ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G6022397 · 1983-04-20 00:00:00 — Åklagarväsendets regionala organisation m. m. 1982/83:158) I proposition 1982/83:158 föreslås en ändrad regional indelning inom åklagarväsendet. Motiven för regeringens förslag anges vara behov av en bredare bas och större flexibilitet hos de regionala myndigheterna för bemästrande av problemen med den ökade komplicerade brottsligheten. Vidare framhålls att den samhällsekonomiska situationen ställer krav på rationaliseringar och besparingar inom den offentliga sektorn. För läns vidkommande innebär förslaget att länsåklagarmyndigheten i skulle upphöra som självständig enhet. En ny region skulle i stället bildas genom sammanslagning av och län och med länsåklagarmyndigheten placerad i . hade föreslagit en sammanläggning av och . Såväl länsåklagarmyndigheten som i län avstyrker bestämt en ny regionindelning över huvud taget. Från båda myndigheterna framhålls att de negativa effekterna av en sammanläggning vida torde överstiga eventuella fördelar. Det kan också starkt ifrågasättas om någon spareffekt skulle uppstå. Ingen hänsyn har t. ex. tagits till de ökade resekostnader liksom bortfall av arbetstid som måste bli följden av föreslagen omorganisation. Som åklagarutredningen redovisat har en klar ökning av kvalificerade, arbetskrävande och svårutredda brottmål skett . De mål som blir aktuella för regionmyndigheten är de som faller under begreppet ekonomisk brottslighet och brottslighet av annan kvalificerad art. För att klara de ökade krav som ställs på åklagarväsendet behövs en effektiv verksamhet. Några bärande skäl för att ökad effektivitet skulle uppstå genom en sammanslagning av åklagarmyndigheterna redovisas dock inte i propositionen. När det gäller att komma till rätta med den svårbemästrade ekonomiska brottsligheten torde det i stället vara så att klara fördelar finns att vinna genom en utveckling av det samarbete som inletts mellan olika organ: skatteförvaltningen, kronofogdemyndigheter, polis, åklagare, tull, och försäkringskassor. Mycket goda resultat har uppnåtts, vilket till stor del tillskrivs närheten mellan skatteförvaltning och åklagare. En utbrytning av länsåklagarmyndigheten skulle med all sannolikhet skada den goda samverkan som sker. Det syfte som förslaget i propositionen anges ha, dvs. att bemästra den komplicerade brottsligheten, skulle enligt vår mening motverkas genom en indragning av länsåklagarmyndigheten i län. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar avslå proposition 1982/83:158 i här behandlad del.
mot · G6022399 · 1983-04-20 00:00:00 — Reglering av priserna på jordbruksprodukter, m. m. 1982/ 83:162) Det finns betydande sysselsättningspolitiska skäl för att fortsätta med en sockerbetsodling av nuvarande omfattning. a. påpekat att sockerbetsodlingen och sockerbruket i Karpalund har en stor och påtagligt ökad betydelse för sysselsättningen i Kristianstadsområdet och västra . Industrinedläggningar och inskränkningar har varit omfattande i denna region. I proposition 1982/83:162 föreslås att arealen för odling av sockerbetor skall sänkas med 500 ha . Enligt vår mening bör den nuvarande nivån på 53000 ha bibehållas för att förhindra nedläggning av sockerbruket i Karpalund, vilket skulle ha synnerligen ogynnsamma effekter på sysselsättningsläget i området. Önskemål om bibehållande av Karpalund har också framförts från bl. a. i yttrandet över sockernäringskommittén. I detta sammanhang vill vi också framhålla att det av samhällsekonomiska skäl inte kan vara en nackdel om självförsörjningsgraden till följd av goda skördar vissa år kommer att ligga högre än den fastställda. Från bytesbalanssynpunkt måste det vara en fördel för vårt land att ett kvarstående importbehov kan elimineras. Med hänvisning till det anförda hemställs att fastställer sockerbetsarealen till 53000 ha för att därigenom säkerställa driften vid sockerbruket i Karpalund. () ()
