mot · G6021632 · 1983-01-24 00:00:00 — 1982/83 1632-1635 Motion 1982/83:1632 m. fl. Det grundläggande bostadspolitiska målet är att alla människor skall ha tillgång till en sund, rymlig, välplanerad och ändamålsenligt utrustad bostad till rimligt pris. För att uppnå detta har satsats stora resurser, och vi har ett lägenhetsbestånd på över 3 700 000 lägenheter. Detta medför att behovet av nybyggande minskat och kommer att ligga lägre än under det s. k. miljonprogrammets tid. Vår stora tillgång på bostäder innebär att reparationer samt om- och tillbyggnader kommer att bli en allt viktigare del av byggnadsinvesteringarna. och första delen av fördes en bostadspolitik som främst satsade på att bygga nya lägenheter. De områdesmiljömässiga kraven i vid bemärkelse kom i andra hand. Detta har medfört att vi på många ställen har bostadsområden som människor inte efterfrågar och där stora insatser måste göras för att förbättra miljön. Efterkrigstiden präglades också av en stor befolkningsomflyttning. De nya samhällena planerades ofta med stark uppdelning mellan bostäder och arbetsplatser. Även serviceverksamheter av olika slag koncentrerades starkt. Ett viktigt önskemål är därför att tillföra dessa ensidiga områden mer av service- och arbetsmöjligheter. Låneregler och lånemöjligheter bör utformas så att bostadsbeståndet hålls i gott skick. De bör inte stimulera till att låta underhållet eftersättas för att sedan få förmånligare lån och bidrag för att genomföra genomgripande ombyggnader. Genom de kraftiga kostnadsstegringarna för uppvärmning men även för andra driftkostnader har kostnaderna för boendet ökat. Viktiga insatser för att bromsa kostnadsökningarna är därför det program för energibesparande åtgärder som startade genom proposition 1977/78:76. Det är viktigt att dessa insatser fullföljs och att energisparandet ges hög aktualitet så att intresset för att genomföra åtgärder hålls på hög nivå. Ett annat sätt att minska kostnadsstegringarna i boendet är att ge de boende större möjligheter att ta ansvar för bostäder och omgivning genom ett ökat inflytande över driftkostnaderna. Olika former av inflytande kan komma i fråga. Ett är att låta hyresgästerna överta fastigheter och bilda bostadsrättsföreningar. När det gäller fastigheter som går i marknaden har lagstiftning införts som ger denna möjlighet. Vi menar att även kommuner 1 1982/83. nas bostadsföretag måste vara öppna för att ge hyresgäster denna möjlighet. En annan form - även här är det de allmännyttiga företagen som är mest lämpade - är att hyresgästerna, utöver sina egna hyresavtal med fastighetsägaren, i en förenings regi har hand om driften av fastigheten och omgivningen och därmed får reducerade bostadskostnader. Decentralisering inom administrationen av bostadslåneverksamheten har påbörjats . Här bör vi gå vidare med att överföra även beslut om bostadslån till kommunerna och ekonomiskt kompensera dessa för det ökade arbetet. Förenkling av bostadslåneregler är också viktigt att genomföra. Viss ökad egen insats bör vara normalt för att bl. a. åstadkomma en bromsning av kostnaderna i ny- och ombyggnad. Kostnaderna för staten har ökat kraftigt senare år på grund av kostnadsstegringama på kapitalsidan framför allt genom ett högt ränteläge. Den nu förda ekonomiska politiken med ett stigande budgetunderskott minskar möjligheterna för en kraftig sänkning av räntorna. Driftkostnadsökningarna har gjort att det inte funnits utrymme för att i tillräcklig grad öka de boendes del av kapitalkostnaderna. Reformering av bostadsfinansieringen är därför mycket viktig även ur statsfinansiell synpunkt. Förutsättningarna för bostadspolitiken är självfallet beroende av samhällsekonomin i stort. har därför ansett det nödvändigt att en samlad översyn av bostadspolitiken kommer till stånd. Genom att regeringen nu tillsatt en särskild kommitté (Bo 1982:2) har detta tillgodosetts och en rad av de problem vi påtalat kommer att bli föremål för utredning. Vi kommer därför att i denna motion dels ta upp vissa av de förslag som