mot · G6021878 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1878 En följd av linjekonstruktionema i den nya högskolan har blivit en ofta mycket stark uppsplittring av de olika ämnesmomenten på korta delkurser. Man kan således finna utbildningar där studierna för 40 poäng (normalstudietid) uppdelats på 24 delkurser och där inget tentamenstillfälle omfattar mer än 3 poäng. Även om detta är ett extremfall så är tendensen i många utbildningar densamma. Utbildningen är sönderslagen i ett stort antal delmoment. Detta är bl. a. ett resultat av ambitionen att i en och samma utbildning täcka in så många tangerande ämnen som möjligt. Bidragande har också varit ämnespolitiska intressen av att åtminstone få med en liten del av det egna ämnesområdet i en utbildning, som ämnet annars skulle ha varit uteslutet från. Denna uppsplittring avspeglar sig också i kursutbudet utanför de allmänna utbildningslinjernas ram. Kurser på högst en eller är vanliga. Samma tendens, men ännu mera outrerad, finner man i det utbud av kurser som läggs upp för vidareutbildning av t. ex. lärarpersonal. Kurskatalogerna är fyllda med en- och tvåpoängskurser, ibland rör det sig om kurser på en eller . Man kan fråga sig om dessa korta kurser på högskolenivå över huvud taget tillgodoser något seriöst utbildningsbehov. En mera adekvat beskrivning skulle i många fall vara konferenser på betald arbetstid. Enligt men mening kan dessa extremt korta kurser var de än förekommer på högskolenivån starkt ifrågasättas. Det är stora svårigheter att inom denna begränsade tidsram lägga upp en givande undervisning och att erbjuda en meningsfull kurslitteratur. Att de studerande skall hinna läsa in hela böcker är ofta helt uteslutet. Någon fördjupning i mera vetenskaplig litteratur är naturligtvis inte möjlig. drar alla dessa korta kurser stora administrativa kostnader för uppläggning, utannonsering och genomförande. Till detta skall vad gäller fortbildningen läggas alla de kostnader som tjänstledigheter och vikarier medför. Det är enligt min mening alltid att föredra att de studerande lär sig några ämnen någorlunda ordentligt framför att de ytligt skummar en mängd. Det är först genom mera sammanhållna och fördjupade studier som man kan få god insikt i ett ämnesområde och kunskap om vetenskaplig diskussion och vetenskaplig metodik. Detta ger också en bättre förberedelse för kom Det är under inga omständigheter möjligt att komponera en utbildning så att den direkt skall kunna täcka alla uppkommande faktiska problem i yrkesutövningen. Av stor vikt är däremot metodiska insikter och tränad förmåga till eget kunskapssökande. Problem av det slag som jag här anfört finns i viss mån genom hela utbildningsgången upp till doktorandnivån. Men de är mest påtagliga inom den primära grundutbildningen och i den allmänna ovan nämnda kursverksamheten, där extremt korta kurser i hög grad är huvudregeln. Av skäl som jag angett ovan finns det således all anledning såväl att sanera den långtgående ämnessplittringen som att starkt begränsa det mera allmänna utbudet av korta kurser, inte minst inom fortbildningen. Ett effektivt sätt att göra detta skulle vara att föreskriva att ämneskurser eller kurser inom fortbildningen på högskolenivå inte får omfatta mindre än 10 poäng, dvs. studier motsvarande en halv termin. Detta bör också enligt min mening vara huvudprincipen fortsättningsvis. Inom enstaka ämnesområden och utbildningar kan det dock finnas särskilda skäl för något kortare kurser. Undantag från huvudregeln bör således vara möjliga i särskilt motiverade fall. Det viktiga är emellertid att längre, sammanhållna kurser blir huvudregeln och inte som närmast undantag. Med hänvisning till anförda motiveringar hemställer jag att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om ämnessplittring och kursutbud på högskolenivå.