mot · G70221 · 1983-10-25 00:00:00 — 1983/84:21 m. fl. Särskilda sysselsättningsåtgärder för /84 (prop. 1983/84:26) Arbetslösheten och utstötningen från arbetsmarknaden är utan tvekan största samhällsproblem i . Detta representerar något nytt i den sociala och ekonomiska utvecklingen. rådde i vad som i hävdvunnen bemärkelse brukat kallas full sysselsättning - dvs. antalet tillgängliga arbeten motsvarade eller låg något över det efterfrågade antalet. I den dåvarande samhällsstrukturen betydde detta att flertalet kvinnor inte ens efterfrågade arbete och att ett betydande antal människor doldes i egenskap av medhjälpare till yrkesverksamma familjehuvudmän. I en rent marknadsmässig mening rådde dock full sysselsättning, och detta bidrog till att gynna arbetarklassens situation inom ramen för de klasspolitiska maktförhållandena. börjar detta läge förändras. Arbetslösheten och utslagningen börjar växa i omfång. En stående armé i det reguljära arbetsoch samhällslivets utkant börjar bildas. Tendensen fram till är helt klar: den mänskliga reservarmén växer stadigt. Den är ett stående inslag i ekonomin. Detta innebär att hela befolkningsskikt - f. n. av den arbetsföra befolkningen - lever i samhällets marginal. Deras liv är provisorier. De saknar stabila samband med arbetsliv och viktiga sociala funktioner. Rättsligt och socialt är de sämre ställda än andra. Deras personliga och kulturella identitet är satt i fråga. Bakgrunden till denna kvalitativt annorlunda situation är att det kapitalistiska produktionssättet nått ett nytt stadium i sin utveckling. Dess internationella expansionsutrymme har reducerats. Spänningen mellan dess produktiva potential, dess överkapacitet och marknadens (dvs. ytterst lönarbetets) förmåga att absorbera denna kapacitet har skärpts. Det framtvingar i sin tur en hårdare jakt på kostnadsreducerande åtgärder. Därvid stimuleras systemet till att slå ut mänskligt arbete. Investeringarnas karaktär ändras - de blir lika ofta ett medel att minska antalet arbeten som att öka dem. Sambandet efterfrågan-investering-sysselsättning blir annorlunda. Regeringens politiska tänkande - sådant det framskymtar i propositionen - gör ingen analys av situationen. Man drar över huvud inga slutsatser av det i grunden nya läge som växt fram . Man är fast i en arbetsmarknadspolitik av helt traditionellt slag - en politik byggd på förutsättningen att arbetslöshet är något tillfälligt, något som kommer och går och som följaktligen kan mötas med kortsiktiga och tillfälliga åtgärder. Regeringen brukar bemöta detta genom att tala om att antalet sysselsatta ökat efter 1970. Det är ett argument som helt döljer vad saken egentligen handlar om. Det är sant att antalet yrkesverksamma ökat och att detta bl. a. har positiva inslag ur kvinnofrigörelsens synvinkel. Men det är också ett faktum, att det hela består i att fler människor delat på samma mängd arbete. Utbudet av arbete mätt har minskat. Det ekonomiska systemet har behövt mindre mänskligt arbete. Och i denna utvecklings spår växer reservarmén. Stockningseffekterna är som bekant särskilt tydliga vid inträdet på arbetsmarknaden - mellan 70 000 och 80 000 människor i åldrarna tillhör dem som tvingas leva i ekonomins och samhällets marginal. Uppkomsten av en stående och växande mänsklig reservarmé är ett hot inte bara mot deras liv, vilka drabbas av de omedelbara effekterna. Den förändrar på ett avgörande sätt hela maktförhållandet i samhället. Den utgör den ekonomisk-sociala förutsättningen för en politisk reaktion. Det är därför hög tid för en helt ny arbetsmarknadspolitik. Kampen mot den nutida arbetslösheten och utslagningen kan inte föras med åtgärder som utformats annorlunda förhållanden. I regeringens sätt att närma sig frågan om arbetslösheten finns två avgörande fel. Dagens arbetsmarknadspolitik sägs uttryckligen vara underordnad de budgetpolitiska målen. Detta uttrycks så, att kampen mot arbetslösheten icke får ske så att den äventyrar det överordnade målet att få ned det statliga budgetunderskottet. Det är en utgångspunkt som helt skiljer sig från arbetarrörelsens historiska, klassiska ståndpunkt, nämligen att kampen