mot · G6021615 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1615 m. fl. Ett huvudsyfte för näringspolitiken är att främja en mer offensiv och effektiv näringspolitik, särskilt genom utveckling av resursskapande aktiviteter och en innovationsvänlig samhällsmiljö. har byggt upp ett välstånd baserat på industriell produktion. Våra företag har rönt framgång på exportmarknaden; uppfinningar och teknisk skicklighet har givit ett gott namn. Frihandeln är och har varit basen för ett litet, utlandsberoende land som . Vi har i olika internationella sammanhang arbetat för ett ökat varuutbyte länderna emellan. Utan ett sådant fritt utbyte mellan länderna skulle vårt välstånd vara avsevärt lägre. Konkurrensen på utlandsmarknaderna är ett fortgående effektivitets- och produktivitetshöjande inslag i ekonomin. En mycket stor del av svenskt näringsliv verkar med framgång på utlandsmarknaderna. Ekonomin, sysselsättningen och levnadsstandarden i är beroende av fortsatt frihandel och att svenska företag inte diskrimineras på utlandsmarknaderna. Men frihandeln har också inneburit att vissa svenska näringar fått problem. De nya industrialiserade länderna påverkar oss. Den indiska textilindustrin har konkurrerat med bl. a. tekoföretagen i , de japanska varven och stålindustrin har drabbat både och andra delar av . Den lägre lönenivån är en viktig orsak till konkurrensframgångarna. har vår export till industrialiserade , s. k. NIC-länder, ökat mer än vår import från dessa länder. har ingen anledning att försöka hävda sig på de områden där andra klarar sig bra eller bättre. För att skapa en långsiktigt konkurrenskraftig ekonomi och en på egna ben tryggad arbetsmarknad måste vårt näringsliv anpassa sig till de yttre villkoren och utnyttja de relativa fördelar vi har jämfört med andra. Denna anpassning har varit ett av de fundamentala problemen i vårt samhälle . Marknadekonomin är för liberaler den självklara grunden för företagen. Inget annat system ger beslutsfattarna så god och direkt information om produktions- och avsättningsmöjligheter. Inget annat system ger i sin mångfald ett sådant skydd mot felsatsningar. Planekonomin - där ekonomiska beslut tas i administrativ ordning - riskerar alltid att bli för sen, för mycket eller på annat sätt ineffektiv. Men en långtgående maktspridning måste prägla marknadsekonomin, liksom den politiska demokratin. Ett decentraliserat och enskilt ägande och en mångfald självständiga beslut är grunden för vår marknadsekonomi. Industrin har genomgått ett antal branschkriser. Ofta bottnar de just i förändrade konkurrensvillkor. Stål, varv, teko och skog är några exempel. För den sociala liberalismen är det lika självklart att hjälpa de människor som har sin försörjning inom branschen som att underlätta för industrin att åstadkomma en nödvändig omstrukturering. Mycket omfattande program har också lagts fram och bekostats av statskassan . Att förändringarna skall ske i socialt acceptabla former har inneburit en satsning på omskolning och utbildning. Arbetsmarknadspolitiken har fått rycka in där industripolitiken egentligen borde krävt snabbare omvandling. När hela bygder hotats har problemen varit särskilt stora. , och har präglats av var sin stagnerande bransch. Regionalpolitiken bidrar till att utjämna de ojämna villkor som gäller för företag och människor i skilda delar av landet. Staten har genom egna företag () eller nya konstruktioner (, Eiser, Svenska Varv) pumpat in väldiga summor i hela landsdelar. (SOU 1981/82) har presenterat en kartläggning över bidrag, lån och garantier som staten givit. Fördelen sägs vara att de anställda något längre kunnat behålla sina jobb och att nödvändiga förändringar kunnat ske i långsammare takt. Nackdelen, enligt utredningen, är att nu har ett sämre utgångsläge inför 1980-talets internationella konkurrens än vad vi skulle haft om vi accepterat en mer brutal industriomvandling. En försämrad industristruktur är detsamma som en förväntat lägre tillväxt. Det är nu viktigt att