mot · G602203 · 1983-01-11 00:00:00 — 1982/83 203-210 m. fl. Förkortad arbetstid inom långtidsvården Underbemanningen knäcker oss. Situationen blir alltmer pressad för oss gräsrötter inom vården. Vi som sliter ryggarna av oss för att ge våra patienter en någorlunda dräglig vardag. bekräftas våra aningar att ännu flera av våra duktiga vikarier ska försvinna. Hur ska vi klara av det. Hur länge ska vi Detta är ett nödrop från de anställda i långtidsvården inom ett sjukvårdsdistrikt, när de fått besked om att sjukhusledningen beslutat att 59 visstidsanställda från de klinikbundna polerna skall försvinna och att också långtidsvården skall drabbas. I ett brev till ansvariga skriver de vidare. Ni måste inse, att med för liten personal blir patienterna lidande. Kanske vi inte hinner ta upp alla patienter . Några blir liggande kvar i sina sängar. Alla vet att en människa som bara ligger löper större risk för komplikationer än en som då och då får sitta uppe. Flera visstidsanställda och undersköterskor har redan fått sluta, även de som arbetat . Sjukfrånvaron ökar, det blir luckor som förblir tomma, att tre av åtta är sjuka är inget ovanligt. Sjukfrånvaro skall nu ersättas med timanställda i stället för de i polen visstidsanställda som tidigare fanns tillgängliga. Flera av dem som har haft tidsbegränsade anställningar arbetar nu som timanställda ett system som är sämre både för de anställda och för dem som utan förberedelse skall rycka in på vikariatet. Detta är ett steg tillbaka från den tidigare förda personalpolitiken. På min avdelning jobbar vi som slavar. Vi är för få på avdelningen. Och även om vi är full styrka är det svårt att hinna med. Det tas ingen hänsyn till vad det är för patienter på avdelningen. Även om det bara är svåra och krävande patienter så får vi inte mer folk för det. Det drabbar inte bara personalen, utan minst lika mycket patienterna. Detta att alltid känna att man jobbar så mycket man orkar, men ändå veta att det är mycket som inte hinner göras är pressande. Så lyder ytterligare ett nödrop från samma personalgrupp. Frånvaron och personalomsättningen är fortfarande hög inom långtidsvården, framför allt som en följd av stressen och det tunga arbetet, där personalen ständigt har en känsla av otillräcklighet - en situation som inte kommer att förbättras. Långtidssjukvården kommer att i ökad omfattning befolkas av patienter med allt större vårdbehov, då vi får allt fler människor i de högre åldersklasserna. Arbetet inom långtidsvården är tyngre än inom sjukvården i övrigt. Det bekräftas av de siffror som redovisas av de fackliga organisationerna när det 1 1982/83. gäller sjukfrånvaron och de många utslitna ryggarna som innebär att många inte kan fortsätta med sitt arbete. som en stor andel av de anställda inom långtidsvården blir utslitna går tusentals före detta sjukvårdsanställda arbetslösa - ett vansinnigt slöseri med arbetskraft. Detta sker trots att det finns upprepade försök inom sjukvården som visar att nyckeln till personalproblemen är en ökad grundbemanning av personalen. Det har visat sig att den fasta personalen kan ökas utan att kostnaden för sjukhuset ökar, detta genom att sjukfrånvaron och personalrörligheten minskar. En ansvarig politikers yttrande det går inte bara att satsa på långvården. Vad hjälper det att satsa där, när man inte kan få tag på personal är inte hållbart längre. Det finns människor som vill arbeta även inom långtidsvården, men personalpolitiken måste förändras. En heltidsanställning inom långtidsvården är på grund av det tunga jobbet och den press det innebär nästan otänkbar. Långtidsvården är på grund av sin arbetsmiljö ett område där en förkortad arbetsdag är mer berättigad än inom andra yrkesområden. Om detta leder till minskad sjukfrånvaro och personalrörlighet och att arbetslösa får jobb, sparas pengar, och kostnaden blir kanske inte särskilt stor. Försöksverksamhet är ett sätt att ta fram fakta. En försöksverksamhet med sex timmars arbetsdag/30 timmars arbetsvecka bör göras där personalproblemen är störst, dvs. Flera sjukhusavdelningar bör ingå i försöket. Den i försöket indragna personalen måste kompenseras lönemässigt. Med hänsyn till statens engagemang i arbetsmarknadspolitiska frågor är det rimligt att staten ersätter landstingen för de merkostnader som försöksverksamheten kräver. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen hemställer att initiativ tas till en försöksverksamhet med sex timmars arbetsdag/30 timmars arbetsvecka med lönekompensation inom långtidsvården och att staten svarar för lönekompensationen. (vpk) INGA (vpk) MAJ (vpk) (vpk) (vpk)