ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G602535 · 1983-01-20 00:00:00 — och i Förändring av vinbeskattningen Alkoholbeskattningen har till övervägande del en nykterhetspolitisk målsättning. Genom prisinstrumentet vill man påverka konsumtionen och indirekt minska alkoholberoendet och alkoholskadorna. Men som beskattningen nu är utformad, styr prisinstrumentet inte enbart konsumtionen från alkoholstarka till alkoholsvaga drycker. Inte minst när det gäller viner styr beskattningen också konsumtionen från bättre till enklare vinsorter. Det beror på att skatten på vin tas ut på tre olika sätt. Både procentskatten och momsen får till effekt att prisskillnaderna mellan vinerna i inköpsledet mångdubblas. Således är det inte alkoholstyrkan utan kvaliteten som beskattas. För en flaska vin som i butiken kostar . är skatten inkl. moms . För ett vin i medelprisklass- ca . - ligger skatten . För ett hundrakronorsvin, slutligen, är skattesumman ca . Procentbeskattningen medför nackdelar av olika slag. Ur nykterhetspolitisk synvinkel är det otillfredsställande att de enklare vinsorterna alltmer används i rent berusningssyfte, inte minst bland ungdomar. Den lindriga skatten och därmed det låga försäljningspriset är den självklara orsaken. De bättre vinerna har å andra sidan blivit alltmer oåtkomliga för en normal inkomsttagare, som inte i första hand köper vin för att berusa sig. På restaurangerna blir skillnaderna ännu mer accenturerade. Genom den procentuella beskattningen av vinerna har man infört en indirekt lyxbeskattning. Det enklaste sättet att få en ändring till stånd, så att vin beskattas efter sin alkoholstyrka och inte efter sin kvalitet, är att slopa procentskatten och i stället höja grundavgiften. På likartat sätt är f. ö. beskattningen utformad i flera andra länder, bl. a. i och . Det skulle betyda att priserna höjs för de enklare vinerna, vilket är positivt från nykterhetspolitisk synpunkt, och att de sänks för de bästa vinerna, vilket förmodligen helt saknar nykterhetspolitisk betydelse. Med hänvisning till vad som anförts i motionen yrkar vi att hos regeringen hemställer om en översyn av lagen om dryckesskatt såvitt gäller beskattningen av vin. HANS () i
mot · G602536 · 1983-01-20 00:00:00 — m. fl. Undantag från hyreshusavgift för allmännyttiga bostadsföretag I en vpk-motion (1982/83:124) till den socialdemokratiska regeringens s. k. krisproposition (1982/83:50) föreslogs vissa förändringar till regeringsförslaget om införande av hyreshusavgift. Sålunda förslogs i vpk-motionen bl. a. att de allmännyttiga bostadsföretagen skulle undantas från sådan avgift, men förslaget avslogs av riksdagsmajoriteten . Ett av huvudmotiven för regeringsförslaget angavs vara att motverka en förmögenhetsomfördelning till förmån för vissa fastighetsägare. Vpk var och är överens om att genom en speciell skatt ge staten intäkter att användas för en omfördelning och kostnadsutjämning på bostadsmarknaden, för att stoppa hyreshöjningar och skapa större rättvisa mellan olika upplåtelse- och boendeformer. Vpk motsätter sig emellertid att de äldre hyreshusen hos de allmännyttiga bostadsföretagen belastas med en hyreshusavgift. Därigenom minskas den hyresdämpande effekten av t. ex. underhållslån eller stöd till allmännyttan i andra former från stat och kommun. Detta blir särskilt påtagligt i företag med stor eller ganska stor andel äldre bostäder. Dessutom höjs bruksvärdesnivån ytterligare, och förmögenhetsomfördelningen till förmån för privata fastighetsägare ökar, tvärtemot vad som angetts vara syftet med hyreshusavgiften. Privata fastighetsägare kompenseras dessutom för hyreshusavgiften genom att de medges - mot vpk:s förslag - att dra av avgiften på skatten. Genom att undanta allmännyttan från hyreshusavgift kan man bidra till att stoppa höjningar av bruksvärdesnivån och kanske t. o. m. sänka den något. Hyreshusavgiften bör användas för att förhindra nya hyreshöjningar, förhindra en allmän höjning av hyresnivåerna och fortsatta höga vinster på ägande och förvaltning av hyresfastigheter. Därför måste de allmännyttiga bostadsföretagens hyreshus undantas och vi upprepar vårt