regeringen framlagt i proposition 1982/83:100, bil. 13, dels en rad förslag som vi anser vara angelägna inom bostadspolitiken. En del hör naturligen hemma i den ovannämnda utredningen, en del bör kunna bli föremål för ställningstagande vid innevarande . Tillfälliga stimulanser till byggandet Under höstriksdagen beslutades (CU 1982/83:8, rskr 1982/83:112) om stimulansbidrag för ny- och ombyggnad i form av hyresrabatter och skydd mot hyresförluster under en övergångstid vad gäller de nybyggda lägenheterna. yrkade avslag på dessa stimulanser med motiveringen att redan nuvarande låneregler är tillräckligt förmånliga för att åstadkomma erforderligt byggande samt att de endast skulle kunna användas i orter där det redan fanns en efterfrågan på bostäder med nuvarande villkor. Kostnaderna för statsverket är inte möjligt att exakt ange men har beräknats för nästa budgetår till ca 100 milj. kr. Vi föreslår att systemet med hyresrabatter och hyresförlustgarantier upphör från . Åtgärder för de värst drabbade företagen Den socialdemokratiska regeringen har föreslagit att särskilda insatser skall genomföras till stöd för de bostadsföretag, som drabbats värst av tomma lägenheter bl. a. på grund av att miljö och service inte är bra i vissa 1960-talsområden. har med hänvisning till det statsfinansiella läget yrkat avslag på detta och anfört att dessa kostnader måste tas av kommunerna. Dessa har i sin tur möjlighet - om regeringen så finner vara befogat - att få ersättning för speciellt stora kostnader i det extra skatteutjämningsbidraget. Tomma lägenheter eller tomma hus är naturligtvis ett stort ekonomiskt problem och också deprimerande för omgivningen. Företagen försöker nu att minska kostnaderna genom att tömma vissa hus för att lägga dem i malpåse till dess att efterfrågan ändrats. diskuteras också att rivning är den enda lösningen. Eftersom det ju är en oerhörd kapitalförstöring att riva ned ganska nyuppförda fastigheter borde det i vissa kommuner vara möjligt att finna andra metoder. En är naturligtvis att bygga om till annan verksamhet. Vi vill dessutom föreslå att man gör försök med att avyttra hus i första hand till bostadsrättsförening som bildas för en fastighet. Staten måste avskriva sitt bostadslån och eventuella hyresförlustlån. Även kommunen måste avskriva eventuella lån som lämnats med säkerhet i fastigheter. Om detta inte är tillräckligt måste även bottenlånet delvis kunna avskrivas. De nya fastighetsägarna - helst då en bostadsrättsförening - bör ges möjlighet att planera eventuella om- och tillbyggnader för att få efterfrågad utformning och för detta få möjlighet att uppta bostadslån i vanlig ordning. Förfarandet skulle kunna jämföras med ett ackord eftersom det bara är att konstatera att samhället gjort en felbedömning och därför som andra kreditgivare måste räkna med att förlora utlånat kapital. Köpeskillingskontroll m. m. föreslår i sin anslagsframställning att nuvarande regler angående kontroll av köpeskillingen vid överlåtelse av statsbelånat småhus upphäves. Styrelsen anför en rad väsentliga argument mot prövningen och anser det vara mycket svårt att ge en rättvis tillämpning. Styrelsen föreslår vidare att produktionskostnadsprövning vid belåning av styckebyggda småhus skall upphävas. Styrelsen anser att prövningen sådan den nu gäller inte har något värde. Bostadsministern motsätter sig styrelsens förslag. För vår del vill vi framhålla det angelägna i att bostadsmyndigheterna får ägna sig åt angelägna uppgifter och att det är viktigt att mindre betydelsefulla uppgifter tas bort. Detta i alla synnerhet som det gäller att se till möjligheten att minska kravet på nya tjänster. 