mot · G6021267 · 1983-01-24 00:00:00 — Motion 1982/83: 1267 m. fl. Andelen äldre, dvs. personer , har successivt ökat . 1960 utgjorde gruppen äldre 11,av befolkningen. är den siffran . En fortsatt ökning är att vänta . Denna utveckling i kombination med en stigande levnadsålder påverkar pensionssystemen. Den leder till att de yrkesarbetande åldrarna får en allt större grupp att försörja och vårda. går det ca fyra förvärvsarbetande på en ATP-pensionär beräknas det bli två. Antalet ålderspensionärer var 1982 ca 1,4 miljoner. Av dessa hade ca 850 000 också ATP-pension av varierande storlek. Enligt bedömningar kommer antalet ålderspensionärer med ATP att öka till inemot 1,2 miljoner år 2000. Därutöver tillkommer förtidspensionärer, änkepension och barnpension. Pensionärerna framställs oftast i den allmänna debatten som en enhetlig grupp i samhället. Så är inte fallet. Det finns stora skillnader mellan olika pensionärer. Flertalet yrkesverksamma, framför allt inom den privata sektorn, pensioneras . Grupper av offentligt anställda har en lägre pensionsålder. En del statsanställda tjänstemän pensioneras vid 60, vissa inom sjukvårds- och utbildningssektorn vid 63. Därtill finns det yrkesgrupper med specialavtal, som har en ännu lägre pensionsålder. förtidspensioneras ca 10-15000 på grund av sjukdom eller yrkesskada. Ännu större skillnader finner man när det gäller pensionernas storlek. En ogift ålderspensionär utan pensionstillskott och ATP har . En ogift ålderspensionär med maximal ATP har . Grupper av pensionärer har genom avtal på arbetsmarknaden kompletterande pensioner som t. ex. STP och ITP. Det finns därför pensionärer som vid maximal utbetalning (folkpension + ATP + ITP) kan få /år i sammanlagd pension. ATP-systemet bygger på inkomstbortfallsprincipen. Ålderspensionen utgör av den pensionsgrundande inkomsten, räknad på medeltalet av den försäkrades 15 bästa inkomstår i arbetslivet. Pensionsgrundande inkomst beräknades första gången . Enligt huvudregeln krävs förvärvsarbete för full pension. Den årliga pensionsgrundande inkomsten beräknas på inkomster som ligger mellan 1 och 7,5 basbelopp (1983 inkomster ). ATP finansieras genom avgifter från arbetsgivare och egenföretagare. beräknas ATP-avgiften på samma löneunderlag som övriga socialavgifter. AP-fonden har byggts upp och omfattar ca . Fonden växte kraftigt under uppbyggnadsskedet, eftersom utgifterna var mindre än avgifterna. nådde pensionsutbetalningarna upp till en nivå som översteg avgiftsinbetalningarna. Vid för lågt avgiftsuttag urholkas AP-fonden snabbt. Det är den förvärvsarbetande generationens avgiftsinbetalningar som tryggar ATP-pensionerna. ATP-systemet missgynnar vissa grupper genom sin konstruktion. Lönestrukturen i arbetslivet bevaras även efter pensioneringen genom att pensionen utgår i relation till tidigare förvärvsinkomst. Det krävs 30 poängår för att få full pension, vilket missgynnar grupper som har en lång yrkesverksam tid som t. ex. kroppsarbetare. De får betala relativt mera för sin pension. Likaså innebär regeln om att de 15 bästa inkomståren skall räknas att den som har sin inkomst jämnt fördelad får ett sämre utfall än den som har en snabbt stigande inkomst under sin yrkesverksamma tid. Deltidsarbetande får också ett dåligt utfall, eftersom ett basbelopp i botten räknas bort på den pensionsgrundande inkomsten, vilket gör att många deltidsarbetande endast når 12 pensionspoäng . ATP gavs en sådan konstruktion att den anpassades till en ekonomisk situation med låg inflation och hög tillväxt i ekonomin, dvs. samma förhållanden som gällde då ATP infördes. har världsekonomin visat upp en helt annan bild. ATP-systemet värdesäkrades genom en anknytning till prisutvecklingen. I goda tider med reallönehöjningar för den aktiva befolkningen halkar pensionärernas standard efter. Vid inflation och reallönesänkningar stiger pensionerna snabbare än lönerna. Om reallöneförsämringarna pågår kan den som gått i pension få en högre inkomst än den som är i arbete. Verkligheten är på väg i den riktningen. Ett nytt index för pensionsberäkningarna måste konstrueras som fungerar i tider med såväl ekonomisk tillväxt som stagnation. Inflationen leder också till att klyftorna mellan olika pensionärsgrupper vidgas. Höstens riksdagsbeslut när det gäller beräkningarna av pensionerna innebär att en ogift folkpensionär utan pensionstillskott och ATP fick sin pension höjd med . , medan en ogift ATP-pensionär med maximal pension fick en ökning med . Till en viss del sker en utjämning mellan pensionärerna med hjälp av det extra avdraget och de kommunala bostadstilläggen. Det bör dock noteras att den beslutade marginalskattereformen ger ett fördelaktigt utfall för pensionärer med höga inkomster. Samhällets pensionssystem innehåller som vi ovan redovisat regler som missgynnar olika grupper av löntagare och egenföretagare och som under vissa förutsättningar också skapar problem mellan generationerna. Enligt vår mening bör de orättvisor som finns inbyggda i ATP-systemet reduceras som ett led i en aktiv jämlikhetspolitik. En översyn av ATP-systemet bör därför ske. presenterade behoven av avgiftshöjningar i ATP för resterande delen av . Enligt verket behövs avgiftshöjningar på mellan 0,8-1,för att trygga AP-fondens fortbestånd. Det innebär att ATP-avgiften höjs från 9,på lönesumman till 1989. Utrymmet för den förvärvsarbetande befolkningen begränsas därigenom starkt. Verket redovisar också prognoser för avgiftsuttaget en bit in på andra sidan . Avgiftsuttaget skulle då bli under förutsättning att reallönerna blir oförändrade och att fondens placeringar bara ger 0,utöver inflationen. En ensidig övervältring av försörjningsbördan i denna omfattning på den förvärvsarbetande generationen kan skapa konflikter mellan generationerna och är ingen solidarisk fördelning mellan generationerna. Översynen av ATP-systemet bör därför också omfatta den långsiktiga finansieringen och fördelningen mellan generationerna. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen begär en parlamentarisk utredning med uppgift att göra en översyn av ATP-systemtet. () () ()