mot · G702288 · 1983-12-19 00:00:00 — m. fl. En reformering av efterlevandepensioneringen m. m. 1983/ 84:73) I proposition 1983/84:73 föreslås att nuvarande änkepension avskaffas. Ett tidsbegränsat omställningsbidrag som utges till såväl män som kvinnor införs i stället. Utöver detta generella bidrag föreslås att förlängt omställningsbidrag skall utgå till efterlevande med barn . Till efterlevande som har nedsatt möjlighet att försörja sig med lämpligt förvärvsarbete skall vidare ett s. k. försörjningsbidrag kunna utgå när rätten till omställningsbidrag upphör. I propositionen föreslås också att barnpensionerna generellt förstärks dels genom att folkpensionens garantinivå höjs, dels genom att de procenttal som gäller för beräkningen av ATP-pensionen till barn höjs. I princip motsvarande regelsystem föreslås för arbetsskadeförsäkringen. Vidare föreslås att hustrutillägget avskaffas. De motiv som framförs i propositionen för de föreslagna förändringarna bygger på att pensionssystemets nuvarande efterlevandeförmåner inte är anpassade till de stödbehov som följer med nutidens samhällsförhållanden och familjemönster. Den allmänna samhällsutvecklingen och kravet på jämställdhet mellan könen i pensionshänseende har föranlett önskemål om en reformerad efterlevandepensionering. har framfört sådana önskemål. Det är emellertid ytterst angeläget att en reformering av sådant slag genomförs med stor varsamhet. Vi vill påminna om att ATP-poäng för vård av barn införts först av trepartiregeringen. kan inte medverka till att försörjningstryggheten för en utsatt grupp försämras. Det skulle bli följden av regeringsförslaget. Som bakgrund till propositionen finns ett betänkande från pensionskommittén, SOU 1981:61-62, Familjepension. Förslagen i propositionen överensstämmer endast delvis med förslagen från pensionskommittén. I väsentliga hänseenden skiljer de sig åt. Dessa skillnader är enligt uppfattning av stor betydelse och innebär att vi inte kan godta propositionens förslag. betonade mycket starkt att en förutsättning för att förslagen skulle kunna genomföras var att situationen på arbetsmarknaden och inom familjelivet i stort sett var densamma för kvinnor som för män. Utvecklingen har därvidlag gått framåt. Men vi har ännu inte uppnått ett läge när alla kvinnor kan försörja sig på eget förvärvsarbete. 1 1983/84. förklaringar till detta - främst arbetsmarknadsskäl och bristen på godtagbar barntillsyn. Arbetsmarknadssituationen uppvisar fortfarande stora skillnader mellan män och kvinnor. av alla kvinnor i förvärvsaktiv ålder förvärvsarbetar utanför hemmet och nära hälften av dessa - - arbetar deltid. av de deltidsarbetande arbetar mindre än . Förvärvsfrekvensen för män är och av dessa arbetar heltid. En annan faktor av betydelse är att kvinnor ofta återfinns i låglöneyrken och dessutom har en mycket mera begränsad arbetsmarknad till sitt förfogande. Därtill kommer att kvinnor i stor utsträckning gjort avbrott i förvärvsarbetet, t. ex. för att vårda barn. Detta betyder inte bara ett bortfall av inkomster under själva ledigheten utan också ett inkomstbortfall under hela den återstående förvärvstiden. Det finns undersökningar som tyder på att varje års frånvaro medför lägre inkomst under resten av livet. Denna kvinnornas sämre ställning på arbetsmarknaden påverkar också deras pensionsförhållanden. utgjorde den genomsnittliga pensionspoängen för kvinnor 2,67 medan den för män uppgick till 4,08. Det pensionsskydd som kvinnorna har kunnat bygga upp är alltså väsentligt sämre än männens. Den genomsnittliga ATP-poängen när den är som högst vid ungefär är för männen 3,5 och för kvinnorna 1,0. Om man endast räknar med de förvärvsarbetande kvinnorna så blir poängen ändå inte högre än 1,5, dvs. mindre än hälften av männens. Kvinnornas pensionsskydd på grund av eget förvärvsarbete är således sammantaget väsentligt lägre än männens. (Detta gäller i och för sig både ogifta och gifta kvinnor.) Den förutsättning på vilken pensionskommittén grundade sina förslag är således inte uppfylld. Kommittén tog själv hänsyn till detta förhållande genom att inte föreslå någon viss ikraftträdandetidpunkt. Kommitténs betänkande innehåller visserligen i lagförslagen ett årtal, , men detta sägs enbart vara till för att ge konkretion åt lagförslagens olika innebörd. Kommittén avstår från att lägga fram något konkret förslag om de nya reglerna för familjepension skall börja tillämpas. (SOU 1981:62 s. Kommittén motiverar detta på följande sätt: Det nya regelsystemet skall enligt förslaget avse