mot · G6021830 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1830 Dagens svenska samhälle erbjuder barn och ungdom en materiell trygghet som är unik. Den svenska skolan har stora resurser. Till skillnad från många länder kan man i vårt land utbilda sig till ett intressant yrke och trygga levnadsförhållanden. är möjligheterna att ägna sig åt olika aktiviteter betydande. Nöjesutbudet är brett. Föreningslivet är mångfaldigt. Kommunala insatser för ungdomar är omfattningsrika. Trots detta finns det ert'motsägelse i den svenska välfärden. Många ungdomar har det besvärligt. Unga människor saknar ofta gemenskap och stöd i familjen. Skoltrötthet och skolleda är vanligt. Trots en internationellt sett låg arbetslöshet är den ändå oacceptabelt hög för svenska förhållanden. Och den drabbar ungdomen. Narkotikamissbruk och ungdomskriminalitet är för vårt samhälle allvarliga problem. Alkoholmissbruket bland ungdom är illavarslande. ! Många ungdomar känner dessutom likgiltighet för politiken. Samhället framstår inte som något man kan förändra, utan som något man skall lyda. Det finns i och för sig ingen anledning att göra bilden mörkare än vad den är. Problemen är inte regel utan undantag. Ändå måste tecknen tas på allvar. De är symptom på att det bland unga människor i vårt samhälle finns en modstulenhet, en bristande tillförsikt . Känslan av att kunna göra något själv, att själv kunna påverka sitt liv och göra en insats för andra, är liten. Tron sviktar 'med tron på den egna möjligheten att kunna uträtta'något meningsfullt. Denna motsägelsefullhet i' den svenska välfärden ger oss en dyrköpt erfarenhet. Man kan inte med stora ekonomiska resurser driva fram ett bra samhälle om man inte öppnar möjlighet för de enskilda människorna att påverka hur resurserna skåll användas. Man skapar inte engagemang och framtidstro genom regler och byråkrati. Därför behövs det en politik sorn frigör unga människors resurser, motivation och förmåga till nytänkande. Personliga insatser och ansvar måste stimuleras. Det kan aldrig åstadkommas genom en ännu större offentlig verksamhet utan endast genom att görs friare. Vi vill frigöra den resurs som unga människor utgör. Några fakta om barns och ungdomars situation Unga människors attityder till framtiden har genomgått en gradvis försämring. Flera är pessimister . I en opinionsundersökning gjord 1981 ger ungdomar de här svaren om framtiden: Tror du att är ett bättre eller sämre land att leva i ? Arbetslösheten är hög i jämfört med vad vi varit vana vid . Särskilt hårt drabbas ungdomar. Ungdomar som har svårt att anpassa sig i skolan har också erfarenhetsmässigt svårt att göra sig gällande . Särskilda problem möter dem som inte förmår fullfölja den obligatoriska skolan eller göra det på ett sätt som skapar en bas för yrkesverksamhet eller för fortsatt utbildning. Enligt en undersökning gjord av slutade av årskullen utan fullständig utbildning. Gruppen har vuxit . En egen bostad är för många ungdomar ett väsentligt inslag i ett liv på egna villkor. Svårigheterna att få en bostad till rimliga kostnader är emellertid stora för många. Höga byggkostnader, till stor del förorsakade av ett nätverk av regleringar, har tvingat hyrorna i höjden. En fortsatt ökning av de offentliga subventionerna har varit oförenlig med kravet på ekonomisk balans. är utrymmet för ungdomsanpassningar av föräldrabostaden i flerfamiljshus litet. Bostäder byggs inte för att möjliggöra en sådan flexibilitet att ungdomar på egna villkor kan bo kvar i anslutning till sina föräldrar. Ungdomsorganisationerna, som tidigare haft en stark anslutning från breda ungdomsgrupper, möter växande svårigheter att upprätthålla unga människors engagemang. som medlemsutvecklingen visar på en fallande tendens är det offentliga stödet till organisationerna omfattande. omsätter ungdomsorganisationerna ca 600 milj. kr. Stat och kommuns insatser för barnomsorg borde syfta till att garantera en god omsorg om barnen i enlighet med föräldrarnas önskemål och barnens behov. Det offentliga barnomsorgsstödet är emellertid alltjämt hårt knutet till den kommunala omsorgen. Den genomsnittliga statliga och kommunala subventionen uppgår till ca . Det totala