mot · G6021644 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1644 m. fl. Stimulans till enskilt aktiesparande Ett centralt mål för den ekonomiska politiken är att fä till stånd en industriell tillväxt. De allmänna förutsättningarna för en sådan diskuteras i motion om den ekonomiska politiken. En av dessa förutsättningar är att företagens tillgång till riskvilligt kapital ökas. Soliditeten, dvs. andelen eget kapital av företagets totala kapital, har minskat kraftigt . har osäkerheten i investeringar och andra industriella satsningar ökat. Dessa faktorer har tillsammans bidragit till att hålla tillbaka industriinvesteringarna. En förutsättning för att industriinvesteringarna skall öka är därför att företagen tillförs riskvilligt kapital. Det måste i stor utsträckning ske genom nyemissioner av aktier. Ett annat mål är att sprida ägandet i näringslivet. Aktieägandet, särskilt om man bara ser till börsföretagen, är förhållandevis koncentrerat. har det institutionella ägandet ökat starkt, främst genom försäkringsbolag, investmentbolag och . Det är angeläget att enskilda människor i ökad omfattning engageras som aktieägare. En viktig indirekt effekt av det blir ökad kunskap om näringslivets villkor hos spararna. Men en ökad spridning av det enskilda aktieägandet skall också ses som ett viktigt led i en förmögenhetspolitik som syftar till att öka de enskilda hushållens ekonomiska oberoende och rörelsefrihet. Riskvilligt kapital till näringslivet Börsföretagens soliditet har minskat från omkring 40 till . Det innebär att företagen genomsnittligt sett blivit mer beroende av lånat kapital och därmed också mer sårbara. En låg soliditet kan ibland kortsiktigt uppfattas som en fördel. När avkastningen på det totala kapital som arbetar i företaget är högre än låneräntorna blir avkastningen hög på det lilla egna kapitalet. Detta brukar kallas hävstångseffekten. Om avkastningen på totalkapitalet minskar och låneräntorna stiger slår emellertid samma effekt med stor kraft mot lönsamheten på det egna kapitalet. En drastisk illustration till denna hävstångseffekt ger utvecklingen i de producentkooperativa skogsindustriföretagen . De hade som grupp betraktad en mycket låg soliditet, ungefär hälften av skogsindustrin i övrigt. Så länge skogskonjunkturen var bra såg resultatet strålande ut; 1974 var avkastningen på eget kapital efter skatt . Men när tiderna blev sämre blev resultatet katastrofalt; 1977 var avkastningen minus . Det var i samband därmed staten tvingades gå in i ett par av företagen. har räntorna stigit och osäkerheten om framtidsutsikterna - lönsamhetsförväntningarna - ökat. I det läget har en svag soliditet en återhållande verkan på investeringar och andra framtidssatsningar. En svag soliditet tvingar företagen att vid tillfälligt sänkt lönsamhet inrikta sig på kortsiktig överlevnad i stället för långsiktig expansion. Det framstår därför som ett centralt mål för den ekonomiska politiken att skapa förutsättningar för att soliditeten kan ökas, dvs. att företagen kan tillföras mer riksvilligt kapital. Till viss del måste detta genereras inom företagen genom ökad lönsamhet, men det måste också vara möjligt att i marknadsmässiga former kunna attrahera riskkapital via aktiemarknaden. Ett villkor för att företagen skall kunna nyemittera aktier är att kursen är god. Kursen avspeglar marknadens bedömning av företagets lönsamhetsutsikter och därmed dess intresse att placera riskvilligt kapital i företaget. Bara om ett sådant intresse finns kan företaget locka till sig nytt kapital genom att ge ut nya aktier. Aktiekursen påverkas alltså av lönsamhetsutsikterna i det enskilda företaget. Men kursnivån på aktier i allmänhet bestäms också av hur avkastningen på dessa behandlas skattemässigt. Genom det åtgärdspaket som den dåvarande regeringen lade fram fick börsen en kraftig stimulans. har den tillförts åtskilligt nytt kapital, vilket höjt kursnivån och skapat förutsättningar för ökade nyemissioner och nyintroduktioner. Dessa har