tidigare krav härom. I den debatt som förevar i samband med beslutet om avgift meddelade bostadsministern bl. a. att hyreshusavgiftens olika behandling vid inkomsttaxering liksom frågan om eventuell husavgift även för äldre egnahem, radoch kedjehus skulle utredas. Den bostadspolitiska utredning som tillsatts skall enligt bostadsministern ha som en av sina huvuduppgifter att ta itu med dessa frågor. Vi avstår därför i detta sammanhang från att lägga några ytterligare förslag då det gäller hyreshusavgiften. Med hänvisning till det anförda föreslås att med ändring av tidigare beslut (CU 1982/83:7) beslutar att undanta allmännyttiga bostadsföretag från hyreshusavgift. (vpk) INGA (vpk)
mot · G602537 · 1983-01-19 00:00:00 — m. fl. Beskattningen av vissa pensionsutbetalningar Personer som skadas i arbetet och blir föremål för prövning att kunna erhålla arbetsskadelivränta kan få vänta innan ärendet slutligt avgjorts. Blir ärendet föremål för överklagning och prövning i försäkringsdomstolen kan ha förflutit innan slutligt avgörande sker. Detta medför att när ersättningen utbetalas kan utbetalda belopp bli stora, beroende på tidutdräkt och det kan också omfatta än ett kalenderår (t. ex. ). Då kan-vid taxering till statlig inkomstskatten uppdelning av inkomsten ske på de år som kommer i fråga, och detta kan medföra en nedsättning av den statliga inkomstskatten genom skatteberäkning för ackumulerad inkomst. Det krävs dock att den ackumulumerade inkomsten inte understiger . och tillika utgör en femtedel av den skattskyldiges till statlig inkomstskatt taxerade inkomst. Regeln om att ersättningen skall utgöra en femtedel av den skattskyldiges till statlig inkomst taxerade inkomst kan i vissa fall få orimliga marginalskatteeffekter. Effekterna kan bli sådana att hela ersättningsbeloppet försvinner i skatt, därför bör femtedelsregeln ses över. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att beslutar att hos regeringen begära en översyn av reglerna för beräkning av ackumulerad inkomst, så att vid pensionsutbetalning som avser mer än ett kalenderår femtedelsregeln inte skall tillämpas. () () () BO () ()
mot · G602539 · 1983-01-20 00:00:00 — Motion 1982/83:539 Ett särskilt investeringsavdrag för hotell- och restaurangbyggen finns regler om särskilt investeringsavdrag för byggnadsarbeten. Avdraget är av utgifterna för ny-, till- eller ombyggnad. Frågan har senast behandlats i proposition 1982/83:50 (SFS 1982:1186). Från rätten till särskilt investeringsavdrag är emellertid hotell- och restauranglokaler undantagna. Syftet med det särskilda investeringsavdraget är främst att stimulera investeringar i industribyggnader. Gränsdragningen mellan avdragsberättigade och icke avdragsberättigade byggnadsarbeten hänför sig till reglerna om igångsättningstillstånd för byggnadsarbeten som infördes . Skälet härtill var en befarad överhettning på byggnadsmarknaden. Det förelåg brist både på arbetskraft och kapital. Anledningen till regleringen och därmed naturligtvis även bevekelsegrunderna för gränsdragningen mellan oprioriterade och andra byggen var således helt annorlunda än vad som föranlett de nu gällande bestämmelserna. Redan på grund härav borde det finnas skäl att ompröva undantagen. har man alltmera förstått vilken ekonomisk betydelse hotell- och restaurangbranschen har. Det är t. ex. allmänt accepterat att det inte är möjligt att bedriva industriell verksamhet utan service i form av inkvartering och förtäring. Föreligger brist i dessa hänseenden hämmas den industriella verksamheten. Hotell- och restaurangbranschen är till sin karaktär internationell. Många kommuner och landsting gör själva och i samarbete med t. ex. Turistråd och företagen stora ansträngningar för att få besökare till sina respektive regioner. Flera arbetar direkt med sikte på den utländska marknaden. Anledningen härtill är naturligtvis att man har förstått hotelloch restaurangbranschens både sysselsättningsmässiga och valutapolitiska betydelse. Även regeringen har givit uttryck för samma uppfattning t.ex. inför inrättandet av Turistråd och i proposition 1981/82:118 med förslag till åtgärder för de små och medelstora företagen. Av vad som ovan anförts framgår att man vid en närmare analys inte kan göra någon åtskillnad mellan hotell- och restaurangbranschen och t. ex. exportinriktad industriell verksamhet när det gäller dess ekonomiska och sysselsättningsmässiga betydelse. På grund härav bör investeringar i hotelloch restauranglokaler inte undantas från rätten till särskilt investeringsavdrag. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar hos regeringen begära förslag att investeringar i hotell- och restaurangbyggnader i nu berört hänseende skall likställas med investeringar i industribyggnader. minab/gotab 1983 73422
mot · G602541 · 1983-01-19 00:00:00 — Beskattningen av ersättning för förbättringsförslag inom industrin Inom industrin utgör förbättringsförslag av produktionsprocessen eller de enskilda produkterna en del av industrins förnyelse. De flesta företagen har också en väl utvecklad organisation för att ta till vara de anställdas idéer. Ersättningen till uppfinnaren brukar vara av den vinst företaget erhåller på förbättringen . Den ersättning den anställde (uppfinnaren) får läggs sedan till den ordinarie inkomsten för året och beskattas därigenom mycket hårt. För de flesta innebär detta att de får ut en ganska obetydlig summa för sin insats, medan företaget kan få ganska betydande inkomster av förbättringen. I då svensk industri behöver all tänkbar stimulans vore det rimligt att försöka få de anställda att i högre grad än tidigare engagera sig i denna verksamhet. Ett sätt att öka intresset vore att om möjligt befria den här typen av inkomster från beskattning. Belöningen skulle i stället betraktas som ett stipendium som man får som en gratifikation för sin insats. Andra stipendier som delas ut av institutioner och fonder har just denna skattebefrielse. Syftet med vår motion är att vi anser att frågan om beskattning av ersättningar för förbättringsförslag inom industrin skall utredas och att får ta ställning till om befrielse skall ske eller ej. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar begära att regeringen låter utreda frågan om beskattning av inkomster från förslagsställare inom företag.
mot · G602542 · 1983-01-18 00:00:00 — Per m. fl. Diabetes mellitus (sockersjuka) är en vanlig åkomma - av befolkningen drabbas och den som fått sockersjuka har den resten av livet. Den fordrar någon form av behandling och regelbunden kontroll hos sjukvårdspersonal, då en otillfredsställande reglering av sockerhalten i blod och urin kan medföra betydande ohälsa. Den första åtgärd som brukar rekommenderas när en person fått sockersjuka är en ändring av kostinnehållet. Visserligen finns andra behandlingsprinciper som tillförsel av insulin och mediciner som stimulerar den egna insulinproduktionen, men grunden för den livslånga behandlingen är ändå alltid en viss dietregim. En dylik medför ökade matkostnader, som kan variera något beroende på sjukdomens svårighetsgrad och var i landet man är bosatt. Färska grönssaker kan t. ex. vara svåra att få tag i glesbygder och blir dyra innan de når beställaren. Om man gör det lättare för dessa människor med sockersjuka att hålla diet kan man i det enskilda fallet räkna med ett ökat välbefinnande och med tanke på hur vanlig sjukdomen är även gynnsam påverkan på folkhälsan - de flesta människor skulle för övrigt må bra av en liknande kostregim. Fördyrande levnadskostnader brukar ofta vara avdragsgilla vid självdeklaration för beräkning av inkomstskatt. Avdrag för ökade matkostnader godkänns av skattemyndigheterna i princip men avdraget är inkomstprövat. Praktiskt taget alla som arbetar på heltid samt alla hemarbetande med make som familjeförsörjare ställs utanför möjligheten att få ekonomisk kompensation för sina ökade utlägg. Med stöd av ovanstående hemställs att hos regeringen begär förslag om att avdrag för ökade levnadskostnader vid diabetes mellitus (sockersjuka) får göras av alla oberoende av inkomst. () () () ()