vi i större utsträckning än tidigare övergår från selektiva medel till mer generella sådana. Detta förbättrar förutsättningarna för en marknadsstyrd tillväxt. En viktig faktor är att öka företagens investeringar, både härda i byggnader, investeringar, och mjuka i FoU och marknadsföring. För detta krävs förbättrad lönsamhet i industrin. är en förutsättning såväl för en fungerande arbetsmarknadspolitik som för att den nödvändiga strukturomvandlingen skall kunna genomföras i socialt accepterade former. Bara om lönsamheten inom näringslivet som helhet är god kan de människor som måste byta arbete i samband med strukturförändringar finna arbete inom andra expansiva företag. De balansproblem svensk ekonomi uppvisar kan lösas enbart med hjälp av expansion inom näringslivet. Att svälta sig ur den nuvarande krisen är, som så ofta påpekat, varken möjligt eller lämpligt. En satsning på exportindustrin och det egna näringslivets hjul är nödvändig. Svensk industri har goda möjligheter att klara denna utmaning. Vi har väletablerade företag, välutbildad arbetskraft, god företagartradition och välutvecklade underleverantörssystem. Det finns ett behov av att skärpa kontrollen av, och straffåtgärderna mot, de företag som inte lojalt rättar sig efter gällande bestämmelser och t. ex. struntar i att betala skatter och avgifter. skall inte kunna slås ut av mindre nogräknade, som på detta sätt skaffar sig konkurrensfördelar. Men avvisar bestämt lösningar som innebär etableringskontroll i olika former och branscher. Det är inte genom minskad konkurrens svenska företag kan öka sin effektivitet. Om politiker och myndigheter får delansvar i nästan allt nyföretagande leder det dessutom till en ytterligare byråkratisering av vårt näringsliv. I en liberal ekonomi är det av värde att ha flera olika slags företagsformer existerande sida vid sida. Det är konsumenternas efterfrågan som skall styra produktionen. Detta förutsätter konkurrens mellan fristående företag. Det är viktigt både att det finns många företag och att det finns många olika typer av ägarformer som konkurrerar med varandra. Då blir mångfalden i ekonomin - och i samhället över huvud taget - större. I svenskt näringsliv finns många olika slags företag företrädda. De ägs av privatpersoner, institutioner, stiftelser, stat och kommuner. Det finns starka producent- och konsumentkooperativa företag. Vad som är mer ovanligt är löntagarägda företag. Det finns anledning att underlätta för anställda som vill överta ett företag. Att löntagarna fick större chans att ta över det egna företaget skulle sannolikt innebära en viss inbromsning i tendensen att små företag köps upp av stora. Det är också troligt att de anställda upplever en större arbetstillfredsställelse om de själva äger det företag de arbetar i. Dessutom kan de löntagarägda företagen ge väsentliga uppslag till ett fortsatt utvecklingsarbete inom bl. a. företagsdemokratin. En studie av hur väl de löntagarägda företagen lyckats i olika avseenden bör göras för att ge underlag till en bedömning av deras speciella problem och vad som kan göras för att undanröja dessa. De löntagarägda företagen kan få en bättre chans att etableras t. ex. genom lättnader i arvs- eller gåvoskatten, i realisationsvinstbeskattningen, konsultservice och införandet av särskild bolagsform. Detta får dock inte innebära att någon särskild ägandeform prioriteras och att konkurrensen snedvrids. Lika viktigt som det är att främja nyföretagandet och småindustrin, lika viktigt är att hålla stånd mot alltför stora företagskoncentrationer. Maktspridningen och det decentraliserade ägandet är en viktig del i en liberal näringspolitik. Det är därför positivt att den skärpta konkurrenslagen trätt i kraft. Den lagrådsremiss om kooperationen som mittenregeringen lade fram har återtagits av socialdemokraterna. Det är att beklaga. Förslagen syftade nämligen till att undanröja vissa företeelser, som var till nackdel för de kooperativa företagen. Vi menar att ambitionen måste vara att skapa en så likvärdig konkurrens som möjligt mellan företag med olika ägarkonstruk 1* 1982183. 