mot · G6022158 · 1983-01-25 00:00:00 — m. fl. Kriminalpolitik m. m. Rättssamhället utgör en av de viktigaste förutsättningarna för den enskilde medborgarens möjligheter att leva och verka i vår moderna demokrati. Endast rättssamhället kan ge den enskilde den trygghet som är grunden för ett samhälle där medborgarna kan finna frihet och oberoende. Moderata samlingspartiet har länge arbetat för en förstärkning av rättstryggheten i samhället. I detta arbete ingår också kravet på en kriminalpolitik som är förankrad i verkligheten. I denna motion framlägger vi vår syn på rättstrygghetens förutsättningar och vår uppfattning om hur vårt land skall gripa sig an det allvarliga och växande hot som brottsligheten medför. Begreppet rättstrygghet är knutet till ett samhälle med en fast rättsordning och en fast statsmakt. Av betydelse är också innehållet i rättsordningen och det sätt på vilket statsmakten kan och får bruka den. I västerländska demokratier råder en gemensam uppfattning om grunderna för rättsordningen och gränserna som statsmakterna måste respektera i bruket av rättsordningen. Dessa grunder och gränser ges i lagregler. Lagarna måste vara förankrade i de enskilda medborgarnas rättsmedvetande. Reglerna måste allmänt uppfattas som väl motiverade och rättvisa. Nya lagar måste motsvaras av ett bland folkflertalet klart uttryckt behov. Lagar som saknar denna förankring löper risk att inte efterföljas, vilket medför att respekten för lag i allmänhet urholkas. Den enskilde förutsätts även känna till lagen och dess innehåll. Okunskap om lag - rättsvillfarelse - är oursäktlig. Det måste därför vara en medveten strävan från statsmakternas sida att så långt det är möjligt begränsa antalet lagar och författningar. En återhållsamhet i lagstiftningstakten ökar också förutsättningarna för en höjd kvalitet på lagarna. Tillfälliga stämningar eller hastigt uppblossande opinioner får inte påverka lagstiftningen. Lagar och förordningar skall inte träda i kraft så snabbt att medborgarna inte får rimlig tid att sätta sig in i och anpassa sig till nya regler. Regleringar på nya områden bör omprövas. I det moderna samhället är statens lagstiftningsverksamhet mycket omfattande. Såväl enskilda medborgare som organisationer och myndighe 1 1982/83. ter kan på grund härav få svårt att på ett tillfredsställande sätt överblicka lagstiftningssystemet. En konsekvens av den offentliga sektorns expansion har varit ett starkt ökat antal regleringar. En minskad offentlig sektor skulle även i detta avseende vara av godo. Mångfalden av lagar medför att den enskilde - och även myndigheterna får svårt att överblicka alla påbud och att rätta sitt handlande därefter. Med hänsyn härtill, och då någon systematisk översyn av äldre bestämmelser sällan sker annat än i samband med tillkomsten av ny lagstiftning, anser vi att det krävs en fortlöpande genomgång av rättsområde efter rättsområde för att utmönstra eller förenkla gällande bestämmelser. Syftet skall vara att öka överskådligheten, minska krånglet och därigenom förbättra den enskildes rättstrygghet. Inte enbart mängden av lagar utan också lagarnas utformning skapar tillämpningssvårigheter. Ett klart och enkelt språk är en förutsättning för att lagarna rätt skall förstås. Domstolar och andra myndigheter liksom organisationer och enskilda får då bättre möjligheter att överblicka och följa gällande lag. Lagstiftningen bör vara ett uttryck för en avvägning mellan olika intressen. Det kan gälla hänsynen till de svaga och utsatta, skyddet för natur och miljö, möjligheterna att ta till vara initiativ och dådkraft etc. Intresseavvägningen mellan enskilda och samhälle får inte leda till att det förmenta samhällsintresset ensidigt tillgodoses. Objektivitet i intresseavvägningen måste vara en grundläggande princip för en ny eller ändrad lagstiftning. Det är nödvändigt att komma ihåg att samhällets företrädare inte alltid är bättre skickade än enskilda individer att styra och ställa på olika områden. En omfattande reglering