mot · G6021636 · 1983-01-25 00:00:00 — m. fl. Arbetslivet är under ständig förändring, och det ställs och kommer att ställas stora krav på anpassningsförmåga om vi skall kunna bevara och förbättra vårt välstånd. Det ekonomiska läget och situationen på världsmarknaden ställer krav på strukturella förändringar inom svenskt näringsliv. Resurser måste överföras från den offentliga till den enskilda sektorn. En utveckling av och anpassning till nya tekniker och affärsområden är nödvändig. En förutsättning för att möta dessa krav och genomföra den nödvändiga anpassningen på ett sätt som gagnar såväl den enskilde som samhället i stort är att de lagar och avtal som reglerar förhållandena på arbetsmarknaden är så utformade att största möjliga flexibilitet möjliggörs. Arbetsmarknadens parter har haft en avgörande roll i uppbyggnaden av det svenska välståndet. Samarbetet dem emellan har präglats av en vilja till samförstånd och med vårt gemensamma bästa för ögonen. Också i de fall där parterna sett sig tvingade gripa till stridsåtgärder har dessa med få undantag genomförts i en form som stått i relation till syftet med striden och på ett sätt som i görligaste mån tagit hänsyn till tredje mans intressen. har blivit känt som ett land som har jämförelsevis få konflikter på arbetsmarknaden. Lagstiftaren har till visat återhållsamhet med ingripanden i förhållandena mellan parterna. Det har överlåtits åt parterna att själva genom avtal lösa frågor rörande anställningsförhållanden, inflytande etc. Parterna motsvarade detta förtroende och påtog sig det ansvar som ett sådant förtroende medför. Denna princip har varit en styrka för svenskt näringsliv och en viktig förutsättning för vårt ekonomiska framåtskridande. Organisationerna på den svenska arbetsmarknaden har numera en efter internationella förhållanden unik ställning. Den höga anslutningsgraden till de fackliga organisationerna i kombination med en centralisering av det fackliga agerandet medför att löntagarorganisationerna numera spelar en avgörande roll i samhällsutvecklingen. Denna roll har förstärkts av den omfattande lagstiftningen på arbetsrättens område och dess tillämpning. De fackliga organisationernas unika ställning understryks av den medverkan de tillerkänns i det politiska beslutsfattandet. De fackliga organisationerna har representanter i offentliga organ. De har i allmänhet representanter i offentliga utredningar och betraktas därtill som tunga remissinstanser. De är dessutom väl företrädda i de beslutande organen. Utvecklingen är på väg mot ett korporativt samhälle, där det finns risk för att den demokratiska beslutsprocessen sätts ur spel. I realiteten har de fackliga organisationerna en monopolställning. En enskild anställd har i allmänhet inga möjligheter att välja vilken facklig organisation han eller hon vill tillhöra. Genom att förse kollektivavtal med organisationsklausuler är också den enskilde i praktiken underkastad ett tvång att tillhöra en bestämd facklig organisation om han eller hon över huvud taget skall kunna få ett arbete inom avtalsområdet. På inget annat område kan det förekomma att så helt dominerande organisationer får verka utan att det ställs mycket starka krav på deras sätt att uppträda. I har de fackliga organisationerna gått fria från sådana krav. Utvecklingen visar emellertid att fackligt agerande i vissa fall har sådana konsekvenser för enskilda och företag och för samhället i stort att statsmakten kan stå passiv. 