mot · G6022400 · 1983-04-21 00:00:00 — Motion 1982/83:2400 m. fl. Förslag till lag med vissa bestämmelser om larmanläggningar m. m. 1982/83:163) I propositionen föreslås ett antal åtgärder för att komma till rätta med den stora andelen obefogade larm till polisen. Dessa resulterar i utryckningar som leder till stora kostnader. Enligt tillgänglig statistik var det totala antalet larm som kom till polisens kännedom 77064. Av dessa var 73 559 eller s. k. falska larm. beräkningar ger vid handen att det arbete som polisen lägger ned på utryckningar till följd av obefogade larm motsvarar ca 40 årsarbetskrafter. Det är framför allt två orsaker till de obefogade larmen. Det är dels att larmanläggningarna fungerar dåligt, antingen beroende på brister i installationen eller bristande underhåll, dels att personal som handhar larmanläggningen har för dålig utbildning på området. Det är välkommet att åtgärder nu föreslås för att nedbringa antalet obefogade larm. I propositionens förslag till lagtext föreskrivs det i 7 § att polisen kan nedprioritera larm som kommer från anläggningar som tidigare haft ett stort antal obefogade larm. I propositionen anförs om detta bl. a. att den sorn har en larmanläggning där obefogade larm är tämligen vanliga bör mot den nu angivna bakgrunden inte alltid kunna räkna med att polisen i alla lägen ger hans anläggning högsta prioritet. Vi kan för vår del inte acceptera den föreslagna lagstiftningen på denna punkt. Det är från rättssäkerhetssynpunkt inte rimligt att bortse från larm som kommer från en till polisen anknuten anläggning. Ett larm som kommer från en larmanläggning kan ju inte förutsättas vara obefogat bara därför att tidigare larm varit obefogade. Av principiella skäl anser vi att ej bör uttala sig om denna typ av prioriteringar av polisens dagliga verksamhet. Det måste vara polisen själv som avgör hur man på bästa sätt skall kunna fullgöra sina uppgifter. Vi instämmer därvid i vad BRÅ anfört i sitt remissyttrande, nämligen att en generell begänsning av polisens allmänna åligganden svårligen kan göras. Vi anser att övriga bestämmelser är till fyllest för att kraftigt reducera antalet obefogade larm. Framför allt kommer det i 2§ föreslagna tillståndskravet för larminstallationsföretag och de i 8 § föreslagna möjlighe tema att debitera larminnehavaren för obefogade larm att få stor betydelse härvidlag. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att avslå proposition 1982/83:163 i vad avser den i 7 § föreslagna möjligheten för polisen att nedprioritera larm som kommer från larmanläggningar som tidigare haft stor frekvens av obefogade larm. () () () () () ()
mot · G6022401 · 1983-04-21 00:00:00 — Förslag till lag med vissa bestämmelser om larmanläggningar m. m. 1982/83:163) I propositionen redovisas åtgärder för att minska polisens olägenheter av falska larm från larmanläggningar. Regeringen föreslår i huvudsak att yrkesmässig installation av larmanläggningar endast skall fa bedrivas efter särskilt polistillstånd, att larminnehavare är skyldig att se till att anläggningen inte avger obefogade larm, att polisen i visst fall kan prioritera annan verksamhet än larmutryckning och att larminnehavare efter föreläggande kan fa betala kostnaden för polisens utryckning. Det måste anses klarlagt att antalet obefogade larm till polisen är mycket stort. Detta förhållande medför vissa problem för polisen. Åtgärder måste därför vidtas för att minska antalet falska larm. anger tre huvudorsaker till obefogade larm: Misstag eller slarv av dem som handhar anläggningen. Dålig installation eller bristande underhåll. Dålig kvalitet på den tekniska utrustningen. Utredningen kan inte med säkerhet uttala sig om det inbördes förhållandet mellan dessa tre huvudorsaker till obefogade larm. Departementschefen tar denna redovisning till utgångspunkt för att påstå att olämpliga anläggningar och bristfällig montering kan antas ligga bakom en betydande del av de onödiga larmen. Vidare anför departementschefen att larmanläggningarna utgör ett betydelsefullt inslag i den brottsförebyggande verksamheten och att det därför är ett samhällsintresse att larmanläggningar har godtagbar kvalitet. Resonemanget leder naturligtvis till ett krav på total etableringskontroll. I råder näringsfrihet. Inkränkningar i denna grundläggande frihet måste göras med mycket stor försiktighet och endast när så är oundgängligen nödvändigt. De ovan redovisade skälen är inte av sådan karaktär att de motiverar införandet av etableringskontroll när det gäller företag som installerar larmanläggningar. Genom att införa en generell rätt för polisen att från larminnehavaren få ersättning för uppkomna kostnader vid obefogade larm skulle, i kombination med de övriga åtgärderna, antalet falska larm kunna minskas. Med hänvisning tili vad ovan sagts hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till ändring i lag med vissa bestämmelser om larmanläggningar m. m. för ett slopande av tillståndsplikten och ett vidgat användande av kostnadsersättningar på sätt som föreslagits i motionen.