från samhällets sida leder till ett förmyndar- och regleringssamhälle där medborgarna drunknar i lagbud och andra föreskrifter. Klyftan mellan individ och samhälle blir då allt vidare. Det blir svårare att konsekvent beivra överträdelser av olika förbud. Respekten för gällande lag urholkas. Av lagbestämmelserna skall klart framgå vad som ej är tillåtet. Löst formulerade bestämmelser, ofta innehållande olika skälighetsbedömningar, skapar osäkerhet bland allmänheten om regelinnehållet och kan inte sällan leda till rättsförluster för enskilda. Mycket allmänt hållna lagparagrafer, s. k. generalklausuler, som lämnar domstolar och myndigheter stor frihet vid bedömning av enskilda fall, försvårar på samma sätt för den enskilde att förutse konsekvenserna av en rättshandling. Användning av generalklausuler som leder till sådana konsekvenser bör därför från rättssäkerhetssynpunkt undvikas. Tillbakaverkande lagar, retroaktiv lagstiftning, omöjliggör för den enskilde medborgaren att förutse de rättsliga konsekvenserna av sin rättshandling. Denna lagstiftningsteknik är därför oacceptabel. Den besvärliga samhällsekonomiska situationen måste också avspeglas i lagstiftningens omfattning och inriktning. Lagförslag som betyder ökade kostnader för stat och kommun skall undvikas. Detta gäller sådan lagstiftning som lägger ökade ekonomiska förpliktelser på enskilda och företag. Hörnstenarna i den västerländska demokratin utgörs av en uppdelad statsmakt, där statsmaktens lagstiftande och verkställande funktioner balanseras av en fristående, dömande funktion. Endast under förutsättning av att dessa element i statsmakten kan verka oberoende av varandra kan en verklig demokrati upprätthållas. Det finns i en modern svensk samhällsutveckling tecken till en ökande politisering av rättslivet. Om denna utveckling ej förhindras kan rättsväsendets integritet hotas. Domstolsväsendet bör noga skiljas från den traditionella statsförvaltningen av hänsyn till domstolarnas integritet. ställning måste härvidlag särskilt uppmärksammas. har svenska domstolar haft starkt lekmannainslag, från vikingatidens och medeltidens tingsplatser där bymännen dömde över medborgarna i den egna byn, till lekmannadömandet ända in . Lekmannainflytandet avsåg ursprungligen att ge domstols juristerna personkunskap och lokalkännedom. Dessa skäl för ett system med lekmannadomare äger inte samma styrka som . Ett behov av att kunna kombinera rättsbildad domares kunskap om lagens innehåll och mening med lekmannadomares rättsuppfattning och vardagssyn finns i brottmål, där långa frihetsstraff kan komma i fråga. Eftersom vår tids svenska samhälle har sett det nödvändigt att införa omfattande regelkomplex för medborgarnas livsformer och livsvillkor har också antalet förbud blivit omfattande. Som en konsekvens har domstolarnas verksamhet svällt ut över vad som någonsin kunde förutses. I flera mål som handläggs vid de svenska domstolarna handlar prövningen om rutinartat dömande över förhållandevis enkla överträdelser av lagen, som väl kan handläggas av ensam domare. Frågan om en utökning av ensamdomares kompetens bör prövas. Då den kollektiva arbetsrätten infördes i det svenska rättslivet etablerades i svensk rättshistoria en partssammansatt domstol. Grunderna för denna mycket radikala nyhet inom rättslivet i redovisas i förarbetena till lagen om kollektivavtal. Detta beslut var mycket framsynt av den tidens politiker, som därmed synbarligen ville markera sitt förtroende för arbetsmarknadens parter. Partssammansatta domstolar har därefter instiftats på flera rättsområden. Det har stundom gjorts gällande att de av parterna utsedda domarna kommit att inta ståndpunkter, som uppfattas stå i överensstämmelse med de egna partsintressena och att de sålunda inte agerat med den objektivitet som bör prägla domstols arbete. 