mot · G6022140 · 1983-01-25 00:00:00 — Även mittenregeringen hade troligen, såsom de statliga företagens situation utvecklats , tvingats anvisa ytterligare medel till förlusttäckning, men inte på långt när den miljardrullning som (s)-regeringen nu är i full färd med. alternativ är i stället att de statliga företagen skaffar en del av det erforderliga kapitalet genom att sälja ut vissa företag eller delar därav på den nu mycket likvida börsen. Budgetunderskottet /84 anger regeringen till och vill i finansplanen göra gällande att man därvid minskat budgetunderskottet med jämfört med innevarande budgetår. Någon reell minskning av budgetunderskottet föreligger emellertid inte. Tvärtom har inga egentliga besparingar skett utöver den etablerade metoden att göra pris- och löneomräkning enligt det s. k. huvudalternativet, dvs. att myndigheter och verk får mindre än vad full pris- och löneomräkning skulle ge. Det skenbart minskade underskottet har i stället uppnåtts dels genom det tidigare påvisade kraftigt uppblåsta underskottet för innevarande budgetår (16 miljarder mer än det av fastställda), dels genom ett antal engångsinkomster. beslutade att den preliminära inbetalningen av B-skatter skall vara av den slutgiltiga skatten föregående år, mot tidigare. Detta ger en inkomstförstärkning med under /84 eftersom effekterna av riksdagsbeslutet först då slår igenom helt. får förslag som skall förkorta betalnings- och redovisningsperioderna för bl. a. mervärdeskatten och sprit- och tobaksskatterna. Detta ger en extra engångsinkomst till budgeten på . Vidare framgår det av statsbudgeten att statskassan får en tillfällig extra inkomst genom att sjukförsäkringsfonden förs in under statsbudgeten 1983/84. För övrigt är det en tvivelaktig metod att jämföra å ena sidan en budgetberäkning, som görs före budgetårets början, med en budgetutfallsprognos som görs när halva budgetåret förlupit. För att bara nämna en delpost kan noteras att till oförutsedda utgifter bara upptagits . Det är högst osäkert om detta kommer att räcka på långa vägar. En mera rättvisande jämförelse tyder snarare på att budgetunderskottet ökat med än minskat med någon miljard kronor. När den tidigare regeringen ville dra in från kommunsektorn till staten utbröt milt uttryckt ett ramaskri bland socialdemokraterna. Då talade man om stöld och konfiskation. Men när den socialdemokratiska regeringen nu - stick i stäv med vad man sade före valet plockar av kommunsektorn utöver de tidigare 3,5 miljarderna tiger de socialdemokratiska ledningarna för . De ekonomiska effekterna för kommunsektorn av regeringens åtgärder inom valuta- och beskattningsområdet kan nu något så när överblickas. Med utgångspunkt i material som framtagits och till vissa delar redovisats av kommunförbunden kan följande uppgifter lämnas. Ökade kostnader för primärkommunerna, milj. kr. Ökade kosina der för lands tingen, milj. kr. Summa ökade kostnader för kommunsektorn, milj. kr. Summa milj. kr. För medelinkomsttagaren torde kostnadsökningen av devalveringen motsvara en skattehöjning på ca . En annan måttstock på omfattningen av kostnadsökningen kan vara att ställa den mot någon viss verksamhet. Så t. ex. uppgår primärkommunernas nettokostnader för barnomsorgen till . Summan kan också jämföras med sjukvårdshuvudmännens samlade årskostnader för hälso- och sjukvården utanför sjukhusen (s.k. öppen vård). Riskerna med den socialdemokratiska ekonomiska politiken För att en devalvering skall lyckas krävs flera förutsättningar. Den första och viktigaste är att det finns en efterfrågan på den internationella marknaden som kan suga upp en ökad svensk produktion. Som angivits ovan under avsnittet Den internationella situationen tyder de senaste internationella tecknen på raka motsatsen. Att i det läget gå ut och priskonkurrera kan visa sig hart när omöjligt. Det har också visat sig att många av konkurrenterna till de svenska varorna hellre valt att sänka sina priser än riskera att tappa marknadsandelar till