mot arbetslöshet har prioritet över andra politiska mål. Denna förändrade utgångspunkt för socialdemokratisk sysselsättningspolitik bidrar givetvis till att konservera arbetsmarknadspolitiken i traditionella, tillfällighetsbetonade former. Den andra tvivelaktiga utgångspunkten består däri, att sysselsättningspolitiken byggs på förhoppningen att den privata arbetsmarknaden skall bli i stånd att suga upp det överskott av människor som uppstått i reservarmén. Det är en uppenbart orealistisk förutsättning. Den strider helt mot vad som framgår av det ekonomiska systemets långsiktiga tendens. Den förutsätter ett traditionellt samband mellan investeringar och sysselsättning som inte längre existerar. Båda de nämnda utgångspunkterna för arbetsmarknadspolitiken måste ersättas av andra. Kampen mot arbetslösheten måste bli det primära, överordnade målet för den ekonomiska politiken. Budgetpolitiken skall tjäna kampen mot arbetslösheten, inte vara överordnad den. Detta kan tänkas innebära att man accepterar ett högre budgetunderskott. Denna utgångspunkt är dock ingalunda nödvändig. Samma effekt kan nås via en ökning i de offentliga utgifterna, som är finansierad med inkomster. Konflikten mellan sysselsättningspolitik och budgetpolitik är inte oundviklig. Sysselsättningspolitiken måste därjämte utgå från förutsättningen att den offentliga sektorn bildar spjutspetsen i kampen mot arbetslösheten. Det är i samhälleliga former och via samhälleliga institutioner som nya arbeten kan skapas. Strukturella problem kräver strukturella åtgärder - åtgärder som börjar bryta igenom det rådande systemets ramar. Också den organisatoriska formen för arbetsmarknadspolitiken måste ändras. Arbetslöshet och undersysselsättning är ett strukturellt, bestående inslag i ekonomin. Det måste mötas med mer långsiktiga och kontinuerliga insatser. Tillfälliga ettåriga åtgärder och perspektiv räcker inte. I detta sammanhang måste också den mänskliga reservarméns rättsställning uppmärksammas. En tillfällig arbetslöshet, som drabbar en människa i ett samhälle med full sysselsättning, innebär inga större problem. Utbudet av arbetsplatser garanterar vanligen en viss frihet att välja. Tvångssituationen är inte så utpräglad. När däremot stora skikt av befolkningen står utanför den ordinarie arbetsmarknaden, verkar det formella tvånget att stå till arbetsmarknadens förfogande på ett kvalitativt annat sätt. Det medför i realiteten en närmast fullständig förlust av valmöjligheter och utmynnar i ett tvång att ta vad som först erbjuds utan invändningar. Vpk har för sin del aldrig accepterat att man med hot om förlust av arbetslöshetsunderstöd skall tvinga någon att ta första bästa anställning. I ett läge med en stor reserv av arbetslösa blir rätten att ställa vissa anspråk på anställningens karaktär särskilt viktig. Då det gäller ungdomarna i de tilltänkta ungdomslagen är ett minimikrav att de i varje fall i detta hänseende inte skall bli sämre ställda än andra. En politik för att bekämpa arbetslösheten måste kombineras med en förkortning av den allmänna arbetsdagen. Övergång till sex timmars arbetsdag har givetvis en rad andra viktiga motiv utanför det sysselsättningspolitiska. Det är också uppenbart att man måste akta sig för att göra arbetstidsförkortningen till något slags patentmedicin mot arbetslösheten. Arbetslöshet och utslagning är en ständig funktion av det moderna kapitalistiska produktionssättet och försiggår oberoende av arbetstidens längd. Emellertid är det lika orealistiskt att tro att den totala mängden arbete mätt skulle kunna öka därhän att full sysselsättning någonsin uppnåddes. Sextimmarsdagen är också ur sysselsättningspolitisk synpunkt en viktig och Att den har betydelsefulla jämlikhetsaspekter gör den än angelägnare. Slutligen bör den samhälleliga situationen uppmana till en delvis ny och fördjupad syn på det mänskliga arbetet. Det kan inte vara ett mål för arbetsmarknadspolitiken att till varje pris hålla människor sysselsatta utan att ställa krav på vad verksamheten innehåller. Att tekniken kan befria människor från delar av arbetet är ju i sig positivt - det som ger denna utveckling dess