överträffat de totala nyemissionerna . Det är särskilt glädjande att omkring en fjärdedel av det friska kapitalet gick till nyintroduktioner, dvs. till nya företag på börsen. Åtgärder har också vidtagits för att göra det möjligt för företag utanför börsen att skaffa riskkapital utifrån. Här kan nämnas tillkomsten av den s. k. OTC-listan och den möjlighet som öppnats för aktiefonderna att placera högst av sitt kapital i icke börsnoterade aktier. Utbudet av riksvilligt kapital skedde en kraftig förskjutning av aktieägandet från enskilda till institutioner. En viktig orsak till att enskilda sålde ut av sina innehav är den skattemässiga diskriminering som enskilt aktieägande har varit utsatt för. Genom att aktiernas avkastning har drabbats dels av bolagsskatt, dels av den enskilde aktieägarens marginalskatt har avkastningen efter skatt varit mycket låg och i genomsnitt långt under inflationstakten. Realt sett har avkastningen alltså varit negativ. Svenska aktieägare har i det här avseendet behandlats mer omilt än vad som varit fallet i andra länder. I SOU 1981:95 Utredning om de små och medelstora företagens kapitalförsörjning refereras en amerikansk undersökning som visar det utbyte en rätt förmögen kapitalplacerare får av en aktiesatsning i olika länder. Om avkastningen i företagen före skatt sätts till 100 erhåller den enskilda aktieägaren i några länder följande utbyte: Med dessa förutsättningar har de svenska hushållen föredragit att placera en ökad andel av sitt sparkapital i andra former som givit en bättre avkastning, t. ex. obligationer och fastigheter. Genom en rad åtgärder har de regeringar deltagit i sökt skapa bättre balans på kapitalmarknaden. Dubbelbeskattningen av aktieutdelningen har lindrats och genom det s. k. skattesparandet har ett bundet sparande särskilt premierats. Fastighetsplaceringar har blivit mindre attraktiva genom att realisationsvinstskatten på fastigheter har skärpts. Även den reformerade inkomstbeskattningen kan ses som ett led i detta arbete. Åtgärderna har lett till att enskildas intresse för aktier ökat högst avsevärt. Aktiemarknaden har dragit till sig ett betydande hushållssparande. har omkring 300 000 människor som inte tidigare varit aktieägare blivit det, huvudsakligen genom skattefondsparandet. angav i valrörelsen att målet för de kommande tre åren borde vara att göra ytterligare minst 500 000 människor till aktieägare. Därför föreslog vi att skattefondsparandet skulle bibehållas och dubbelbeskattningen på aktieutdelningar i princip elimineras. Den socialdemokratiska regeringen och riksdagsmajoriteten har flu slagit in på en annan väg. Skattefondsparandet har visserligen bibehållits men avsikten tycks vara att avskaffa det fr. o. m. . Den särskilda skattereduktionen på aktieutdelningar som lindrade dubbelbeskattningen av direktägda aktier har tagits bort. Plöjningen av förmögenhetsskatten träffar i praktiken börsaktier särskilt hårt. Dessutom har en särskild trippelbeskattning i form av en utdelningsskatt aviserats. Det är uppenbart att dessa åtgärder åter kommer att minska enskildas intresse för aktiesparande. Utvecklingen har med all önskvärd tydlighet visat att riskkapitalförsörjningen av näringslivet väl genom enskilt aktiesparande om det inte diskrimineras skattemässigt. Därigenom har ett väsentligt motiv som anförts för kollektiva löntagarfonder ryckts undan. Vi kan inte se att regeringens åtgärder för att ånyo sätta enskilt aktiesparande i strykklass har annat syfte än att återskapa detta motiv. Ett första steg mot löntagarfonder tas genom den särskilda utdelningsskatten. har arbetet i tagit fart för att snabbt få fram en permanent lösning. Det kan inte längre råda något tvivel om att regeringens ambitioner är att införa löntagarfonder. Löntagarfonder av det slag som LO och socialdemokraterna föreslagit skulle utgöra ett mycket allvarligt hot mot hela näringslivet och mot marknadsekonomin. I stället för att genom lämpliga åtgärder stimulera en utveckling på marknadsekonomisk