mot · G702274 · 1983-12-15 00:00:00 — Motion 1983/84:274 m. fl. Vissa livsmedelspolitiska frågor (prop. 1983/84:76) I proposition 1983/84:76 läggs fram förslag om övergripande mål för en samlad livsmedelspolitik. Vidare redovisas riktlinjer för överläggningarna om jordbruksprisregleringen för tiden efter . Slutligen föreslås en förlängning med av det nu gällande tillfälliga investeringsstoppet inom animalieproduktionen. Samtliga dessa frågor har med förtur behandlats av livsmedelskommitté (LMK-83) i betänkandet Vissa jordbrukspolitiska förtursfrågor (Ds Jo 1983:10). Men varken kommitténs betänkande eller de remissyttranden som insamlats under en osedvanligt snålt tilltagen remisstid ger enligt vår mening ett tillfredsställande underlag för de bedömningar och förslag som redovisas i propositionen. Vad först gäller huvudmålet för livsmedelspolitiken bör noteras att LMK-83 på denna punkt ännu inte lämnat något förslag. Kommittén nöjer sig med att referera dels de mål som antagit 1947,1967 och 1977, dels det huvudmål som enligt kommitténs direktiv skall vara utgångspunkt för kommitténs arbete. Det ställningstagande i fråga om livsmedelspolitikens huvudmål som kommittén rimligtvis måste formulera i sitt slutbetänkande kommer alltså att vara överspelat i och med behandling av nu föreliggande proposition. Vi ifrågasätter det meningsfulla i att först tilldela kommittén ett utredningsuppdrag, för att sedan, innan kommittén ännu lämnat något förslag, förelägga förslag till beslut. Förfarandet är så mycket mera anmärkningsvärt, som kommittén enligt direktiven inte hade ett klart uttalat åläggande att behandla målen för livsmedelspolitiken med förtur, vilket påstås i propositionen. Den diskussion som förekommer i propositionen är ytterligt torftig och det saknas sammanhang mellan måldiskussionen och användningen av olika medel för att nå målet. Regeringen skjuter fram försörjningsberedskapen som det överordnade målet. Men detta sker utan diskussion om på vilken nivå försörjningsberedskapen skall ligga. Det sägs inget om på vilka vägar detta kan nås; intensivt jordbruk, extensivt jordbruk, beredskapslagring etc. Fastslåendet av nya mål för jordbrukspolitiken ger ingen vägledning för på vad sätt dessa mål skall nås. Rimligare hade i stället varit att utredningen hade fått diskutera vilka de övergripande målen för jordbruks- och livsmedelspolitiken borde vara som man granskar vilka de statsfinansiella och samhällsekonomiska kostnaderna blir vid olika ambitioner vad gäller denna politik. Propositionens förslag vad gäller målen för livsmedelspolitiken är emellertid begränsad så till vida att exempelvis produktionsmålet ej behandlas. Huvudmålet för en samlad livsmedelspolitik och därmed också för jordbrukspolitiken föreslås vara att trygga vårt lands livsmedelsförsörjning såväl i fredstid som under avspärrning och krig. Vi har för vår del ingenting att invända mot en sådan formulering av huvudmålet. Som likställda delmål under det angivna huvudmålet bör enligt propositionen gälla att konsumenterna får tillgång till livsmedel av god kvalitet till rimliga priser och att jordbrukarna får en med andra jämförbara grupper likvärdig standard. Vi delar departementschefens uppfattning att konsumentmålet och inkomstmålet bör likställas och att detta är en viktig förutsättning för att jordbrukspolitiken skall kunna mötas med förtroende av både konsumenter och jordbrukare. Vi vill i detta sammanhang påminna om att jordbruksutredning enhälligt förutsatte att konsumentmålet och inkomstmålet skulle vara likställda huvudmål för jordbrukspolitiken. Denna likställighet borde enligt vår mening ha kommit till uttryck jordbrukspolitiska beslut. Vi tillstyrker alltså propositionen vad gäller målen för livsmedelspolitiken. Enligt direktiven skulle LMK-83 med förtur behandla frågor av grundläggande betydelse för de överläggningar om jordbruksprisregleringen som avser tiden efter . Detta har av kommitténs majoritet tolkats som om denna del av kommitténs uppgifter huvudsakligen gällde frågan om vilket kompensationssystem som bör tillämpas vid jordbruksförhandlingarna. Kommittén har gått igenom ett antal tänkbara kompensationssystem och därvid preciserat tre som vart för sig skulle kunna tillämpas fr. o. m. . Utan inbördes rangordning är de tre alternativen följande: Alternativ 1 Nuvarande kompensationssystem. Alternativ 2 Ett kompensationssystem utan automatiskt verkande regler. Alternativ 