3 sami Nr 1615-1620 Det är angeläget att regeringen presenterar förslag i denna riktning. Detta bör ges regeringen till känna. Tillgången på riskvilligt kapital har avgörande betydelse för investeringsvilja och -förmåga. Den låga generella vinstnivån inom industrin har medfört brist på investeringskapital. Skattesystemet som gynnar improduktiva investeringar i ädelstenar, konst m. m. har även bidragit till dagens situation. senare del har ett antal andra reformer genomförts för att bredda ägandet och öka medborgarnas sparande, t. ex. det skattefondsparande där skattereduktion utgår. har i en särskild motion om aktiesparande utvecklat våra synpunkter på hur näringslivets kapitalförsörjning bör kunna tillgodoses genom frivilligt personligt sparande. Vi yrkar där på en vidareutveckling av det s. k. skattefondsparandet, återinförande av skattereduktionen för aktieutdelningar, och skyndsamt återupptagande av arbetet i syfte att eliminera dubbelbeskattningen (det senare arbetet som påbörjades av mittenregeringen har lagts ner av socialdemokraterna). Vi avvisar också den av regeringen aviserade 20-procentiga utdelningsskatten, som de facto innebär att dubbelbeskattningen övergår till en trippelbeskattning. Vi har tidigare avvisat förslagen om insättningar på räntelösa konton i . Enligt vår uppfattning innebär alla de åtgärder som socialdemokraterna har föreslagit att den vinstökning inom näringslivet som är en nödvändig förutsättning för framtida investeringssatsningar inte tillåts. Socialdemokraternas strategi är alltså ologisk. Man kan inte hävda både att det krävs en vinstökning och höjd soliditet och att åtgärder måste införas som drar in vinstökningen. Svenskt näringsliv har många förlorade vinstår att ta igen. Som kuriosum kan nämnas att regeringens påstådda motiv är att övervinstindragning skall dämpa löneglidningen. Det saknas emellertid analys av den process genom vilken detta samband verkar. Det är i och för sig naturligt, eftersom det inte torde finnas några hållbara ståndpunkter för ett sådant orsakssamband. Åtgärderna är ju inte heller riktade enbart mot övervinster (hur nu än dessa skulle definieras) utan drabbar alla företag med vinst. Det verkliga motivet torde i stället vara ett annat, nämligen att på konstlad väg söka skapa ett slags motiv för att införa kollektiva löntagarfonder. avvisar alla sådana propåer. Detta innebär inte att skulle vara till freds med den nuvarande maktkoncentrationen inom det svenska näringslivet. En ökad spridning av aktieägandet bör främjas liksom olika initiativ från enskilda företag av den art som t. ex. tagit. Tillgången på kapital måste också innebära möjligheter att få ta risker. Kreditinstituten har traditionellt och genom lagreglering haft olika säkerhetsnivåer i sin utlåning. Vad som utmärker dagsläget är dock affärsbankernas ovilja att satsa på projekt utan fullkomlig garanti. En ändring av banklagstiftningen kunde underlätta investeringar att komma till stånd. Säkert har nuvarande regeltolkning en återhållande effekt. Erfarenheterna visar svårigheterna att spå om industriell framgång. Detta är en av grunderna för den liberala näringspolitikens satsning på generella industripolitiska metoder snarare än selektiva och på den starka betoningen av forskningens och produktutvecklingens betydelse. Staten kan inte med administrativa medel peka ut och hjälpa fram en viss bransch eller visst företag. 