1970-talets omfattande arbetsmarknadslagstiftning har i hög grad förändrat förutsättningarna för relationerna mellan arbetsmarknadens parter. Genom införandet av medbestämmandelagen (MBL) har en väsentlig del av regleringen förts över från avtalsområdet till det lagreglerade området. Utvecklingen har visat att lagstiftningen på viktiga punkter bryter mot den samarbetsanda som var rådande. Det utvecklingsavtal som träffats på det privata avtalsområdet borde emellertid ge förutsättningar för en smidigare tillämpning av lagstiftningen. Det är viktigt att det fortsatta översyns- och utvecklingsarbetet inriktas på att förbättra samspelet mellan de olika lagarna och därmed arbetsmarknadens funktionssätt. Arbetet måste bedrivas på ett sådant sätt att byråkratisering och centralstyrning undviks. Den säkraste garantin härför är att i inflytandefrågor ta sikte på problem som rör de anställda nära och och att se till att organisatoriska lösningar får en lokal förankring. Ett oavvisligt krav är att den enskildes integritet respekteras. Reglerna måste utformas så klart och entydigt att parterna på arbetsmarknaden på förhand kan avgöra vilken rätt de har och kan bedöma konsekvenserna av sitt handlande i olika situationer. Inom den offentliga sektorn har problemen visat sig i ett ständigt ökande krångel, ökad byråkrati och ökade kostnader. Förutom detta har väsentliga principiella frågor ställts på sin spets i takt med att de fackliga organisationerna krävt inflytande och förhandlingsrätt över rent politiska beslut. Dessa frågor har inte varit möjliga att lösa trots att medbestämmandeavtal sedan ett par års tid gäller på det offentliga avtalsområdet. Detta visar att det är nödvändigt att göra förändringar i lagstiftningen. Erfarenheterna visar att det finns skäl att mjuka upp de regler i lagen om anställningsskydd och lagen om anställningsfrämjande åtgärder som gäller förtursrätt vid uppsägningar. Möjligheterna att vid neddragning och omplacering av personal bevara förutsättningarna för en effektiv och väl fungerande produktion och organisation måste i allas intresse värnas. Den lagstadgade rätten till provanställningar och anställningar vid tillfälliga arbetsanhopningar måste utformas så att hela arbetsmarknaden omfattas av lagstiftningen. Detta är en väsentlig del av de åtgärder som krävs för att minska den stora ungdomsarbetslösheten. Den avslutande översynen av ledighetslagarna bör leda till vissa inskränkningar i rätten att erhålla ledighet från anställningen. Den enskildes ställning på arbetsmarknaden i förhållande till korporationerna måste stärkas. Den negativa föreningsrätten bör inskrivas i grundlag. Regler för fackliga blockader bör inskrivas i lag. Representation för arbetstagarna vid fullgörande av förhandlings- och informationsskyldighet enligt MBL Vi ser med oro på den utveckling som ägt rum i de mindre företagen. På många små arbetsplatser representeras de anställda av en facklig ombudsman som inte har anknytning till det egna företaget. Denne har ofta begränsade möjligheter att sätta sig in i förhållandena på de enskilda arbetsplatserna och har ingen skyldighet att i förväg samråda med de anställda. Det förekommer att väsentlig information når de anställda på företaget först långt efter det att arbetsgivaren fullgjort sin lagstadgade informations- eller förhandlingsskyldighet gentemot den fackliga organisationen. Denna ordning strider mot lagens syfte att nå ett decentraliserat och smidigt beslutsfattande där de närmast berördas synpunkter utgör en viktig del av beslutsunderlaget och är inte tillfredsställande ur vare sig arbetstagarens eller arbetsgivarens synpunkt. Vi ser det som ytterst angeläget att den översyn som pågår av arbetsrättslagstiftningen och det arbetssätt som kan komma att avtalas mellan parterna leder till att lagens grundläggande syfte att ge ett ökat inflytande åt de direkt berörda på arbetsplatserna även i de små företag där inte fackklubb eller facklig förtroendeman är utsedd tillgodoses. Detta bör ges regeringen till känna. Facklig vetorätt vid entreprenadavtal De bestämmelser som finns i medbestämmandelagen om det fackliga inflytandet vid entreprenadavtal har i den praktiska tillämpningen medfört allvarliga olägenheter. Avsikten med lagstiftningen var aldrig att bestämmelserna skulle hindra seriösa entreprenörer. I verkligheten är detta vad som sker i många fall, då fackliga representanter i syfte att utöka arbetsuppgifterna på den egna arbetsplatsen hindrar anlitandet av entreprenör som