mot · G6022431 · 1983-05-09 00:00:00 — Den kan omöjligen vara centralistisk eftersom i centralismens egenskaper ligger en misstro mot de många enskildas insatser och en övertro på de få centralt placerade personernas möjligheter att styra utvecklingen i de rätta banorna. Verkligheten är så komplex att endast den som står nära de konkreta problemen förmår ha sådana insikter att han/hon i de många enskilda fallen har möjlighet att fatta de riktiga besluten. Kollektiva löntagarfonder innebär bl. a. mot denna bakgrund något av en motpol till en decentralistisk näringspolitik. Löntagarfondstanken emanerar från en tilltro till centralplanering och socialism. De positiva effekter på produktion och sysselsättning som kan få av den internationella konjunkturuppgången motverkas av diverse näringsfientliga inslag i den Främst gäller detta hotet om löntagarfonder och rent konkret dess första steg vinstskatten. Man måste tyvärr konstatera att industriinvesteringarna beräknas sjunka även och att sysselsättningssituationen är klart sämre än (se ovan i avsnittet Den ekonomiska situationen i ). Att skapa förutsättningar för arbete åt alla människor är den mest centrala uppgiften för den ekonomiska politiken. Det gäller att se till att människors kunnande och engagemang liksom kapital och andra materiella resurser utnyttjas. Det gäller att utifrån en socialt och miljömässigt reglerad marknadsekonomi bedriva en aktiv näringspolitik. Särskilt viktigt är att de små och medelstora företagen arbetar under goda förutsättningar. Regionalpolitiken måste förstärkas. En hög arbetsmarknadspolitisk beredskap är en självklarhet. Men denna får varken utesluta eller ersätta en offensiv närings- och regionalpolitik inriktad på fasta jobb. Tvärtom kan en konsekvent politik för fler arbetstillfällen minska påfrestningen på arbetsmarknadspolitiken. Regeringen föreslår inte några egentliga offensiva åtgärder utan nöjer sig med att redovisa devalveringens effekter samt vidtagna åtgärder inom arbetsmarknadspolitikens ram. Enligt mening måste de arbetsmarknadspolitiska insatserna i hög utsträckning inriktas på att bana en väg för alla ungdomar till jobb och helst varaktiga jobb på den ordinarie arbetsmarknaden. har för sin del särskilt understrukit detta genom ett riksdagsuttalande . Alla ungdomar upp till skall erbjudas arbete eller utbildning. Bidragstänkandet måste bort. För att lösa ungdomsarbetslöshetsproblematiken är det främst tre vägar som måste beträdas utöver de åtgärder som förekommer. Det gäller att ta vara på möjligheterna att utveckla ett lärlingssystem. Det gäller att skapa anställningsvillkor som gör oerfaren arbetskraft attraktiv på arbetsmarknaden. Det gäller att vidga det kommunala ansvaret för ungdomens introduktion på arbetsmarknaden. Om ca en månad går ytterligare en generation ut ur skolan i förhoppning om jobb. Någon särskild beredskap för att möta dessa ungdomars berättigade krav på arbete finns inte. Vi står inför en påtaglig risk att ungdomsarbetslösheten kan öka dramatiskt i vart fall . Särskilt allvarlig är situationen för dem som har ingen eller mycket begränsad yrkesutbildning. Enligt vår mening bör nu upprepa sitt gjorda uttalande om arbete eller utbildning i stället för arbetslöshetsersättning eller annat ekonomiskt stöd från det allmänna för ungdomar upp till . I ett sådant uttalande inbegrips en uppmaning till regeringen att ta alla nödvändiga initiativ för att så långt möjligt begränsa ungdomsarbetslösheten. Det gäller lärlingsutbildning. Det gäller kontakter med arbetsmarknadens parter om löner och anställningsvillkor, som främjar det övergripande samhällsmålet om att ungdomen skall ha arbete när den inte utbildar sig. Det gäller kommunernas ansvar både för de redan existerande ungdomsplatserna och möjligheterna att göra insatser också för . Viktigt är att utbildningen byggs ut inom de yrkesområden där framtidens arbetsplatser i allt större utsträckning kommer att finnas. är positivt till att 100 milj. kr. anvisas för att främja rekryteringen till industrin. Att av dessa medel använda en del (10 milj. för särskilda ungdomsprojekt, s. k. ungdomsslussar eller liknande, är också värdefullt. Enligt vår mening bör av dessa medel ytterligare 10 milj. kr. reserveras för detta ändamål och härutöver ytterligare 70 milj. kr. anvisas för ungdomsprojekt (se vidare nedan). kan inte på egen hand besluta om åtgärder som fordrar många parters gemensamma ansträngningar. Det måste ankomma på regeringen att i samverkan med arbetsmarknadens parter, kommuner och landsting, politiska rörelser och folkrörelser i övrigt nå resultat. I sammanhanget bör uppmärksammas möjligheterna för ungdomens egna organisationer att positivt bidra genom att arbetslösa ungdomar kan beredas sysselsättning i organisationen. Det ovan nämnda rekryteringsstödet bör även kunna användas i detta sammanhang. I regeringens attityd till arbetslösheten ingår att man mera inriktar sig på flyttningsbidrag än satsning på nya jobb. Det är en defensiv hållning. I kompletteringspropositionen föreslås att starthjälpen för flerpersonshushåll höjs till . Enligt vår mening bör avvisa detta förslag. Däremot finns skäl biträda den ökade satsningen på arbetsmarknadsutbildning. Ökad yrkesmässig rörlighet är också nödvändig för att omstrukturering och expansion skall lyckas. Glesbygdsstöd och andra regionalpolitiska insatser för egenföretagare och småföretagare är i många regioner avgörande för att upprätthålla sysselsättningen. Traditionella arbetsmarknadspolitiska medel har sällan samma effektivitet när det gäller att ge möjligheter till bra och meningsfulla jobb. Enligt vår mening är det därför väl motiverat att från den föreslagna utökningen av anslaget Sysselsättningsskapande åtgärder föra 150 milj. kr. till det regionalpolitiska länsanslaget. Enligt vår mening bör inte statsbidrag till varaktiga jobb i kommunerna utgå från detta anslag. Det finns skäl ifrågasätta om en expansion inom de s. k. prioriterade områdena är en hjälp till de kommuner som har den sämsta situationen på arbetsmarknaden. I stället bör ytterligare 70 milj. kr. satsas som rekryteringsbidrag till industrin. Dessa bör användas till en "ungdomssluss där kommunerna hjälper arbetslösa ungdomar till jobb utanför den egna sektorn. Totalt skulle då 100 milj. kr. finnas för särskilda ungdomsprojekt i kommunerna (inkl. 10 milj. kr. som föreslagits i utbildningsdepar tementets budgetbilaga) och 80 milj. kr. finnas för rekryteringsstöd i övrigt. De övriga 230 milj. kr. som regeringen föreslagit anvisa till fasta jobb i kommunerna bör i stället anvisas till skatteutjämningssystemet. Vårt förslag att föra ytterligare medel till den kommunala skatteutjämningen ökar särskilt de sysselsättningssvaga kommunernas möjligheter till vidgade insatser mot arbetslöshet. Det finns klara belägg också från andra länder att ökad sysselsättning inom den privata sektorn främst uppkommer i små och medelstora företag. Detta kräver emellertid en medvetet inriktad politik för att stimulera och främja den mindre företagsamheten. Den höga sjukfrånvaron på många större svenska arbetsplatser är alltfort ett stort problem och medför att anställda i och ägare till de många småföretag, som enligt tillgänglig statistik har väsentligt lägre sjukfrånvaro, tvingas subventionera de större företagen (se tabell 5). Sjukfrånvaro i små resp. stora privata företag Antal sjukpenningdagar Antal anställda utan Totalt Korttidsfall Långtidsfall sjukpenning Företagsstorlek, Antal Antal dagar Antal dagar dagar under antal anställda dagar 16 13 789 mer än 89 året, Sa 1- 24 9,5 2,0 0,9 5,9 1,8 46,5 25-199 10,1 2,3 1,3 4,6 3,5 43,1 1000 eller fler 15,2 3,2 1,7 7,4 4,9 34,9 Källa: "Levnadsförhållanden. Rapport 15 (1979). Detta faktum kan myndigheterna inte längre blunda för. Åtgärder måste nu vidtas för att komma till rätta med detta problem, genom en anpassning av sjukförsäkringsdelen av arbetsgivaravgifterna till sjukfrånvaron på olika arbetsplatser. Med tanke på att sjukfrånvaron är väsentligt lägre i småföretagen bör regeringen ta fram förslag på hur småföretagens sjukförsäkringsavgifter kraftigt kan sänkas. Detta kan t. ex. ske genom att alla företag upp till storleksordningen 25 å 50 anställda får sina arbetsgivaravgifter sänkta . Självfallet måste förslaget rent tekniskt utformas så att tröskeleffekter undviks. bör införas ett fribelopp motsvarande en sänkning av egenavgiften på ett avgiftsunderlag om högst . Dessa för småföretagen angelägna reformer bör genomföras som man överväger energibeskattningens utformning. Regeringens förslag till höjning av elskatten med /kWh omfattar inte den del av det enskilda företagets