mot · G6022012 · 1983-01-25 00:00:00 — m. fl. Kooperationen betraktas numera som en viktig del i det svenska samhället både som företagsform och som demokratisk rörelse. Som företagsform har dock kooperationen vissa handikapp, beroende på den juridiska formen den ekonomiska föreningen i kombination med de villkor samhället har givit den formen. Den ekonomiska föreningen är dock en del av den kooperativa särarten som bl. a. innebär att kapitalets anskaffning och förräntning skall stå tillbaka för andra prestationer och mål. Kooperativets yttersta syfte är en medlemsnytta som definieras i andra termer än vinst och kapitaltillväxt. Den juridiska formen i sig spelar alltså en roll. De kooperativa föreningarna skall hävda sina intressen mot den dominerande företagsformen i svenskt näringliv, nämligen aktiebolaget. Aktiebolaget är till hela sin konstruktion avpassad för att möjliggöra en effektiv kapitalackumulation. I en marknadsekonomi borde den ekonomiska föreningen som en sammanslutning av personer ha naturliga svårigheter att hävda sig mot en sammanslutning av kapital. I den statliga kooperationsutredningen knyts an till följande särdrag, som antas utgöra finansiella svagheter i en ekonomisk förening: En sidoordnad produktionsfaktor. Föreningslagen tillåter att en ekonomisk förening bildas utan egentlig insatsbetalning. Nybildade föreningar tenderar att ha bräcklig kapitalbas, medan äldre kan ha samlat ett betydande egenkapital. 1 lagen begränsas räntan till diskontot plus på insatser. Bakom detta ligger ett begränsat intresse för kapitalackumulation som självständigt mål. Men som utredningen noterar, kan de begränsade förräntningsmöjligheterna också minska intresset för ägarna att skjuta till ytterligare kapital. Medlemmarna, begränsad kapitalkälla. Den kooperativa föreningens möjligheter att skaffa nytt insatskapital är begränsade till medlemskretsen. Det är kooperationens källa för insatskapital. Denna källa kan ha sina begränsningar, säger utredningen, kanske främst därför att medlemskretsen traditionellt tillhört samhällets mindre välgynnade grupper. Utredningen uttrycker också sin syn på finansiella svagheter som hinder i tre former: tekniska, organisatoriska och institutionella. Det tekniska hindret är svårigheten att anskaffa nytt egenkapital i större sammanhängande klumpar och som kontant tillskjutna medel. gare diskuterats har den kooperativa emissionen karaktären av ett begränsat flöde hämtat från föreningens eget överskott. Föreningen kan inte locka med hög förräntning på kapitaltillskott, insatsräntan är begränsad och insatskapitalet återfås i nominellt värde vid medlemmens utträde ur föreningen. En höjning av insatsskyldigheten försvåras av risken för medlemsutträde. Det organisatoriska hindret har anknytning till ideologisk-demokratiska principer. En trög beslutsprocess, speciellt i en federativt uppbyggd kooperation, innebär ofta en långsam anpassning vid kapitalproblem. Det ökar sårbarheten vid förändringar i den yttre miljön. Den finansiella flexibiliteten är förhållandevis låg också i andra avseenden. Kooperationen har svårare att avskilja olönsamma verksamhetsgrenar för att frigöra kapital i den mån som rörelsen definitionsmässigt är kooperativ, dvs. behovstillfredsställande och inte vinstmaximerande. Kooperationen har svårt att snabbt lägga ner rörelsegrenar, då det sociala ansvaret också mot de anställda ofta betraktas som ett självständigt kooperativt mål. Kooperationen kan traditionellt inte köpa andra företag genom att betala i nyemitterade egna andelar och därmed släppa in främmande ägare. Detta kan försvåra en önskvärd expansion. Det institutionella hindret är uppenbart. Kooperativa föreningar har inte tillgång till en fri marknad för egenkapital. Avsaknaden av en andelsbörs har dubbla orsaker. Å ena sidan kan kooperationen svårligen ta emot främmande intressenter som tillskjuter rösträttsbärande kapital. Å andra sidan torde externa kapitalintressenter tveka att gå in som medlemmar i ett kollektiv med bara en röst att tillgå och där överskotten i princip skall slussas vidare till medlemskollektivet i primärföreningarna. Kombinationen av begränsade förräntningsutsikter och visst risktagande kan förefalla mindre attraktivt. När det gäller aktiebolagsformen (börsbolagen) har samhället däremot underlättat möjligheterna att tillfredsställa kapitalbehovet. a. genom: Anell-lagstiftningen, som skall uppmuntra nyemissioner. Avdragsrätten utvidgades väsentligt 1979. Fjärde A P-fondens kapital, som också skall medverka till nyemissioner i börsbolag. Fondkapitalet utvidgades nu med 600 milj. kr. till 1 850 milj. kr. Värdesäkert lönsparande (skattefondssparande), som bl. a. avser att uppmuntra till nyemissioner genom att locka löntagarnas sparande till placering i aktiefonder. Reglerna för värdesäkert lönsparande utvidgades fr. o. m. 1981 till att omfatta även fondsparande knutet till det egna företaget och dess anställda. Lindrigare dubbelbeskattning av utdelningar m. m., som fr. o. m. 1981 gäller att skattereduktion utgår för utdelningar på aktier av utdelningsbeloppet . för makar). För att i någon mån jämställa den kooperativa företagsformen när det gäller möjligheterna att tillfredsställa kapitalbehovet föreslog kooperationsutredningen bl. a. följande: Enkelbeskattning införs för den del av insatsräntan som överförs till medlemsinsatserna. Den lagstadgade reservfondsavsättningen höjs från till . För avsättning därutöver medges avdragsrätt. Denna avsättning skall ske till en kooperativ kapitalfond. Möjlighet till skattefondssparande införs inledningsvis för den konsumentkooperativa sektorns medlemmar i form av s. k. garantikapital och efter erforderligt ytterligare beredningsarbete för övriga kooperativa organisationers medlemmar. Härvid bör även sparande i B-insatser komma i fråga. Ett statligt specialinstitut fonden för kooperativt egetkapital inrättas för att göra kollektivt kapital tillgängligt för kooperationen som riskbärande egenkapital (B-insatser). Till fonden anvisas 400 milj. kr. Genom ändring i föreningslagen möjliggörs att s. k. B-insatser införs i ekonomiska föreningar för egenkapitalinsatser även från andra än medlemmar, bl. a. för kapital från fonden för kooperativt egenkapital. Dessutom har utredningen presenterat en skiss för kooperativa fonder som kan bli aktuell att närmare utveckla bl. a. inom ramen för ett löntagarfondssystem. Flertalet remissinstanser var positiva till tankegångarna i förslagen. Sedan frågan utreddes har dessutom kooperationens kapitalförsörjningsproblem accentuerats. Mot denna skisserade bakgrund anser vi det nödvändigt att kooperationen och kapitalförsörjningen blir föremål för ett förslag från regeringen. Med stöd av vad som ovan framförts hemställs att beslutar att anhålla att regeringen framlägger förslag om kooperationen och kapitalförsörjningen i syfte att jämställa de kooperativa företagen med de börsnoterade aktiebolagen, men med hänsyn tagen till kooperationens särart. () () () () () ()