ barnavårdslagen. Inte heller förarbetena i socialtjänstlagen ger någon anvisning om hur stödet till ungdomsorganisationerna får utformas av kommunerna. Frågan har över huvud taget inte diskuterats vid riksdagsbehandlingen av socialtjänstlagen. Mot bakgrund av det anförda och då kommuner och landstingskommuner trots avsaknaden av uttryckliga regler lämnar omfattande bidrag till de politiska ungdomsorganisationerna yrkar vi att begär att regeringen låter utreda frågan om socialtjänstlagen skall förses med en regel som tydligt anger i vilken omfattning kommuner och landstingskommuner får lämna stöd till de politiska ungdomsorganisationerna. () ()
mot · G6021299 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1299 m. fl. Bildande av ett yrkesinspektionsdistrikt i Frågan om eget yrkesinspektionsdistrikt i har vid olika tillfällen aktualiserats av de fackliga organisationerna i länet. Detta krav har också framförts i tidigare riksdagsmotioner från företrädare för socialdemokraterna och . Kommunerna och länsmyndigheterna har också uttalat sig positivt för ett eget distrikt av yrkesinspektionen i . De krav som framförts har resulterat i att ett lokalkontor för Härnösandsdistriktet inrättats i . Personalstyrkan har underhand utökats, och f. n. är 7 inspektörs- och 1,5 kanslisttjänster placerade på kontoret. Östersundskontoret svarar för tillsynen i hela länet utom i , och kommuner, där personal från Härnösandskontoret fortfarande svarar för den allmänna tillsynen. I betänkande distriktsindelning (A 1977:3) framförs en rad skäl/or en delning av Härnösandsdistriktet. De skäl som där anförs, bl. a. ekonomiska, praktiska och effektivitetsförbättrande faktorer har fortfarande giltighet, och har snarare förstärkts under de år som gått sedan betänkandet utgavs. Enligt årets budgetproposition skall en totalöversyn av yrkesinspektionens verksamhet och organisation företas. a. skall utredas förutsättningarna för att den kommunala tillsynen överförs till yrkesinspektionen. Enligt vår mening bör i samband med denna översyn också distriktsindelningen ses över. Med hänvisning till det här anförda hemställer vi att beslutar att hos regeringen hemställa att får ett eget yrkesinspektionsdistrikt. () ()
mot · G6021300 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83: 1300 Efter förslag i proposition 1979/80: 6 om uppgifter och organisation beslutade att länsläkarorganisationen skulle upphöra. utförde uppgifter som reglerades i närmare 20 författningar fastställda av regering och riksdag utöver själva länsläkarinstruktionen. En rad arbetsuppgifter reglerades genom av utfärdade cirkulär, föreskrifter och anvisningar. Dessutom bistod länsläkarorganisationen genom praxis myndigheter och andra organ i frågor som inte var författningsmässigt reglerade. hade således en mångfald uppgifter inom följande områden: sjukvårdsverksamhet, allmän hälsovård, institutionell vård, experthjälp åt samt försvars- och katastrofberedskap. De områden som prioriterades av var tillsynen över den privata sjukvården, miljömedicinen inom den allmänna hälsovården samt servicen till i medicinska och miljömedicinska frågor. uppgifter beräknades i propositionen till stor del kunna tas om hand inom ramen för sjukvårdshuvudmännens miljömedicinska verksamhet. Enligt uttalande i samband med beslutet om länsläkarorganisationens upphörande bör en regional hälsovårdsorganisation, en regional enhet, ersätta länsläkarorganisationen inom områdena miljömedicin, omgivningshygien, epidemiologi och smittskydd. Tillsynsuppgifterna fördelades mellan , länsstyrelserna och deras sociala enheter samt landstingskommunerna. Tillsynen över institutioner för medicinsk vård skall ersättas av tillsyn från landstingens sida. När det gäller tillsyn över privat sjukvård och sjukvård som bedrivs av annan personal än medicinpersonal, skall denna vara en statlig uppgift. Behovet av läkarresurser för denna tillsyn beräknades i propositionen till fyra tjänster varav en tjänst placerad vid läkemedelsavdelningen i . Endast den senare tjänsten har inrättats. Beslutet om avveckling av länsläkarorganisationen förutsatte en successiv avveckling och en uppbyggnad av en organisation som skulle ta över länsläkarens uppgifter. Det framgår dock av en mängd uppgifter att denna organisationsuppbyggnad inte ägt rum såsom förutsatt. Miljömedicinska enheter finns ej överallt. Dessutom uppges från många håll att tillsynen inte är tillfredsställande. Länsläkarna hade också en rådgivande och förebyggande funktion på detta område som saknas ute i landet. Genom sin lokalkännedom och sina möjligheter till informella kontakter kunde tillsynen bli en dialog, och eventuella tendenser till missförhållanden kunde fångas upp på ett tidigt stadium. Denna mjuka tillsyn fick därigenom huvudsakligen en konstruktiv inriktning. Det finns således många skäl till att noga följa upp beslut om länsläkarorganisationens avveckling för att utröna om den organisationsuppbyggnad som beslutet förutsatt har ägt rum. Det finns också anledning att i detta sammanhang pröva om tillsynen över såväl privat som annan sjukvård är utformad på ett sätt som kan anses tillfredsställande. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär att länsläkarorganisationens avveckling skall följas upp enligt med vad i motionen anförts. () ()
