mot · G6022076 · 1983-01-25 00:00:00 — Arbetslösheten är ett allvarligt socialt och ekonomiskt problem. Arbetsmarknadsläget är dåligt i hela . Den öppna arbetslösheten uppgår till över 10 miljoner personer. Mest besvärlig är situationen i , men även länder som , och har stora problem. Internationellt sett är arbetslösheten i låg. Länder som , , , , , , och har samtliga högre arbetslöshet än . Om inte den ekonomiska obalansen rättas till står emellertid inför en uppgång i arbetslösheten. Jag tycker det därför är rimligt att frågan om en allmän arbetslöshetsförsäkring åter prövas. Tanken är inte ny utan det är snarare märkligt att till skillnad från många länder inte har infört en sådan försäkring. Framför allt två skäl torde vara anledning till detta; den relativt sett mycket låga arbetslösheten i och den höga fackliga anslutningen, som har gjort att relativt sett få människor har hamnat utanför den grupp som vid arbetslöshet har fått ersättning från de av de fackliga organisationerna administrerade arbetslöshetskassorna. Dessutom har vi i ett i övrigt väl utbyggt trygghetssystem. I den rådande svåra arbetsmarknadssituationen anser jag att en allmän arbetslöshetsförsäkring bör införas i . Eftersom en sådan reform skulle kosta mycket pengar kan den i det nuvarande ekonomiska läget endast finansieras av egenavgifter, där alla arbetande i landet solidariskt skulle bidraga till reformen. Försäkringen bör administreras av /försäkringskassorna. Försäkringskassorna har erfarenhet av försäkringssystem och genom ändrade utbetalningsrutinér m. m. bör resurser finnas för nya arbetsuppgifter som en allmän arbetslöshetsförsäkring. 43 i har framfört följande tankegångar om en arbetslöshetsförsäkring i yttrandet över sjukpenningskommitténs betänkande: Det är en rättighet i vårt land att ha ett arbete. Samhället bör därför ta ansvar för den arbetslöshet vi har. Den som är arbetslös bör erhålla arbetslöshetsunderstöd. Ersättningen utges från arbetslöshetskassa (A-kassa) eller i form av KAS. Nuvarande max-belopp på KAS är . Det innebär att i de flesta fallen understiger ersättningen existensminimum. Detta i sin tur innebär att stödtagaren ofta tvingas söka socialhjälp. Härigenom belastas kommunernas ekonomi väldigt ofta beroende på storleken av arbetslösheten i kommunerna. Kostnaderna för arbetslösheten bör åläggas staten. Den som inte är berättigad till understöd vid arbetslöshet men har en SGI registrerad får sjukpenning vid sjukdom. Detta gör att personer uppmanas att sjukskriva sig för att få pengar till sin försörjning. Samhället har ett dåligt grepp om vad arbetslösheten kostar i utgiven ersättning eftersom kostnaderna döljs i olika förmånsslag (KAS, A-kassa, sjukpenning, socialhjälp m. Vid arbetslöshet erhåller vederbörande ersättning från erkända arbetslöshetskassor. Dessa står under tillsyn av . Rätt till ersättning regleras i 6 och 7 §§ Arbetslöshetsförsäkring (Lag 1973:370 om arbetslöshetsförsäkring). Ett krav är att vara medlem i kassa. Alla de människor som inte varit medlem i kassan står utanför, så gör även de som inte varit medlem , samt många egna företagare. I 14 § regleras ersättningstiden, vilken är maximum. Har en försäkrad uppnått är maxtiden . - När maxtiden är uppnådd inträder en otrygghet för människan. Antalet oförsäkrade ökar nu i oroväckande grad. I 17 § regleras dagpenningens storlek, vilken har ett flertal klasser. Hur verksamheten finansieras regleras i 54 §. Fasta avgifter av medlemmarna uttas. En annan arbetslöshetsersättning är KAS (Lag 1973:371 om kontant arbetsmarknadsstöd). Den som inte är försäkrad enligt (1973:370) kan erhålla KAS, villkoren finns reglerade i l,4och6 §§. 118 § regleras storleken på ersättningen, som är . I 13 § regleras ersättningstiden som är , har stödtagaren uppnått är perioden och efter är ersättningen icke begränsad. Orättvisan mellan de båda lagarna kan alla se. Ersättningen som KAS ger kan ingen leva på, varför andra sociala transfereringar måste tillgripas (socialhjälp, bostadstillägg, sjukskrivning, i extrema fall bidragsförskott, utbildningsbidrag, timstudiestöd, dagstudiestöd, särskilt vuxenstudiestöd). Eftersom KAS-ersättningen är så låg försöker många människor att finna andra vägar för att klara sin försörjning, och en väg är att sjukskriva sig. Införs en arbetslöshetsförsäkring administrerad av kan man lösa detta problem. Eftersom ersättningen skall utgå för arbetslöshet, så skall också den arbetslöse aktivt söka arbete. Kraven i RFFS 1981:5 skall vara grundläggande för den arbetslöse. Vidare skall tjänstepensionärer inte vara berättigade till ersättning från arbetslöshetskassan, i och med att en allmän arbetslöshetsförsäkring införs, så skall KAS upphöra, och kommunernas socialhjälp skulle minska liksom sjukersättningen. Administrativa funktioner skulle minska bl. a. vid försäkringskassorna och resurser skulle frigöras som kan användas till arbetslöshetsförsäkringen. I och med denna samordning kan administrationen ske rationellare och ändamålsenligare liksom kontrollen av verksamheten. Eftersom varje lokalkontor inom har en lokal rehabiliteringsgrupp (RFFS 1979:1, 4 §) där alla rehabiliterande myndigheter är representerade bör detta forum vara det centrala för att häva en arbetslöshet. Arbetsförmedlingen skall givetvis svara för sitt område. Regler bör finnas för avstängning. Den enskilde skall ha ett eget ansvar, som i andra försäkringssammanhang (karenstid - avstängningstid). Ersättningen bör kunna utbetalas till myndighet () eller den försäkrades make eller annan person för att användas till den försäkrades och hans familjs nytta (AFL 3:18 och Lag 1964:143 om bidragsförskott 9 § andra stycket). Reformen skall alla arbetande bidraga till genom egenavgifter (medlemsavgifter). Arbetsgivarna bör redovisa medlemsavgiften till . Avdrag skall ske på lönen. Arbetslöshetsfonderna bör också överföras till . Ersättningen skall vara differentierad - eventuellt kopplad till den sjukpenninggrundande inkomsten. Med stöd av ovanstående hemställs att beslutar hos regeringen begära att frågan om en allmän arbetslöshetsersättning baserad på egenavgifter utreds.