1* 1982183. För rättslivet är det av avgörande betydelse att allmänheten uppfattar domstolarna såsom fullständigt opåverkade av den politiska kraften. Domarens oväld får aldrig ifrågasättas. Partssammansatta domstolar har starkt korporativa drag och saknar den för övriga domstolar obundna ställningen. Denna typ av domstolar har en starkt konserverande effekt på organisationsstrukturen inom resp. ämnesområde. Både principiella och sakliga skäl talar således för dessa domstolar ges en annan, och från parterna mer fristående sammansättning. arbetar det samlade rättsmaskineriet under alltmer ansträngda och svårbemästrade förhållanden. Vad särskilt gäller kampen mot den växande brottsligheten har utvecklingen nu nått därhän att man på goda grunder kan tala om en kriminalpolitik i kris. Brottsligheten i fortsätter att öka. Mellan var fjärde och var femte svensk utsätts för tillgreppsbrott och var tjugonde för våld eller hot om våld. Antalet uppklarade brott däremot stiger inte alls i samma takt. Skillnaden mellan antalet anmälda och antalet uppklarade brott blir allt större. För vissa brott, som t. ex. bostadsinbrotten, är uppklamingsprocenten så låg som . En av orsakerna till detta är att allmänhetens beredvillighet att hjälpa polisen i dess arbete minskar och antalet vakande ögon därmed går ned. En annan är att polisens resurser inte kunnat öka i takt med brottsutvecklingen. Ytterligare ett alarmerande faktum är att det totala antalet brott med säkerhet är betydligt större än antalet anmälda brott. S. k. offerundersökningar visar på ett mycket stort mörkertal - dvs. skillnaden mellan antalet begångna brott och antalet anmälda. Mörkertalet varierar naturligtvis mycket från brott till brott och är för vissa brottstyper mycket stort, som t. ex. vid brott inom familjen, främst hustrumisshandel och barnmisshandel. Ett annat område med stort mörkertal är häleribrotten och andra typer av brott där någon direkt offer inte finns. Delvis som en följd av det ökade antalet grova brott, men även på grund av andra mer svårmätbara faktorer, har otryggheten i samhället blivit större. Sådana brott som väskryckning och ringa misshandel avsätter inga stora spår i brottsstatistiken, men har svåra indirekta konsekvenser. En av orsakerna till att så relativt få fall av misshandel av äldre finns med i statistiken kan vara att många äldre helt enkelt inte vågar sig ut i samma utsträckning som . Totalt sett har den anmälda brottsligheten enligt såväl som specialstraffrätten ökat från ca 195 000 brott till ca 930 000 brott. Räknar man om den anmälda brottsligheten efter folkmängd finner vi att den i stort sett har fyrdubblats. Ökningstakten är oerhört kraftig vad gäller främst skadegörelse, bedrägerier och stöld. har t. ex. antalet rån stigit med . Helt nya brottsgrupper har tillkommit. Narkotikabrotten var okända 1950 men anmäldes ca 60 000 brott av denna typ. Skadegörelse och stöld är vanliga ungdomsbrott och den kända ungdomsbrottsligheten har också ökat mycket kraftigt . Sifferserierna i tiden visar att den registrerade brottsligheten bland 15-17-åringar nu är ca 15 gånger så stor som då. I stort sett samtlgia kriminologiska forskare är eniga om att den statistiskt registrerade brottsligheten också ger en god bild av den faktiska brottslighetens utveckling. Det är för ett rättssamhälle en självklar plikt att skydda medborgarna. När våldet i samhället fått en sådan utbredning att enskilda människor drar sig från att använda offentliga kommunikationsmedel av rädsla för att bli nedslagna har samhället svikit en av sina grundläggande uppgifter. Det är därför viktigt att ökade insatser görs för att öka tryggheten på gator och torg och att man genom ökad övervakning försöker förhindra det ofta meningslösa våldet. En sådan åtgärd har varit inrättandet av den särskilda s. k. tunnelbanepolisen i . är det emellertid klart att den viktigaste uppgiften för samhället inte är att angripa de enskilda utslagen av ökad våldsmentalitet i samhället utan att försöka komma åt orsakerna till den. Snarare än genom ökade förbud och restriktioner gäller det att inrikta insatserna på att försöka påverka de allmänna attityderna till