80 och varvssatsningen är exempel på att socialdemokratiska näringspolitiker tänker annorlunda. För liberaler är det inriktningen av den allmänna ekonomiska politiken och t. ex. skattestimulanser, såsom forskningsavdraget och kunskapsöverföring vid högskolor och industri, som är basen i utvecklingen. Mer måste dock göras för att förbättra kontakten mellan universitet och företag. På vissa nya högskoleorter, t. ex. i , har intressanta projekt startats. Högteknologiska och kunskapsintensiva företag etableras vid universitetsområdet. Utvecklingsbara idéer får genast en chans. Liknande satsningar finns bl. a. i och och visar på stor framgång. Möjligheterna att konkret närma idé och utveckling till varandra borde prövas på fler orter i . I budgetpropositionen aviseras en utvärdering av det s. k. FoU-avdraget. impliceras att detta inte skulle ha någon större FoU-stimulerande effekt. Det sägs att större nytta kan nås med mer selektiva medel. delar inte denna uppfattning. Vi menar att det är väsentligt att FoU-avdraget bevaras. Selektiv forskningsstimulans t. ex. via STU är i och för sig utmärkt, men bör inte ställas i motsatsställning till det generella stöd till företagens egen FoU-verksamhet som FoU-avdraget innebär. Regeringen gör ett stort nummer av sin satsning på forskning. Vi kan dock konstatera att detta egentligen inte innebär något annat än att man anvisar ungefär de belopp som löper inom treårsprogrammen för STU och Industrifonden m. m. Nära hälften av den miljard som uppges är f. ö. forskningsanslag inom ramen för . En ytterligare stor del är för Tele-X, ett projekt om vars betydelse inga delade meningar rått. Med detta menar vi inte att förringa regeringens insats - det är tvärtom glädjande och av stor betydelse för de framtida tillväxtmöjligheterna i att socialdemokraterna fullföljer de icke-socialistiska regeringarnas politik på detta område. För den svenska exporten kan nya tekniska landvinningar framsprungna ur samarbetet högskola-industri ha mycket stor betydelse. har ett gott rykte på teknikens område. Av växande betydelse är också vår tjänsteexport. En mer samlad satsning borde göras för att ta till vara den kunskap om produkter och system som finns inom offentliga sektorn. är ett exempel på hur själva verksamheten kan bli en exportvara, precis som vårt ombudsmanna-begrepp är något vi exporterat och telefonanläggningar något vi byggt upp i samarbete mellan utland, privat företag och statligt verk. Den traditionella exporten svarar givetvis för största volymen. Här har ett arbete pågått för att underlätta den viktiga kreditgivningen som blivit ett slagträ på marknaden mellan nationer. En koordinering mellan existerande exportmyndigheter skulle säkerligen vara av värde. Det är glädjande att det internationella arbetet med att successivt höja den s. k. consensusräntan har haft vissa framgångar. Detta innebär att subventionsinslaget i krediterna minskar. Även inom pågår diskussioner i syfte att få bort motsvarande subvention inom handeln mellan de nordiska länderna. Departementschefen anför att i avvaktan på en sådan överenskommelse bör inga nya beslut om s. k. hemmamatchning tas. Vi välkomnar en sådan överenskommelse, som skulle göra hemamatchning onödig. I avvaktan på en sådan bör dock i undantagsfall möjligheten till hemmamatchning finnas kvar. Det är nyföretagandet och den mindre industrin som är grogrunden för näringslivet. har skatteproblem och generationsskiften, byråkrati och låg vinstnivå varit problem som medfört ett minskat nyföretagande. De åtgärder som vidtagits för att stärka näringslivet och förbättra konkurrenskraften har dock haft positiva effekter inte bara på stora företag utan också på mindre och medelstora. Underleverantörerna har rönt ett växande intresse. Detta är en grupp företag med avgörande betydelse för sysselsättningen i många bygder. De flesta svenska slutprodukterna består av både importerade, utländska och svenska komponenter. Med viss oro har man noterat att andelen svenska delkomponenter minskat. Studier från bl. har visat att bilden är mer nyanserad. De svenska underleverantörerna har i viss utsträckning börjat specialisera sig och exportera inom ett smalare produktsortiment. Vår handel med komponenter har förbytts från importöverskott till exportöverskott. Vissa av de större projekt som diskuteras på energiområdet är viktiga från underleverantörernas synpunkt. En gasledning från genom skulle betyda mycket, en satsning på värmepumpar av olika slag i likaså. En rad åtgärder för