mot · G602543 · 1983-01-20 00:00:00 — Tullklarering på flygplatserna i och I budgetförslaget för /82 aviserades en översyn av möjligheter att ta ut avgifter för sin medverkan inom andra områden och på andra tider än de som normalt gäller för klarering av trafik. Statskontoret har lagt fram en principstudie i frågan. Av propositionsskrivningen framgår att uppdrag kommer att lämnas till generaltullstyrelsen och statskontoret att gemensamt utreda förutsättningarna att introducera en tullklareringsavgift. Näringslivets och trafikens synpunkter skall inhämtas och samråd ske med och . Enligt vår uppfattning borde ett nära samråd också ske med de kommuner med flygplatser som genom särskilda regeringsbeslut tillerkänts rätt till direkt förtullning för av SAS planerade reguljära förbindelser. Nämnda förhållande gäller exempelvis och flygplatser som genom regeringsbeslut fick rätt till direkt förtullning för den reguljära förbindelsen med . Tullklareringen skulle ursprungligen gälla t. o. m. men har sedermera förlängts till . Beslut om förlängning efter borde ske och då på hittillsvarande villkor. Det är av väsentlig betydelse att ifrågavarande verksamhet får fortsätta och att den av användaren upplevs som kontinuerlig och säkerställd för framtiden. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om rätt till direkt förtullning på flygplatserna i och för förbindelsen till samt att berörda kommer ges tillfälle till nära samråd.
mot · G602544 · 1983-01-20 00:00:00 — m. fl. pågår i en del kommuner en viss introduktion av gasoldrift i nya bilar. Konvertering av det befintliga beståndet pågår knappast alls på grund av attityd och regelsystem. Motiven för gasoldrift är främst stadsmiljön, men också råvarudiversifiering. I och har kommunerna själva engagerat sig i gasolintroduktionen. De ekonomiska incitamentet att ta merinvestering i nya bilar på ca . ligger i lägre driftkostnader. Kalkyler visar på pay-off efter körda ca 7 . Prisjämförelse motorgas - bensin 410,0** Prisskillnad = /mil * Vid motorgasdrift är förbrukningen högre än vid bensindrift ** Listpris på Regularbensin 93 oktan Främst taxi - men även budbilar, bilskolebilar, postens bilar och andra fordon som opererar lokalt har sådana körsträckor att gasol är intressant. Taxi kör 10 å . Större delen av driftincitamentet ligger i befintlig skattedifferens bensingasol (/l). Enligt vår mening är marknadens mycket avvaktande attityd till att ta gasolinvesteringen beroende på att man inte litar på att den skillnaden blir bestående. Därför borde långsiktigt fastställas en tillfredsställande skillnad mellan skattesatserna på bensin resp. gasol. Denna måste avvägas så att den stimulerar en övergång till gasoldrift, inte minst av miljöskäl. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen angående gasoldrift av bilar. () () ()
mot · G602545 · 1983-01-20 00:00:00 — Det finns ett starkt och väldokumenterat behov av ett nytt polishus i . Polisväsendet har vuxit ur det nuvarande polishuset, och man har därför tvingats dela upp verksamheten och finns f. n. lokaliserade på tre olika ställen i kommunen. Detta är mycket hämmande för effektiviteten i arbetet då den naturliga kontakt som annars finns mellan olika enheter saknas på grund av den lokalmässiga uppdelningen. Denna situation upplevs också som mycket negativ ur arbetsmiljösynpunkt. I samband med byggandet av ett nytt polishus i skall också ett allmänt häkte inrymmas. F. n. finns allmänt häkte i . Detta häkte används för hela . Det innebär bl. a. långa transporter vilket tar personella och ekonomiska resurser i anspråk. Dessutom är det stor platsbrist vid allmänna häktet i , vilket ytterligare understryker behovet av nybygge i . De överläggningar som skett mellan och kommun har resulterat i att man är överens om lämplig tomt för det nya polishuset. Från kommunens sida är man också beredd att mycket snabbt lösa stadsplanefrågan så att byggnationen kan komma i gång. Även ur sysselsättningssynpunkt är det viktigt att polishusbygget kommer till stånd snabbt, då situationen på byggarbetsmarknaden är besvärande i . Byggandet av nytt polishus i bör alltså prioriteras högt i den investeringsplan som finns. En finansiering via arbetsmarknadspolitiska medel kan också övervägas. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om angelägenheten av att polishus i projekteras möjligt.
