mot · G602162 · 1983-01-10 00:00:00 — Motion 1982/83:162 Ändrade regler för retroaktiv debitering av arbetsgivaravgifter m. m. i vissa fall Trots att jag under relativt stort antal år varit ledamot av länsskatterätt har jag först fått klart för mig hur vissa arbetsgivare kan hamna i en närmast rättslös situation. Formellt har inga felaktigheter begåtts, men resultatet är dock att berörda företagare finner sig vara dömda utan att ha blivit hörda. För att belysa denna fråga vill jag i kort sammandrag redovisa gången av ett aktuellt ärende. En företagare hade i ett entreprenadkontrakt förbundit sig att enligt vissa ersättningsregler utföra reparationsarbeten i bergrumsanläggningar m. m. För fem fick han svårigheter att klara sina åtaganden utan hjälp av personer som talade svenska. Det var nämligen så att ägarna till bergrummen ofta endast kunde tillhandahålla utländsk personal såsom handräckning. Han kom underfund med att en kollega i hans grannskap ibland syntes ha ganska litet att göra. Han kontaktade därför denne och frågade om han vore intresserad av att på samma villkor som han själv hjälpa till om det uppstod arbetstoppar. Detta förklarade sig grannen inte ha någonting att erinra emot. under ett par års tid samarbetade man. I princip delades de inkomster som det aktuella arbetet gav i enlighet med entreprenadkontraktet. Den först aktuella företagaren () hade innan han började samarbetet kontrollerat att kollegan () hade inregistrerad firma. Dess värre förbisåg han att kontrollera huruvida B hade B-skatt. När han vände sig till för att kontrollera huruvida B var momsregistrerad svarade att detta var en sekretessbelagd upplysning som inte kunde utlämnas. Av olika skäl avvecklade A sin firma för tre . blev hans firma föremål för skatterevision. Inget onormalt noterades vid skatterevisionen, och den föranledde inga åtgärder mot honom. fick A emellertid ett besked från att man ifrågasatte en avvikelse från hans arbetsgivaruppgift. Ändringen skulle innebära att den ersättning som utgått till kollegan för de gemensamt utförda entreprenadarbetena betraktades såsom löneutgift i sin helhet under åberopande av en dom i länsskatterätten. Företagaren () tog kontakt med för att få reda på vad den aktuella länsrättens dom innebar. Ingen var anträffbar under de som han hade på sig för att anföra besvär. Inte heller länsrätten kunde ge honom något besked om vad den aktuella domen hade för relation till honom själv. Först efter trettondagen lyckades han få kontakt med den aktuelle tjänstemannen på , och A fick då en kopia på domen som inte avsåg honom själv utan i stället den medhjälpande kollegan (). A meddelade då att han behövde bättre tid på sig eftersom det rörde sig om handlingar avseende fem vilka han inte kunde få tillgång till snabbt. Den bokföringsbyrå A anlitat var hårt ansträngd med aktuella bokslut m. m. A krävde därför att få extra på sig för att utveckla sin talan. Emellertid fick A från ett definitivt beslut om avvikelse från arbetsgivaruppgiften , dvs. innan han hunnit få fram något underlag för sitt eget yttrande. ingav A en inlaga som emellertid avvisades av såväl försäkringsrätten som sedermera försäkringsöverdomstolen med hänvisning till att inte hade begått några formella fel. Den sakliga prövningen av ärendet skulle dock ske i kammarrätten och i annan ordning. Den prövningen har ännu inte avslutats. Men detta har inte hindrat att A har debiterats mycket höga retroaktiva arbetsgivaravgifter för det aktuella året. Hur har denna situation kunnat uppkomma? Jo, den medhjälpande företagaren () har visat sig helt nonchalera deklarationsplikt m. m. B har i hustruns deklaration uppgett sig sakna inkomster och fungera såsom hemmamake. Skattemyndigheterna har i samband med revisionen av den förstnämnde företagaren () - där allt var i sin ordning - kunnat notera att pengar utbetalats till B. Med anledning härav har B blivit avfordrad deklaration. Sådan har han inte ingett. B har då blivit skönstaxerad, och i en bisats står i länsrättens dom att B synes kunna betraktas såsom anställd hos A. Med utgångspunkt från denna bisats har alltså lokala skattemyndigheten underrättat om att A bör påföras arbetsgivaravgifter för utbetalningarna till B. Detta utan att ge A något tillfälle att redovisa under vilka betingelser samarbetet ägt rum. Vad som sedan förekommit har jag inledningsvis redan redovisat. Enligt min mening borde debiteringar av detta slag aldrig kunna få förekomma utan att berörd företagare har fått möjlighet att redovisa sin syn på frågan på ett fullständigt och riktigt sätt. För detta krävs givetvis tidsmarginaler av en helt annan omfattning än de som tydligen är kutym hos f. n. Det är ju nämligen så att sedan väl debitering skett så får företagaren problem med såväl kronofogdar som andra myndigheter eftersom han naturligtvis inte kan betala ut kostnader av denna storleksordning utan förödande effekter för den privata ekonomin. Jag kan inte heller acceptera att därför att skattemyndigheterna har misslyckats med att komma åt en företagare så stjälper man över hela ansvaret på en seriös kollega som har råkat ha begränsat samarbete med 1* 1982183. annan icke seriös företagare. Då det är uppenbart att detta förfaringssätt tillgrips allt oftare synes det enligt min mening vara angeläget att dessa åtgärder lagregleras. I det relaterade fallet är det f. ö. så, att företagaren kunde lämna uppgift om var B numera bodde. Man då var ju ärendet för länge sedan avdömt i länsrätten! Jag är naturligtvis av den uppfattningen att man mycket hårt måste hålla efter icke seriös företagsamhet. Men detta får inte leda till att man trakasserar seriösa företagare som själva blivit förda bakom ljuset av en icke seriös kollega. I stället måste man satsa större resurser på att få till stånd en ordentlig belysning av den icke seriöse företagarens verksamhet. Annars straffas den seriöse företagaren med så våldsamma ekonomiska sanktioner att hela hans och familjens existens hotas. Med nuvarande förfaringssätt blir det den seriöse företagaren som får alla bekymmer och tvingas förskottera stora belopp som rätteligen skulle ha erlagts av den icke seriöse personen. För den seriöse företagaren återstår sedan att med regressrättens stöd söka få ut sin rätt hos den icke seriöse. Men vad talar för att han skulle ha större möjligheter att få ut sin rätt än de statliga organen? Dessa har ju rutin på sådan verksamhet och dessutom stöd av särskild lagstiftning. Med hänvisning till det anförda hemställs att ger regeringen till känna vad som anförts i motionen beträffande behovet av översyn av gällande regler för debitering av arbetsgivaravgifter m. m. i vissa fall.