förbrukning som ligger över 40 000 kWh . Därigenom gynnas större industrier jämfört med de mindre. De i kompletteringspropositionen aviserade förslagen att å ena sidan begränsa utrymmet för lagernedskrivning från nuvarande till av lagrets värde och å andra sidan sänka den statliga bolagsskatten från till innebär en klar nackdel för sådana företag som inte har bolagsskatt (enskilda företag, ekonomiska föreningar), men som har rätt till lagernedskrivning. Förslaget bleve med den utformningen orättvist och kan inte infogas i en småföretagsvänlig politik. Begränsningen av möjligheterna till lagernedskrivning bör därför endast gälla sådana företag som har bolagsskatt. står kvar vid de besparingsförslag som vi presenterade i vår ekonomisk-politiska motion under allmänna motionstiden (se tabell 6). Summa budgeteffekter pä helår enligt av inlämnade motioner Pensioner m. m. Övrigt (ca) Vi anser att regeringen tagit för lätt på finansutskottets uttalanden om brytande av automatiken. Att endast komma med förslag för av statens utgifter, när styrs av automatik, är inte särskilt kraftfullt. Visserligen är vissa av automatikutgifterna svåra att påverka i budgetprocessen, men taksystemet borde i en eller annan form kunna tillämpas på en betydligt större del av statsutgifterna än vad regeringen nu föreslår. T. ex. borde självfallet pensionerna omfattas. Eftersom pensionärsgruppen är heterogen i ekonomiskt hänseende bör en begränsad basbeloppsuppräkning kombineras med en höjning av pensionstillskottet, vilket ju går till de sämst ställda pensionärerna. Om taksystemet tillämpas mer konsekvent kan det bli aktuellt med särskild kompensation även till andra särskilt utsatta grupper, som t. ex. barnfamiljerna eller de sämst ställda inom en grupp. I och med att regeringen misslyckats med att hålla nere statens utgifter har man ett dåligt utgångsläge när det gäller att bekämpa arbetslösheten. Det gör att regeringen nu kräver skattehöjningar för att kunna göra nödvändiga sysselsättningsinsatser. Med budgetförslag finns det däremot utrymme för arbetsmarknadsinsatser utan att dessa måste kombineras med skattehöjningar. Vi anser att hushållssparande! nu måste ges en rejäl stimulans i form av höjt sparavdrag. Ett sådant förslag från har redan behandtats under vårriksdagen. Vi återkommer i detta sammanhang när regeringens aviserade sparproposition föreligger. Enligt vår uppfattning bör visa maximal följsamhet visavi den internationella ränteutvecklingen och utnyttja möjligheterna att åter sänka räntan när den utländska räntenivån går ner. står fast vid det övergripande målet för skatteuppgörelsen , nämligen att av de heltidsarbetande inkomsttagarna 1985 skall ha en högsta marginalskatt på . Eftersom uppräkningen av skatteskalan låstes till en genomsnittlig årlig uppräkning på , var en av grundförutsättningarna för skattereformen att den förenades med en antiinflationspolitik under de tre åren 1983-1985. Genom regeringens devalveringspolitik revs denna förutsättning upp. Inflationen kommer att bli ca dubbelt så hög jämfört med om mittenregeringens politik fullföljts (mot ). För att säkerställa det ovannämnda målet krävde därför , när regeringens intentioner uppenbarats, att basenheten för () skulle höjas med . från tidigare överenskomna . fastslog , och socialdemokraterna i ett gemensamt yttrande att marginalskattereformen ställde vissa krav på avtalsrörelsens utfall: Genomförandet av skattereformen måste med nödvändighet påverka löneutvecklingen under de år då sänkningen av marginalskatten sker. Kravet på återhållsamhet riktar sig med särskild styrka mot höginkomsttagarna. Tillgängligt utrymme för löneförbättringar bör i huvudsak tillfalla de inkomsttagare som i begränsad utsträckning får fördelar av de sänkta marginalskatterna. I överenskommelsen förutsätts att arbetsmarknadens parter visar sig beredda att verka för en sådan inriktning av lönepolitiken. Om löneutvecklingen i praktiken avviker från denna inriktning kan stegen i marginalskattesänkningen bli föremål för omprövning. Vi förutsätter att resultatet av årets avtalsrörelse, när den föreligger i sin helhet, visar ett sådant utfall. Blir detta fallet avser vi att återkomma till frågan om förskjutning av skatteskalan och kommer i så fall under höstriksdagen att föreslå att basenheten för () höjs från tidigare