mot · G602167 · 1983-01-10 00:00:00 — Motion 1982/83:167 m. fl. Ändringar i rättshjälpslagen (1972:429) m. m. 1982/83:61) Som framhållits av bl. a. väcker de framlagda förslagen den fundamentala frågan hur långt de i och för sig lovvärda besparingssträvandena kan drivas innan man träder för när den bärande grundsatsen om att ingen skall tvingas avstå från att tillvarata sina rättsliga intressen på grund av sina ekonomiska förhållanden. Förslagen har också föranlett kritik från olika synpunkter, icke minst med hänsyn till att några av förslagen är av principiell betydelse; särskilt gäller detta senare, vilket anmärkts av bl. a. lagrådet, det aktualiserade förhållandet mellan rättshjälp och privata rättsskyddsförsäkringar. I detta sammanhang har - av bl. a. - påpekats att en parlamentariskt tillsatt kommitté som bäst är i färd med att företa en översyn av den komplicerade rättshjälpslagen och att det därför, även av hänsyn till frågornas vikt, är olämpligt att ej avvakta utredningsresultatet. Vi är ändock beredda att trots vissa betänkligheter i stora delar godta propositionen. I ett avseende träder dock denna nyssnämnda grundsats för när, nämligen beträffande ökningen av progressiviteten i avgiftsuttaget och avskaffandet av avgifternas anknytning till basbeloppet. Tillräckliga skäl saknas att på föreliggande material här frångå nuvarande ordning. Som framhållits av bl. a. rättshjälpsnämnden i måste den ej obetydliga skärpning av progressiviteten som föreslås ses i samband med och bedömas mot bakgrund av det framlagda förslaget om ett införande av självrisk. Konsekvensen av propositionen i denna del kan enligt rättshjälpsnämnden bli att förmånen av allmän rättshjälp kan utnyttjas endast av personer utan egen inkomst eller med mycket låga inkomster, något som skulle innebära att man vore tillbaka i den situation som rådde under den fria rättegångslagens tid och som man ville ändra genom tillskapandet av förmånerna enligt gällande rättshjälpslag. Enligt nämnden vore därför en kombination av nu nämnda metoder utesluten. Till grund för kritiken ligger det förhållandet att avgifternas storlek beräknas enbart på bruttoinkomsten och att man därigenom bortser från skatteprogression, bostadsbidrag och andra förmåner från det allmänna vilka alla inverkar på den verkliga ekonomiska bärkraften. Situationen har av en remissinstans (s. 105) åskådliggjorts genom en jämförelse () mellan två personer med vardera två barn, samma kommunala barntillsyn och med likadana bostäder. Den ene antas förtjäna . och den andre . Skatt (30:4) Enligt propositionen utgör maximibeloppet för rättshjälpsavgiften för den med . i månadslön ej . medan den andre med . i månadslön icke behöver erlägga mer än . Denna avsevärda skillnad måste anses stötande med hänsyn till nettolönens storlek för vardera. Nuvarande ordning bör därför bestå t. v. Det ej närmare angivna inkomstbortfall för staten som kan anta uppstå kan - som föreslagits under remissbehandlingen - motverkas genom en procentuell höjning av rättshjälpsavgifterna. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att avslår propositionen i vad den avser frågan om ökad progressivitet rörande rättshjälpsavgiften och om upphörandet av denna avgifts anknytning till basbeloppet. () ()