skulle kunnat fullgöra uppdraget på för företaget ekonomiskt gynnsammare villkor. Allvarligare är de fall då fackliga representanter utnyttjar sin vetorätt för att utestänga företagare som av den fackliga organisationen betraktas som icke seriösa. Det förekommer att enmansföretagare regelmässigt åsätts stämpeln icke seriös. Fackliga organisationer tolkar lagstiftningen så att den ger dem rätt att utöva de kontrollfunktioner som rätteligen tillkommer skattemyndigheter och domstolar då det gäller att hålla efter den ekonomiska brottsligheten. Undanhållande av inkomster från beskattning skall givetvis beivras, vare sig det gäller enskilda eller företag. Vi kan emellertid inte acceptera att fackliga representanter på detta sätt upphöjer sig till dömande instans utanför gällande lagar och förordningar. Vi kan inte heller acceptera att fackliga representanter på detta sätt utövar etableringskontroll. Det utvecklingsavtal som träffats mellan parterna på den privata arbetsmarknaden har uppmärksammat hithörande frågor, och vi förutsätter att dessa får en tillfredsställande lösning. Skulle så inte bli fallet, måste lagstiftning övervägas. Rätten att vidta fackliga stridsåtgärder är inskriven i grundlag. om denna rätt kan begränsas genom lag, har visat återhållsamhet med hänvisning till den praxis som råder på arbetsmarknaden. Det har överlåtits åt arbetsmarknadens parter att själva genom avtal lösa uppkommande frågor på det fackliga området. Denna princip har varit en styrka för svenskt arbetsliv och en viktig förutsättning för vårt ekonomiska framåtskridande. En förutsättning för att denna politik har kunnat bedrivas så framgångsrikt är att det har rått balans mellan parterna på arbetsmarknaden i den meningen att en stridsåtgärd från den ena partens sida har kunnat mötas med motåtgärder från den andra parten. I ett avseende råder inte detta förhållande, nämligen då facklig organisation utlyser blockad mot ett företag. Det är därför ett oavvisligt krav att fackliga organisationer inte utnyttjar blockadinstrumentet på ett sätt som uppfattas som stridande mot näringsfriheten eller den enskildes fri- och rättigheter. har det visat sig att fackliga organisationer i ökande utsträckning utnyttjar blockadinstrumentet på ett sätt som uppfattas stötande för rättsmedvetandet. Blockad tillämpas ofta mot enmansföretagare som icke önskar sluta kollektivavtal eftersom han inte har några anställda. Det förekommer emellertid också att blockad tillämpas mot företag som har anställda vilka av olika skäl inte önskar ansluta sig till facklig organisation och inte heller har någon önskan att arbetsgivaren tecknar kollektivavtal. Fackliga organisationers sätt att i sådana fall genom blockad tilltvinga sig kollektivavtal måste uppfattas som stridande mot de mänskliga fri- och rättigheterna. Med rätten att vidta stridsåtgärder och lagstiftarens förtroende för parterna att själva besluta om arten och omfattningen av stridsåtgärder följer ett ansvar för att dessa står i rimlig proportion till det resultat man förväntar sig att uppnå. Vi konstaterar med beklagande att fackliga organisationer inte förmått motsvara detta ansvar. Det finns emellertid tillfällen då åtgärder i form av exempelvis blockad kan vara rimliga och motiverade. Sådana tillfällen är exempelvis då en arbetsgivare uppenbarligen åsidosätter de regler som normalt regleras genom kollektivavtal eller då en majoritet av de anställda önskar att åtgärder vidtas. Blockad mot enmansföretag bör emellertid över huvud taget icke få förekomma och beslut härom bör fattas. I övrigt bör förslag till lagfästa regler i syfte att begränsa blockader mot företag utan att därmed kränka arbetsmarknadens parters eljest grundlagsskyddade rätt att vidta fackliga stridsåtgärder föreläggas . Föreningsrätten, dvs. rätten att fritt ansluta sig till och tillhöra en förening, finns inskriven i grundlagen. Det borde vara en självklarhet att med rätten att tillhöra en förening följer rätten att slippa tillhöra