3 Ett kompensationssystem med begränsade inslag av automatiskt verkande regler. Kommitténs majoritet har valt att lägga fram dessa tre system för statsmakternas ställningstagande utan att lämna förord för något av dem. Moderata samlingspartiets, och företrädare i kommittén har reserverat sig mot detta förfaringssätt. De anser att ställningstagandet till kompensationssystemet bör göras i samband med att statsmakterna behandlar kommitténs samlade förslag om livsmedelspolitiken. Kommittén uttalar att det nu tillämpade kompensationssystemet får anses ha en i huvudsak logisk uppbyggnad eftersom det är anpassat till förhållandena i jordbruket. Kommittén konstaterar vidare att indexsystemet sorn sådant inte inneburit att prishöjningarna på jordbrukets produktionsmedel har blivit högre än som varit kostnadsmässigt motiverat. Inte heller har det kunnat påvisas att effektivitetsutvecklingen avvikit från den inom andra branscher. Det är huvudsakligen på två punkter som invändningar mot nuvarande kompensationssystem tagits upp inom kommittén och i propositionen. Det ena gäller möjligheterna att styra produktionsutveckligen. Vi har emellertid svårt att se detta problem som ett motiv för drastiska förändringar av kompensationssystemet. Oavsett vilken modell som används för att fastställa det totala komensationsbelopp som skall tillföras jordbruket, kan man vid beloppets fördelning ta hänsyn till marknadssituationen för de olika jordbruksprodukterna . Kommittén skriver att det finns begränsade möjligheter att vid prissättningen ta hänsyn till den aktuella marknadssituationen (produktionsbalans, investeringsbehov etc.) och till samhällsekonomin i övrigt. Det saknas emellertid en analys av hur man har nått denna slutsats. Vi delar således den uppfattning som kommit till uttryck i t. ex. remissvar: Om man vid framräkningen av ett totalt kompensationsbelopp till jordbruket använder en bestämd indexutveckling för beräkning av kompensationen för kostnadsökningar eller om man använder något annat system för att fastställa kompensationsbeloppet behöver ju inte innebära någon avgörande skillnad med avseende på graden av bundenhet respektive frihet vad gäller den relativa prissättningen av olika jordbruksprodukter. problematiken ligger på annat plan, nämligen i svårigheten att differentiera prissättningen för den marginella överskottsproduktionen. Den andra invändningen mot nuvarande kompensationssystem gäller risken för att de långsiktiga effektivitetssträvandena skulle påverkas i negativ riktning. Kommittén pekar bi. a. på den stora ägarkoncentrationen på produktionsmedeismarknaden, där jordbrukarna själva är stora företagsägare. Men konstaterar kommittén att det är förenat med betydande svårigheter att avgöra om kompensationssystemet har påverkat priserna på produktionsmedel i höjande riktning. De riktlinjer för överläggningarna om jordbruksprisregleringen som redovisas i propositionen innebär en ordning med obundna överläggningar, vilket motsvarar kommitténs alternativ 2 och följaktligen fjärmar sig så långt som möjligt från det kompensationssystem som f. n. tillämpas. Departementschefen anför emellertid att de föreslagna riktlinjerna inte bör ses som en definitiv lösning utan att de bör gälla i avvaktan på statsmakternas ställningstagande till förslagen i livsmedelskommitténs kommande slutbetänkande. Motiven för förändringarna i förhandlingssystemet är primärt beroende av önskemålet att hålla nere de statsfinansiella kostnaderna. Frågan är då om de föreslagna ändringarna leder till det önskade målet. Det är här av intresse att ta del av vad säger i sammanhanget: Ett skäl för att införa ett mera obundet kompensationssystem kan tänkas vara att det skulle underlätta en övergång till ett mera begränsat jordbruksstöd med allmänt sett kärvare villkor för jordbruksproduktionen. Om detta inte är avsikten försvagas argumenten för ett mera obundet kompensationssystem. Vad som tillfälligtvis står att vinna ur konsumentsynpunkt i form av pressade jordbrukspriser skulle nämligen få lov att tas tillbaka genom ett mera effektivt prisstöd. Det är såvitt institutet kunnat bedöma inte troligt att övergången skulle vara ägnad att underlätta stabiliseringspolitiken. Enligt vår mening är det olämpligt att göra omfattande och provisoriska förändringar av de regler som gäller för överläggningarna om jordbruksprisregleringen medan ännu väsentliga delar av livsmedelskorpmitténs