socialt destruktiva form är den kapitalistiska organiseringen av produktionen. De verksamheter, vilka utvecklas inom arbetsmarknadspolitikens ram, får inte stanna vid att vara uppsamlingsplatser inom vilka man med utnyttjande av människors trångmål tvingar dem att stå till tjänst på kapitalets ensidiga villkor. Arbetsmarknadspolitiken måste utvecklas så, att den inom sina ramar möjliggör bildandet av nya typer av arbetsgemenskaper. Dessa gemenskaper borde inriktas på att bli fält för skapande mänskligt arbete, löskopplat från andra krafters exploatering. Detta skulle ansluta till den socialistiska arbetarrörelsens ursprungliga, klassiska mål: arbetets befrielse från de gamla banden - lönarbetets upphävande. Från de ovan redovisade övergripande synpunkterna ger sig en rad krav på ändringar och tillägg i propositionens förslag. Ändringarna och tilläggen är såväl organisatoriska som innehållsliga. Flerårsbudget för att bekämpa arbetslösheten Arbetsmarknadspolitiken har lagts upp efter traditionella budgetprinciper. Ettåriga perspektiv, tillfälligheter och provisorier präglar verksamheten. Skall kommuner, landsting och statliga verk ta större ansvar för arbetsmarknadspolitiken - och särskilt då kampen mot ungdomsarbetslösheten - måste de kunna räkna på större stabilitet och långsiktighet. En övergång till fleråriga budgetperioder skapar större effektivitet och utrymme för mer initiativ och framförhållning. Kommuner och verk skall veta att de kan disponera en viss ram . Efter detta kan de anpassa sin administration och sitt framtagande av nyttiga arbeten. Egna ramar och helhetsansvar för kommunerna Traditionellt budgetsystem innebär att varje sektor och anslag styrs via statsbudgeten. I propositionen föreslås en stark utvidgning av de kommunala skyldigheterna. Kommunerna måste då helst ges en samlad ram att arbeta med. De bör få ett övergripande ansvar och kunna kombinera verksamheter inom ramen härför. Denna tanke ligger bl. a. bakom vad som kallats De centrala statsorganen behåller sin övervakande funktion och sitt ansvar för att arbetet i kommunerna ansluter till målen och sker efter bestämda allmänna principer över hela landet. 35 000 nya arbeten i offentliga sektorn Den offentliga sektorn innefattar en mängd kvantitativa och kvalitativa bristområden. Ökade och bättre insatser på ett flertal sådana områden är både önskvärda i sig och ett centralt inslag i en krisbekämpande politik. Inom den offentliga sektorn finns givetvis också delar, där rationaliseringar kan och måste gå ut över antalet arbetsplatser. Men sektorn innefattar framför allt också delar, där större inslag av mänskligt arbete ger viktig utdelning i form av bättre måluppfyllelse och kvalitativ resultatförbättring. Att tillskapa 35 000 nya arbetsplatser inom offentlig sektor kräver ett nettotillskott av statligt stöd till kommunerna på uppskattningsvis . Härutöver bör det uppsättas som ett mål att gradvis omvandla existerande beredskapsarbeten inom offentlig sektor till fasta arbeten. Arbetslösheten bland byggnadsarbetare är rekordhög och olika industrier beroende av byggverksamhet har stora svårigheter. ROT-programmet bör därför utvidgas att också omfatta offentliga byggnader, t. ex. sjukhus, skolor, bibliotek, idrottsanläggningar, m. m. Målet bör vara att skapa 5 000 årsarbeten inom byggnadssektorn. Tidigareläggning av kommunala byggprojekt ROT-programmet skapar sysselsättning inom byggbranschen, men måste kompletteras med ytterligare åtgärder. Det bör därför kompletteras med särskilda åtgärder för att stimulera byggandet. Regeringen bör därför anslå medel för att tidigarelägga olika kommunala byggprojekt. Detta stöd bör främst inriktas på regioner med särskilt hög byggarbetslöshet och ha som mål att skapa 2 500 årsarbeten. Återinför 100-procentigt lönebidrag för anställning av handikappade De handikappade drabbas särskilt hårt av det ansträngda arbetsmarknadsläget. De står ohjälpligt sist i arbetslöshetskön. Regeringen bör därför återinföra 100-procentigt lönebidrag för anställning av handikappade i organisationer och föreningsliv. Målet bör vara att skapa 1 000 arbeten. Garanti mot utförsäkring