enbart de generationer kvinnor som vuxit upp under den samhällsstruktur och med de familjemönster som utgör grund för kommittén att lägga fram förslag om en genomgripande familjepensionsreform. (SOU 1981:62 s. Enligt uppfattning har regeringen inte tagit tillräcklig hänsyn till dessa fakta i propositionen. Man har utgått från en riktig målsättning för jämställdheten mellan könen på arbetsmarknaden men inte tagit tillräcklig hänsyn till att dessa mål faktiskt inte är uppfyllda f. n. Om situationen vore den som kommittén ställer upp som en förutsättning för sina förslag, skulle invändningar avsevärt minska. Varje vuxen person skulle då kunna ses som en självständig individ med rätt och skyldighet att svara för sin egenförsörjning. Vi instämmer alltså i att stora delar av de uppsatta målen är önskvärda. Eftersom vi emellertid har lång väg dit måste förändringar av försäkringsskyddet genomföras på sådant sätt att berörda människor ges tid att anpassa sig till nya villkor. Vi anser självfallet inte att en socialförsäkringsförmån som bygger på tanken att kvinnan är ekonomiskt beroende och försörjd av mannen är förenlig med principen att makarna skall kunna leva som ekonomiskt oberoende och självständiga individer. Vi har också i motioner och konkreta förslag medverkade i regeringsställning drivit arbetet på förändringar i samhället för ökad jämställdhet mellan män och kvinnor. Vi anser inte heller att det är rimligt att påstå att rätten till ett försäkringsskydd strider mot strävandena till jämställdhet mellan män och kvinnor. Det kan aldrig vara så att självständiga familjers önskemål att tillförsäkra familjen en viss standard efter ett dödsfall betraktas som stridande mot samhällets strävan mot ökad jämställdhet. Det genomgående temat för förslagen i propositionen är att en försäkring, som grundar rätt till viss ekonomisk ersättning när vissa kriterier är uppfyllda, ersätts med en form av socialbidrag samt med samhällets åtgärder inom arbetsmarknadspolitik, utbildningspolitik och barnomsorgspolitik. Om förslagen genomförs är det tveksamt om den nya ordningen verkligen skall kallas för efterlevandepensionering. Det handlar snarare om vissa principer för utbetalning av socialbidrag till person som blivit änka/änkling. Grundsynen i propositionen är inte att man skall kunna försäkra sig för en sådan situation. Man skall vara överlämnad till samhällets bedömning av vad som är en lämplig försörjningsform efter inträffat dödsfall i familjen. För de flesta familjer torde det vara ett intresse att skaffa sig ett försäkringsskydd som innebär att familjen under viss överskådlig tid är tillförsäkrad en ekonomisk standard, oavsett vad som händer med familjens inkomsttagare. Det borde ligga i flertalets intresse att skydda sig mot svårartade ekonomiska effekter av ett dödsfall i familjen. Ett fullständigt beroende av samhällsorganens beslut är därvid inte tillfredsställande. Det bör vara möjligt att förutse vilken ekonomisk standard som familjen kommer att ha vid makes/makas bortgång. En huvudinvändning mot de framlagda förslagen är således att grundsynen alltför mycket andas socialhjälp och alltför litet försäkringsmässig ersättning. Det är otvivelaktigt så att två förvärvsarbetande makar tillsammans torde ha en högre ekonomisk standard genom sitt gemensamma hushåll än vad två personer med motsvarande inkomster som lever i var sitt ensamhushåll når upp till. Det är rimligt att familjehushållet har möjlighet att försäkra sig om den merstandard som kvarlevande make uppnådde genom sitt samboende med den avlidne. Det kan självfallet diskuteras huruvida samhället skall svara för denna kostnad genom en obligatorisk socialförsäkring eller om man bör på andra sätt, t. ex. genom avdragsrätt i beskattningen, underlätta för familjer att försäkra sig mot ekonomisk standardförsämring vid den ena makens bortgång. Med en liberal samhällsuppfattning med dess mycket starka krav på rättssäkerhet för den enskilda individen och integritet gentemot statsmakten och gentemot samhällets skilda organ är det inte rimligt att betrakta samhällets skydd vid för familjen stora omvälvande händelser som ett dödsfall som ett socialbidrag. Visserligen efter i lagen angivna kriterier, men ändå efter prövning av det allmänna. Framför allt möjligheten att förutse ekonomiska effekter för familjen anser vi vara mycket viktig. F. n. torde det vara så att ett stort antal familjer har inrättat sina levnadsförhållanden med utgångspunkt i existerande lagregler. Det innebär således att de har räknat