en förening. Så har också föreningsrätten tolkats i ett uttalande av . I är dock rätten att stå utanför en förening ingen självklarhet. Som påvisats ovan i samband med fackliga blockader, ser sig fackliga organisationer oförhindrade att genom mycket långtgående åtgärder försöka tvinga in arbetstagare i de fackliga organisationerna. Åtgärder som kan betecknas som svartlistning av icke medlemmar förekommer också. Införandet av organisationsklausuler i kollektivavtal kan betraktas som försök att införa yrkesförbud och innebär ett otillbörligt ingrepp i den enskildes integritet och ett brott mot de mänskliga fri- och rättigheterna. För att garantera den enskildes fri- och rättigheter mot starka organisationer är det nödvändigt att inskriva den negativa föreningsrätten i grundlag. Tillämpningen av medbestämmandelagen i offentlig förvaltning Medbestämmandereformen innebar allmänt sett att de offentliganställda så långt som möjligt skall ha samma rätt till inflytande över sina anställningsoch arbetsförhållanden som de privatanställda. Hänsynen till den politiska demokratin har dock nödvändiggjort vissa begränsningar i de offentliganställdas möjligheter till medbestämmande. Avtal får sålunda inte slutas i frågor som gäller den offentliga verksamhetens mål, inriktning, omfattning och kvalitet. Detta innebär emellertid inte någon inskränkning av de offentliganställdas förhandlingsrätt som sådan. Den är tvärtom utomordentligt vidsträckt. Således har reglerna om primär förhandlingsskyldighet i 11 § MBL i praktiken medfört en så omfattande förhandlingsapparat att dessa regler kan uppfattas som en inskränkning i den politiska demokratin. 1* 1982183. Det råder stor osäkerhet om medbestämmandelagens tillämpningsområde på den offentliga sidan och därmed om förhandlingsskyldighetens omfattning i de enskilda fallen. Av denna anledning har beslutat utreda hithörande frågor som berör kommuner och landsting. Motsvarande problem gör sig emellertid gällande även på den statliga sidan. Vi vill starkt understryka att det måste göras en bestämd åtskillnad mellan utövningen av den politiska ledningen i landet och de fall då regeringen framträder i den mer begränsade rollen som arbetsgivare. Den rådande oklarheten om gränserna för förhandlingsskyldighetens omfattning har även andra aspekter än hänsynen till den politiska demokratin. Oklarheten medför risker för ineffektivitet och byråkrati genom det förhandlingssystem som är involverat i beslutsfattandet. Det utredningsarbete som begärts på den kommunala sidan bör därför kompletteras med motsvarande översyn av förhandlingsverksamheten på den statliga sidan. Turordningsreglerna i lagen om anställningsskydd (LAS) Turordningsreglerna enligt 22 § lagen om anställningsskydd (LAS) ger arbetstagare med längre anställningstid företräde framför arbetstagare med kortare anställningstid. Detta gäller både i samband med driftsinskränkningar och vid återanställningar, om driften återupptas . Avvikelse från lagens regler kan göras genom kollektivavtal. Utvecklingen visar att lagen har lett till såväl en minskad rörlighet på arbetsmarknaden som svårigheter vid driftsinskränkningar. Vid inskränkning av driften vid ett företag är det av avgörande betydelse att verksamheten eller efter en rekonstruktion kan bedrivas så att företagets konkurrenskraft inte äventyras. För att detta skall vara möjligt är det bl. a. nödvändigt att arbetsstyrkan har en för det enskilda företaget lämplig struktur. En förändrad produktion kan ofta innebära nya krav på personalens sammansättning och kompetens. En strikt tillämpning av turordningsreglerna enligt LAS skulle i många fall innebära att förutsättningarna för fortsatt drift avsevärt försämras eller omöjliggörs på grund av att företaget inte kan behålla eller nyanställa den personal som fordras för att bedriva en konkurrenskraftig verksamhet. Denna olägenhet har varit markant, då det varit fråga om stora driftsinskränkningar vid exempelvis varven och inom