statliga stödet till barnomsorgen har ökat snabbt , från 800 milj. kr. 1975/76 till /84. I två rapporter, Så har barnens villkor förändrats resp. Så har ungdomens villkor förändrats, granskade socialdemokraterna vad man anser har hänt barn och ungdom . Rapporternas redovisning markerar med stor tydlighet att det finns två diametralt skilda sätt att se på barns och ungdomars framtid, ett moderat och ett socialistiskt. För socialdemokrater är det uppenbarligen självklart att mäta varje insats för barn och ungdom med mängden av de materiella resurser som satsas. Denna fokusering på offentliga utgifter är ett uttryck för den återvändsgränd socialdemokraterna hamnat i. Det är just tron på att enbart offentliga utgifter, offentliga bidrag och offentliga regler kan ge barn och ungdom en god uppväxt, som har gett oss ett samhälle där unga människor känner hopplöshet inför möjligheten att påverka sin framtid och sina liv. Vi moderater tror inte att det är resurserna som saknas. Resurserna finns i vårt samhälle. Frågan är bara om politiker skall bestämma hur de skall användas eller om vi skall ge föräldrar och unga människor det avgörande inflytandet över hur deras och familjernas framtid skall se ut. Skall föräldrar, barn och ungdomar frigöras från byråkrati och offentligt förmynderi, eller skall man tvingas till underkastelse inför en överhet som tar över också det som ännu återstår av personligt engagemang och självkänsla? Socialdemokraterna slår vakt om överheten Den socialdemokratiska kritiken mot de senaste sex årens borgerliga barnoch ungdomspolitik bärs upp av kravet på att mera statliga och kommunala resurser borde satsats på snart sagt varje delområde. Det är en på en gång förföriskt enkel och ansvarslös kritik. Den är enkel därför att den undviker de djupare svårigheter vårt land och dess ungdomar möter, svårigheter som inte löses utan kanske t. o. m. i längden motverkas av ständigt ökade statliga och kommunala anslag. Oansvarig är kritiken först och främst därför att det just är dagens barn och ungdomar, som får betala det högsta priset för den samhällsekonomiska kollaps, som den socialdemokratiska politiken obönhörligen måste leda till. I de socialdemokratiska rapporterna upptogs en betydande del av utrymmet åt redovisningar av hur bl. a. ungdomsorganisationerna tvingats acceptera att bidragen inte kunnat utvecklas i samma takt som . Naturligtvis berördes inte de ekonomiska realiteter som motiverat återhållsamheten, inte heller att organisationerna tidigare fått starkt ökat stöd som gjort dem i ekonomiskt hänseende bättre rustade än många andra 1* 1982/83. verksamheter i samhället. Rapporterna gav inte heller någon föraning om den åtstramning som socialdemokraterna efter regeringsskiftet låtit drabba även ungdomsorganisationer. Redovisningen är emellertid avslöjande inte bara därför att den är ensidig utan också därför att den illustrerar den socialdemokratiska synen på ungdomsorganisationernas villkor. Statliga bidrag är nyckeln till medlemsengagemang! Och bidragen skall man ha för att fylla samhälleliga uppgifter. Socialdemokraterna ser organisationerna som någonting annat än en form för fri samvaro och för spontant engagemang. Organisationerna knyts - inte minst genom detaljerade bidragsföreskrifter med särskilda krav på verksamhetens inriktning - allt fastare till den offentliga makten. I stället för att vara en motpol till den offentliga maktutövningen blir organisationerna för socialdemokraterna en del av denna. Organisationer och enskilda skall inte balansera stat och kommun. Det är stat, kommun och organisationer som skall balansera individualism och kommersiell nedbrytning. Socialdemokraterna redovisar i rapporten om ungdomars villkor hur skolan misslyckats med att engagera svårmotiverade ungdomar. Inga medel för att möta dessa pfoblem anges, förutom att mer pengar behöver anslås. a. menar man att studiestödet behöver förbättras. Krav på ökade valmöjligheter på högstadium har socialdemokraterna i andra sammanhang motverkat. Bristen på ungdomsbostäder är för socialdemokraterna en fråga om bostadsbyggandets totala omfattning och om åtstramade bostadsbidrag. Ökas byggandet och bidragen får ungdomar någonstans