mot · G6021287 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83: 1287 och insatser för åldersforskning - liksom större delen av världen - befinner sig nu i en situation med starkt ökad andel äldre i befolkningen. Medellivslängden har ökat och parallellt därmed bibehåller människor sin fysiska och intellektuella kapacitet allt högre upp i åldrarna. Detta är ett resultat av en i många avseenden ökad välfärd och således något positivt. Men denna demografiska förändring medför också problem av delvis nytt slag, som samhället synes sakna beredskap att lösa på ett tillfredsställande sätt. Stora insatser har i vårt land gjorts för att stödja den medicinska åldersforskningen och med påtagligt goda resultat. Men utvecklingen går snabbt på detta område. Medvetenheten ökar om innebörden i WHO:s definition av begreppet "hälsa: icke enbart frånvaro av sjukdom utan ett tillstånd av såväl fysiskt och psykiskt som också av socialt välbefinnande. står helt klart det nära sambandet mellan medicinska sjukdoms- eller svaghetssymtom och den äldre människans sociala livssituation "det sociala åldrandet. Bland åldersforskare världen över råder en enstämmig uppfattning om nödvändigheten av en tvärvetenskaplig forskning, som söker klarlägga dessa sammanhang mellan medicinska, psykologiska och sociala faktorer och deras betydelse för människans åldrande. Detta forskningsområde, den sociologiska synen inom gerontologin, är i klent försett med resurser, i stark motsättning till vad förhållandet är i många andra länder. Ändå har ett flertal vetenskapligt genomförda projekt - om än av förhållandevis begränsat omfång - tydligt visat vilka påtagliga förbättringar i det fysiskt-psykiska välbefinnandet som kan åstadkommas också med små förändringar av den sociala situationen. Det har ofta rört sig om förändringar som inneburit minskad isolering, ökad aktivitet och förhöjd självkänsla genom positiva förväntningar och möjligheter att själv bestämma över sin situation. Åtgärder som förbättrar eller botar ett sjukdomstillstånd är goda åtgärder. Åtgärder som förebygger att ett sjukdomstillstånd inträder torde vara ännu bättre. En forskning vars resultat kan leda till ett förebyggande av sociala nedbrytningseffekter måste därför anses ha hög prioritet. Vi vill här i korthet ge exempel på några av de - ingalunda okända sociala förlustupplevelser som medför klara risker för nedstämdhet och ökat behov av sociala och medicinska åtgärder. Då sådana åtgärder innebär avsevärda kostnader för samhället, bör dessa situationer noga studeras, inte enbart av humanitära skäl utan också ur rent samhällsekonomisk synpunkt. Kvinnornas högre medellivslängd kan ofta för äldre kvinnor vid sidan av den personliga sorgen över att ha mist sin livspartner innebära en svåruthärdlig förändring av det sociala livsmönstret, med ökande isolering och inaktivitet som följd. Ensamboende äldre kvinnor har påfallande hög läkemedelskonsumtion och efterfrågar i hög grad medicinsk och social hjälp. De utgör en tydlig riskgrupp. Medel som avsätts för sociologisk forskning, riktad mot denna grupp, i syfte att klarlägga sammanhangen torde därför med all sannolikhet snart återvinnas genom minskad vårdefterfrågan. Pensioneringen vid 65 resp. (eller tidigare) träffar icke sällan människor med obrutna krafter och tydligt manifesterad arbetsvilja, vilket rimligtvis medför negativa effekter. Detsamma kan sägas och med större eftertryck om den brant stigande förtidspensionering som sker på arbetsmarknadsmässiga grunder. Redan vid är en man i riskzonen såsom äldre arbetskraft. Vetenskapliga studier om sambanden mellan påtvingad sysslolöshet och därmed följande utglesning av sociala kontakter och förändrad social status samt fysiskt och psykiskt hälsotillstånd känns därför utomordentligt nödvändiga. Näringslivets omstrukturering har medfört, att många delar av landet har en oroande sned åldersfördelning inom befolkningen, med alltför hög andel äldre utan sysselsättningsmöjligheter. Vetenskapligt genomförda och utvärderade studier av denna sociala miljös effekter måste ge kunskaper som förbättrar möjligheterna att bedöma vilka åtgärder som bör vidtas för att inte åldrandets handikapp skall påskyndas. Den rådande okunnigheten, vanetänkandet och de ofta negativa och underskattande attityderna till äldre har naturligtvis en starkt nedbrytande verkan med djupgående effekter. Det finns en tendens att associera begreppet pensionär med behov av vård och omhändertagande liksom ordet äldre med begreppet äldreomsorg. Detta upplevs ofta som förödmjukande av den stora majoriteten pensionerade, som är helt utan behov av vård och vill betraktas som helt vanliga svenska medborgare med en uppgift att fylla i samhället. Endast en systematisk forskning och en förmedling av dess resultat kan motverka dessa missförhållanden. Med det ovan anförda har vi velat framföra och motivera vår bestämda uppfattning, att den vetenskapsgren som i nuvarande läge bör prioriteras är en sociologiskt inriktad gerontologi. Vi behöver ökade kunskaper om de sociala omständigheter som framkallar subjektiv ohälsa, ökad efterfrågan på social och medicinsk service och som medför en klar sänkning av livskvaliteten jämfört med tidigare. Endast sådana kunskaper kan ge hållbart underlag för bedömningar av vilka åtgärder som bör vidtas resp. undvikas om man vill vara framsynt och sträva mot ett samhälle där de äldre utgör en jämställd integrerad del, av villken förväntas meningsfyllda insatser. Ett vetenskapligt kunnande är en nödvändig förutsättning för att skapa ett samhälle, gott för alla åldersgrup per, även för dem , dvs. bortåt en fjärdedel av landets befolkning. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställs att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av ökade insatser för åldersforskning. () ()