mot · G602546 · 1983-01-20 00:00:00 — Tredje vice talmannen påföljd vid skadegörelse skedde en vandalisering av en lägenhet i . Händelsen rönte mycket stor uppmärksamhet i massmedia därför att polisen beordrade de två ynglingar som vandaliserat lägenheten att städa upp efter sig. Tidningarna skildrar händelsen ungefär på följande sätt: Två ynglingar hade vandaliserat lägenheten genom att kasta en målarburk genom fönstret så att färgen rann ut över golvet. Polismän grep de skyldiga och gav dem besked: är det ni som tar och städar upp efter er. Torka bort färgen och be om ursäkt. Ynglingarna kom sig inte för att protestera. Det plockades fram terpentin, svampar och skurhink. var golvet rent igen. Om inte de två poliserna gripit in och beordrat ynglingarna att städa hade den stackars gamla damen som bodde i lägenheten själv fått ligga på knä för att torka upp efter pojkarna. När händelsen blev känd genom massmedia reagerade en del myndigheter, och det framhölls enligt uppgifter i pressen att polisen har inga befogenheter att beordra människor att ta rätt på vad de ställt till med. De båda poliserna framhöll: Vi använde bara sunt bondförnuft. De tillägger också att de anser att rådiga ingripanden med bondförnuft i högsätet är det bästa sättet att tackla vandaliseringen. JO säger vid en förfrågan att även om han personligen inte ansåg att polisens handlande var förkastligt så har deras tillvägagångssätt inte stöd i lag. Den allmänna uppfattningen hos allmänheten är utan tvekan att de båda poliserna handlade klokt och riktigt. Jag tycker att de - som de själva säger - använt sunt bondförnuft. Givetvis har också JO rätt när han säger att tillvägsgångssättet inte har stöd i lag. Enligt min mening borde det utredas om inte en lagändring kan genomföras så att polismyndighet eller domstol skall kunna ålägga gärningsman att återställa den skada denne åsamkat vid skadegörelse och vandalisering. att hos regeringen begär förslag till de lagändringar som erfordras för att polismyndighet eller domstol när så befinns lämpligt skall kunna ålägga person som förövat skadegörelse att genom egen arbetsinsats avhjälpa skadan.