1* 1982/83. Vi förslår således att såväl köpeskillingskontrollen vid överlåtelsen av statsbelånade småhus som produktionskostnadskontrollen av styckebyggda småhus upphör fr. o. m. . framhåller angelägenheten av att förenklingar vidtas inom lånevillkoren och vid beräkning av låneunderlag m. m. har lagt fram ett antal förslag, som emellertid bostadsministern nu inte anser sig kunna ta ställning till. Trots angelägenheten av att förenkla lånereglerna menar vi också att det nu skulle vara mindre välbetänkt att ändra lånevillkoren på grund av att den uppgift den nya bostadskommittén har beträffande finansieringssystem kan medföra sådana förändringar att en rad av de nuvarande skilda reglerna helt naturligt kan komma att ha visat sin funktion. Kommunalt ansvar för fördjupat statligt bostadslån Regeringen föreslår att det kommunala borgensansvaret utökas att avse även den fördjupade delen av bostadslån. Vi anser det felaktigt att nu utöka kommunernas ansvar för dessa lån. Motiveringen att detta behövs på grund av ökade risker är inte bärande. Beskrivning av långivningens risker måste då utvidgas att avse de svårigheter som redan funnits i form av tomma lägenheter och hus som går med stora förluster. Frågan kommer att behandlas av den nya bostadskommittén. Vi föreslår att regeringens förslag avslås. Produktionskostnadsbelåning har införts för att få belåningsmöjligheterna att bättre stämma överens med byggnadskostnaderna. Det har också kunnat få den effekten att kostnaderna ytterligare drivits i höjden eftersom finansieringsmöjligheterna förbättrats. Vi anser principen med en till verkliga kostnaden anpassad belåning riktig men det bör finnas vissa spärrar. En sådan skulle kunna vara att, efter det att det låneberättigade beloppet framräknats, lån utgår upptill denna gräns men att räntebidrag utgår på ett belopp som är något lägre, t. ex. på av lånebeloppet eller t. ex. att räntebidrag utgår enligt låneunderlagsberäkningen men inte på den del som lånet ökats på grund av produktionskostnadsbelåningen. Enskilda hyresfastighetsägare och allmännyttiga bostadsföretag har skilda lånemöjligheter. Eftersträvar man en stimulerande konkurrens inom planering, byggande och förvaltning av bostäder bör finansieringsvillkoren vara mer lika än . För de årliga kostnaderna betyder - med högt ränteläge - den garanterade räntan mest. Lånebestämmelserna borde därför ändras så att räntebidrag utgår enligt samma underlag oavsett ägarkategori. Däremot bör privata fastighetsägare svara för viss del av kapitalbehovet och en större andel än . Vi föreslår att en den 95-procentiga lånemöjligheten reduceras till . För småhus har införts en ytgräns när det gäller rätt till bostadslån. Vi anser det viktigt att begränsning sker av storleken på småhusen med tanke på kostnader och energiförbrukning. Däremot kan en exakt gräns vålla vissa svårigheter. Det kan finnas olika skäl för att bygga ett hus större än enligt normerna. Dit hör möjlighet för mer än en generation att bo i huset, anpassningen till redan befintlig bebyggelse när man bygger på strötomter i ett samhället, möjligheten till arbetsrum av skilda slag i bostaden, familjestorlek m. m. Vi föreslår därför att lånesystemet inte skall styra detta utan att bostadslån begränsas till viss storlek, t. ex. den nu gällande. Uppförs ett större hus får den enskilde själv svara för finansieringen och utan räntebidrag för den del som överstiger bostadslånet. Kritik mot den typ av ombyggnad som sker av äldre bostadshus är ofta att ägaren låter huset gå ned i skick så att det blir möjligt att kunna motivera en större ombyggnad för att därmed få förutsättningar för statligt bostadslån. Dessa är ju f. n. - jämfört med upplåning på kapitalmarknaden eller insats av egna medel - mycket billiga. För hyresgästerna är detta ofta ofördelaktigt eftersom reparationen pressar upp hyran medan hyresgästen hellre velat se ett fortlöpande bra underhåll av lägenheten. Detta är ett argument utöver alla andra för att vårt nuvarande räntebidragssystem snedvrider och styr fastighetsskötseln på ett felaktigt sätt. Lånesystemet bör därför inte ge utrymme för denna typ av planering av bostadsunderhållet. En lösning skulle kunna vara att ge lånemöjligheter även när det är fråga om en varsam upprustning som i mycket är att jämföra med fortlöpande underhåll. Ett annat alternativ är att öka anspråket på hur genomgripande ombyggnader måste vara för att