svenskarna. Detta utgör sannolikt bakgrunden till att senaste kvartalsbarometer visar att för indikerar företagens planer en i stort sett oförändrad produktion i förhållande . Jämfört med företagens septemberplaner innebär detta en icke obetydlig nedjustering. I finansplanen redovisar regeringen en mycket optimistisk siffra för exporten, nämligen en ökning . Men tycks man knappast själv tro på sin prognos, eftersom det i texten framgår att man inte längre anser det rimligt att basera den ekonomiska politiken i på förhoppningen att den internationella konjunkturen vänder uppåt och ger draghjälp för vårt lands ekonomi. Skulle regeringen ha missberäknat sig på exporttillväxtens storlek, återstår endast de negativa effekterna av devalveringen. Den kraftiga nedpressningen av reallönerna och därmed av den inhemska efterfrågan kan komma att innebära en stor påfrestning på sysselsättningen. En annan förutsättning för en meningsfylld devalvering är att inga grupper kräver kompensation för den realinkomstförsämring som är en oundviklig följd av en devalvering. Regeringens redan beslutade eller aviserade åtgärder: devalvering, momshöjning och dess följdeffekter t. ex. i form av kommunalskattehöjningar kommer att leda till en kraftig reallönesänkning . Vissa av löntagarorganisationerna har visserligen sagt att de ej avser att kompensera sig . Löntagarorganisationerna har dock sagt att det nu inte kan bli mer än ett ettårsavtal. Risken är påtaglig att kompensationskrav väller fram 1984/85. Sker detta är de långsiktiga möjligheterna som en devalvering ger bortspelade. Den socialdemokratiska strategin när det gäller att ta itu med budgetunderskottet bygger huvudsakligen på tanken att genom ökad allmän ekonomisk tillväxt få större statsinkomster. Den tillväxttakt som skulle krävas för att man utan nedskärningar i de offentliga utgifterna skall få se ett minskande budgetunderskott överstiger emellertid den som uppnåddes . Det är osannolikt att en sådan tillväxttakt kommer att återkomma . Regeringens strategi är därför dömd att misslyckas. Till det kommer att det ökade budgetunderskottet i sig kommer att hämma den tillväxt som eftersträvas. Växande budgetunderskott skapar inflation, 1** 1982/83. hög ränta och minskat utrymme för industrins investeringar. Mot den bakgrunden är det ett nödvändigt inslag i en offensiv ekonomisk politik att förhindra att budgetunderskottet ökar i reala termer. Den enda möjliga metoden att minska budgetunderskottet är därför att både öka skatteunderlaget och minska de offentliga utgifterna. Långsiktigt måste de anpassas till den allmänna ekonomiska utvecklingen. Den socialdemokratiska budgetpolitiken bryter den påbörjade utvecklingen mot kontroll av utgiftsexpansionen. Besparingsåtgärderna under 1980-1982 innebar början till en anpassning av utgiftsökningen till tillväxten i hela ekonomin. För att åstadkomma denna anpassning var det nödvändigt att begränsa automatiken i olika utgiftskomponenters expansion. I det socialdemokratiska krisprogrammet kunde man läsa: Det blir vidare nödvändigt att bryta en del av den automatik som leder till att en stor del av de offentliga utgifterna ofrånkomligt drivs upp år . Statsmakterna bör ha större möjligheter än nu att förutsättningslöst pröva olika utgifter, både med hänsyn till det samhällsekonomiska läget och genom att väga olika utgifter mot varandra. Detta är inte möjligt om en stor del av utgifterna är låsta genom olika typer av automatik och indexbindningar. Men har den socialdemokratiska politiken tvärtemot inneburit ett återställande av automatiken för pensionerna, inte men väl och framåt. Räntebetalningarna på statsskulden är den post som växer snabbast bland de offentliga utgifterna och med total automatik. Räntorna är redan nu den näst största utgiftsposten () och kommer att vara den största. som underskottet i statens budget består ökar räntebetalningarna och med ett snabbt växande underskott ökar ränteutgifterna än snabbare. Detta innebär att det blir allt