våld, speciellt hos unga människor. Utvecklingen av våldsbrottsligheten i vårt land riskerar att rubba själva grundvalen för rättssamhället. I en intervjuundersökning från SCB - Offer för vålds- och egendomsbrott - görs uppskattningen att den vuxna befolkningen drabbats av omkring 690 000 våldshändelser. Av dessa kan hänföras till någon form av gatuvåld. Markant är att våldshandlingar förekommer särskilt hos de yngre åldersgrupperna. av män i åldern har berättat om någon våldshandling de blivit utsatta för. Orsakerna till den ökade våldsbrottsligheten får sökas på flera håll. Familjebandens upplösning, oro i skolan, ungdomsarbetslösheten och ett omfattande missbruk av alkohol och narkotika också i de yngre åldrarna har stor betydelse. I otryggheten finns en av de främsta grogrunderna för brott och annat asocialt beteende. Mycket skulle se annorlunda och bättre ut i dagens om inte så många barn for illa, inte så mycket på grund av materiell nöd som till följd av brist på omtanke, kärlek och omvårdnad. Ett barn behöver känna att de vuxna verkligen bryr sig om det. Däri ligger också en skyldighet för de vuxna att lära barn vilka normer som skall gälla i relationen mellan människor och samhället i övrigt. Att ge barnen handlingsmönster och lära dem att i växande utsträckning ta hänsyn och ansvar för sig själva, sina medmänniskor och sin livsmiljö är bästa vägen att förebygga brottslighet. Familjernas möjligheter att ta hand om sina barn och ungdomar måste förbättras. När familjegemenskap saknas eller försvagas blir följden ofta en otrygg uppväxtmiljö. Sociala vård- och stödåtgärder bör sättas in på ett tidigt stadium när barn riskerar att fara illa, t. ex. i samband med föräldrarnas missbruk. De åtgärder som påbörjades för att komma till rätta med våldet i skolan är exempel på konstruktiva insatser för att på ett tidigt skede förebygga våldsbeteende. Dessa insatser måste fullföljas. Polisens brottsförebyggande verksamhet bör främst ta sikte på ungdom som befinner sig i brottsbenägna miljöer och en förstärkning av kvarterspolisverksamheten i sådana områden kan verksamt bidra till minskad brottsbenägenhet. Ett nära samarbete mellan skola, hem, polis och sociala myndigheter är nödvändigt. Huvudansvaret :ör ett barns utveckling till en laglydig och ansvarsfull medborgare måste alltid ligga på dess föräldrar. Ingen socialkurator, lärare eller polis kan någonsin fylla denna uppgift - ett faktum som tyvärr inte framstår som lika självklart som . Att inpränta föräldraansvaret är en viktig uppgift för olika samhällsorgan. Förutom att skola, polis och sociala myndigheter självfallet alltid måste samarbeta med barnens föräldrar när det gäller tillrättaförande av unga bör det också vara en självklarhet att föräldrar är ansvariga för den skada deras barn åsamkar andra medborgare eller samhället. Samhället och dess representanter måste reagera på ungdomens lagstridiga handlingar för att tydligt markera gränserna för det otillåtna och ogillande av att dessa gränser överträds. Reaktionen behöver inte vara sträng, men bör komma snabbt och vara klart relaterad till vad som har hänt. Utebliven reaktion kan leda till ökad kriminalitet hos ungdomarna. Om en norm är grundad i medborgarnas värderingar och man vill att den skall bestå måste man reagera på normöverträdelser, men också reagera positivt då följs. Normöverträdelser måste beivras snabbt och av alla och reaktionerna bör vara entydiga och konsekventa så att de upplevs som en följd av ens handlande. Inte minst viktigt är att det betonas att det är handlingen man skall fördöma eller framhålla - inte personen. Samhällets reaktioner vid det första registrerade brottet är i flertalet fall ingen reaktion alls. Undersökningar visar att i av fallen ledde barnavårdsnämndens utredning till beslut att låta saken bero vid gjord utredning. Det finns uppenbara risker för att socialvården i sin bedömning påverkas av att den unge kan komma att åtalas och försöker hitta åtgärder som skall vara tillräckliga