medge statligt subventionerade lån för ombyggnad. Vi anser det viktigt att lånebestämmelserna inte tvingar fram onödigt omfattande ombyggnader som starkt driver upp hyrorna. Finansieringssystemets utformning styr detta, och därför är vi angelägna att systemet inte skall innehålla så mycket av generell subvention som det nuvarande systemet medför. Räntebidraget bör därför ersättas av ett annat system. Kravet på detta måste vara att det medger en riktig fördelning av räntor och amorteringar. Som vi redan framhållit är det angeläget att kunna minska blanketthantering och andra administrativa kostnader och åstadkomma ett rationellt system för bostadsbyggandets finansiering. Nuvarande uppdelning i bottenlån och statliga lån bör kunna sammanföras till ett lån. Det naturliga är då att utöka bostadsinstitutens utlåning till att omfatta även den del som är ett särskilt statligt lån. När det gäller mindre lån - t. ex. för ombyggnader, energiåtgärder och handikappanpassning - bör lånen kunna lämnas av resp. bank på orten och i så fall beloppet utgöra en del av bankens ansvar för den prioriterade bostadsfinansieringen. Statens ansvar förändras inte genom detta - endast formen ändras från att lämna ut ett lån till att teckna borgen eller utfärda garanti för motsvarande belopp. Genom att statens budget inte skiljer mellan drift- och kapitalutgifter uppkommer i 1983/budget ett minskat budgetunderskott på . Avveckling av mindre stadiga lån har per ca 1 miljon lån på tillsammans . Tyvärr saknas statistiska uppgifter om hur många lån som är under t. ex. . En mycket preliminär bedömning från anger att ca 160 000 lån är . Det är av intresse att kunna minska den statliga låneförvaltningen. Dels är låneförvaltningen en omfattande del av bostadsaministrationens arbete, dels har beslutat att vissa typer av äldre lån skall ändras, vilket medför extra arbete. Staten har av dessa skäl motiv för att försöka få låntagarna att lösa in smålån, t. ex. de . Arbetet bör i första hand inrikta sig på dessa och på de former av lån som inte längre beviljas men bör självfallet kunna gälla samtliga lån. Nyare lån finns och lån med räntebidrag har låntagarna självklart inte intresse att lösa in. Detta måste i så fall ske frivilligt - både av administrativa kostnadsskäl och på grund av förluster i ränta och på grund av skillnaden mellan kostnaden för statens upplåning jämfört med den ränta låntagaren erlägger, bör inlösen av lån förknippas med erbjudande om avskrivning av viss del av skuldbeloppet. Lånen har som regel säkerheter i bra förmånsläge. Det bör därför vara möjligt för de flesta fastighetsägare att ordna banklån i de fall likvida medel saknas. Omfattningen av hur mycket som kan beräknas inflyta till statsverket genom denna form av amorteringar är på grund av bristande statistiskt underlag svårt att ange. Det påverkas också av villkoren, men målet bör vara att nå /84. När det gäller att få fram kapital till bostadsinvesteringarnas finansiering har samhället och den enskilde sammanfallande intresse. Samhället har intresse av att mer kapital sparas till bostadssektorn och att detta kan ske till lägre räntor än vad som är fallet. Den enskilde har intresse av att det skapas former för hans sparande som kommer boendet till godo. I en annan partimotion angående ökat sparande har dragit upp riktlinjer för en ny sparpolitik. Den motionen omfattar sparandet i bank, aktier, obligationer och statspapper och föreslås berättiga till skattereduktion av sparat belopp. Sparande i obligationer hos bostadsinstituten är ur många synpunkter lika viktigt som aktiefond- och skattefondsparande. Detta ändamål bör därför komma med i de sparändamål som staten stimulerar. Formerna för det bör vara sådana att alla kategorier boende har intresse av att delta i sparandet. Lönspardelegationen - i den ändrade sammansättning som föreslås i motioner - bör därför ges direktiv att lägga fram förslag till ett skattestimulerat bostadssparande. Kommunalt övertagande av besluten inom bostadslåneverksamheten vill på olika sätt