grund kommer regeringen med löntagarfonderna att allvarligt undergräva en sådan. Den allvarligaste invändningen mot löntagarfonderna avser deras kollektiva karaktär. Det innebär att det kapital fonderna förvaltar inte ägs av enskilda utan kollektivt av alla (eller möjligen alla löntagare). Kapitalet samlas ihop genom beskattning. Fonderna behöver med andra ord inte vinna några enskilda sparares förtroende för att få något kapital att förvalta. Ingen enskild kommer heller direkt att vinna eller förlora oavsett hur fondkapitalet förvaltas. Härigenom skiljer sig löntagarfonderna på ett fundamentalt sätt från t. ex. aktiesparfonder eller andra institutioner som placerar enskilda människors sparande i aktier. Det är en grundläggande princip i en marknadsekonomi att i ekonomisk mening dålig förvaltning av företag och kapital automatiskt leder till att man förlorar möjligheten att bestämma över förvaltningen. Genom denna mekanism omfördelas kapital och andra resurser liksom makt och inflytande till effektiva och livsdugliga företag och till goda förvaltare. Denna process är helt nödvändig för att upprätthålla effektivitet, konkurrenskraft och sysselsättning i svenskt näringsliv och därmed grundvalen för ekonomiskt och socialt välstånd i vårt land. Kollektiva löntagarfonder skulle ersätta denna fundamentala princip i marknadsekonomin med ett i lagstiftning reglerat uppdrag att förvalta skattefinansierade pengar. Vi är övertygade om att kollektiva löntagarfonder är sämre på att bevaka avkastningsintresset i företagen än enskilda ägare eller deras ombud. När ingen enskild drabbas av dålig avkastning ökar toleransen mot sådan. När avkastningsintresset då kommer i konflikt med andra intressen kommer de senare ofta att få överväga. Funktionen att bevaka avkastningsintresset är av största samhällsekonomiska vikt. Det är betydelsefullt att det i företaget finns någon grupp som ser det som sin huvuduppgift. Mot den bakgrund som här tecknats är det vår uppfattning att näringslivets efterfrågan på riskvilligt kapital bör tillgodoses genom enskilt sparande. Regeringen har vare sig i höstens ekonomisk - politiska proposition eller i budgetpropositionen redovisat de närmare överväganden som ligger till grund för förslagen att ta bort skattereduktionen för aktieutdelningar m. m. I höstpropositionen sägs endast att det är fördelningspolitiskt motiverat. Vi kan inte förstå att det skulle vara fördelningspolitiskt rättvist att beskatta avkastningen på aktier hårdare än andra inkomster. Företrädare för den socialdemokratiska regeringen har emellertid före regeringsskiftet mer utförligt redovisat sina motiv. Man ställer skattefondsparandet direkt mot de kollektiva löntagarfonderna. För det första brukar hävdas att subventionen i skattefondsparandet är så hög att systemet blir mycket dyrbart för statsbudgeten. Vi anser det orimligt att tala om subvention till den del skattelindringen avser att eliminera dubbelbeskattningen. Att i systemet ha en särskild premie som motiveras av den långa bindningstiden, efter sparåret, tycker vi är motiverat. Men när skattefondsparandet ställs mot löntagarfonderna är det viktigt att notera att skattebortfallet i löntagarfondssystemet i vart fall inte är mindre. Därmed faller argumentet som invändning mot skattefondsparandet i jämförelse med löntagarfonderna. För det andra påstås att skattefondsparandet inte uppfyller kraven på rättvis fördelningspolitik eftersom en stor grupp människor inte har råd att binda sitt sparande och därför inte kan tillgodogöra sig förmånerna. Vi menar att det är en betydande fördel att skattefondsparandet är frivilligt. De som inte har råd eller av andra skäl icke önskar vara med slipper. Det skiljer skattefondsparandet fördelaktigt från löntagarfondssystemet där alla tvingas vara med, inte bara utan . Vi delar inte socialdemokraternas uppfattning att detta skulle innebära någon särskild fördelningspolitisk rättvisa. Det tredje och sista argumentet är att nysparandet i skattesparandet och