mot · G6021301 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83: 1301 Behörighetskrav och legitimation för fotvårdsspecialister En mycket viktig yrkesgrupp för äldre människor och för diabetiker i synnerhet ärfotvårdsspecialisterna. Deras arbete är dels av vårdande, dels av förebyggande art och fordrar en gedigen utbildning. De fotvårdsspecialister som arbetar ute i samhället kan ha olika typer av utbildning bakom sig. De som har en bra utbildning kan få ett s. k. auktorisationsbevis utfärdat av . För den enskilde patienten är det svårt att kunna få klarhet i om fotvårdsspecialisten man tänker besöka har en tillräcklig utbildning. Vi anser det därför angeläget att någon form av behörighetskrav fastställs, så att man för att öppna egen fotklinik eller för att kunna få en anställning i landsting eller kommun som fotvårdsspecialist är tvungen att ha erhållit legitimation för att utöva yrket. Med hänvisning till det ovan framförda hemställer vi 1. att begär att regeringen fastställer behörighetskrav för fotvårdsspecialister, 2. att begär att regeringen utfärdar legitimation till dem som är behöriga att utöva yrket som fotvårdsspecialist. () () Printed in , , Gbg 1983
mot · G6021302 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83: 1302 Ökade möjligheter för anförvant att vårda äldre anhörig Samhällets äldreomsorg syftar till att ge de äldre ekonomisk självständighet, en bra bostad, god personlig omvårdnad och ett aktivt liv i gemenskap med människor i alla åldrar. Ansvaret för sjukvården ligger främst hos landstingen, medan kommunerna svarar för social omvårdnad i , pensionärshem och i de enskilda hemmen, liksom för den öppna vården i övrigt. I första hand försöker man göra det möjligt för de äldre att reda sig själva och stanna i sin invanda omgivning. De allra flesta äldre bor utanför servicehusen och sjukhemmen. För de äldre som bor kvar i egen lägenhet är det ofta nödvändigt att få särskild hjälp och tillsyn. Det kan vara hemsjukvård genom försorg. Men oftast är det fråga om social service som kommunens socialnämnd svarar för. Denna service, som syftar till att göra det möjligt att bo kvar hemma, kan vara hemhjälp (med städning, tvätt, matlagning, att handla m. ), färdtjänst, fotvård, hårvård, snöskottning, matdistribution m. m. Om man har behov av sådan service har kommunen skyldighet enligt socialtjänstlagen att ge den nödvändiga hjälpen. Den enskilde har då rätt till bistånd i form av hemhjälp, färdtjänst osv. Man kan få vara beredd att betala den avgift kommunen fastställt för den sociala servicen. Kommunen har nämligen rätt att ta ut avgifter för sådan service. Avgifterna får dock inte överstiga kommunens självkostnader. Först när den äldre måste få så omfattande omvårdnad att den inte på ett tillfredsställande sätt kan ges i det egna hemmet blir det aktuellt att flytta till . I starkt ökande grad har alltså kommunerna jämlikt socialtjänstlagen fått uppgiften att ge hjälp och service åt äldre så länge de kan stanna i det egna hemmet. I många fall är en sådan hjälp från det allmännas sida nödvändig, då de äldre t. ex. lever skilda från barn och övrig släkt. Men i många fall finns anförvanter boende på orten som kan hjälpa till. De har emellertid vare sig rätt till ledighet eller ersättning för en sådan insats. Antalet äldre kommer framöver att öka. Belastningen på kommunerna om de fullt ut skall fullfölja socialtjänstlagens regler kommer således att bli stor. Risken för avsevärt ökade kommunalskatter likaså. Mot denna bakgrund bör prövas alternativa möjligheter för anförvanter att om de så vill hjälpa till i omsorgen om de äldre och minska behovet av utbyggnad av den kommunala hemhjälpen. Det kan ske på olika sätt: genom 1 1982/83. en smärre ersättning, genom viss fätt till ledighet frän ordinarie arbete, hjälp med bilkostnader e. d. Mot denna bakgrund hemställs att hos regeringen begär en prövning av möjligheterna att låta anförvanter i ökad utsträckning hjälpa till i äldreomsorgen på sätt som anförts i motionen.