utredningsarbete återstår. I ett senare betänkande återkommer kommittén enligt egen utsago med närmare preciseringar av de centrala mål som gällt inom svensk jordbrukspolitik, nämligen produktionsmålet, inkomstmålet och effektivitetsmålet. Därvid måste ställningstaganden göras som kraftigt kan påverka kompensationssystemets funktion och effekter. Vår allvarligaste invändning mot propositionen gäller de resonemang som förs kring de s. k. automatiska indexuppräkningarna. Vi delar departementschefens uppfattning att det är en central uppgift för den ekonomiska politiken att bryta inflationsutvecklingen och att man därför så långt det är möjligt bör undvika automatiska indexuppräkningar. Men yi finner det minst sagt anmärkningsvärt att propositionen inte innehåller ens en antydan om att det produktionsmedelsindex som f. n. tillämpas inom jordbruksprisregleringen är av en helt annan art än de index, som t. ex. i avtalen på arbetsmarknaden och inom socialförsäkringssystemet ger garantier för kostnadskompensation. De totala kostnaderna för jordbruket på ca består av ca i inkomster till jordbrukarna, i ersättning till förädlingsindustrin och ca i ersättning för nedlagda kostnader enligt produktionsmedelsindex. Jordbrukarnas sammanlagda ersättning för eget arbete och eget kapital utgör således ungefär en femtedel av de sammanlagda kostnaderna för produktionsmedel inkl. kapitalkostnader. Därav följer att om ersättningen för stegrade produktionsmedelskostnader understiger den verkliga kostnadsstegringen så får detta samma effekt som om ersättningen för eget arbete och eget kapital skulle sänkas . När det gäller ersättning för eget arbete och eget kapital får jordbrukarna självfallet räkna med samma återhållsamhet som övriga jämförbara grupper. Men det borde i propositionen har klarlagts, att en likartad begränsning av indexuppräkningen för ökade produktionsmedelskostnader inte kan tillämpas, eftersom detta skulle få katastrofala följder för lönsamheten inom jordbruket. Det är också minst sagt anmärkningsvärt att propositionen bara på två rader (s. 15) berör ersättningen till förädlingsindustrin. Utan någon som helst analys föreslås även här s. k. obundna överläggningar. Sammanfattningsvis finner vi att varken kommittébetänkandet, remissyttrandena eller propositionen redovisar bärande skäl för de drastiska förändringar av reglerna för jordbruksprisförhandlingarna som föreslås i propositionen. Vi anser att ställningstagandet till ett nytt kompensationssystem bör anstå tills statsmakterna behandlar livsmedelskommitténs slutliga förslag. Vi yrkar därför avslag på propositionen i denna del. I propositionen föreslås också att det särskilda stödet till jordbruket i inte längre skall utgå separat utan läggas inom det totala prisregleringsstödet. Förslaget är inte förankrat i LMK-83:s betänkande. Tvärtom kommer LMK-83 att i sitt fortsatta arbete diskutera förutsättningarna för ett starkt och väldifferentierat jordbruk även i . I avvaktan på slutbetänkandet bör därför stödet utgå på samma sätt som f. n. Detta bör ges regeringen till känna. I fråga om investeringar inom animalieproduktionen gäller f. n. ett tillfälligt investeringsstopp t. o. m. . Syftet är att begränsa överproduktionen av mjölk, kött, fläsk och ägg. 1 enlighet med kommitténs förslag föreslås i propositionen att detta investeringsstopp skall förlängas med och gälla t. o. m. . I ett särskilt yttrande har företrädarna för moderata samlingspartiet och inom kommittén ifrågasatt det meningsfulla i förlängningen av förbudet. Såvitt nu kan bedömas har det tillfälliga förbudet mot nyinvesteringar inom animalieproduktionen inte haft någon produktionsdämpande effekt. motsatte sig att förbudet infördes och vi kan inte heller acceptera dess förlängning. Vi anser i princip att regleringar av investeringsstoppets karaktär inte kan accepteras och yrkar därför avslag på förslaget om en förlängning av investeringsstoppet. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi 1. att godkänner vad som anförs i propositionen i fråga om målen för livsmedelspolitiken, 2. att avslår vad som förordas beträffande överläggningarna om prisregleringen för jordbruksprodukter för tiden efter , 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om det särskilda stödet till jordbruket i , 4. att avslår förslaget om en förlängning av det tillfälliga investeringsstoppet inom animalieproduktionen. () () minab/gotab 1983 77415