stålindustrin. I några fall har särskilda överenskommelser träffats mellan de berörda parterna, vilka givit företagen möjligheter att genomföra den omstrukturering av personalstyrkan som varit nödvändig för överlevnad. Härigenom har driftsinskränkningarna kunnat genomföras i former som varit skonsamma för såväl företaget som de anställda och samhället. Vid driftsinskränkningar i mindre och medelstora företag har problemen varit än mer markanta. Det har således visat sig att de turordningsregler som skall gälla enligt lagen om anställningsskydd inte medger den flexibilitet som är nödvändig vid driftsinskränkningar. Lagens turordningsregler bör därför ändras så att arbetsgivaren ges möjlighet dels att i vissa situationer få behålla arbetstagare med särskilt yrkeskunnande eller annan lämplighet, dels att upprätta särskild turordning för arbetstagare med i huvudsak jämförbara arbetsuppgifter. Med en sådan ändring i lagen blir det möjligt att behålla viktiga nyckelpersoner på arbetsplatsen och i övrigt få en sammansättning av arbetsstyrkan som kan göra det möjligt att upprätthålla produktionen. Det är uppenbart att även de anställda har ett intresse av en sådan ordning. I det nuvarande systemet är det möjligt att uppnå samma resultat men först efter överenskommelse i varje särskilt fall. Att uppnå sådana överenskommelser har visat sig svårt. Det är därför mer ändamålsenligt att lagen erbjuder ett lämpligt instrument för en smidig lösning än att de fackliga organisationerna i varje särskilt fall får ta ansvaret med de besvärliga interna påfrestningar detta medför. Inom ramen för utbildningen i eller gymnasieskolan - och med skolmyndighet som huvudman - utför vissa skolelever arbete hos företag (t. ex. anpassad studiegång och företagsförlagd utbildning). Mot bakgrund av vissa rättsfall i arbetsdomstolen, där dessa elever i utbildning betraktats som arbetstagare och givits rätt till kollektivavtalsenlig lön bör lagtexten direkt utsäga att elever i utbildning är undantagna från lagens tillämpningsområde. Det måste klarläggas att ett företag normalt inte ikläder sig arbetsgivaransvar när det under angivna förutsättningar tar emot skolelever. En ändring i lagen om anställningsskydd skulle visa lagstiftarens klara intentioner i detta avseende. Det kan även i andra arbetsrättsliga sammanhang uppstå komplikationer med elever, vilka som ett led i utbildningen vistas på en arbetsplats. I princip bör sådana elever enligt vår uppfattning inte betraktas såsom arbetstagare. Vi föreslår därför att fattar beslut om sådan förändring av lagen om anställningsskydd. Moderata samlingspartiet har i annat sammanhang föreslagit inrättandet av ett lärlingssystem för ungdomar mellan . Lagen om anställningsskydd behöver anpassas för att möjliggöra denna utbildningsform på sätt som angivits i vår partimotion. beslutade medge arbetstoppsanställning för en och samma arbetstagare under sammanlagt högst . Tvåårsgränsen, som tillkom för att begränsa möjligheterna till missbruk, är i och för sig vällovlig, men motverkar det avsedda syftet. Det ter sig helt omotiverat att en arbetsgivare är förhindrad att under två sommarperioder om vardera anställa en och samma arbetstagare om anställningarna helt klart är motiverade utifrån tillfälliga arbetstoppar. Tidsgränsen försvårar för t. ex. studerande att återkomma till samma feriearbete . Vi föreslår därför att lagen ändras så att tvåårsgränsen tas bort. Reglerna i lagen om anställningsskydd om saklig grund för uppsägning har fått en oklar rättstillämpning. Förutsättningarna för uppsägning behöver därför utredas närmare. Till grund för en översyn bör ligga en mer nyanserad avvägning av arbetsgivar- och arbetstagarintressena än som skedde proposition om den nuvarande anställningsskyddslagen. Vid en sådan översyn bör hänsyn också tas till de krav som följer med innehavet av vissa anställningar antingen på grund av tjänsteställningen eller på grund av verksamhetens art. Vi föreslår att hos regeringen begär en