mot · G702101 · 1983-11-15 00:00:00 — Motion 1983/84:101 m. fl. Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m. 1983/84:40) Regeringen har i proposition 1983/84:40 lagt fram förslag till besparingar bl. a. inom högskolan. Som utgångspunkt för förslaget anges att det inte är ändamålsenligt att göra besparingar inom högskolan genom generella neddragningar av resurserna. Detta skulle enbart leda till kvalitativa förändringar av utbildning och forskning. I stället bör man i likhet med vad UHÄ anger i sin analysframställning för /85 lägga ned en hel verksamhet vid en högskoleenhet, t. ex. en fakultet, en utbildningslinje etc. Därmed vinns inte endast besparing av en marginell kostnad per utbildningsplats utan kostnaden för hela organisationen. Det blir då också möjligt att bibehålla kvaliteten på övrig verksamhet. Vid val av verksamhet som från denna utgångspunkt bör läggas ned förordar regeringen sådana utbildningar där arbetsmarknadsläget entydigt visar en överkapacitet i högskoleutbildade. Det gäller läkarutbildning, tandläkarutbildning, utbildning av förskollärare och fritidspedagoger. Således föreslås nedläggning av läkarutbildning och forskningsorganisation vid , odontologisk utbildning och forskning vid i , förskollärar- och fritidspedagogutbildning vid i samt förskollärarutbildning vid högskolan i och den på som är andel av i verksamhet. Den sammanlagda besparingen anges till ca 70 milj. kr. när avvecklingen av nämnda verksamheter är slutförd. Vi vill först konstatera att de besparingar som föreslås för högskolan jämfört med motsvarande förslag på andra områden är förhållandevis måttliga. Grundläggande högskoleutbildning och forskning inom område anges i statsbudgeten för /84 till ca . Besparingsförslaget begränsas således till något . Vi ser detta som ett uttryck för att regeringen ger högskolan en hög prioritet inom statsverksamheten. En sådan värdering av högre utbildning och forskning instämmer vi i. Vi delar också uppfattningen att högskolan inte kan undantas från besparingar och krav på effektivisering. Det borde enligt vår uppfattning finnas möjligheter att till en något lägre kostnad behålla kvaliteten i utbildningen och forskningen. Genom en noggrannare prövning inom högskolan av olika verksamheter och en vägning av dem mot varandra borde det t. o. m. vara möjligt att höja kapaciteten och kvaliteten inom vissa högt prioriterade utbildningar och forskningsområden. Självfallet då till priset av att mindre angelägna 1 1983/84. verksamheter får stå tillbaka eller i vissa fall läggas ned på en ort för att koncentreras till en annan där förutsättningarna är bättre. För att nå detta mål i en så mångförgrenad och komplicerad verksamhet som högskolan utgör är det nödvändigt att utforma en planering som är tillräckligt långsiktig och stabil för att kunna engagera forskarna, lärarna och andra personalgrupper i ett seriöst prioriteringsarbete. Den hittillsvarande planeringen har inte gett dessa förutsättningar. Vi instämmer så till vida i regeringens förslag att de besparingar som är aktuella bör göras inom de sektorer regeringen har anvisat. Vi anser också att de bör uppgå till ca 70 milj. kr. Däremot delar vi inte regeringens uppfattning att de i alla sina delar bör genomföras enligt det framlagda förslaget. Innan vi går in på de förändringar vi förordar bör göras i regeringens förslag, vill vi först något kommentera det slags planering som bör tillämpas för högskolan för att även inom denna åstadkomma nödvändiga besparingar och effektiviseringar av ekonomisk knapphet. Högskolan är en av de mest decentraliserade statsverksamheterna. De olika enheterna har betydande frihet att själva besluta om hur de skall använda anvisade resurser för att fullgöra de uppgifter som regering och riksdag uppdragit åt dem; att genomföra utbildning på olika utbildningslinjer och forskning inom angivna ämnesområden. Det ligger enligt vår mening ett betydande värde i denna lokala beslutanderätt. Dels ger den stora möjligheter att engagera forskare, lärare och övrig personal i att utveckla utbildningens innehåll, ta initiativ till nya utbildningar för att tillgodose förändrade samhällsbehov, rikta in forskningen mot nya områden, bl. a. genom samverkan mellan skilda discipliner. Dels undviks med den decentraliserade beslutsmodellen en rad ställningstaganden från regering och riksdag i detaljfrågor, i