skattefondsparandet är ringa. undersökningar har visat att det troligen är fel, men det må vara hur som helst med det. Mer avgörande i detta sammanhang är att aktiemarknaden tillförts ökat kapital. Ett viktigt syfte med de åtgärder som vidtogs var just att påverka fördelningen av hushållens sparande så att en större andel åter dirigerades till aktiemarknaden. De här redovisade och kommenterade argumenten avsåg alla skattefondsparandet. Några argument för dubbelbeskattningen av aktieutdelningar har såvitt vi känner till inte redovisats. Den har återinförts utan motiveringar och endast i kraft av majoritet i . Det är ett märkligt och ovanligt förfarande. Ägande och makt i företagen Av allmänna fördelningspolitiska skäl är det angeläget att sprida ägandet. Om fler enskilda människor blir delägare i svenskt näringsliv kan det öka intresset och förståelsen för näringslivets villkor hos allmänheten. Men ett spritt aktieägande är också ett viktigt led i en politik som syftar till att göra de enskilda hushållen mer ekonomiskt oberoende. I debatten förutsätts ibland att de tidigare ägarfamiljerna nödvändigtvis måste ersättas av andra ägare med en lika dominerande ställning. tet framförs inte sällan från dem som varit kritiska mot ägarkoncentrationen. tycks man ha bytt fot och bejakar den i stället. Det är inte svårt att se hur man söker skapa ytterligare motiv för LO/SAP :s löntagarfonder. Vi delar inte den nämnda utgångspunkten. Tvärtom är det mer naturligt att tänka sig att de större företagen har ett mycket spritt ägande. Vad som krävs för en kraftfull ledning av företagen är snarare en stark styrelse än ett koncentrerat ägande. Den koncentration av det enskilda aktieägandet som alltjämt finns kvar bör alltså inte ersättas av annat koncentrerat ägande utan av ett spritt ägande. En stor del av den ägarbaserade maktkoncentrationen i näringslivet grundas på den graderade rösträtten. Enligt vår uppfattning bör denna tas bort för börsnoterade aktier. För mindre familjeföretag som noteras på OTC-listan (över the counter) kan det dock finnas skäl att bibehålla möjlighet till en viss rösträttsgradering. Regeringen bör tillkalla en utredning med uppgift att se över dessa förhållanden och med sikte på att föreslå ett slopande av den graderade rösträtten på börsaktier. För den enskilde aktieägaren måste inflytandet i regel utövas genom att han säljer eller utökar sitt aktieinnehav, dvs. som det brukar heta röstar med fotterna. I mycket speciella fall när många aktieägare vill påverka ett företagsbeslut kan de ändå komma att mobiliseras. Ett exempel på detta var den mobilisering som skedde inför Volvos extra bolagsstämma 1979 då den s. k. Norgeaffären skulle avgöras. I detta sammanhang bör också framhållas att företagens maktutövning på marknaden, dvs. gentemot konsumenterna, inte i första hand kan begränsas genom ägarspridning eller liknande åtgärder. De viktiga åtgärderna här ligger på ett annat plan. Det handlar om frihandel, fri etableringsrätt, motverkande av konkurrensbegränsningar, konsumentpolitiska åtgärder och liknande. Av största betydelse är att konkurrensen upprätthålls. Vi har redan uppnått ett betydande hushållssparande i egnahem. Genom återbetalning av lån ökar hushållens förmögenhet. Men denna sparform har den nackdelen att den binder det enskilda hushållet. Om det förfogar över ett finansiellt sparande (t. ex. i aktier men också på bank eller i obligationer) ökar den enskildes rörelsefrihet. Ett sådant sparande har därför ett stort värde som ett komplement till egnahemssparande. Det ligger också ett värde i att den enskilde får en större ekonomisk trygghet och ett ökat oberoende av företag och myndigheter. Möjligheterna att kunna möta risker och ta chanser blir större. Den topphuggande förmögenhetspolitik som vi bedrivit i bör kompletteras med en uppbyggande. Här kan skattesparandet, och inte minst skattefondsparandet, spela en viktig roll. En förmögenhetspolitik skulle kunna formas delvis efter västtysk förebild. formulerade