svårare att få kontroll över den offentliga utgiftsexpansionen. som man undviker att ta itu med denna automatiska ökning i utgifterna innebär därmed ytterligare ett steg mot avgrundens brant och ytterligare en högst osolidarisk övervältring av bördan för dagens offentliga överkonsumtion (de totala offentliga utgifterna motsvarar nu av BNP) på kommande generationer. Att finansiera så stora budgetunderskott har uppenbara problem. Lånar man inom landet drivs marknadsräntan upp och gör det svårare att få industriinvesteringar lönsamma. Sker finansiering via sedelpressarna riskeras en inflationsbomb. Och utlandsupplåning minskar efter hand den egna politiska handlingsfriheten. I de flesta kommuner och landsting har man inte kunnat beakta effekterna av den socialdemokratiska eftervalspolitiken när budgetarna fastställdes. Kommunernas merkostnader på grund av den socialdemokratiska regeringens åtgärder kan nu uppskattas till ca . Det betyder att kommuner och landsting nu riskerar att dra på sig mycket stora budgetöverskridanden . En bedömning av storleksordningen pekar mot att överskridandena kan komma att motsvara en utdebitering om . Vad den nya regeringspolitiken betytt för kommunernas ekonomiska ställning framgår klart vid en jämförelse mellan det finansiella sparande som redovisades (+ 5 300 milj. i den reviderade nationalbudgeten , och det som redovisas (-3 460 milj. i den preliminära nationalbudgeten (jfr de två nedanstående tabellerna). 1981/82:150. Reviderad nationalbudget Kommunernas inkomster och utgifter Exkl. kommunala aktiebolag och stiftelser -12,0 -6,0 2.4 Netto av mark- och skaperna (1-2) -4,5 Anm. Allmänna statsbidrag omfattar skattebortfallsbidrag, skatteutjämningsbidrag och särskilt bidrag till kommunerna. Speciella statsbidrag utgår till bestämda verksamhetsområden. Källor: Ekonomidepartementet, , och . 1982/83:100. Kommunernas inkomster och utgifter Exkl. kommunala aktiebolag och stiftelser -12,1 2.4 Netto av mark- och skaperna (1-2) Anm. Allmänna statsbidrag omfattar skattebortfallsbidrag, skatteutjämningsbidrag och särskilt bidrag till kommunerna. Speciella statsbidrag utgår till bestämda verksamhetsområden. Vid alternativ I skulle inkomsterna öka och utgifterna 1983. Källor: Ekonomidepartementet, , och . underskott tillsammans med tvåprocentig expansion och hög arbetslöshet kommer oundvikligen att utlösa kraftiga skattehöjningar under återstoden av valperioden. Den direkta statsskatten uppgår till ca medan den samlade kommunalskatten uppgår till ca 100 miljarder. Kommunalskatten är den verkligt tunga skatten för låg- och medelinkomsttagare. anser att det näraliggande hotet om stora kommunala skattehöjningar måste avvärjas. Kommuner och landsting måste vara beredda att ta sitt ansvar när det gäller att sanera samhällsekonomin. Alternativet - ekonomiska politik Stategin i mittenregeringens ekonomiska politik byggde på att hålla arbetslösheten och inflationen på låg nivå, stimulera näringslivet, förbättra ekonomins funktionsförmåga genom bl. a. en rejäl marginalskattereform, visa återhållsamhet med offentliga utgifter samt verka för en förbättrad regional balans. Politiken var på rätt väg i alla dessa avseenden. I och med den socialdemokratiska omläggningen av den ekonomiska politiken som inneburit devalvering, momshöjning, nya pålagor, urholkning av skattereformen och omedelbar gigantisk ökning av budgetunderskottet har mittenregeringens politik till stor del raserats. Regeringen har i stället övervältrat ett tungt ansvar för den samhällsekonomiska situationen på arbetsmarknadens parter. Det enda sättet som vi kan nå balans i är på den väg mittenregeringen anvisade dvs. att både arbeta och spara oss ur krisen. Detta innebär för det första att näringslivet måste stimuleras. Visserligen var detta avsikten med devalveringen, men hämmade regeringen företagen genom nya pålagor t. ex. utdelningsskatt. 