vilka det med nödvändighet är svårt för att inte säga omöjligt att inom regeringsoch utskottskanslier ha tillräckliga kunskaper på hela det mångskiftande område högskolan utgör. måste också konstateras att en förutsättning för att en decentraliserad beslutsordning skall fungera är att regering och riksdag förmår ange tydliga mål för och övergripande prioriteringar inom verksamheten samt också följer upp de resultat den avkastar. En annan grundläggande förutsättning är att de ekonomiska ramarna för verksamheten anges över en följd av år och inte endast årsvis. Inte minst viktigt är detta i ett läge där resurserna för området kan förutses minska under t. ex. en femårsperiod. En ständig osäkerhet om resurserna kommer att öka eller minska nästa budgetår skapar inte den grund på lokal nivå för planering och utveckling av högskolan som fordras för att motivera engagemang av personalen i detta arbete. I stället ödas energin på att om möjligt söka behålla det som redan finns i oförändrat skick, och om möjligt få något litet tillskott av resurser för en eventuellt ny verksamhet. Detta leder enligt vår mening till ett mindre tillfredsställande utnyttjande av de samlade resurserna. När den ekonomiska situationen nu kräver att besparingar och effektiviseringar görs inom högskolan, måste detta således ske i sådana former att den decentraliserade beslutsordningen stärks och framför allt inte försvagas. Vi anser att detta är möjligt genom att regering och riksdag anger hur mycket som bör sparas inom högskolan under t. ex. en femårsperiod. Denna summa kan fördelas per högskoleenhet med begäran att enheterna redovisas i sin anslagsframställning för det första budgetåret hur besparingen skall genomföras . Tillsammans med ett sådant direktiv bör också anges vilka krav på verksamheten som regeringen och har, t. ex. att utbildningskapaciteten för vissa utbildningar bör förändras på visst sätt, att de av regering och riksdag gjorda övergripande forskningsprioriteringarna skall följas, att besparingarna inte skall tas ut i generella sänkningar av kostnaden per utbildningsplats etc. Om utöver en sådan ram skulle fordras mera drastiska åtgärder såsom nedläggning av en hel fakultet eller en högskoleenhet, något som man rimligen inte kan förutsätta att högskoleenheterna själva förmår föreslå, bör dessa anges med att budgetramarna för perioden fastställs. Genom att lägga fast en planering av detta slag och att också sedan följa den skapas förutsättningar för att engagera högskolans personal i ett arbete med att göra interna prioriteringar, något som i alltför ringa omfattning skett . Den nuvarande osäkerheten om och när en större besparing drabbar en viss högskoleenhet, om huvudförslaget kommer att tillämpas på både grundläggande utbildning och forskning etc., leder till defaitism och inaktivitet. Vi går över till att behandla regeringens förslag om nedläggning av förskollärar- och fritidspedagogutbildningarna vid i . Vi kan instämma i regeringens förslag så till vida, att vi anser att det bör vara möjligt att göra en besparing inom sektorn för undervisningsyrken vid i av den omfattning som föreslås, ca 12 milj. kr., och att förskollärar- och fritidspedagogutbildningarna har en sådan omfattning totalt i landet att de på grund av arbetsmarknadsskäl bör ges lägre planeringstal. Det innebär att dessa utbildningar bör skäras ned även i , men vi anser inte att de bör läggas ned helt. Skälen härtill är följande. En förbättrad barnomsorg är en central del i det program socialdemokraterna gick till val på. Ett viktigt medel är härvid att engagera bl. a. beteendevetenskaplig, humanistisk och medicinsk forskning för att i samverkan med barnomsorgsutbildningarna förbättra våra kunskaper om barns beteenden och behov i olika miljöer och situationer. bör en sådan samverkan kunna leda fram till att barnomsorgsutbildningarna får en forskningsöverbyggnad och därmed en mera bestående garanti för ett fortlöpande flöde av kunskaper och idéer mellan utbildningen och forskningen inom området. Vi vill här erinra om vad chefen för anfört om behovet av forskning inom området i den proposition om social forskning som regeringen lagt fram för . i pågår ett arbete med att integrera förskollärar- och fritidspedagogutbildningarna med syfte att åstadkomma en mera sammanhållen kunskapssyn rörande barnomsorgen hos de blivande förskollärarna och