att bo. Ingenting sägs i rapporterna om att bostadsregleringarna är den direkta orsaken såväl till starkt ökade byggkostnader, och därmed boendekostnader, som till bristen på den flexibilitet som är nödvändig för att skall kunna anpassas också till ungdomars krav. Socialdemokratisk politik innebär ännu mera av det som berövar unga människor en acceptabel bostad. Socialdemokraterna avvisar varje form av vidgad valfrihet i barnomsorgen. Den nuvarande politiken bör t. o. m. förstärkas. I Så har barnens villkor förändrats skriver man: Det behövs ett övergripande instrument från statsmakternas sida för att styra barnomsorgens fortsatta utveckling. Det innebär att åtskilliga familjer också med socialdemokratisk politik kommer att stå utan det stöd som de som vill och som kan utnyttja den kommunala barnomsorgen kommer i åtnjutande av. Men det innebär dessutom att personliga resurser som skulle kunna frigöras med en annan fördelning av det statliga och kommunala barnomsorgsstödet aldrig utnyttjas. När de initiativ motverkas som enskilda människor skulle kunna ta för sina barns bästa, bara de fick chansen, gör hela samhället ekonomiska förluster som barnen undandras den omsorg de faktiskt skulle kunna få. I tider av ekonomisk knapphet är kraven på ekonomisk effektivitet dessutom större än annars. Den socialdemokratiska högskattepolitiken är ett direkt hot mot barnfamiljernas ekonomi. Den momshöjning som socialdemokraterna genomfört slår särskilt hårt mot familjer med många barn. Ungdomsarbetslösheten vill socialdemokraterna lösa först och främst genom konstlade arbetsmarknadspolitiska åtgärder. genomför man skattehöjningar som direkt och indirekt belastar produktionen. Ett redan svårt konkurrensläge gentemot utlandet blir med en sådan politik helt hopplöst. Ungdomarna drabbas först av en ekonomi i olag. Skattehöjningar slår ut jobb som annars skulle kunna öppnas för unga människor. Bara de socialdemokratiska arbetsgivaravgiftshöjningarna tillsammans med eventuella avgifter till löntagarfonderna leder till ett avsevärt bortfall av arbetstillfällen. I de redan sysselsättningssvaga regionerna blir effekterna ännu mera negativa än på andra håll. Vad ungdomar har rätt att kräva är produktiva arbetstillfällen i en fungerande ekonomi. Att genom konstlade åtgärder motverka effekterna för de breda ungdomsgrupperna av den socialdemokratiska ekonomiska politiken och skattepolitiken är helt enkelt inte möjligt. Att socialdemokraterna i sakfråga efter sakfråga anvisar en ineffektiv politik för barn och ungdom som ofta motverkar sina egna syften är allvarligt och oroande, för barn och ungdom. Än allvarligare är emellertid att den grundsyn som formar socialdemokratins politik bygger på en konsekvent misstro mot vad den enskilda familjen betyder för barnens uppväxt. Socialdemokraternas politik - inom detta område såväl som inom andra områden - bygger på att organisationer, stat och kommuner från enskilda människor skall ta över en större del av ansvaret för framtiden. Men därmed lyfter man inte bara av människorna ansvaret utan också kontrollen över sina egna liv. Det är i denna tendens modstulenhet, hopplöshet och brist på framtidstro har sin grund. Det är också i sådana stämningar som narkotikaoch alkoholmissbruk frodas. Socialdemokratin tar ifrån unga människor en möjlighet att utvecklas i harmoni med en stark familj, som självständigt formar sin vardag. Man tar ifrån dem möjlighet att välja, att göra misstag och att ta ansvar för sig själva och för andra. Stimulansen att ta egna initiativ, att nyskapa vid sidan av offentliga institutioner, förmenar man den unga generationen. Socialdemokratisk barn- och ungdomspolitik gör människorna mer beroende av institutioner och andra offentliga insatser. Sifochefen har med några ord fångat en sådan politiks misslyckande i en artikel i (): Efterkrigstidens sociala välfärdsutbyggnad har i hög grad segregerat välfärdens konsumenter från vardagens normala liv. Barn sänds till daghem, arbetslösa till omskolningscentra, de halvt utslagna till Samhällsföretag, sjuka till sjukhus, äldre till ålderdomshem eller långvård. Som regel gäller att där välfärdspolitiken gripit in har normala sociala kontakter