ur A-kassorna 16 000 personer har blivit utförsäkrade ur A-kassorna och ytterligare 55 000 står inför risken att bli utförsäkrade och våren. De utförsäkrades försörjning måste garanteras genom arbetsmarknadsutbildning och beredskapsarbeten. Denna modell är att föredra framför att enbart förlänga försäkringstiden i A-kassan. Regeringen bör som ett första steg ta fram 10 000 platser inom arbetsmarknadsutbildningen och genom beredskapsarbeten, i första hand avsedda för personer som utförsäkrats från arbetslöshetsförsäkringen. Många människor har en kort och otillräcklig skolunderbyggnad. ökar kraven på arbetskraften. De fackliga organisationerna framför krav om utökad vuxenutbildning dels för att ge sina medlemmar möjlighet till vidareutbildning, dels för att detta skulle ge jobb till tusentals yrkesutbildade som går arbetslösa. Målet bör vara att bereda 5 000 personer vidareutbildning. Åtgärder inom natur- och skogsvård Natur- och skogsvård har försummats och blivit eftersatt . Gallring och röjning av skogsbeståndet förutsätter utbildning. Regeringen bör rikta ett särskilt stöd för utbildning och insatser inom natur- och skogsvård. Målet bör vara att bereda 1 000 personer sysselsättning. Effektivisera och bygg ut vattenkraften Effekten från de svenska vattenkraftverken kan och bör förbättras. I stället för att bygga ut de kvarvarande orörda älvarna borde minikraftverk byggas. Olika utredningar har anvisat var sådana minikraftverk kan byggas. Projektering och utbyggnad kan därför dras i gång med kort varsel. Detta torde kunna ge 500 årsarbeten. Svappavaaragruvan lades inte ned utan stängdes i avvaktan på bättre konjunkturer och efterfrågan på malm. Den internationella efterfrågan på pellets har ökat och finns de tidigare anställda i Svappavaaragruvan till hands. De fackliga organisationerna kräver att gruvan åter öppnas. Regeringen bör leva upp till tidigare gjorda uttalanden och öppna gruvan. Därigenom kunde 400 personer få jobb. Ungdomslagens ställning och funktion Regeringens förslag till bildande av s. k. ungdomslag innehåller i och för sig sympatiska drag och utvecklingsbara sidor. Propositionen ger emellertid ungdomslagen en ram, som riskerar att negativt påverka deras funktion och innehåll. Ungdomslagen är tänkt som en temporär lösning, en förvaringsplats. Ungdomarna skall bort ur arbetslöshetsstatistiken. De skall en och en kunna handplockas för de privata arbetsgivarnas räkning. Dessutom klyvs ungdomarna i kategorier - många skall bara beredas deltidsarbete. Det dubbla tvångsmomentet med hot att mista A-kassa eller KAS samt att tvingas lämna lagen på det privata näringslivets befallning försätter deltagarna i en rättslig och social andraklassposition, jämfört med andra lönarbetande. Ungdomslagen borde i stället få ett eget syfte. De borde vara trappsteg till fastare anställningar och knytas till den långsiktiga utbyggnaden av den offentliga sektorn. Rättsligt borde de unga ges möjlighet att själva avgöra valsituationer och större trygghet inom lagens gemenskaper. Lagen bör bilda verkliga, någorlunda fasta arbetsgemenskaper och inte reduceras till provisorier och förvaringsområden. Ungdomslagen bör undvika att skapa en kategoriklyvning genom att ge heltidsarbete åt vissa, endast deltidsarbete åt andra. De bör i stället ta sikte på att ge ungdomarna ekonomisk bas för ett självständigt liv och en full försörjning. Ungdomsgaranti i stället för lönesubvention Regeringen avser ersätta de enskilda beredskapsarbetena med s. k. rekryteringsplatser. Regeringen uttrycker förhoppningen att det privata näringslivet utifrån sitt förbättrade läge skall ta ansvar för arbetslösa ungdomar. Sådana förhoppningar finner vi orealistiska. Hela systemet med lönesubventioner är i grunden felaktigt. I stället bör en anställningsgaranti för ett visst antal ungdomar utkrävas av privatföretagen. Denna garanti bör finansieras genom en särskild arbetsgivaravgift. Garantin bör bestå i skyldighet att ställa ett heltidsarbete till förfogande för varje uppnått 50-tal anställda. Regeringens syn på utbildningsinsatser för arbetslösa ungdomar är helt präglad av en inriktning på näringsliv