att stärka de mindre och medelstora företagen har vidtagits av de icke-socialistiska regeringarna. Borttagande av den allmänna arbetsgivaravgiften, ändringar i företagsbeskattningen och arbetet inom delegationen för företagens uppgiftslämnande har haft betydelse, likaså de ökade resurserna till exportstöd samt forskning och utveckling. De regionala utvecklingsfonderna har skapats liksom nya regionala investmentbolag samt en försöksverksamhet med regionala s. k. handelshus. På skatteområdet har den faktiska sambeskattningen för egenföretagare tagits bort, förmögenhetsbeskattningen på småföretag sänkts och skattereglerna för fåmansbolag har justerats. Ett särskilt uppfinnarkontor som förbättrar skatteförhållandena har införts och det särskilda forsknings- och utvecklingsavdraget har bättre anpassats till förhållanden i mindre företag. beslutades om lindring i dubbelbeskattningen genom att avdrag medges av utdelat belopp för icke börsnoterade rörelsedrivande företag. Därmed försvinner det hinder för utdelning som tidigare funnits, vilket i sin tur ökar möjligheterna att skaffa externt riskkapital. Bildandet av s. k. Tillväxtinvest stimuleras. återstår dock vissa besvärande skattepolitiska problem. Speciellt dubbelbeskattningen har ju varit mycket besvärande för dessa företag. Denna bör ändras så att småföretagen inte i praktiken - för att kunna betala skatterna - ställs inför så hårda avkastningskrav att många företagare slutar eller aldrig börjar. Det är därför väsentligt att arbetet på att lösa dessa problem fortsätter, t. ex. med utgångspunkt från det material som företagsskatteberedningen inhämtat. Det i mindre företag arbetande kapitalet bör inte förmögenhetsbeskattas. Bland småföretagen spelar hantverkarna en viktig men mindre uppmärksammad roll. Vi måste slå vakt om en levande service- och hantverksnäring. Särskilda hantverkslinjer inom gymnasieskolan är bra exempel på stöd. Satsning på en speciell hantverksnämnd skulle vara av stor betydelse. Vi yrkar därför på att medel anvisas för en sådan nämnd, ungefär efter de riktlinjer som enmansutredaren . föreslagit. Ofta faller beslut av betydelse för hantverkarna på den kommunala kompetensens bord, t. ex. upphandling, lokaler, stadskärnesaneringar m. m. Av speciellt stor betydelse i detta sammanhang är en reell konkurrens mellan "verksamhet i egen regi och upphandling från näringslivet. De existerande bestämmelserna för mervärdeskatten ger t. ex. i vissa fall en konkurrensnackdel för de privata företagen till förmån för egenregiverksamhet. Dessa bestämmelser bör ses över. Detta tillsammans stärker småföretagens situation. är det viktigt att fortsätta arbetet på en särskild bolagsform lämpad för mindre företag. har tidigare tagit initiativet till en utredning i syfte att utarbeta en sådan enklare bolagsform. Det förslag som då framkom var mindre lämpat att ligga till grund för lagstiftning. Arbetet måste fortsätta. Detsamma gäller arbetet med att minska byråkrati och krångel. De regionala utvecklingsfonderna tillkom 1978 för att ge lån, stöd och service på olika områden både för existerande mindre företag och för nyetableringar. Näringslivets egna organisationer är också av stor betydelse i detta sammanhang. Även de ger t. ex. service på olika områden och kan förmedla kontakter mellan olika företag för utvecklingsarbete och exportansträngningar. Utvecklingsfonderna har fått kapitaltillskott på nära som bas för sin utlåningskapacitet och har också möjlighet att ge kreditgarantier. Flera s. k. nyetableringskampanjer har genomförts. Utvecklingsfonderna har sin rot i de gamla företagarföreningarna. Det är viktigt att bibehålla dels inriktningen på de små företagen, dels kompetensen från näringslivet. I en studie från statens industriverk konstateras att fonderna lyckats olika väl i olika delar av landet. tyder också på att de som utnyttjar fondernas servicekapacitet är relativt stora företag. Det är fel om detta sker på bekostnad av insatserna för de mindre företagen. Fonderna måste