mot · G6022403 · 1983-04-22 00:00:00 — Motion 1982/83: 2403 m. fl. Förslag till lag med vissa bestämmelser om larmanläggningar m. m. 1982/83:163) Regeringens proposition 1982/83:163 innehåller förslag till åtgärder som syftar till att minska polisens olägenheter av obefogade larm från larmanläggningar som är inrättade för att skydda mot brottsliga angrepp. Erfarenheterna har visat att en sådan reglering är befogad, eftersom polisen alltför ofta blir störd i sin verksamhet av falsklarm. Den föreslagna regleringen innebär 1. etableringskontroll beträffande larminstallationsföretag, 2. föreskrifter under vilka förutsättningar larmanläggning får anslutas till larmmottagare hos polisen, 3. skyldighet för larminnehavare att motverka att anläggning genom obefogade larm förorsakar onödigt arbete för polisen, 4. särskild bedömning från polisens sida om utryckning skall ske med anledning av larm från anläggning som tidigare föranlett onödiga insatser från polisens sida, 5. möjligheter för polismyndigheter att förelägga larminnehavare att vidta åtgärder för förebyggande av upprepande av falsklarm, 6. möjligheter för polismyndigheten att i vissa fall ålägga larminnehavaren att betala kostnaden för onödig utryckning, 7. möjligheter för polismyndigheten att besluta att anläggningen inte längre skall få vara ansluten till larmmottagare hos polisen. Vad som angivits under punkterna 27 torde vara synnerligen väl ägnat att uppfylla syftet med förslaget, nämligen att minska polisens olägenheter av obefogade larm från anslutna larmanläggningar. Något särskilt behov av en polisiär etableringskontroll därutöver kan inte anses föreligga. Att installationsverksamheter av detta slag skulle kunna utgöra ett så frekvent led i brottslig verksamhet att poliskontroll av installatörens allmänna laglydnad skulle vara påkallad torde vara betydlig överdrift. Helt förvånande synes det också vara att poliskontrollen anses kunna utsträckas till att avse förutom polisiära register även inhämtande av upplysningar från taxerings- eller kronofogdemyndighet. Vad som i förslaget till lag med vissa bestämmelser om larmanläggningar m. m. anförs om tillstånd för larminstallationsverksamhet och återkallande av sådant tillstånd bör alltså utgå ur förslaget. Härav betingade ändringar i lagtexten torde få utarbetas av det berörda utskottet. Med hänvisning till det anförda hemställs att avslår proposition 1982/83:163 såvitt avser tillstånd för larminstallationsverksamhet samt återkallande av sådant tillstånd. H. () BO () ()
mot · G6022404 · 1983-04-21 00:00:00 — Motion 1982/83:2404 m. fl. Inskränkt skattskyldighet för och m.fl. (prop. 1982/83:166) I propositionen föreslås bl. a. att och befrias från skyldighet att betala inkomst- och förmögenhetsskatt. Enligt nuvarande lagstiftning kan skattskyldighet inskränkas för stiftelser som anses bedriva en höggradig allmännyttig verksamhet. I stadgarna för och anges att det huvudsakliga ändamålet är att understödja den opinionsbildande verksamheten när det gäller internationell säkerhet och nedrustning. Enligt propositionen anses stiftelsen, som bildades , bedriva en sådan allmännyttig verksamhet, varför skattebefrielse borde beviljas. som haft framställningen på remiss har avstyrkt bifall. Vi anser att syftet med stiftelsen är både vällovligt och samhällsnyttigt, men vi delar uppfattning att nuvarande bestämmelser inte motiverar skattebefrielse. Villkoren för en sådan skattebefrielse är enligt praxis bl. a. att institutionen i fråga främjar ändamål som annars måste tillgodoses av det allmänna. De institutioner som blivit befriade från skatt anses i princip främja statsändamål, varvid menas ändamål som svenska staten har starka intressen i. Staten har inga sådana intressen i och . Sammanfattningsvis kan sägas att för skattebefrielse fordras att ändamålet med stiftelsen skall uppfylla kraven inte bara på allmännytta utan på höggradig allmännytta. Detta har medfört att en del stiftelser trots att de betraktas som angelägna och behjärtansvärda likväl blir skattskyldiga för sina inkomster. Enligt vår uppfattning uppfyller inte och kraven på höggradig allmännytta och på s.k. statsändamål. bör därför avslå regeringens förslag om skattebefrielse för denna stiftelse. Med stöd av vad som ovan anförts hemställs att avslår regeringens proposition 1982/83:166 i vad gäller skattebefrielse för och . () BO ()
