mot · G6021911 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1911 Yrkesintroduktionen och det kommunala uppföljningsansvaret I av arbetslöshet är det viktigt att särskilt beakta ungdomens problem. Det kommunala uppföljningsansvaret, som initierades i den s. k. ungdomspropositionen (prop. 1979/80: 145) innebar, att alla ungdomar mellan skulle beredas arbete eller studier. I våra kommuner har utvecklats en praxis, som syftar till att på bästa sätt ta tillvara ungdomarnas intresse och behov. Ett introduktionsprogram har som första åtgärd gett ungdomarna en allmän information. Yrkesintroduktionen har sedan gett dem en ofta positiv kontakt med arbetslivet, varefter har följt en ungdomsplats, en LA-kurs eller återupptagna studier. I budgetpropositionen (1982/83:100 bil. 10) föreslås ett nytt system med en delvis ny organisation, som kommer att kräva ett stort arbete av berörda parter, vilket i vissa avseenden måste betraktas med tveksamhet, eftersom det nuvarande systemet visat sig fungera bra. Under rubriken vissa allmänna frågor sägs att målet är att ge ungdomarna en avslutad utbildning. Detta kan synas lovvärt, men i praktiken innebär detta ingen skillnad mot nuvarande system vad gäller t. ex. samordningen i kommuner och län. Möjligtvis kan centrala myndigheter ha en annan uppfattning, men när det gäller samordning i långsiktiga, individuella planer fungerar systemet på ett fullgott sätt. Skillnaden i sak blir, att yrkesintroduktionen, som utgjort en förträfflig form av praktik, tas bort. Detta kan inte sägas vara välbetänkt. Även när det gäller vissa bidragsfrågor kommer den eftersträvade samordningen att enbart tillgodose centrala myndigheter. För den enskilda kommunen är samordningen redan ett faktum genom att alla aktuella bidrag rekvireras på samma blankett. I själva verket kommer de nu föreslagna bestämmelserna att splittra arbetet i kommunerna på fler händer, med mer nyanserad och mer personalkrävande bokföring som följd. När propositionen därefter behandlar uppföljningsprogrammens innehåll saknar vi i exempelsamlingen praktiska inslag. Här finns endast teoretiska ämnen, ingenstans den praktik som i det stora flertalet kommuner utgjort kärnan i uppföljningsarbetets initialskede. En annan allvarlig invändning mot den föreslagna ordningen är denna: Det sägs i propositionen att målet är att ge ungdomarna antingen arbete eller utbildning. Verkan kommer att bli den motsatta. Om ungdomsplatser med en ersättning om /dag kommer till stånd som eleverna går ur , kommer många ungdomar att lockas till denna verksamhet och avhoppen som kunnat begränsas - kom mer att öka. Så många elever är skoltrötta efter det teoretiska högstadiet att de i alla lägen lockas av arbete eller praktik som kan ge lön. För ungdomsplatser med utbildningsinslag sägs i propositionen, att den arbetsplats som anvisas en ungdom måste utmärkas av goda arbetsförhål* landen. Vi instämmer i detta. Men det borde räcka med det konstaterandet. Att dessutom i praktiken föreslå vetorätt för facklig organisation vid tillsättning av ungdomsplats hos icke kollektivavtalsbunden arbetsgivare, är att gå för långt. På många mindre orter med flera små företag utnyttjar skolan icke kollektivavtalsbundna arbetsgivare, Med propositionens skrivning finns risken, att fackliga organisationer, som varit positiva till skolans ansträngningar, kan komma att misstolka anvisningen. I en annan motion har frågan om åtgärder för att långsiktigt förbättra industrins ungdomsrekrytering (mot. 1982/83:966) tagits upp. Vi hänvisar i övrigt till denna motion. Med anledning av vad som ovan anförts hemställer vi att med avslag på proposition 1982/83:100, bilaga 10, i motsvarande del som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om det kommunala uppföljningsansvaret. () ()