för att åklagaren inte skall åtala. En effekt av detta är att man ibland vidtar repressiva åtgärder, som inte överensstämmer med socialvårdens syfte. För de ungdomar som gjort sig skyldiga till lagöverträdelser är det betydelsefullt att samhället reagerar snabbt så att risken för fortsatt brottslighet minskas. För att tillgodose behovet av snabb reaktion när någon överträdelse har skett bör man överväga att inrätta särskilda ungdomsrotlar hos polisen i storstäderna. Likaså bör ett system med jourdomstolar prövas på försök i dessa städer. Polisens befogenheter beträffande barn som begått brott bör utformas i överensstämmelse med de förslag som framlagts av brottsförebyggande rådet. Det finns ett stort behov av bättre information om rättssamhället. För att underlätta barnets ställningstagande är det viktigt att klara riktlinjer och handlingsmönster anges. Alltför sällan behandlar läromedlen motiven för samhällets regler och lagar. Vad gäller lärarnas grundutbildning i rättskunskap är utrymmet för de grundläggande juridiska frågorna för litet. Man bör därför sträva efter att få juridisk expertis att medverka. Polisen måste ges fler tillfällen att i alla skolformer få redogöra för sitt arbete och skapa förståelse för det. Det måste också ges större möjlighet för polisen att ha kontakt med ungdomen i dess fritidsverksamhet. Kvarterspolisen fyller här en viktig uppgift. För att bredda rättsundervisningen och göra den mer åskådlig bör även andra sektorer i samhället medverka i större utsträckning. En mer allmän och medveten samverkan mellan skolan och socialvården inte bara i undervisningen utan även i det elevvårdande arbetet är önskvärd. Det är vidare viktigt att kriminalvården medverkar och att samarbetet mellan skolan och domstolsväsendets personal utvidgas. Tillgreppsbrotten ökade väsentligt . Särskilt oroande är snatteribrottens utveckling. En stor del av snatterierna sker i form av butikstillgrepp. Affärsföretagens svinn uppskattas vid en försiktig beräkning till i genomsnitt av omsättningen (1980). I vissa butiker kan ett svinn på grund av brott ligga på av omsättningen. Det svinn som uppstår till följd av butikstillgrepp utgör visserligen bara en del av det totala svinnet. Kundsnatterierna har dock utvecklats till ett av handelns största problem. De kan beräknas kosta butiker och varuhus drygt 500 milj. kr. Kostnaderna, som motsvarar ca . för varje tvåbarnsfamilj, får i sista hand bäras av konsumenterna. har betydande ansträningar lagts ned från de enskilda företagens, organisationernas, polisens och BRÅ:s sida på att intensifiera de brottsförebyggande åtgärderna mot butikstillgreppen. 1** 1982/83. Personalens utbildning när det gäller åtgärder mot tillgrepp har förbättrats. BRÅ har gett ut broschyren miljoner som försvinner - om butikstillgrepp. Den behandlar bl. a. planering av försäljningslokaler, varuexponering, bevakning och tekniska hjälpmedel. har också en brett upplagd kampanj genomförts under mottot Aktion mot butiksstölder. Butikstillgreppen är ett allvarligt problem i sig. I ett vidare perspektiv torde det dock vara ännu mera betänkligt om det i vissa kretsar och åldersgrupper skulle sprida sig den föreställningen att butikstillgrepp inte beivras av samhället och därför utgör en mer eller mindre lovlig verksamhet. Detta kan leda till en uppluckring av rättsmoralen. En sådan utveckling måste motverkas. Den s. k. stöldutredningen, sorn tillsattes av den senaste trepartiregeringen, har haft till uppgift att närmare undersöka svinnets omfattning på grund av butikstillgrepp. Utredningen har också lämnat förslag till åtgärder. Härigenom bör erforderligt underlag finnas för statsmakternas ställningstagande. Snatteribrott måste självfallet beivras på ett effektivt sätt. Nya typer av brottslighet Förutom den traditionella brottsligheten har nya typer av brottslighet tilldragit sig uppmärksamhet. Det rör sig främst om narkotikabrott och om ekonomisk brottslighet och organiserad brottslighet, ofta med internationell