mot · G6021303 · 1983-01-24 00:00:00 — Motion 1982/83: 1303 Genom beslut tog vårriksdagen 1981 ställning till regeringens proposition 1980/81:57 till följd av betänkande avgivet av utredningen om sjukvården i krig (SOU 1978: 83). Beslutet innebär bl. a. att ledningen av hälso- och sjukvården i krig förändras främst genom att sjukvårdshuvudmännen erhåller ledningsansvaret på lägre regional nivå i stället för länsstyrelserna. Vidare förändras ledningsorganisationen genom att planerade beredningsorgan på central resp. högre regional ledningsnivå avskaffas. Förändringarna trädde formellt i kraft . Med hänsyn till det planerings- och förberedelsearbete som var förknippat med den nya ledningsorganisationen var det dock nödvändigt att övergångsvis bibehålla den gamla organisationen t.o.m. . I avsikt att ge erforderliga föreskrifter enligt kommunala beredskapskungörelsen tillsatte en allsidigt sammansatt arbetsgrupp med uppgift att framlägga utarbetade förslag i ärendet i första hand för den lägre regionala nivån. skulle enligt tidsplanen den närmare planläggningen genomföras. förelåg styrelsens förslag för samrådsförfarande med berörda myndigheter som f. ö. samtliga även varit representerade i ovan nämnd arbetsgrupp. Samråd tecknades härvid av samtliga utom av , som bl. a. anförde att icke handlagt ärendet i enlighet med bestämmelserna i den s. k. begränsningskungörelsen. På begäran av förbundet har härefter till förbundet överlämnat en kostnadsredovisning som enligt styrelsens mening visar att de nya bestämmelserna inte medför ökade kostnader för landstingen. Emellertid har denna ståndpunkt icke godtagits av varför parterna efter flera förhandlingsomgångar enades om att hänskjuta ärendet för regeringens prövning. Ärendet överlämnades sålunda av till med hemställan om regeringens ställningstagande. Med hänsyn till att regeringen ännu icke synes ha tagit beslut i ärendet råder f. n. det förhållandet att föreskrifter och allmänna råd saknas rörande hälso- och sjukvårdens ledning i krig på i första hand den lägre regionala ledningsnivån. Detta återverkar självfallet även i hög grad på planeringsförutsättningarna för högre nivåer till allvarligt men för sjukvårdens möjligheter att verka i kris- och krigsförhållanden. /* 1982183. Mot bakgrund av vad som anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna behovet av omedelbara åtgärder för att säkerställa en effektiv ledning av sjukvården i krig på alla ledningsnivåer. () ()
mot · G6021304 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83: 1304 Integrering av färdtjänsten med den kollektiva trafiken Kommunerna erhåller statsbidrag med högst till sin färdtjänstverksamhet. Ett av syftena med statsbidraget är att tillskapa en fungerande och likartad färdtjänstservice i landets kommuner. har en strävan kunnat noteras hos kommunerna att planera för att inrymma färdtjänsten i den allmänna kollektivtrafikservicen. trädde socialtjänstlagen i kraft. I socialtjänstlagen finns vägledande principer om normalisering och integrering bl. a. för handikappade människor. Socialtjänstlagen har emellertid inte fått den avsedda effekten i detta avseende. Detta är till största delen beroende på utformningen av de allmänna råd som givit ut i vilka man anger att färdtjänsten skall ses som en biståndsfråga enligt socialtjänstlagens paragraf 6. Det kan konstateras att ca 100 kommuner i landet saknar specialfordon, alltså möjligheter att transportera gravt rörelsehindrade som är beroende av rullstol. ställningstaganden i de allmänna råden har fått till konsekvens att kommunerna tvingas pröva varje ansökan om färdtjänst som ett enskilt biståndsärende. Detta medför att individuella bedömningar kommer till stånd inom den enskilda kommunen och självfallet också olikartade bedömningar mellan olika kommuner. I länen har det inrättats s. k. länstrafikbolag, vilka ansvarar för den totala kollektivtrafikförsörjningen inom regionen. Ur såväl