de tyska socialdemokraterna ett mål för förmögenhetspolitiken vilket också uppnåtts: skall det genomsnittliga västtyska arbetstagarhushållet ha en penningförmögenhet (= summan av bankkonton, bostadssparkonton, livförsäkringspremier och värdepapper) som är lika med arbetstagarhushållets genomsnittliga årsinkomst efter skatt. Ett liknande ambitiöst mål bör ställas upp för vårt land. bör uppmana regeringen att formulera ett mål och föreslå lämpliga åtgärder som kan komplettera skattesparandet. förslag för att stimulera enskilt aktiesparande Socialdemokraterna hävdade länge att skattefondsparandet (och skattesparandet i övrigt) skulle avskaffas redan fr. o. m. om de kom till makten. före valet ändrade man uppfattning och meddelade att det skulle behållas . har det sagts att det skall avskaffas i stället. har det antytts att något annat skulle komma i stället. Läget är alltså minst sagt oklart. Enligt uppfattning bör regeringen omgående åter ompröva sin inställning till skattefondsparandet och ge besked om att det skall få finnas kvar under hela den nu löpande mandatperioden. Genom skattefondsparandet tillförs aktiemarknaden och näringslivet miljardbelopp. Dessa utgör en viktig grund för den av alla önskade industriella expansionen. Över en halv miljon svenskar har blivit vana att fullgöra ett regelbundet och långsiktigt sparande till industrin. En förmögenhetsbreddning av det produktiva kapitalet har inletts i stor skala. I stället för att avveckla skattefondsparandet bör regeringen uppmuntra en utveckling av sparformen och av aktiefonderna. Man bör t. ex. stimulera framväxten av fler fonder och pröva vissa förändringar i fondorganisationen. Fonderna admininistreras av fondbolag vars styrelse utses av regeringen, andelsägarna (spararna) och fondbolagets ägare. kan i sin tur ha flera aktiefonder som förvaltas av professionella aktieförvaltare. En tänkbar förändring skulle vara att i fondbolaget renodla administrativa och rådgivande uppgifter medan placeringspolitiken förläggas till styrelser knutna direkt till aktiefonderna. I dessa styrelser borde fondandelsägarna utgöra majoritet. På detta sätt ökar spararnas inflytande som erfarenheter och kunskaper på det rent administrativa området som finns t. ex. hos bankerna tas till vara. Aktiefonder bör i ökad utsträckning kunna startas av organisationer och andra enskilda sammanslutningar, t. ex. fackliga organisationer, som då kan anlita ett fondbolag för administrativa göromål. Det första fackförbund att starta en fond blev . Det är ett mycket välkommet initiativ som bör följas av flera. Regeringen bör genom lönsparkommittén uppmuntra härtill. Det finns också skäl att nu överväga vilka alternativ som bör erbjudas spararna när de kan lyfta en del av sitt sparkapital. Avlösningen bör utformas så att spararna stimuleras att låta sparat kapital stå kvar som de fortsätter att tillskjuta nytt kapital. En möjlig utformning är att låta den som låter kapitalet kvarstå få rätt till realisationsvinstbefrielse på den värdeökning som inträffar så länge kapitalet står kvar. Att kapitalet kvarstår kan vidare vara ett krav för att skattereduktion skall beviljas vid nysparande. Skattefondsparandet är utformat så att spararen måste låta ett visst års sparande stå kvar i samma fond innan det kan röras. Däremot kan han byta fond och låta det nya årets sparande gå in i en ny fond. Enligt vår uppfattning finns det skäl att pröva möjligheten att ge sparande rätt att flytta sitt kapital mellan olika aktiefonder. Detta skulle stärka konkurrensen mellan de olika fonderna och öka pressen på dem att bevaka avkastningen i företagen. Informationen till andelsägarna har i flera fall förbättrats . som också följer skattesparandet bör stimulera fondbolagen att gå vidare på den vägen, vilket är en förutsättning för andelsägarnas inflytande. beslöt på regeringens förslag att sänka sparpremien i skattesparandet, på bank från och på fond från . Enligt vår mening hade det varit motiverat att ytterligare