mot · G602547 · 1983-01-19 00:00:00 — Motion 1982/83:547 m. fl. Ansvarsfördelningen mellan kriminalvårdens frivårdsorganisation och andra myndigheter Flertalet av dem som dömts till någon form av kriminalvård är också föremål för någon form av kontakt med den primärkommunala . finns ett klart samband mellan kriminella handlingar och sociala problem. Skyddskonsulentdistriktens verksamhet präglas i hög grad av den sociala problematik klienterna har. I praktiken blir ofta skyddskonsulenternas uppgift att fungera som mellanhand mellan klienten och myndigheter som socialbyrå, arbetsförmedling, bostadsförmedling etc. Skyddskonsulenten har inga ekonomiska resurser till egna praktiska insatser. Därför tvingas man i första hand lita till socialvårdens möjligheter. Skyddstillsyn är en straffpåföljd som innebär kriminalvård i frihet. Det är med andra ord inte någon frihetsberövande påföljd, även om skyddstillsyn kan kombineras med viss anstaltsbehandling. Genom skyddstillsyn ställs den dömde under bevakning. Åtgärden är självfallet en tvångsåtgärd, dvs. den beslutas oftast mot den enskildes samtycke. Den övervakade är underkastad personlig kontroll, och övervakaren har en rapporteringsskyldighet till övervakningsnämnden. För att domstolarna skall kunna döma till skyddstillsyn krävs att vissa sociala och/eller psykiska indikationer föreligger och att den misstänkte är i behov av det särskilda stöd som en övervakare kan utgöra. Med hänsyn till de argument som här redovisats finns fördelar och motiv för både bibehållande av nuvarande ordning med kriminalvårdens skyddskonsulentorganisation och ett överförande av verksamheten till den primärkommunala socialvården. Eftersom det numera är en allmänt vedertagen uppfattning att samhället inte bör bygga upp så kallade parallella resurser, anser vi det angeläget överväga hur olika huvudmän skall kunna undvika detta. En funktionell ansvarsfördelning bör i stället eftersträvas, vilket självfallet inte utesluter gemensamma övergripande mål. Frivårdens kontra kompetens- och ansvarsfördelning bör därför klarläggas. En helhetssyn på samhällets vård- och behandlingsinsatser bör tillsammans med kriminalpolitiska överväganden läggas till grund för ett ställningstagande till frivårdens roll när det gäller de sammantagna rehabiliteringsinsatserna. För ett optimalt resursutnyttjande krävs framför allt väl avvägda mål och klara ansvarsgränser. Med hänvisning till vad som anförs hemställs att beslutar att hos regeringen begära en översyn av skyddskonsulentverksamheten i syfte att åstadkomma en klar ansvarsfördelning mellan kriminalvården och övriga myndigheter. () BO () () ()
mot · G602548 · 1983-01-20 00:00:00 — i Översyn av narkotikastrafflagen Allt bruk av droger blir förr eller senare ett missbruk. Detta innebär negativa konsekvenser inte bara för den enskilde missbrukaren utan även för hans anhöriga och samhället i sin helhet. Den illegala narkotikan och dess konsekvenser berör därför alla medborgare. Den skördar allt fler offer. Den upptar allt större del av våra resurser och den medför en våldsam stegring av kriminaliteten. Bland ungdomar anses narkotikan vara mer lättillänglig än alkohol. Vissa narkotikapreparat är dessutom billigare. Därigenom vinner narkotikamissbruket hastigt insteg även i familjer med till synes välartade ungdomar. Enligt narkotikastrafflagen är varje olovligt innehav av narkotika straffbart. Mängden kan vara hur liten som helst. Detta till trots har det under större delen av förts en diskussion om hur mycket narkotika en missbrukare kunnat inneha för eget bruk utan att åtalas. Genom riksåklagarens senaste cirkulär har möjligheten till åtalsunderlåtelse skärpts. Åtalsunderlåtelse för narkotikabrott med stöd av 20 kap. 7 § första stycket 1 RB har sålunda minskat från 929 (1978) till 312 (1981). Denna minskning är självklart ett steg i rätt riktning. Narkotikalagstiftningen fastslår att varje olovligt innehav av narkotika är straffbart. Däremot är själva konsumtionen av narkotika inte straffbar. Haschmissbrukaren som just knackat ur sin pipa kan inte åtalas. Missbrukaren som ännu inte tänt pipan kan däremot omhändertas av polisen och lagforas. Detta är en paradox. I kampen mot narkotikamissbruket måste alla till buds stående medel tas till vara. Därför bör även användandet av illegal narkotika vara straffbart. Självklart kan det resas en rad invändningar mot bevissvårigheter osv. Men menar vi allvar med att det är samhällets kanske viktigaste uppgift att bekämpa narkotikan så bör lagstiftningen skärpas så att även användandet av narkotika blir straffbart. F. ö. är så fallet i t. ex. . Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att beslutar att narkotikastrafflagen ändras så att även användande av illegal narkotika blir straffbart. HANS i (fp)