skyndsam översyn av reglerna i fråga. Då beslutade medge provanställning , förutsåg vi att lagstiftningen inte skulle få några nämnvärda positiva effekter på arbetsmarknaden, eftersom lagen inte tog över de avtal som träffats mellan arbetsmarknadens parter och som inskränkte möjligheterna att omsätta intentionerna i praktiskt handlande. Dessvärre har våra farhågor på den punkten besannats. Det är fortfarande ovisst om de avtal på arbetsmarknaden som gällt intill utgången av föregående år kommer att upphävas så att lagens regler därmed omfattar hela arbetsmarknaden. Det finns dessvärre anledning anta att avtal även i fortsättningen kan komma att inskränka möjligheterna till provanställning. Möjligheterna till provanställning liksom anställning vid arbetstoppar ger inte minst ungdomar och andra nykomlingar en möjlighet att få arbetslivserfarenhet och en fast fot på arbetsmarknaden. Det är därför angeläget att lagens regler görs generellt verkande. Den snabba utveckling som ägt rum vad gäller möjligheterna till ledighet från arbetet har utan tvivel haft stor betydelse för de anställda. Vi anser dock att det är viktigt att erinra om de problem av olika slag som tillkomsten av nya ledighetslagar fört med sig på Den stigande frånvarofrekvensen innebär således en kraftigt ökad belastning på såväl samhället som företagen. Särskilt korttidsfrånvaron leder ofta till stora merkostnader i form av produktions- och produktivitetsbortfall. Vi vill i detta sammanhang också fästa uppmärksamheten på att den förbättrade anställningstryggheten som de fast anställda som tar ledigt från arbetet har innebär otrygga anställningsförhållanden för alla de vikarier som måste anlitas. Detta problem för en allt större grupp kan inte lämnas utan avseende. För att begränsa de negativa verkningarna av ledighetslagarna bör det totala ledighetsuttaget ställas mot vad vi har råd med. Likaså måste större hänsyn kunna tas till förutsättningarna på den enskilda arbetsplatsen. Vidare bör reglerna för studieledighet särskilt övervägas. Med anledning härav bör den översyn som igångsattes i 1982 med uppgift att anpassa ledighetslagarna till de faktiska förutsättningarna på arbetsmarknaden påskyndas. Med stöd av vad ovan anförts hemställs* 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs om representation för arbetstagare vid fullgörande av förhandlings- och informationsskyldighet enligt medbestämmandelagen, 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs om facklig vetorätt vid entreprenader, 3. att beslutar att hos regeringen anhålla om förslag till lag som förbjuder blockad mot enmansföretag, 4. att beslutar att hos regeringen begära förslag till begränsning av facklig organisations rätt att genomföra blockad mot företag enligt vad som anförs i motionen, 5. att beslutar att hos regeringen begära en översyn av tillämpningen av medbestämmandelagen i statsförvaltningen i syfte att begränsa denna enligt vad som anförs i motionen, 6. att beslutar att 22 § lagen om anställningsskydd skall ha följande lydelse: Inom driftsenheten och avtalsområdet får vidare fastställas särskild turordning för de arbetstagare som har i huvudsak jämförbara arbetsuppgifter. Om det finns särskilda skäl att tillgodose behovet av att viss arbetstagare med särskilt yrkeskunnande eller särskild lämplighet får stanna kvar i arbetet * Se även motionerna 1982/83:1637-1638. får arbetsgivaren vid bestämmande av turordningen lämna företräde åt sådan arbetstagare. 7. att beslutar att vidta sådan ändring i lagen om anställningsskydd beträffande anställning vid arbetstoppar som anförs i motionen, 8. att beslutar att hos regeringen anhålla om en skyndsam översyn av begreppet saklig grund i lagen om anställningsskydd, 9. att beslutar att hos regeringen begära åtgärder i syfte att möjligheterna till provanställning enligt lagen om anställningsskydd blir gällande för hela arbetsmarknaden oavsett vad som stadgas i andra lagar eller i ingångna kollektivavtal på arbetsmarknaden,