fritidspedagogerna. Detta bör kunna leda till en bättre och smidigare samverkan mellan dessa yrkesgrupper i den dagliga verksamheten inom barnomsorgen. Arbetet med integrationen av de båda utbildningarna är långt framskridet. pågår utformningen av ett forskningsprogram om barnkunskap, i vilket samverkar barnomsorgsutbildningarna vid samtliga högskoleenheter i regionen, samt humanistiska, samhällsvetenskapliga och medicinska fakulteterna vid . Programmet syftar till att verka för och samordna tvärvetenskaplig forskning om barn och deras villkor och att verka för forskningsanknytning av lärår- och barnomsorgsutbildningarna. Det är här mot den här angivna bakgrunden som vi anser det synnerligen angeläget att barnomsorgsutbildningarna får leva kvar vid om än med minskad omfattning. är den enda enheten i regionen med omfattande forskningsverksamhet av relevans för vidgade kunskaper om barnomsorgen. Om förskollärar- och fritidspedagogutbildningarna helt läggs ned vid leder detta ofelbart till ett allvarligt avbräck för den forskning inom området som håller på att ta form. Det kommer också att försvåra forskningsanknytningen av de berörda utbildningarna. De negativa effekterna drabbar således inte endast utan också de övriga samverkande högskoleenheterna inom regionen. Det torde ostridigt vara så att det är betydligt svårare och dyrbarare att åstadkomma forskningsanknytning av utbildning om inte utbildningen i fråga finns till någon del inom den enhet som också har den relevanta forskningen. I propositionen anger föredraganden som ett skäl till nedläggning av utbildningarna i att klasslärarutbildning saknas vid . För att motverka de problem som uppstår vid barns övergång från förskola till skola fordras bl. a. en samverkan mellan klasslärarutbildning och ifrågavarande utbildningar. Vi kan inte annat än beklaga att klasslärarutbildningen i lades ned . kan vi konstatera att förskollärar- och fritidspedagogutbildning bedrivs på ett antal andra orter som också saknar klasslärarutbildning. Vi ifrågasätter inte dessa orters behov av utbildningen men anser med hänvisning till vad vi anfört att det skäl föredraganden förebär för sitt förslag inte är tillräckligt. Det förhållandet att saknar klasslärarutbildning kan ju knappast vara ett argument för att också försvåra regionens och arbete med att driva fram forskning kring barnkunskap och att åstadkomma forskningsanknytning av barnomsorgsutbildningarna. Vi har erfarit att det inom i har utarbetats ett alternativ till besparingen inom dess del av sektorn för undervisningsyrken som ger en lika stor besparing som den regeringen föreslår. Det innebär i huvudsak att förskollärarutbildningen dras ned från 174 antagningsplatser till 60 och fritidspedagogutbildningen från 90 till 60, dvs. en minskning av kapaciteten med sammanlagt 144 antagningsplatser. Vidare föreslås att det praktiskt pedagogiska året för de studerande som följt studieordning läggs ned /85 i stället /86 samt att hushållslärarlinjen på grund av arbetsmarknadsskäl minskas med 12 antagningsplatser, dvs. från 48 till 36. Slutligen föreslås också att den linjeanknutna påbyggnadskursen i anatomi och fysiologi för vårdlärare vilken haft en dålig efterfrågan läggs ned. Vi anser att de av föreslagna åtgärderna, som också leder till en rationalisering av verksamheten inom sektorn, bör väljas framför regeringens förslag. Därav följer också att färre av de anställda riskerar att bli friställda. Vi är medvetna om att en del av förslaget en tidigare nedläggning av den praktisk-pedagogiska kursen är förutsatt endast är en ettårig besparing. bör därför få i uppdrag att i sin anslagsframställning för /86 redovisa motsvarande besparing . Vi är också medvetna om att förslag leder till en mindre neddragning av kapaciteten inom barnomsorgsutbildningarna än regeringen anser nu bör göras. Enligt vår uppfattning bör regeringens bedömning kunna tillgodoses genom en motsvarande neddragning vid i , vars samlade antagningskapacitet inom området är 1 054 platser exkl. utbildningen på . Genom ett sådant förfarande skulle den samlade besparingen för högskolan dessutom bli större än vad regeringen föreslagit. Under hänvisning till det som anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av fritids- och förskollärarutbildningen i , 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande alternativa besparingar vid . () ()