mot · G6021623 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1623 Sammansättningen av de etiska nämnderna för djurförsök, m. m. I enlighet med riksdagsbeslut behandlas frågor om experiment med djur av s. k. etiska nämnder, för vilka lantbruksstyrelsen utfärdar föreskrifter. Själva idén med nämnder har varit riktig. Den ansluter både till en allmän strävan till insyn i förvaltningen och till behovet av ett aktivare djurskydd. I riksdagsbeslutet ligger också ett indirekt erkännande av att alla försök med djur ställer etiska problem och har relevans till det mänskliga samhällets civilisatoriska värdeskala. Erfarenheter av de etiska nämnderna är dock att de närmast får betecknas som ett fiasko. Förklaringen är också uppenbar: djurskyddsintresset är underlägset intressen med materiella drivkrafter bakom sig - det djurforskande etablissemanget och de i försök inblandade affärsföretagen. Detta leder till missförhållanden, som kräver åtgärder. Nämnderna har praktiskt taget aldrig motsatt sig några av de försök de haft att ta ställning till. Detta är i sig själv - av rent statistiska skäl - en orimlighet. Ingenstans i myndighetssammanhang har en instans kunnat visa ett så ensidigt förhållningssätt. Detta avslöjar kontrollens ineffektivitet. Det är inte så, att nämndledamöterna varit alltigenom passiva. Men de som ställt krav har saknat möjlighet att få majoritetens gehör. Nämndernas sammansättning har en slagsida. Det märkliga förhållandet råder, att majoriteten av platserna besätts med personer, vilka för sitt levebröd är beroende av djurförsöksverksamhet. Också denna omständighet torde - dess bättre, får man tillägga - höra till sällsyntheterna i svensk förvaltningstradition. Det är även i hög grad säreget, att i samma instans ha personer, vilka inom sitt anställningsområde är varandras över- resp. underordnade. Dylikt faller normalt under jävsbestämmelserna. Beträffande sammansättningen är det som att ha en arbetsdomstol med majoritet av arbetsgivare. Nämndernas sammansättning bör därför ändras, så att majoriteten utgörs av lekmän. Bland fackrepresentanterna bör dessutom finnas personer med mer allsidig kompetens - etologer, veterinärer eller personer med mer allmän kunskap om vetenskapsteoretiska sammanhang inom området. Representanterna för djurskyddsorganisationerna bör aldrig vara färre än representanterna för de med djurförsök arbetande. Ett annat egenartat förhållande noteras då det gäller nämndernas arbete. På framställning av läkemedelsindustrin (!) har lantbruksstyrelsen infört en särskild ordning (en tremannainstans) för att behandla nämnda industris ansökningar. Det påstådda motivet är affärssekretess. Förfarandet strider mot riksdagsbeslutet genom att införa en helt ny icke förutsedd ordning för handläggningen. Man får inte i förvaltning särbehandla vissa sökande jämfört med andra på detta sätt. Förfarandet strider mot grundlag och tryckfrihetsförordning, emedan enbart uppgifter av typ affärshemligheter får läggas under sekretess-dvs. inte ansökningsmaterialet i allmänhet. För uppgifter om affärsförhållanden, vilka omtalas i sekretesslagen, har hela nämnden tystnadsplikt. Varje anledning saknas alltså att inrätta särskilda förfaranden för läkemedelsindustrins ansökningar. Det särskilda förfarandet måste sålunda här helt enkelt upphävas. Jag tar slutligen upp en tredje, mer allmän aspekt på frågan om djurförsök. Det hävdas från anhängarna till sådana försök, att försöken är mer eller mindre oundgängliga för att hindra att människor utsätts för påverkan från skadliga substanser. Gentemot ett sådant synsätt kan bl. a. två viktiga principiella invändningar riktas. För det första bygger synsättet på en allmänt generös inställning till massförekomst av sådana substanser i den mänskliga tillvaron. Det finns inga verkningsfulla restriktioner mot den ständiga ökningen av gifter och andra substanser. Det är en orimlig logik att mot den bakgrunden försvara djurförsöken. Frågan bör ställas så: Är den ständiga ökningen av substanserna relevant och är den inte i sig själv en fara för miljö och hälsa? Saken får sin belysning även genom det faktum att trots försök med djur, och trots annan prövning, en ökande mängd skadliga substanser cirkulerar i den dagliga tillvaron. Detta gäller inte minst läkemedel med biverkningar. De övergrepp mot djur som försöken innebär åstadkommer uppenbarligen inga verksamma resultat på den verklighet de påstås främja. Detta leder automatiskt över på en annan principiell fråga. Det saknas en allsidig vetenskaplig belysning av frågan huruvida djurs reaktioner över huvud taget är överförbara till parallella mänskliga förhållanden. Frågan har bedömts utifrån snäva fysiologiska parallelliteter mellan högre djur och människor. Detta är vetenskapsteoretiskt helt otillfredsställande. Endast en totalsyn, innefattande en mängd komplicerade genetiska och biokemiska bedömningar, kan besvara frågan huruvida djurförsök är relevanta. I brist på en dylik helhetssyn löper man risken av helt vilseledande resultat, vilkas verkningar för människor kan bli skadliga. Mot bakgrund av vad här anförts föreslås* 1. att beslutar att hos regeringen hemställa om förslag till ändrad sammansättning av de djurförsöksetiska nämnderna, 2. att beslutar att hos regeringen begära en allsidig utredning genom oberoende experter rörande relevansen av djurförsöksresultat. * Se även motion 1982/83:1624.