decentralisera samhällets förvaltning. Handläggningen av bostadslåneärendena bör därför flyttas från länsbostadsnämnderna till kommunerna. De flesta kommuner har en väl utbyggd förmedlingsverksamhet och är väl rustade att handlägga även besluten i bostadslåneärenden. Kommunerna utför den tekniska granskning som erfordras för byggnadslov och också den beräkning av låneunderlag m. m. som erfordras för att avge yttrande till länsbostadsnämnderna. En utflyttning även av beslutsrätten medför visst merarbete för kommunerna men dock av begränsad omfattning. Vid tidigare diskussioner om en utflyttning har merkostnaderna för kommunerna varit en broms. Kommunerna bör därför få ersättning för sitt arbete av de medel som låntagarna nu erlägger till statsverket. Utflyttningen bör ske stegvis på så sätt att grupper av ärenden överförs med början t. ex. med småhusärenden. Hyrorna sätts enligt det s. k. bruksvärdesystemet. Mot detta system har riktats kritik från skilda utgångspunkter, och har uttalat sig för en översyn av systemet. Tanken bakom systemet är att i huvudsak likvärdiga bostäder skall ha samma hyra. I strävandena att engagera de boende starkare i förvaltningen av sina bostäder ligger, utöver det värde som ansvar och inflytande över den egna situationen alltid utgör, även angelägenheten att minska kostnaderna för boendet. Framgång i dessa angelägna strävanden måste naturligtvis också innebära att skillnaderna i hyror ökar. De som tar över en större del av förvaltningen måste självklart kunna få minskad hyra. Mot bruksvärdesystemet har också anförts att det för vissa fastigheter medverkat till att driva upp hyresnivån. Ett specialproblem när det gäller hyressättning och möjlighet att behålla förhyrda lokaler är lokalhyresgästernas ställning. Reformer på detta område för att möjliggöra för mindre hantverksföretag och andra serviceinrättningar med ganska låg hyresbetalningsförmåga att vara kvar i sina lokaler har genomförts. och organisationer företrädande lokalhyresgäster har förhandlats om regler för hyresavtalen. Detta är värdefullt. Vi anser att frågan om bruksvärdesystemet och lokalhyresgästernas ställning bör bli föremål för en översyn. Arbetet bör uppdras åt den nytillsatta bostadsutredningen och ses som en fortsättning av deras arbete med finansiering, lånesystem m. m. Kommitténs förslag på dessa områden kan komma att ge lösningar även på frågor som berör hyressättning och hyresavtal. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs* 1. att beslutar att fr. o. m. upphäva bestämmelserna om tillfälliga stimulanser till bostadsbyggandet i form av hyresrabatter och hyresförlustgarantier, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om avskrivning av statens fordran för bostadslån och eventuella hyresförlustlån i fastigheter som saknar hyresgäster i samband med att dessa fastigheter överlåts till bostadsrättsföreningar, 3. att beslutar att upphäva bestämmelserna om köpeskillingskontroll vid överlåtelse av statligt belånade småhus, 4. att beslutar upphäva bestämmelserna om produktionskostnadsprövning av styckebyggda småhus, 5. att beslutar avslå regeringens förslag om utökat kommunalt borgensansvar för fördjupade bostadslån, 6. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna att bostadskommittén i sitt arbete bör beakta vad som i motionen anförts om ändringar i lånesystem, behovet av att medge en varsam upprustning, finansiering av bostadslån och ett statligt garantisystem samt överförande till kommunerna av besluten i bostadslåneärenden, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om avveckling av en del av den statliga bostadslånestocken, 8. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om utredning beträffande bruksvärdesystemet och lokalhyresgästers ställning, 9. att beslutar att med avslag på regeringens förslag om tillfälliga stimulanser i form av hyresrabatter och hyresförlustgaranti under anslaget B 3 anvisa ett med 100 milj. kr. minskat anslag på 8 000 milj. kr. (t () () () () () . () * Se även motion 1982/83:1633.