integrerings- som ekonomisk synvinkel synes det självklart att även färdtjänstverksamheten borde omfattas av den regionvisa kollektivtrafikförsörjningen. En samplanering av färdtjänstverksamheten och den övriga kollektiva trafikförsörjningen skulle leda till en utjämning av skillnader i bestämmelser och taxesättning för färdtjänsten. En sådan utveckling kan emellertid inte komma till stånd så länge de enskilda kommunerna tvingas att handlägga färdtjänst enligt socialtjänstlagens biståndsparagraf. Även om man inte kan uppnå en total handikappanpassning av de allmänna färdmedlen, utan även måste använda sig av speciella lösningar, har det visat sig inom t. ex. , att färdtjänstverksamheten med fördel kan integreras i den övriga kollektivtrafiken. Med hänvisning till det anförda hemställs att uttalar att färdtjänsten bör ses som en naturlig del av den totala trafikförsörjningen inom varje län. () ()
mot · G6021305 · 1983-01-25 00:00:00 — 1982/83: 1305 Bostaden är av avgörande betydelse för möjligheterna att fungera i samhället. Många människor behöver utöver bostaden också tillgång till service som skall omfatta personlig praktisk hjälp såsom t. ex. på- och avklädning, toalettbesök m. m. Med andra ord syftar boendeservicen till att ge människor med grava funktionsnedsättningar möjlighet att i egen bostad skapa sig en tillvaro på samma villkor som andra. Enligt beräkningar behöver i runda tal 15 000 personer lägenheter med dygnet-runt-service. Många av dessa personer vistas på långvårdskliniker, sjukhem m. m. utan att vara i behov av medicinsk service. Det finns alltså ett stort behov av lägenheter med dygnet-runt-service. Socialtjänstlagen ger kommunerna ett direkt ansvar för att tillhandahålla lägenheter med boendeservice. Kommunernas besvärliga ekonomiska situation verkar emellertid hämmande på utbyggnaden. har man kunnat märka ett stigande intresse från kommunerna att bygga och planera sådana lägenheter, men fortfarande befinner man sig bara i början av en önskvärd utveckling. Anledningen till bristen på bostäder med kvalificerad service är till stor del oklarheter i ansvarsfördelningen mellan kommun och landsting. En arbetsgrupp för samråd beträffande denna grupp av handikappade har tillsatts av (). Denna arbetsgrupp har dock ännu ej redovisat några konkreta förslag. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär initiativ för att skyndsamt få till stånd överläggningar mellan kommun och landstingsförbunden i syfte att nå överenskommelser om finansieringen av boendeservice. () (S)
mot · G6021307 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83: 1307 Yrkestiteln efter genomgången hälso- och sjukvårdslinje De elever sorn påbörjade yrkesutbildning om 8090 poäng vid hälso- och sjukvårdslinjen inom den vet ännu ej vilken yrkesbeteckning de skall ha efter avslutad utbildning. Detta är klart otillfredsställande. Svenska Hälso- och sjukvårdens tjänstemannaförbund (SHSTF) har i bl. a. uppvaktningar och skrivelser till regering och berörda myndigheter krävt att yrkesbenämningen skall fastställas och att den skall vara leg. sjuksköterska för dem som utbildas på hälso- och sjukvårdslinjen. Frågan har dessvärre hänskjutits till behörighetskommitté, där den blivit liggande utan att någonting hänt. Den borde givetvis ha varit färdigbehandlad för länge sedan. Enligt vår uppfattning måste frågan om yrkestiteln för studerande vid hälso- och sjukvårdslinjen med det snaraste fastställas. Vi anser därvid att den skall vara leg. sjuksköterska. Med anledning av vad vi ovan anfört hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att yrkestiteln för dem som utbildas på hälso- och sjukvårdslinjen inom bör fastställas och bör vara legitimerad sjuksköterska. HANS NYHAGE (m) ()