beslutade . Finansiering av skattereformens andra steg bör enligt vår mening ske dels genom att avdragsrätten för fackföreningsavgifter tas bort, dels med höjningar av vissa energiskatter (se närmare nedan). Vi vill i sammanhanget också peka på vårt jämfört med regeringens starka budgetalternativ (+ ). Regeringen har föreslagit att andra steget av marginalskattereformen skall finansieras genom höjning av skatten på bensin (/liter), olja (/m3) och el (1,/kWh). För att finansiera bl. a. vissa arbetsmarknadspolitiska insatser vill man tidigarelägga skattehöjningarna till . Med budgetalternativ finns, som ovan nämnts, medel till arbetsmarknadspolitiska insatser utan att skattehöjningar behöver tillgripas . avvisar därför alla energiskattehöjningar per . När det gäller finansiering från av skattereformens andra steg anser att detta kan delfinansieras genom borttagande av avdragsrätten för fackföreningsavgifter. I övrigt delar regeringens uppfattning att det är bättre att klara finansieringen genom energiskattehöjningar än genom höjningar av arbetsgivaravgiften eller införande av proms. Vid utformningen av energiskatter och avgifter på energiområdet anser vi att hänsyn måste tas till vilka möjligheter de enskilda konsumenterna själva har att påverka sin energianvändning och val av energislag. Detta innebär att skatter och avgifter i först hand bör belasta importerade, miljöstörande energislag för vilka det finns rimliga alternativ. Bilar och biltransporter är helt nödvändiga för att arbetsresor, näringsliv och service skall fungera i alla delar av landet. Med den utgångspunkten avvisar den av regeringen föreslagna höjningen av bensinskatten och därmed också förslagen till höjda fordonsoch kilometerskatter. För att inte kostnaderna skall öka för dieseldrivna bilar jämfört med bensindrivna så bör kilometerskatten sänkas motsvarande oljeskattens höjning. Höjningen av oljeskatten kan däremot acceptera under förutsättning att en komplettering sker enligt vad som nedan anges om kol och inhemska bränslen. Tillgänglig elkapacitet bör utnyttjas på bästa sätt. Den kostnadsanpassning av eltaxorna som börjar tillämpas i viss utsträckning främjar en effektivare användning av elkapaciteten. En övergång till enbart direkt elvärme innebär missbruk med energikvalitet och ökar dessutom vår bindning till kärnkraften. Det finns därför motiv att höja elskatten i samma omfattning som oljeskatten. En grundläggande målsättning för energipolitik är att främja en successiv utveckling mot ett energisystem i huvudsak baserat på varaktiga, helst förnybara och inhemska energikällor med minsta möjliga miljöpåverkan. Det är bl. a. mot denna bakgrund som uttalanden gjordes i samband med energipolitiska beslut om långsiktigt stigande reala priser på oljeområdet. En ökad användning av skogsbränsle är en viktig del i denna energipolitik. är tillgången på bränsleflis mycket god. Många företag som har satsat på vidareförädling av skogsbränsle har mycket stora avsättningsproblem och konkurshotet är i flera fall överhängande. Det är alltså angeläget att snabbt få till stånd en fungerande marknad för skogsenergi om inte redan gjorda i och för sig lönsamma investeringar skall gå förlorade och vi skall tappa värdefullt tempo i utvecklingen mot att använda mera inhemska bränslen. Inhemska bränslen bör därför undantas från mervärdebeskattning och från förmånsbeskattning. finns det i en drastiskt minskande bränslemarknad all anledning att vara mycket försiktig med introduktionen av kol. Kol är en miljöstörande importvara, som vi så långt som möjligt skall undvika att bli bundna till. Kolskatten bör därför höjas med oljan så att den vid energilikformig beskattning (kol har lägre energivärde än olja) motsvarar av skatten på olja. Detta innebär ca . per ton kol. Kol som används i metallurgiska processer undantas från beskattning. Intäkterna genom de av föreslagna förändringarna av energiskatterna kan beräknas till ca per helår. Den kommunala ekonomin har inte vare sig i kompletteringspropositionen, budgetpropositionen eller i den särskilda propositionen om kommunalekonomiska frågor fått en behandling motsvarande dess betydelse. Regeringen bygger i stort sett hela sin politik när det gäller kommunsektorns ekonomi på sin förhoppning att inflationen skall kunna pressas ned till . Argumentet