och avnämare. Detta tycks gå tillbaka på föreställningen, att arbetslöshet vållas av dålig utbildning och att man kan utbilda sig bort från arbetslösheten. Denna tes förefaller tvivelaktig. En urvalsundersökning gjord av länsarbetsnämnden i visar att de arbetslösa ungdomarna vanligen har en god utbildning bakom sig. Det blir mot den bakgrunden ytterst tvivelaktigt huruvida utbildningsinsatserna skall behålla sin nuvarande inriktning. De borde snarare ta sikte på att stärka de ungas allmänna bildning, ge dem en kulturell bakgrund och identitet. Det framstår som direkt olämpligt att föra över ansvaret för vissa utbildningar från SÖ till AMS. Långsiktsprogram för 100 000 nya industriarbeten Ehuru på kortare sikt den offentliga sektorn är den som kan svara för en ökad sysselsättning, måste givetvis tendensen till minskning av antalet industriarbeten motverkas. Vpk har inom ramen för det industripolitiska ämnesområdet utförligare utvecklat detta. Också här gäller att tillskottet av arbeten främst måste förutsättas komma i samhälleligt ägda industrier, liksom med hjälp av samhälleligt kapital. Ett mer betydande tillskott av industriarbeten är f. ö. möjligt endast under förutsättning att man medvetet förskjuter industriproduktionens inriktning mot sådana avancerade former av färdigvaruproduktion, där det kvalificerade mänskliga arbetet utgör ett viktigt inslag. Med anledning av proposition 1983/84:26 och med ändring av propositionen i berörda delar föreslås 1. att uttalar att i syfte att trygga rätten till arbete bör skapas dels 100 000 nya arbeten i den offentliga sektorn , dels 100 000 nya arbeten i industriell verksamhet , 2. att uttalar sig för en allmän arbetstidsförkortning i etapper till sex timmars arbetsdag, bl. a. i syfte att förbättra sysselsättningsläget, 3. att uttalar att tvångsåtgärder för att förmå enskilda att acceptera visst anvisat arbete ej bör användas inom arbetsmarknadspolitiken, 4. att uttalar sig för en övergång till fleråriga budgetperioder i enlighet med vad som anförs i motionen, 5. att uttalar att i samband med en utvidgning av de kommunala skyldigheterna kommunerna ges ekonomiska ramar och övergripande ansvar i enlighet med vad som anförs i motionen, 6. att uttalar att 35 000 nya arbeten i den offentliga sektorn bör tillkomma , 7. att uttalar att ROT-programmet bör utvidgas i enlighet med vad som anförs i motionen, i syfte att skapa 5 000 nya årsarbeten inom byggnadssektorn, 8. att uttalar att statliga medel bör anslås för att möjliggöra tidigareläggning av kommunala byggprojekt för att skapa 2 500 årsarbeten, särskilt i regioner med stor byggarbetslöshet, 9. att uttalar att ett 100-procentigt lönebidrag för anställning av arbetshandikappade i vissa delar av föreningslivet bör återinföras, 10. att uttalar att 10 000 platser i arbetsmarknadsutbildning och beredskapsarbeten bör inrättas med särskilt avseende på personer som utförsäkrats från arbetslöshetsklassorna, 11. att uttalar att ytterligare 5 000 platser bör beredas inom vuxenutbildning i enlighet med vad som anförs i motionen, 12. att uttalar sig för ett särskilt stöd för utbildning och insatser inom natur- och skogsvård i enlighet med vad som anförs i motionen, 13. att hos regeringen hemställer om åtgärder för effektivisering och utbyggnad av vattenkraften i enlighet med vad som anförs i motionen, 14. att uttalar att Svappavaaragruvan bör öppnas på nytt, 15. att beslutar att ungdomslagen skall ges en inriktning mot fasta arbeten och knytas till en långsiktig utbyggnad av den offentliga sektorn i enlighet med vad som anförs i motionen, 16. att beslutar avslå regeringens förslag beträffande s. k. rekryteringsplatser och i stället uttalar sig för en ungdomsgaranti i enlighet med vad som anförs i motionen, finansierad genom en arbetsgivaravgift, 17. att uttalar att utbildningsinsatserna för arbetslösa ungdomar i större utsträckning bör inriktas på att stärka de ungas allmänna bildning och ge dem en kulturell bakgrund och identitet i enlighet med vad som anförs i motionen. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) HANS (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)