mot · G6022405 · 1983-04-22 00:00:00 — Motion 1982/83: 2405 m. fl. Ändring i byggnadslagen (1947:385) m. m. 1982/83:167) Lagstiftningen om särskild prövning av tillkomst och lokalisering av industriell eller liknande anläggning av väsentlig betydelse för hushållningen med landets samlade mark- och vattentillgångar (136 a § BL) har tillkommit för att ge såväl lokal opinion genom kommunfullmäktige som regeringen möjlighet att styra om och var s.k. miljöstörande verksamhet skall få etableras. Lagen har ofta kallats det kommunala vetot på grund av bestämmelsen att tillstånd enligt första stycket i 136 a § BL får meddelas endast om kommunen tillstyrkt detta. Förteckningen om vilka verksamheter som skall prövas har senare utökats med energi och träfiberråvara. Speciellt det sistnämnda har medfört en mängd ärenden där denna lagstiftning medför en alltför invecklad prövningsomgång. Ett kommunalt till- eller avstyrkande i frågan om ökad förbrukning av träfiber är knappast meningsfull, eftersom yttrandet skall ske mot bakgrunden av landets totala intresse. Helt annorlunda är det med ärenden där stora ingrepp skall ske i miljön för att anlägga någon form av miljöstörande verksamhet. Här bör de lokala intressena ha en stark ställning. Vi anser att bestämmelserna om hushållningen med energi och träfiberråvara bör utgå ur 136 a § BL. Om en prövning av dessa verksamheter även fortsättningsvis anses erforderlig, bör detta ske i annan ordning. En omarbetning av lagstiftningen bör ske med denna inriktning. Intill dess att fått möjlighet att ta ställning till ett nytt förslag bör prövning av träfiberråvara liksom nu ske som förbehållsbeslut och endast avse stora anläggningar. Beträffande vilka anläggningar som skall vara prövningspliktiga - avseende hushållningen med mark och vatten anser att 136 a § BL skall ändras så att en ovillkorlig prövningsskyldighet föreligger för alla led av uranhanteringen. Punkt 5 bör erhålla följande lydelse: brytning av uran, atomkraftanläggning, anläggning för upparbetning av atombränsle samt anläggning för mellanlagring och slutförvaring av utbränt kärnbränsle, I konsekvens härmed utgår punkt 6. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att med avslag på proposition 1982/83:167 begär nytt förslag till lagstiftning i enlighet med vad som i motionen anförts, 2. att beslutar att andra stycket punkterna 5 och 6 enlighet med motionens förslag ändras så att de omfattar samtli ga led i uranhanteringen. () ()
mot · G6022410 · 1983-04-26 00:00:00 — Motion 1982/83:2410 m. fl. Reglering av priserna på fisk, m. m. 1982/83:171) I skrivelse till regeringen angående förslag till reglering av priserna på fisk m. m. under /83 anförde statens jordbruksnämnd (prop. 1981/82:205, s. 21): Sötvattensfisken omfattas f. n. inte av prisregleringssystemet. Från fiskets förhandlingsdelegation har framförts önskemål att frågan om prisreglering för dessa fiskslag utreds. avser därför att efter samråd med utreda frågan inför nästa års överläggningar. genomförde /83 en utredning angående prisreglering på söt vattensfisk, varvid särskilt behandlades överskottshantering. Därvid bedömdes kvantiteten överskott avseende lake, siklöja och sik fångade i insjöar och vid uppgå till högst /år. Överskottshantering av nämnda arter berör i huvudsak mindre fiskeföretag i glesbygd i inlandet och vid . Dessa arter är till stor del bifångster vid fiske efter attraktiva fiskslag som gädda, gös, abborre vilka funnit god avsättning på exportmarknaden till europeiska kontinenten. Det stora arbetet med hantering av bifangster av lake, siklöja och sik medför dock försämrad produktion av de för export attraktiva arterna. har beslutat införa en utförselavgift för abborre, gädda, gös och ål från . Avgiften avses utgå i öre per kg och motsvarar av det genomsnittliga utförselpriset . Avgiften beräknas tillföra regleringsekonomin ca 1,5-2,0 milj. kr. under /84. Kostnaderna för prisreglering av sötvattensfisk uppgick under /82 till 1,9 milj. kr. Kostnaderna för utsättning av laxfisk och ål vid kusten och insjöarna uppgick till 2,5 milj. kr. Den föreslagna utförselavgiften belastar uteslutande svenskfångad fisk i motsats till regleringsavgiften på fisk som i huvudsak belastar importerad fisk och fiskprodukter. Mot bakgrund av ovanstående synes det finnas utrymme inom regleringsekonomin att genomföra en för sötvattensfisket angelägen åtgärd som medför förenklad och rationellare hantering i fiskeföretagen som en ökad produktion av attraktiva exportarter medför förbättrad lönsamhet inte minst för glesbygdsföretag. Med hänvisning till vad som anförts hemställs 1. att ur prisregleringskassan för fisk anvisar . för överskottshantering av lake, siklöja och sik, 2. att begär att regeringen utformar bestämmelser för sådan överskottshantering. () ()
mot · G6022411 · 1983-04-26 00:00:00 — Motion 1982/83:2411 Förslag till lag om bekämpande av salmonella hos djur (prop. 1982/ 83:172) Det nu föreliggande lagförslaget har en generell tillämpning på alla typer av djur som kan förekomma inom lantbruket. Det är mot denna bakgrund allvarligt att tidigare regler om ersättning nu utesluts. I stället aviseras en översyn i syfte att överlåta åt försäkringsväsendet att utforma ett försäkringssystem för att därigenom minska statens kostnader. För vår del konstaterar vi att i den framställning från lantbruksstyrelsen som ligger till grund för regeringsförslaget finns intaget en ersättningsregel (2 §). Denna ligger i linje med nu gällande bestämmelser. Vid sin granskning av lagförslaget har lagrådet visat tveksamhet i fråga om de skillnader som i detta avseende uppstår gentemot exempelvis epizootilagen. För vår del finner vi att den utökade kontrollverksamheten för slaktfjäderfä är nödvändig för att förhindra salmonellaspridning. Det blir därigenom också möjlighet att minimera förlusterna genom att vissa smittade djur ändock kan tas till vara. I fråga om vissa salmonellatyper (exempelvis tyfus murium) föreligger dessvärre inte dessa möjligheter. Även i fortsättningen kommer i vissa fall hela besättningar att få slaktas. Mot den bakgrund vi här givit är det angeläget att nuvarande ersättningsregler kan bibehållas. Detta kan uppnås genom att 2 § i lantbruksstyrelsens lagförslag i framställningen förs in i lagtexten. Enligt vår mening bör ersättningsnivån bestämmas enligt nuvarande regler, dvs. av de kostnader och det inkomstbortfall som djurägaren åsamkas. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar att Lag om bekämpande av salmonella hos djur skall ha följande lydelse: Om någon får vidkännas kostnad eller förlust på grund av beslut enligt 1 §, kan ersättning lämnas av statsmedel enligt föreskrifter som meddelas av regeringen; 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om fastställande av ersättning. () ()