behålla de högre premierna men det finns inte anledning att nu riva upp beslut. beslöt också att ta bort den 30-procentiga skattereduktionen på aktieutdelningar. Som tidigare nämnts hade denna tillkommit för att provisoriskt, i avvaktan på en permanent lösning av hur dubbelbeskattningen i princip kunde elimineras, lindra dubbelbeskattningen av aktieutdelningar. har dubbelbeskattningen återinförts vilket gör det betydligt mindre lönsamt för enskilda att äga aktier direkt utan aktiefonder. Det är enligt vår mening mycket olyckligt. Det är angeläget att enskilda kan spara i aktier och få rimligt avkastning även om de sparar utanför skattefondsparandet. Avskaffandet av skattereduktionen i kombination med den planerade utdelningsskatten leder till att avkastningen efter skatt för en enskild aktiesparare sjunker avsevärt. Vid samma kostnad för företaget kan behållningen efter skatt för den enskilde minska med så mycket som två tredjedelar. Omvänt gäller att om den enskilde skall få lika mycket kvar efter skatt ökar företagets kostnader trefalt. Ett räkneexempel kan illustrera effekten. Antag att vi har en person med ett aktieinnehav på . Den avkastning i företaget som används för utdelning antas vara . Vi utgår vidare från att bolagsskatten är och aktieägarens marginalskatt . Det ger oss följande utfall före och efter de nu aktuella åtgärderna, dvs. borttagandet av skattereduktionen på aktieutdelningar resp. utdelningsskatten. Skatt i procent av avkastningen (= företagets I räkneexemplet får man med de tidigare reglerna ett utfall som ligger nära det man skulle få om aktieägarens marginalskatt togs direkt på avkastningen. Med de nya reglerna får man en avsevärd skärpning. De exakta sifferrresultaten varierar något beroende på förutsättningarna men de allmänna slutsatserna blir desamma. Om regeringen gör allvar av sina planer att ta bort skattefondsparandet blir aktiesparande åter en dålig affär för enskilda. Och även om skattefondsparandet trots allt bibehålls bör dubbelbeskattningen ändå tas bort för att det skall bli möjligt för enskilda att direktspara i aktier. Vi föreslår mot denna bakgrund att skattereduktionen på av utdelningsinkomsten återinförs redan för (). Som tidigare nämnts infördes skattereduktionen som ett provisorium i avvaktan på en permanent lösning av dubbelbeskattningsfrågan. Förslaget till provisorisk lösning utarbetades av kapitalvinstkommittén som också hade uppdraget att föreslå en permanent lösning. Arbetet härmed försenades dock av olika skäl och mittenregeringen beslöt därför att tillkalla en särskild utredningsman med uppgift att snabbt lägga fram förslag om hur dubbelbeskattningen skulle kunna elimineras. Enligt vad vi erfarit har regeringen beslutat lägga ned denna utredning. Vi finner även detta beslut ytterst olyckligt. Genom detta beslut liksom det tidigare nämnda att avskaffa skattereduktionen på aktieutdelningar har regeringen klart markerat att den anser att det är riktigt att straffbeskatta enskilt aktieägande. Vi menar att detta är ett orimligt ställningstagande. bör mot den bakgrunden uttala att utredningen om avskaffande av dubbelbeskattningen av aktieutdelningar skyndsamt bör avslutas enligt tidigare planer. Den särskilda utdelningsskatten sägs av regeringen ha gynnsamma effekter på visst slag av löneglidning. Vår slutsats är att denna motivering inte är hållbar. Utdelningsskatten är ingenting annat än ett första steg mot löntagarfonder och bör bl. a. av det skälet inte genomföras. Med hänvisning till ovanstående hemställs* 1. att antar i motionen redovisat förslag till lag om skattereduktion för aktieutdelning (bilaga), 2. att som sin mening ger regeringen till känna att utredningsarbetet om avskaffande av dubbelbeskattningen på aktieutdelningar skyndsamt bör återupptas, 3. att som sin mening ger regeringen till känna att förslag om särskild utdelningsskatt inte bör framläggas. () () () () () () () () () * Se även motionerna 1982/83:1645-1646. Lag om skattereduktion för aktieutdelning