mot · G702164 · 1983-11-16 00:00:00 — Löntagarfonder (prop. 1983/84:50) Förslaget innebär, i korthet, att medel tvångsvis överförs från våra svenska företag till löntagarfondstyrelser, medel som dessa fondstyrelser därefter skall använda för inköp av aktier i samma företag. Företagen tvingas alltså att finansiera sin egen socialisering. Den omständigheten att penningströmmen skall gå från företagen till fondstyrelserna via AP-fonden saknar egentlig betydelse. (Det är sannolikt en av strategiska skäl gjord reträtt av juridisk-teknisk natur.) Det är visserligen så att de uttaxerade medlen skall anses juridiskt sett ägas av AP-fonden - det är lagrådet som gjort denna sena upptäckt rörande vem som har äganderätten till medlen (s. 148). Alla funktionerna av aktieägandet - de tvångsvis överförda medlen skall ju omsättas i aktier - skall dock tillkomma fondstyrelserna. (Lagrådet har f. ö. överraskande förklarat (s. 147) att det formellt sett icke finns några löntagarfonder, propositionens beteckning till trots, utan endast löntagarfondstyrelser, dvs. styrelser utan löntagarfonder!) Det är därför hos de löntagardominerande fondstyrelserna och hos de lokala fackliga organisationerna som makten kommer att ligga. Fonderna propositionen använder konsekvent denna beteckning i den allmänna motiveringen (s. 32-83) - ställs således under facklig hegemoni och kan med sina företagsförvärv föra en egen regionalpolitik, industripolitik eller arbetsmarknadspolitik helt vid sidan av regering och riksdag. Fonderna blir på så sätt en stat i staten därigenom att de icke blir beroende av särskilda budgetbeslut från sida. Offentlig makt kommer därmed att kunna utövas korporativt i i strid med grundsatsen om en effektiv parlamentarisk kontroll. Överförandet av den reella äganderätten över produktionsmedlen till de fackliga organisationerna föreslås ske med stöd av beskattning. Det ligger nära till hands att påstå att den föreslagna rättsliga konstruktionen ej är förenlig med regeringsformen. Att märka är då att regeringsformen skall tolkas och utfyllas med ledning av om de mänskliga rättigheterna; konventionen har karaktär av rättskälla, har förbundit sig att följa den. Angrepp på den enskilda äganderätten är rättsenligt jämlikt artikel 1 i första protokollet av konventionen, om följande villkor är uppfyllda. Åtgärderna måste 1) vara i det allmännas intresse (public interest och general interest), 2) följa föreskrifter i lag samt 3) överensstämma med folkrättsliga grundsatser (general principles of international law). 1 1983/84. Det kan icke vara ett allmänt intresse att bruka beskattningsrätten för de ändamål som ovan angetts. Demokrati innebär icke att majoriteten alltid vinner: det måste skapas en balans som tillförsäkrar minoriteten en rättvis behandling och som undviker missbruk av den dominerande positionen ord från som är värda att tas på allvar (Worrel, Report on the right to be or not to be a member of trade union). Det måste föreligga en rimlig avvägning mellan samhällets intressen och kravet på skydd av den enskildes grundläggande rättigheter (The court must determine whether a fair balance was struck between the demands of the general interest of the community and the requirements of the protection of the individuals fundamental rights) - så uttalade sig domstolen i det uppmärksammade målet mellan den svenska staten, å ena sidan, och och , å den andra sidan, om expropriation m. m. (punkt 69). Rekvisitet det allmännas intresse skall med andra ord ges en objektiv tolkning. Vore det staten själv som hade behörighet att avgöra när rekvisitet uppfyllts, vore konventionstexten helt meningslös på ifrågavarande punkt. Opinionsläget i vårt land är entydigt emot den socialisering och den systemförändring som förslaget om löntagarfonder innebär. Skatteinstrumentet bör ej få användas för ett sådant artfrämmande syfte. Det är därför osannolikt att förslaget är förenligt med nyssnämnda villkor. Det är knappast ens tänkbart att förslaget till löntagarfonder står i överensstämmelse med folkrättsliga grundsatser. har emellertid hävdats att den folkrättsliga regeln gäller enbart till förmån för utlänning. I så fall kunde svenska medborgare ej åberopa regeln till sitt skydd. Utlänning bleve föremål för en mera gynnad behandling än landets egna medborgare. Konventionen innehåller dock icke något sådant försvar för en dylik olikhet i behandlingen - texten talar om envar och ingen (every natural or legal person samt no one). Kommissionen har också förklarat en serie av mål rörande nationalisering av de brittiska varvs- och flygindustrierna admissible (SvJT 1983 s. 401: fällt av ). Av nu anförda skäl är det i varje fall icke visat att propositionen står i överensstämmelse med vår konstitution, tolkad och utfylld med ledning av . Någon bedömning av förslagets förenlighet med folkrättens grundsatser har f. ö. icke företagits av lagrådet. Redan av denna anledning bör förslaget avvisas. I sammanhanget må påpekas att en liknande fråga varit föremål för grundlig behandling i . Det gällde då frågan om s. k. demokratisering av affärsbankerna, innebärande en maktförskjutning i företagens styrelser till förmån för en offentlig styrelserepresentation. Spörsmålet kom att kretsa kring frågan om huruvida berörda aktieägare kunde fordra kompensation såsom vid expropriation och om kompensationsplikten i sådant fall kunde fullgöras ur bankernas fonderade tillgångar eller ej. Den norska bedömningen blev att åtgärderna från rättslig synpunkt var att jämställa med expropriation och att kompensationen måste lämnas av statskassan och icke av bankerna själva. Med den slutligen valda rättsliga konstruktionen - att det icke finns några särskilda fonder för vilka styrelserna är styrelse - lyder löntagarfondstyrelserna formellt under AP-fonden. Styrelserna ingår därmed liksom övriga fondstyrelser i den statliga förvaltningsorganisationen. Behörighetsreglerna i 11 kap. 9 § regeringsformen gäller i och med detta, innebärande att endast svensk medborgare får inneha uppdrag såsom styrelseledamot. Något undantag för ifrågakomna uppdrag görs ej i grundlagsstadgandet. Propositionen upptar emellertid icke någon motsvarande inskränkning för utlänning (31 § i lagen med reglemente för allmänna pensionsfonden). Propositionen är därmed icke heller här förenlig med regeringsformen. Avslutningsvis har förslaget till löntagarfonder som redan framgått icke tillnärmelsevis ägnats den grundliga genomlysning från rättslig synpunkt som denna för vårt land centrala fråga förtjänat. Betecknande är att Skånska hovrätten i sitt avgivna remissyttrande funnit AP-fondens rättsliga status ingalunda vara klar, något som hovrätten under hänvisning till den stora samhällsreform som det är frågan om inte fann godtagbart. Hovrätten påpekade avslutningsvis att detsamma gällde frågan om löntagarfondernas författningsenlighet som över huvud taget inte berörts i promemorian. De av lagrådet ovan berörda uttalandena talar med eftertryck i samma riktning. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att avslår proposition 1983/84:50.