anknytning. Ett av våra allvarligaste samhällsproblem är utan tvivel narkotikamissbruket och den brottslighet som är förknippad därmed. Förutom de egentliga narkotikabrotten - som tillverkning, smuggling, försäljning och innehav av narkotika - är det fråga om brott med syfte att få medel som möjliggör narkotikaköp samt brott under påverkan av narkotika eller läkemedel. Antalet missbrukare av tung narkotika beräknas uppgå till mellan 10 000 och 14 000 personer och av samtliga misstänkta för inbrott var 1980 en tredjedel narkotikamissbrukare. Utbredningen framgår också av den statistik som förs vid inskrivning till militärtjänst och som visar att nästan en femtedel av alla 18-åriga pojkar använt narkotika. Nära förenad med narkotikabrottsligheten är stora delar av vad som brukar benämnas organiserad brottslighet. Grova narkotikabrott är ofta ett av de mest framträdande elementen i den organiserade brottsligheten. Annan verksamhet som räknas dit är koppleri i form av organiserad prostitution, organiserad häleriverksamhet samt illegalt spel och spritutskänkning i klubbverksamhet. I den allmänna debatten har organiserad brottslighet och ekonomisk brottslighet ofta kommit att förknippas med varandra. Det är heller inget tvivel om att den organiserade brottsligheten är beroende av en svart och gråsvart sektor i ekonomin. Det finns emellertid en ekonomisk brottslighet som helt saknar varje samband med den organiserade brottsligheten och som består av den ofrånkomliga - men därför inte mindre skadliga - brottsligheten i form av brott i näringsverksamhet, skattefusk och bidragsbedrägerier m. m., som uppträder i varje genomreglerat samhälle. De ekonomiska brotten är ofta av kvalificerad art i den meningen att de enskilda brotten har stor omfattning, rör stora värden eller drabbar grupper av enskilda. Brotten är i regel svåra att uppdaga och beivra. Som exempel på vad som brukar hänföras till ekonomisk brottslighet kan nämnas brott som vissa skattebedrägerier, valutabrott, bedrägerier och gäldenärsbrott. Vid diskussion om nya typer av kriminell verksamhet kan inte undvikas att kort behandla frågan om utlänningars brottslighet. Det är härvidlag av utomordentlig vikt att skilja mellan utländska medborgare utan, eller med mycket ringa, anknytning till och invandrare som tillbringat i vårt land och som avser att permanenta detta förhållande. När det gäller den sistnämnda gruppens brottslighet så torde den inte skilja sig på något mera påtagligt sätt från svenska medborgares. Mot de utlänningar, som saknar annan anknytning till än den att de bedriver sin kriminella verksamhet här, måste samhället agera med kraft. Förläggningen av omfattande internationell brottslighet till beror med all sannolikhet till en del på tillämpningen av det svenska påföljdssystemet. Av såväl ekonomiska som praktiska skäl är det önskvärt att utländska medborgare med liten anknytning till i betydligt större utsträckning avtjänar ådömda fängelsestraff i hemlandet. Regeringen bör därför ta initiativ till ett ökat antal bilaterala avtal om straffverkställighet i det land de dömda är medborgare. Narkotikasituationen i är djupt oroväckande. Antalet missbrukare av tung narkotika är skrämmande. Enligt en undersökning av som gjordes har över 200 000 ungdomar prövat narkotika, huvudsakligen hasch. Enbart före undersökningen hade ca 30 000 ungdomar använt narkotika. En rad åtgärder för att bekämpa narkotikamissbruket har vidtagits , men klart är att arbetet därmed även fortsättningsvis måste ha mycket hög prioritet. Bland de åtgärder som vidtogs under den senaste trepartiregeringens tid kan följande nämnas: - Straffminimum för grova narkotikabrott höjdes från fängelse till . Hänsynslösheten i förfarandet, t. ex. narkotikaförsäljning till ungdom, skall tillmätas ökad betydelse vid bedömningen om grovt brott föreligger. - Kraftiga restriktioner i fråga om åtalsunderlåtelse har genomförts. Antalet anmälda narkotikabrott har till följd härav ökat från 22 000 till 66 000.