6.1 Regional balans som ekonomiskt-politiskt mål I regeringens finansplan anges till skillnad från tidigare inte regional balans som ett ekonomiskt-politiskt mål. I budgetpropositionen (bil. 14) sägs vidare att befolkningstillväxten i kommer att bli betydligt lägre än , ca 40 000 invånare. förväntar man att ökningen enbart i och län skall bli 50 000. Ökningen i , och anges till 30 000. För del bedöms att en kraftig befokningsutflyttning skall ske. Föredraganden framhåller i propositionen att jämfört med tiden har en stabilisering av befolkningsutsvecklingen skett på länsnivån. Det kan emellertid bli svårt att vidmakthålla denna stabilitet under resten av 1980-talet. I budgetpropositionen finns således oroande tecken som tyder på att socialdemokraterna vill återgå till en politik som främjar koncentration av befolkningen till några få storstadsregioner. Den socialdemokratiska politiken har som bekant få storstadsregioner. Den socialdemokratiska politiken har som bekant tidigare i dessa hänseenden byggt på grova felaktiga bedömningar av befolkningens utveckling och fördelning över landet. Budgetpropositionen kan inte tolkas på annat sätt än att socialdemokraterna på nytt kommer att medverka till en förödande avtappning av befolkningen i skogslänen framför allt i - en ny flyttlasspolitik skall stimuleras fram. Den kraftiga höjningen av flyttbidragen tyder också på detta. kan inte under några omständigheter acceptera en sådan politik. Enligt vår mening måste det vara ett huvudmål för den ekonomiska politiken att nå och upprätthålla balans mellan och inom skilda regioner. Den socialdemokratiska synen på vinsten som ett fördelningspolitiskt problem är inte i överensstämmelse med vår uppfattning. Vinsten behövs som ett styrinstrument för marknadsekonomin och är en nödvändighet som mätare av ett företags effektivitet. Olika åtgärder för att begränsa eller beskära företagens vinstutveckling är knappast lösningen på den nuvarande alltför låga investeringstakten. Eftersom den socialdemokratiska regeringen vill reglera sönder de naturliga styrinstrumenten i marknadsekonomin nödgas man också att föreslå åtgärder som skall tvinga företagen att investera, t. ex. särskilda avgifter på aktieutdelningar och obligatoriska avsättningar till investeringskonton. Detta skall, enligt regeringens talesmän, ses som det första steget mot löntagarfonder. Enligt vår uppfattning är inte kollektiva löntagarfonder förenliga med vår nuvarande socialt och miljömässigt styrda marknadsekonomi, de är heller inte lösningen på något av de problem som den svenska ekonomin brottas med. Tvärtom utgör de en fara för vårt lands ekonomiska utveckling och för utvecklingen av välstånd och trygghet för medborgarna. Förslaget undergräver därmed det förtroende som måste finnas mellan statsmakterna och näringslivet för att framtidsinvesteringar skall komma till stånd. 6.3 Utförsäljning av statliga företag har tillskottet av riskkapital till börsen blivit så stort att det gett en rejäl press uppåt på börsvärdena. Detta beror bl. a. på att nyemissionsutbudet på börsen relativt sett är för litet på grund av brist på lönsamma investeringsobjekt. Slutsatsen bör dock inte vara att hämma spridningen av aktieägandet utan i stället att öka det genom utförsäljning av vissa statliga företag. Situationen på börsen erbjuder en utmärkt chans att sälja ut hela eller delar av vissa statliga företag i enlighet med vad som tidigare föreslagits i centermotionen 1982/83:139. En sådan utförsäljning bör under /84 kunna ge statskassan ett tillskott på ca . 6.4 Småföretag - kooperation Erfarenheten visar att det är särskilt i de mindre företagen som nya idéer kommer fram och det är också de som brukar svara för ökningen av sysselsättningen i näringslivet. Därför finns det all anledning att gå vidare med det arbete för småföretagen som den tidigare regeringen bedrev. Det gäller t. ex. att ytterligare stärka de regionala utvecklingsfonderna samt att lindra beskattning av det arbetande kapitalet. 