mot · G6022092 · 1983-01-25 00:00:00 — m. fl. Normer för boendet, m. m. har det förts en omfattande debatt om de normer som ligger till grund för statens långivning till bostadsbyggandet. Från kommuner och bostadsföretag har normerna kritiserats för att vara för stelbenta och därigenom förhindra experiment och nyskapande av boendet och byggandet. Debatten om terrasshusen är ett exempel på det. Från byggföretagen har normerna utpekats som orsaken till de höga produktionskostnaderna i byggandet. Som en följd av den debatten har statens planverk kommit med ett förslag till nya byggnormer som varit ute på remiss. De nya förslagen bygger på en strävan att komma bort ifrån detaljrikedomen i normgivningen för att i stället ställa krav på lägenheternas funktionsduglighet och möblerbarhet. Att stelbentheten i normsystemet ifrågasätts är bra om det kan leda till en utveckling av boendet och bana väg för nya idéer. Om däremot byggföretagens syn på normerna blir vägledande, där de utpekas som orsaken till byggkostnaderna, då riskerar vi att få ett normlöst byggande med dåliga lägenheter som följd. Normerna kom ju till för att garantera hela folket tillgång till rymliga, ljusa hygieniska och välplanerade lägenheter med en ändamålsenlig utrustning. Jämfört med med andra länder har vi i en mycket hög bostadsstandard. Den måste vi slå vakt om. Den kritik som riktats mot de bostäder som byggdes under det s. k. miljonprogrammet har inte gällt lägenheternas utformning, utan snarare det faktum att motsvarande standardkrav inte ställts på bostadsområdena och deras yttre miljö. Byggföretagen har genom lanserat en ny normlös experimentlägenhet i . Den är och förväntas kunna rymma både 2, 3 och 4 rum. Kök och vardagsrum har byggts ihop och både badkar och sopnedkast har slopats. Lägenheten har ont om förvaringsutrymmen och är inte anpassad till de möbler som finns att köpa i . Det förefaller att vara en dåligt planerad lägenhet där ytorna är illa tillvaratagna. Minskningen av produktionskostnaden är heller inte så stor att den motiverar standardsänkningen. Att bygga ihop kök och vardagsrum kan väl gå an i ett fritidshus där man inte vistas så ofta, men en lägenhet med sådan planlösning lär med tiden bli tämligen ohygienisk. Om ett normlöst byggande av den typ lägenheter representerar får slå igenom riskerar vi att få en skärpning av segregationstendenserna i samhället. Den är skapt för unga friska människor utan barn som klarar sig utan hiss och orkar springa ned till gården med soporna. Sannolikheten är dock stor att de grupper som har möjlighet att välja söker sig till de välplanerade lägenheterna och att de normlösa blir över till dem som har svårast att hävda sig på bostadsmarknaden, dvs. de som har ont om pengar och de som har sociala problem. Det är mot denna bakgrund viktigt att regeringen i den fortsatta behandlingen av planverkets normöversyn ser till att de sociala mål för bostadsbyggandet som en gång skapades under ledning bibehålls och förstärks. Ett bättre sätt att spara ytor i lägenheterna än att överge normerna är att överföra den arkitektursyn som fanns i exempelvis 1950-talets byggande till dagens planering. Då vinnläde man sig mycket noga om att ta till vara ytorna maximalt för att undvika döda utrymmen. Lägenheterna skulle vara lättarbetade och tillgodose de olika önskemål barn och vuxna har. Normerna bör därför syfta till lägenheter som är flexibla så att de kan anpassas till skilda hushållstypers krav. En större lägenhet skulle t. ex. med möjligheter till förändring av planlösningen kunna passa både barnfamiljer och rullstolsbundna med behov av stora ytor. Handikapptillgänglighet med hissar är nödvändigt även för de äldres behov. Det är också nödvändigt att förnya trångboddhetsnormen. har det vid sidan av normerna skett en sådan förändring genom det omfattande villabyggandet. Där har en stor andel mycket stora lägenheter med stora ytor tillkommit medan det i flerfamiljshusen finns en mycket låg andel stora lägenheter. Detta har dels inneburit en förstärkt segregering där mångbarnsfamiljerna hänvisas till villaboende, dels ökade orättvisor där de barnfamiljer som skulle behöva större lägenheter men inte har råd att köpa villa tvingas bo trångt. Ett eget rum för barnen borde nu tillgodoses även i flerf amil j shusen. Men boendet inskränker sig inte bara till den egna lägenheten. Väl så viktig är den yttre boendemiljön och bostadområdenas utformning. Det är en viktig erfarenhet att dra efter 1960-talets byggande. Bland de normer som ligger till grund för den statliga långivningen bör även ställas krav på sådana saker. Så t. ex. bör bostadsområdena planeras så att de underlättar för grannarna att lära känna varandra, för föreningslivet i området och för en demokratisering av boendet. Därför bör normer upprättas för gemensamhetslokaler spridda ute i bostadsområdet. Möjligheter att bilda motionslokaler bör också finnas. En integrering av daghemmen och fritidshemmen i bostadsområdena bör också underlättas. Normer bör också finnas för en minimiutrustning av den yttre miljön där de boende själva så långt möjligt får bestämma trädgårdarnas utformning och där barnens tillgång till en god lekmiljö garanteras. När nya bostadsområden planeras och gamla byggs om är det viktigt att låta de grupper av medborgare som har stora erfarenheter av byggande och boende medverka. Vid sidan av bostadsorganisationerna är det fem grupper vars kunskaper man bättre borde ta till vara: det är byggnadsarbetare, fastighetsanställda, kvinnoorganisationer, daghemspersonal och handikapporganisationer. Både byggnadsarbetare och fastighetsanställda samt daghemspersonal har en stor fond av yrkeskunnande som bättre borde tas till vara. Byggnadsarbetaren kan byggmaterialen, byggkonstruktionerna och byggmetoderna, känner svagheter, förbättringsmetoder - och rationaliseringsvinster. Den fastighetsanställde vet hur det färdiga huset och området fungerar i drift och underhåll, hur material och svårskötta fastigheter kan förebyggas. Daghemspersonalen kan följa hur bostadsområdena fungerar ur barnens utgångspunkt, hur lekmiljön ser ut och hur kamratskap kan utvecklas. Kvinnoorganisationerna slutligen har genom sitt engagemang i bostadsdebatten gett exempel på visioner som borde förverkligas, t. ex. kv. Kvinnoorganisationerna har också visat att de vet mer än de flesta om vardagslivet i bostadsområdena. Handikapporganisationerna kan peka på detaljer som innebär stora problem. Forskning kring och utveckling av boendet och byggandet bör på olika sätt stimuleras. Lånereglerna bör utformas så att experiment och nyskapande underlättas. De kommuner som satsar på en utvecklad planering för och visioner kring boendemiljö och boendedemokrati bör premieras. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos regeringen anhåller att åtgärder vidtas i syfte att styra den pågående översynen av normer på bostadspolitikens område så att en standardförsämring av bostäderna förhindras samt att regler som garanterar tillgång till gemensamhetslokaler och en god yttre miljö i bostadsområdena införs i enlighet med vad som anförs i motionen, 2. att hos regeringen anhåller att åtgärder vidtas i syfte att stimulera forskning kring och utveckling av boendet och byggandet samt ändamålsenliga och genomtänkta planlösningar för lägenheterna varvid kommuner som satsar på en utvecklad planering och nyskapande experiment premieras i enlighet med vad som anförs i motionen. () ()