också, liksom kommun, landsting och andra organ, uppmärksamma kravet på generella åtgärder såsom den form i vilken man ger stöd. Kommunallagen utesluter ett riktat stöd, och fondernas service i form av lokaler, konsulttjänster m. m. måste ges icke selektiv karaktär. Någon snedvridning av den ordinarie marknadskonkurrensen mellan enskilda företag får inte bli resultatet. Turismen kan bidra till att främja företagandet. Det finns möjligheter att genom turismen få effekter på andra områden. Hela utbudet av tjänster ger impulser i näraliggande sektorer. Det gäller t. ex. byggindustrin (byggande av hotell och stugbyar), transportsektorn (efterfrågan på transportmedel), utbildningskonsulter (t. ex. skid- eller flygskola) eller annan service (banktjänster och butiker). Turismen gynnar i hög grad etablerandet av mindre företag. För en småföretagarvänlig politik är turismen något väsentligt. Småskaligheten inom denna näring skall tas till vara. Turistnäringen rymmer många små och medelstora företag. Det är transportföretag såsom bussar, taxi, sightseeingbåtar och småfärjor, affärer och kiosker, tillverkare av souvenirer, matställen och pensionat. Exemplen kan göras många. Gemensamt för dem är att de ofta är baserade på en mindre krets personer, kanske bara en familj. Turismen kan som exportvara förbättra bytesbalansen. Ett ökat turistresande till från utlandet och ett ökat turistresande av svenskar i skulle förbättra det nuvarande negativa turistnettot. En ökad marknadsföring av behövs därför. De utlandsstationerade handelssekreterarna kunde få uppdrag knutet till turistråd. Strukturproblem uppträder ofta i samband med konjunkturnedgångar. Detta gör det svårt att skilja temporära svårigheter och konjunktursvårigheter från de mer permanenta strukturproblemen. Skogsindustrins situation bedöms i stor utsträckning ha konjunkturell bakgrund, medan branscher som varv och teko fått en bestående marknadsförändring. De nuvarande strukturproblemen är särskilt påtagliga därför att den negativa utvecklingen i vissa företag och branscher inte balanseras av en lika stark positiv utveckling på andra håll. För den nödvändiga industriella utvecklingen krävs en kraftigare expansion i nya branscher och i redan etablerade friska företag. Den svaga utvecklingen för små och medelstora företag måste brytas och nyföretagandet öka. Statsmakternas svar på den svenska industrins struktur- och kostnadskriser har varit en industripolitik, som i allt snabbare takt utvecklats från generella till selektiva stödåtgärder. Industristödspolitiken har således utvecklats till en rik flora av stödformer (ca 300 anslagsposter, inkl. stöd till statliga företag), en stor apparat med lånefonder och andra finansieringsinstitut och ett antal jättestora statliga industrikoncerner. Det har skett en förändring från generell industrifrämjande politik till selektiv sysselsättningspolitik och därvid har en stor del av marknadens normala funktioner ersatts av politiska beslut. Vi menar att denna utveckling nu måste brytas. Vissa utredningar om resultaten av denna politik tyder på att insatserna i bästa fall haft en begränsad positiv effekt, i sämsta fall en negativ effekt i form av försämrad industristruktur. Vi menar att dessa erfarenheter måste tas till vara och ligga till grund för en omprövning av många medel inom närings- och industripolitiken. I så stor utsträckning som möjligt bör generella medel användas i stället för selektiva. Detta innebär att man bör sträva efter att använda sådana medel som så att säga verkar med marknaden snarare än mot marknaden. Vi har i annat sammanhang (motion 1982/83:120) beskrivit hur vi menar att en vitalisering av olika marknader bör ske. Detta gäller både arbetsmarknaden, kapitalmarknaden och aktiemarknaden samt varumarknaderna. Vissa steg togs av de icke-socialistiska regeringarna - möjlighet till provanställning, avskaffande av prisregleringen, främjandet av marknaden för företagens riskvilliga kapital m. m. Väsentligast framöver torde vara