mot · G6021311 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1311 Vissa mycket allvarliga sjukdomstillstånd har bedömts kunna vara att hänföra till oral galvanism. Man har då utgått från tanken att de olika metaller, som kommit till användning vid tandlagning etc. skulle alstra svaga strömmar, som i sin tur skulle kunna rubba andra funktioner i människans krop. De aktuella besvären har kunnat elimineras, sedan amalgamfyllnaderna tagits bort och ersatts med annat material. Däremot har de drabbade inte kunnat erhålla någon gottgörelse för sina kostnader, eftersom domstolen ansett, att ifrågavarande tandläkare handlat enligt vetenskap och beprövad erfarenhet. vid i anser sig ha kunnat konstatera, att det inte är strömstyrkorna i sig, som vållat patientens problem. Det skulle istället vara fråga om att kvicksilvret i amalgamfyllningarna frigörs och därmed förgiftar vissa patienter. Järö Pleva (doktorand i korrosion av metaller) och anställd vid har bedrivit egna forskningar och anser sig ha klarlagt, att kvicksilvret huvudsakligen frigöres genom korrosion och nötning. Mot bakgrund av dessa erfarenheter synes uppenbart, att vi måste söka få fram ett nytt tandlagningsmaterial som vare sig är galvaniskt eller korroderar och som vid nötning inte frigör för kroppen skadliga metaller. Mycket tyder enligt vissa forskare på att s. k. polymerkompositer borde kunna vara en tänkbar lösning på detta problem. Men för att få fram exakt rätt, ofarligt material krävs ganska mycket ytterligare forskning. Detta kräver i sin tur både kvalificerad personal och laboratorier med mycket god instrumentering. Vid har man såväl långvarig erfarenhet av polymerkompositer och deras egenskaper, erfaren kvalificerad personal som mycket välutrustade laboratorier för denna typ av arbetsuppgifter. Upplysningsvis bör kanske framhållas, att bolaget har ett eget dentalbolag, som i tillverkar ett flertal produkter för användning inom tand- och sjukvård. Man har alltså mångårig erfarenhet och kunskap om munhålans kemi etc. Dess värre tyder alltså mycket på att amalgamfyllningar vållar vissa människor allvarliga besvär, varför det är angeläget att så snabbt som möjligt få fram ersättningsmaterial utan dessa bieffekter. Av denna anledning synes det angeläget, att samhället ställer ekonomiska resurser till AB förfogande för att förhoppningsvis på detta sätt snabbare lösa denna för många viktiga fråga. Vi kommer även före denna motions behandling att se till att berört utskott får tillgång till en fyllig information om dels vad som redan gjorts ifråga om forskning på detta område och dels vilka personella och tekniska resurser, som finns i för FoU-verksamhet på detta fält. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna behovet av att AB får tillgång till erforderliga anslag för att eliminera problemet med oral galvanism.
mot · G6021313 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1313 Det finns familjeterapeuter, hudterapeuter, sexterapeuter och andra terapeuter. kan i stort sett vem som helst hänga upp en skylt och kalla sig terapeut. För det krävs varken kontroll eller legitimation från . Då och då rapporterar massmedia om människor som råkat illa ut p. g. a. att de fallit för den tjusiga men intetsägande titeln. För att få kalla sig psykolog måste man ha legitimation, men ingenting hindrar att personer bedriver psykologisk verksamhet under ett eller annat fantasifullt terapi-namn, t. ex. sexterapeuter. Och vad gör egentligen en hudterapeut? Den som bedriver en seriös yrkesverksamhet som terapeut skadas ju bara av en okontrollerad användning av titeln. Om verksamheten inte faller under kvacksalverilagen, dvs. att någon lovar direkt bot mot olika sjukdomar, kan inte ingripa. Det behövs en översyn av användningen av yrkesbenämningen terapeut i syfte att förbättra kontrollmöjligheterna t. ex. genom legitimering eller auktorisation. Mot bakgrund av ovanstående hemställs 1. att hos regeringen anhåller om en översyn av hur yrkesbenämningen terapeut utnyttjas, 2. att hos regeringen anhåller om att riktlinjer utarbetas för hur yrkesbenämningen terapeut får användas.