med att en änkepension existerar. Socialförsäkringsavgifter för denna pension har också betalats in av den make som förvärvsarbetar. En ändrad lagstiftning som innebär att denna pension slopas kan därigenom helt kullkasta de grunder på vilka hushållet har byggt sin arbetsfördelning. Vi anser därför att de övergångsregler som krävs för att en sådan ny lagstiftning skall kunna införas måste göras avsevärt mycket mer generösa än vad som föreslagits i propositionen. föreslog i sitt betänkande att de nya reglerna inte skulle gälla för kvinnor som vid ikraftträdandet var . Propositionen har skärpt denna regel så att de nya reglerna skall gälla alla som är . Även gränsen är restriktivt tilltagen. Skäl kan anföras för att nya regler enbart skall gälla dem som påbörjar sitt förvärvsaktiva liv efter det att förändringarna har trätt i kraft. Först i en sådan situation föreligger fullständig förutsebarhet. Mot detta kan emellertid anföras administrativa problem genom att då två olika system kommer att gälla parallellt . De som berörs av nya villkor bör dock ha tillräckligt många förvärvsaktiva år framför sig för att göra det möjligt att bygga upp ett eget försäkringsskydd. De i propositionen föreslagna övergångsreglerna är enligt vår uppfattning helt otillräckliga. Om statsmakterna på grund av ändrade ekonomiska förhållanden i samhället i stort finner sig inte kunna fullgöra de försäkringsåtaganden som man tagit på sig, anser vi att övergångstiden måste ges en sådan omfattning att alla familjer har möjlighet att fylla ut det bortfallna försäkringsskyddet med privata försäkringar. En kompletterande försäkring bör alltså kunna tas av alla familjer som drabbas av förändringen till en rimlig premiekostnad. Det är denna grundsyn som enligt vår uppfattning måste vara normgivande för bestämningen av övergångstidens längd. Eventuellt kan det vara rimligt att samhället särskilt stimulerar tecknandet av enskilda försäkringar genom ett särskilt avdrag för pensionsförsäkringar. Vi vill i detta sammanhang peka på vad sagt i sitt remissvar över pensionskommitténs betänkande: Det kan enligt mening starkt ifrågasättas om man för denna grupp /varvid avses hushåll där ena parten av särskilda skäl valt att vara hemarbetande/ bör införa ett system som gör deras försörjning beroende av en i sista hand administrativ, skönsmässig prövning av deras intresse för respektive förmåga till förvärvsarbete på den öppna arbetsmarknaden. avslutar sitt yttrande med följande: finner det dock i hög grad tveksamt om man bör införa ett socialförsäkringssystem som delvis bygger på att arbetsförmedlingen åläggs kontrolluppgifter gentemot personer som inte spontant söker dess tjänster och inte ens känner sig ha en naturlig anknytning till arbetsmarknaden. Styrelsen kan således inte tillstyrka en sådan ordning. skriver i sitt yttrande över pensionskommitténs betänkande: Ett genomförande innebär vidare att de föreslagna begränsningarna i trygghetssystemet kommer att gälla för kvinnor vars ställning på arbetsmarknaden bestämts av ställningstaganden som de gjort före lagens ikraftträdande och som kan ha haft nuvarande familjepensionsskydd som förutsättning. Det moment av tillbakaverkande kraft som finns i förslaget bör mildras och en successiv övergång till ett nytt system sökas. I stället för att ta fasta på detta har regeringen skärpt övergångsbestämmelserna. Detta finner vi helt oaccepetabelt. Sammanfattningsvis anser vi således att ett förändrat familjemönster som innebär att män och kvinnor på lika villkor deltar i förvärvslivet och omvårdnaden av hemmet måste leda till att nuvarande änkepensionssystem avvecklas. Denna situation har emellertid ännu inte uppnåtts. I samband med en sådan framtida förändring måste övergångsreglerna göras generösa. Framför allt måste de utformas så att enskilda hushåll ges möjlighet att till rimliga premiekostnader ersätta samhällets slopade änkepension med ett eget försäkringsskydd. I några avseenden godtar vi förslagen i propositionen. Det gäller adoptivbarns och utländska barns pensionsrätt. Mot bakgrund av vad som ovan anförts hemställer vi 1. att bifaller förslaget om ökad pension för adoptivbarn vid eventuellt dödsfall av blivande adoptivföräldrar före adoptionens genomförande, 2. att bifaller förslaget om kortare kvalifikationstid för utländska barns rätt till barnpension, 3. att i övrigt avslår proposition 1983/84:73, 4. att begär att regeringen återkommer med ett nytt förslag enligt de riktlinjer som redovisats i motionen. () () () () minab/gotab 1983 77440