i familj, grannskap och på arbetsplats brutits upp. Den offentliga makten blir med socialdemokratisk politik ett hinder - inte ett stöd - för den vitalitet och entusiasm som unga människor kan utveckla. Ungdomars möjlighet att genom eget ansvarstagande utvecklas till mogna och allsidiga människor tas inte till vara. Partiets syn på barns och ungdomars relationer till det övriga samhället illustreras av följande avsnitt ur en socialdemokratisk motion om barn och ungdom till föregående års riksdag. Barn och ungdom utsätts för ett starkt kommersiellt tryck i vårt samhälle. Många använder sin fritid till att passivt ta emot färdiga produkter. Den tekniska utvecklingen har lett till ett omfattande utbud på massmediaområdet, ett utbud som också är alltmer präglat av våldsinslag. Den kommersiella nöjes-, fritids- och modeindustrin påverkar i hög grad ungdomarnas ideal och normbildning. Innehållet i verksamheten bygger ofta på värderingar som står i motsatsställning till t. ex. skolans och förskolans mål när det gäller uppfostran. Den kommersiella passiviserande ungdomskulturen ökar riskerna för social utslagning och därmed följande missbruk av alkohol och droger. Det är en attityd som också genomgående präglar statens ungdomsråds rapport Ej till salu , en rapport som socialdemokrater från början till slut angett tonen i: Individualismen stärks av de kommersiella krafterna, som tjänar på att propagera för individuella lösningar och individuell utveckling. De underminerar solidaritet, samarbete och gemenskap. Vi vill verka för kollektiva lösningar som bryter ensamhet, isolering och privatisering i vardagslivet. Det betyder att människorna också kan utveckla sig individuellt. I den kollektiva processen stärks det egna jaget. Vi får starka personligheter som kan samarbeta och fungera i en social grupp. I gemenskap föds den immunitet som står pall mot de kommersiella attackerna. Ej till salu är - parentetiskt - ett sorgligt exempel på hur en socialdemokratiskt influerad ungdomssyn får passera också företrädare med annan åskådning utan några som helst invändningar. I valrörelserapporten om barnens villkor heter det: Samhället måste i större utsträckning engagera sig i kampen mot den allt starkare kommersialiseringen av barns fritid. Detta är nödvändigt mot bakgrund av att kulturupplevelser i hög grad präglar barns värderingar och personliga utveckling. Socialdemokratin är inte beredd att överlämna åt marknadskrafterna att styra barns uppväxtvillkor. Den negativa inställning med vilken socialdemokrater möter det man kallar kommersialism är ytterst ett förakt för enskilda människors val. Det enda meningsfulla sättet att beskriva kommersialism är att det är verksamheter som kultur, nöjen och annat som människor uppskattar tillräckligt för att själva vilja betala för icke-kommersiell kultur är omvänt kultur som inte uppskattas tillräckligt av människor för att de själva skall vilja Denna definition säger ingenting om det kommersiella utbudet är bra eller dåligt, inte heller om det icke-kommersiella utbudet är bra eller dåligt. Det skall den heller inte göra. Det kommersiella utbudet är ett komplement till familjen, föreningsliv, offentlig kultur och en lång rad andra insatser för människors uppfostran, nöjen och kulturbehov. Utan kommersiell kultur och kommersiellt nöjesutbud skulle vi riskera en föreningslivets diktatur. Socialdemokratisk politik för barn och ungdom är farligt nära en väg mot denna. En politik som bygger på misstro mot familjen och mot unga människor, och på ett förakt för unga människors val av nöjen och kultur, är en dålig politik om man vill att barn och ungdom skall växa upp till självständiga och harmoniska medborgare. Regeringen har inrättat en delegation för barn- och ungdomsfrågor. Mot bakgrund av den grundsyn socialdemokraterna tidigare presenterat finns det betydande risk för att delegationens förslag snarare kommer att förstärka de företeelser som är själva orsaken till dagens ungdomsproblem än att visa på en väg bort från dessa. Frigör ungdomars vitalitet! Moderat politik är alternativet till den socialdemokratiska kollektivismen. Ungdomars spontanitet och ansvarskänsla måste tas till vara. Det kan