att kommunsektorns finansiella situation skulle förbättras genom att marginalskattereformen finansieras med energiskatter i stället för med arbetsgivaravgifter har visst fog, men strider helt mot vad socialdemokraterna alltid tidigare hävdat, nämligen att höjningar av arbetsgivaravgifterna avräknas mot lönehöjningar. har i en utförlig motion (1982/83:2254) i anledning av den särskilda propositionen om kommunalekonomiska frågor redovisat sin syn på den kommunala ekonomin. Vi hänvisar därför i huvudsak till den motionen, men vill än en gång understryka förslaget om en successiv nedtrappning av de specialdestinerade statsbidragen och motsvarande förstärkning av skatteutjämningssystemet. avvisar som ovan nämnts förslaget om ett nytt bidrag på 300 milj. kr. till rekrytering av fast anställd personal. Eftersom det ekonomiska ansvaret för den nya fasta personalen skall tas över av kommunerna kan detta förslag visa sig vara en Döbelnsmedicin. I stället anser vi att huvuddelen (230 milj. av dessa resurser bör tillföras skatteutjämningssystemet. Angående det särskilt riktade stödet på sammanlagt 300 milj. kr., som skall tillföras kommuner och landsting som är i ett finansiellt utsatt läge, anser själva konstruktionen både orättvis och äventyrlig. Att tillföra ett speciellt stöd till sådana kommuner och landsting, som dragit på sig utgifter i sådan utsträckning att deras ekonomi undergrävts, kan inte motiveras. Risken är uppenbar att det föreslagna systemet leder till att det blir en allmän uppfattning bland kommunal- och landstingspolitiker, att om man drar på sig för stora kostnader så är det ofarligt, eftersom man då kvalificerar sig för särskilt riktat stöd från staten. anser i stället att även dessa 300 milj. kr. bör tillföras skatteutjämningssystemet och därigenom tillföras de kommuner som har speciellt besvärliga förutsättningar för sin kommunala ekonomi. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att godkänner de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som förordas i motionen, 2. att godkänner de allmänna riktlinjer för budgetregleringen som förordas i motionen, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om kollektiva löntagarfonders oförenlighet med vår nuvarande sociala och miljömässigt reglerade marknadsekonomi, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om arbete eller utbildning för alla ungdomar upp till 21 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om särskilda medel för ungdomsprojekt, 6. att beslutar att till Medel för åtgärder att främja rekrytering till industrin m. m. för /84 under tionde huvudtiteln anvisa ett reservationsanslag av 170 milj. 7. att avslår regeringens förslag om höjt flyttningsstöd för flerpersonshushåll, 8. att till Regionalpolitisk! stöd: Regionala utvecklingsinsatser för /84 utöver i proposition 1982/83:100 upptagna medel anvisar ett reservationsanslag av ytterligare , 9. att till Sysselsättningsskapande åtgärder för /84 anvisar utöver i proposition 1982/83:100 upptagna medel ett reservationsanslag av , 10. att hos regeringen begär förslag om sänkt sjukförsäkringsavgift för mindre företag, 11. att beslutar införa ett fribelopp motsvarande en sänkning av egenavgiften på ett avgiftsunderlag om högst , 12. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om ändrade regler för lagernedskrivning och bolagsskatt, 13. att beslutar begära att regeringen tillsätter en parlamentarisk utredning med uppgift att göra en översyn av ATP-systemet, 14. att beslutar att med verkan från upphäva lagen om skattereduktion för fackföreningsavgift samt göra de följdändringar i andra lagar som därav följer, 15. att avslår förslagen till ändringar i lagen (1957:262) om allmän energiskatt, lagen (1961:372) om bensinskatt, vägtrafikskattelagen (1973:601) och lagen (1976:338) om vägtrafikskatt på vissa fordon som icke är registrerade i riket, 16. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om energibeskattning, finansiering och utformning av marginalskattereformens andra steg, 17. att avslår förslaget i proposition 1982/83:90 till särskilt stöd för till kommuner och landstingskommuner, 18. att till Skatteutjämningsbidrag till kommunerna m. m. för /84 anvisar ett jämfört med regeringens förslag med 380 milj. kr. förhöjt förslagsanslag av 11 . . ÅSLING (c) minab/gotab 1983 75548