6.5 Differentierad arbetsgivaravgift för olika stora företag Vi anser att det nu finns anledning att pröva en differentierad arbetsgivaravgift beroende på företagens storlek. Det är ju allmänt känt att t. ex. sjukfrånvaron är klart lägre i mindre företag. Det nuvarande systemet innebär alltså att småföretagen får subventionera de större företagen på grund av den högre sjukfrånvaron i dessa . Finansiellt finns det också ett utrymme med hänsyn till sjukförsäkringsfondens utveckling . Vi anser också att den kooperativa företagsformen med dess demokratiska styrelseformer och personliga delaktighet har speciellt värdefulla inslag och borde därför stimuleras av samhället. Våra konkreta förslag utvecklas närmare i en speciell kooperationsmotion. 6.6 Skatte- och av giftspolitikens inriktning Utgångspunkten för skattepolitik är att skatt skall betalas efter bärkraft. Det är angeläget att den som har stora förutsättningar att bidra till den offentliga servicens finansiering får göra det i större utsträckning än den som har små ekonomiska resurser. måste skatterna tas ut på ett sätt så att inte andra olägenheter i ekonomin uppstår. Uttaget måste också vara effektivt så till vida att de mål som ställts upp, verkligen uppnås. Under en rad av år har vi emellertid kunnat studera de höga marginalskatternas negativa effekter på arbetsvilja och skattemoral. Många metoder har uppfunnits att, formellt lagligt, erhålla ett lägre skatteuttag än vad den ekonomiska bärkraften borde motivera. I åtskilliga fall har också förekommit att inkomsttagare med höga marginalskatter av skatteskäl valt att minska sin arbetstid. Man kan då konstatera att de fördelningspolitiska målsättningar som satts upp inte på ett helt tillfredsställande sätt uppnås. Man kan också observera att åtskilliga samhällsekonomiskt negativa effekter uppstår, såsom icke-produktiva investeringar och minskning av den totala produktionsförmågan. Det var därför enligt vår uppfattning nödvändigt med en kraftig sänkning av marginalskatterna. Vi ställde dock vissa krav för att acceptera denna reform. Reformen måste kombineras med en begränsning av underskottsavdragens skattemässiga värde, reformen måste totalfinansieras och en löneanpassning i den kommande avtalsrörelsen måste uppnås. Dessa krav uppfylldes och en mycket bred uppslutning kring reformen kom till stånd i . Genom höstriksdagens beslut att inte ändra indexuppräkningen av skatteskalan på grund av den väntade ökningen av inflations- och lönestegringstakten samt genom beslut om skattereduktion för fackföreningsavgifter har ett väsentligt avsteg gjorts från den överenskommelse som träffades . Målsättningen med beslutet var att av alla heltidsarbetande skulle ha högst marginalskatt 1985. Genom riksdagsbeslutet att inte räkna upp basenheterna i skatteskalan är risken stor att detta mål inte kommer att uppnås. När det gäller finansieringen av de återstående två stegen i reformen bör särskild försiktighet iakttas med att lägga ytterligare pålagor på näringslivet. För att undvika dubbelbeskattning anser vi att den avskaffade skattereduktionen på aktieutdelningar måste återinföras. Vi vill också sänka arbetsmarknadsavgiften . I ett längre perspektiv anser vi, som tidigare utvecklat i motion 1980/81:1541, att den progressiva utgiftsskatten har visat sig ha intressanta fördelar jämfört med vårt nuvarande inkomstskattesystem. Vi anser därför att den tillsatta statliga utredningen om progressiv utgiftsskatt bör intensifiera sina ansträngningar att finna lösningar på de tekniska problem som onekligen är förenade med utgiftsskatten liksom med varje annan skatteform. Den socialdemokratiska regeringens kraftiga ökningar av budgetunderskottet, i realiteten ca , kan få katastrofala konsekvenser för den svenska ekonomin. Särskilt anmärkningsvärt är att regeringen ökat den statliga utgiftsnivån med först ca för innevarande budgetår och sedan med ytterligare för /84. presenterar därför nedan ett antal besparingsförslag av olika karaktär. Det rör sig såväl om besparingar på vissa anslag som om genomgripande systemförändringar. I vissa fall