bara ske i en fri ekonomi där olika intressen balanserar varandra, och där ingen blir stark nog att dominera och förtrycka. Det kräver en kamp mot byråkrati och de tendenser till förmynderi som finns runt om i vårt samhälle. Ett friare ger unga människor större utrymme för nytänkande och egna initiativ. Barnomsorgen måste inriktas mot valfrihet och mänsklighet. En vårdnadsersättning till alla småbarnsföräldrar kan göra nya barnomsorgsformer ekonomiskt möjliga. Därigenom utnyttjas knappa resurser effektivast, som enskilda människors ansvarskänsla och engagemang tas till vara. Arbete åt unga människor kan bara skapas genom en snabb sanering av samhällsekonomin. Ett fortsatt sönderfall av ekonomin lägger en orimligt tung börda på den generation som är ung och som senare måste svara för det oundvikliga saneringsarbetet. Solidaritet med ungdomen förutsätter besparingar . Annars blir ränteskulden och utlandslånen ett hot mot unga människors framtid. Fler jobb i den svenska ekonomin förutsätter att löntagarfonder och proms avvisas. Framför allt unga människor kommer att drabbas av den tvåprocentiga höjningen av arbetsgivaravgiften som redan beslutats. Det blir de som blir utan jobb. En sänkning av arbetsgivaravgifterna i stödområdena skulle däremot stimulera ungdomssysselsättningen. En ökad lärlingsutbildning i företagen kan ge unga människor praktik, erfarenhet, utbildning och jobb. En reformering av ingångslönerna tillsammans med lägre lönekostnader i övrigt är av vital betydelse för unga människor. Möjligheterna till korttidsanställning och provanställning måste förbättras. Kraven på fyllda inom arbetslivet bör minimeras. Skolan måste tillförsäkra eleverna valfrihet. Praktiska utbildningsvägar måste ges ett starkt ökat utrymme för högstadium för att ge de elever som inte förmår fullfölja utbildningen en bas för en bättre framtid. I det perspektivet bör ett lärlingssystem utvecklas. Utan sådana utbildningsvägar riskerar många att från början vara dömda till sociala svårigheter av ett slag, som kan visa sig oöverkomliga. Betyg i skolan stimulerar kunskapsinhämtande och är en praktisk måttstock som gör studier meningsfulla även på kort sikt. Bostadspolitiken måste avregleras för att skapa förutsättningar för både billigare bostäder och naturliga ungdomsanpassningar. Byråkratiska regler kan aldrig tillgodose ungdomars varierande önskemål. Ungdomsorganisationerna måste få en chans att återta sin stimulerande och engagerande roll i ungdomars fritidssysselsättning. Stöd till organisationer bör endast baseras på antalet medlemmar. Bidragsformerna bör minimeras till minsta möjliga. Olika tröskelkrav bör undvikas. Nya föreningar och nya organisationer måste få en chans mot föreningslivets etablissemang. Lokala föreningar och organisationer skall ha samma bidragsmöjligheter som rikstäckande organisationer. Ungdomsorganisationer måste leva med hjälp av vitaliteten i de egna idéerna. Bidrag skall vara ett stöd, inte en förutsättning för att verksamheten över huvud taget skall kunna komma till stånd. Andra ungdomsaktiviteter får inte nedtryckas av ungdomsorganisationernas hegemoni. Föreningsaktiviteter är inte överlägsna annan verksamhet. De skall leva sida vid sida, inte som ett hot mot varandra utan som komplement. Förbudsmentaliteten måste hållas tillbaka. Alternativet till det man vill förbjuda är oftast sämre. Förbud skapar bara en svart marknad, illegal verksamhet och frustration över förmyndarmentaliteten. Att förbjuda t. ex. flipperspel i tron att förbud löser sociala problem innebär bara att avståndet mellan ungdomarna och den offentliga makten växer ytterligare. Förbudspolitiken undergräver demokratin. Med en politik på denna grund kan unga människor återvinna fotfäste och framtidstro. Men det brådskar. Kollektivismen bryter fort ner själva grunden för ansvarskänsla och utvecklande engagemang. Det är den grundsyn vi här har presenterat som måste vägleda barn- och arbete om denna skall ha några möjligheter att lyckas. Med hänvisning till vad som ovan framhållits hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att barn- och arbete skall ges den inriktning som angivits ovan under avsnittet Frigör ungdomars vitalitet.