mot · G6022412 · 1983-04-28 00:00:00 — Ändring i sjölagen (1891:35 s. 1) m.m. (begränsning av redares ansvar, befordran av passagerare) (prop. 1982/83:159) Lagrådet har i sitt yttrande beträffande 197 § föreslagit två omformuleringar. Den första gäller första stycket, första meningen i förevarande paragraf. Förslaget innebär att orden eller tillsammans med förs in före hänvisningen till 196 och 233 §§. Detta förslag avvisas av föredragande statsrådet. Enligt vår uppfattning kan inte den utförande transportören likställas med de personer för vilka bortfraktaren svarar enligt 233 §. Transportören är inte en osjälvständig medhjälpare utan står ett eget, helt fristående ansvar som självständig transportör. Detta förhållande avspeglas i formuleringarna i , artikel 1 punkt 1 B och i nuvarande sjölagens 197 §, andra stycket. Den andra omformuleringen, som lagrådet föreslår, är att orden "de personer som han svarar för, mening två, skall ersättas av orden dessa personer. Förutsatt att första meningen formuleras enligt lagrådets förslag kommer orden dessa personer att omfatta både bortfraktarens osjälvständiga medhjälpare och den självständiga, utförande transportören. Allas ansvar sammanlagt skall inte överstiga beloppsgränserna i 192 §. För att det som man avser att stadga skall bli klart uttryckt bör lagtexten i 197 § förtydligas enligt lagrådets förslag: Förs talan mot någon som bortfraktaren svarar för eller tillsammans med enligt 196 eller 233 § är denne berättigad till samma befrielse från och begränsning av ansvarighet som bortfraktaren. De ersättningsbelopp som bortfraktaren och dessa personer skall betala får inte sammanlagt överstiga de gränser för ansvarigheten som föreskrivs i 192 §. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar anta lagrådets formulering av sjölagen 197 §.
mot · G6022414 · 1983-04-29 00:00:00 — 1982/83 2414-2416 Reglering av priserna på fisk, m. m. 1982/83:171) uttrycker i regleringsskrivelsen sin oro för regleringsekonomin och avser att göra en översyn av regleringens medelsbehov. Föredraganden delar denna oro inte minst mot bakgrunden av den stora differensen mellan löpande kostnader och intäkter liksom den behållning av prisregleringsmedel som jordbruksnämnden förutser vid utgången av /84. Det förekommer inga prisregleringsavgifter på ål och laxartad fisk trots att detta fiskslag drar stora kostnader för utplantering. En stor del av den lax som reproduceras i , 1,8 miljoner smolt plus ca 1 miljon naturreproducerade, fångas av andra nationer. I fångas av laxen av andra länder och på . Införande av prisregleringsavgift på ål och lax skulle tillföra prisregleringskassan runt 10 milj. kr. Det skulle innebära en bra förstärkning av regleringsekonomin och inte nämnvärt belasta konsumenterna då lax närmast får betraktas som lyxvara. Den nuvarande utförselavgiften på sötvattenfisk bör utbytas mot prisregleringavgift. nämner också i sin regleringsskrivelse att EG innevarande år delvis upphävt suspensionerna på sill vilket innebar att silltullar tillämpats mellan den 2 och . sänks den tullfria kvoten ytterligare och kommer att gå ner till den kvantitet som är bunden i , dvs. Från svensk sida har inga motåtgärder vidtagits trots att tullen på torskfiléer från EG är subventionerad på samma sätt som till EG. Med anledning av vad som ovan anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna att statens jordbruksnämnd vid kommande förhandlingar beaktar att prisregleringsavgift införs på ål, laxartad fisk och sötvattensfisk, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att upphäver tullsuspensionerna på torskfiléer i samma omfattning som EG upphäver tullsuspensionerna på sill. () ()
mot · G6022415 · 1983-05-04 00:00:00 — Vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen, m. m. 1982/ 83:174) I proposition 1982/83:174 hemställs under punkt 2.3 att regeringen skall bemyndigas godkänna en mellan statens förhandlingsnämnd och företrädare för träffad överenskommelse om bidrag till den psykiatriska vården m. m. Med hänvisning till rådande statsfinansiella läge finner vi den för överenskomna ersättningsnivån oacceptabelt hög. Nya förhandlingar bör därför upptas. Med hänvisning härtill hemställer vi att avslår proposition 1982/83:174 i nämnda del. () ()