lämnas också förslag som har en positiv engångseffekt på statsbudgeten. Engångsbesparingarna bör utnyttjas för att hålla nere budgetunderskottet intill dess de mera genomgripande besparingarna tar vid. För det första vill vi återkomma med tre av de besparingar rev upp nämligen de som berörde sjukförsäkringssystemet (karensdagarna m. ), indexbasbeloppsberäkningen enligt lagen om allmän försäkring (pensioner m. och statens bidrag till den kommunala barnomsorgen. Vi anser fortfarande att dessa besparingar genom den utformning de fått i tidigare beslut hade givits en klar fördelningspolitisk profil. I konsekvens därmed vill vi sänka momsen från nuvarande till och göra motsvarande följdändringar i de fall moms utgår med reducerad procentsats (bl. a. byggnadsarbeten). Med de yrkanden lagt i höstens ekonomisk-politiska motion och i denna motion lär ränteutgifterna på statsskulden /84 med våra budgetalternativ bli ca lägre än i regeringens alternativ. 6.8 Automatiken i statsbudgeten 130 [ Fullständig automatik rrirm 39 Räntor på statsskulden Anm. Gruppen "resterande" omfattar i långtidsbudget oförutsedda utgifter, okad disposition av rörliga krediter, tillkommande utgiftsbehov (exkl. medel som beraknats till försvarspropositionen). Det s. k. tackningsanslaget samt förbrukning av anslagsbehållningar har förts till de grupper av utgifter som de förutses falla på. I fjolårets undersökning tillämpades något annorlunda principer. Vid jämförelsen med fjolårets undersökning har denna komgcrats så att samma principer tillämpas. Utgiflsstyrande Faktorer i statsbudgeten (/83) Som framgår av diagram 6 påverkas drygt hälften av statsbudgetens utgifter av fullständig automatik. De beloppsmässigt viktigaste är anknytningen av vissa transfereringsanslag (främst folkpensioner) till basbeloppet och försvarsramens koppling till försvarsprisindex (FPI). Även kopplingen av biståndsramen till bruttonationalinkomst (BNI) tillhör denna kategori. Vissa utgifter, främst vissa större transfereringsanslag till kommunala sektorn som styrs av löneutvecklingen, förs också till kategorin fullständig automatik. Det gäller bl. a. grundskole- och gymnasieskolbidragen samt skatteutjämningsbidraget. Gruppen fullständig automatik omfattar även vissa anslag som är beroende av den allmänna räntenivån. Det gäller främst räntesubventionerna till bostadssektorn samt kostnaderna för de statsstödda exportkrediterna. De ovan uppräknade anslagsgrupperna kännetecknas alla av olika former av indexeringar. En annan form av fullständig automatik uppträder i de fall där staten ersätter en viss andel av kostnaderna för en verksamhet utan att ha direkt kontroll över verksamhetens omfattning. Detta gäller framför allt beträffande de specialdestinerade bidragen till kommunerna som t. ex. statsbidraget till barnomsorgen. Kännetecknande för alla ovan beskrivna utgifter är att statens styrning av utgiftsutvecklingen är mycket begränsad inom ramen för nu gällande regler. Till övervägande delen ökar de automatiskt i takt med utvecklingen av löner, priser och andra styrande faktorer. Till gruppen skulle kunna adderas räntorna på statsskulden, vilka utgör av de totala utgifterna. Utöver de indexerade anslagen är många andra utgifter beroende av inflationsutvecklingen i och med att de är föremål för pris- och löneomräkning i arbetet med statsbudgeten för kommande budgetår. Dessa utgifter utgör av statsbudgetens totala utgifter. Häri ingår i stor utsträckning olika former av myndighetsanslag. Generellt budgetbehandlas dessa så att den historiska medelstilldelningen tas som utgångspunkt för en uppräkning för att kompensera pris- och lönestegringar. Denna kompensation sker dock vanligen inte fullt ut. Utgående från principen att en ökad produktivitet bör leda till ett minskat realt anslagsbehov har pris- och löneomräkningen reducerats . De anslag som reguljärt har pris- och löneomräknats på det senare sättet svarar för av statsutgifterna. av utgifterna prisomräknas enligt särskilda metoder.