mot · G6021588 · 1983-01-24 00:00:00 — Motion 1982/83:1588 m. fl. I varje ekonomi som växer pågår ständig förändring. Nya produkter, maskiner och företag kommer till och ersätter gamla i en fortgående process, en strukturomvandling. Det finns således både en positiv, nyskapande sida och en negativ awecklingssida av strukturomvandlingen. Så länge nya enheter kommer till i samma takt som gamla företag, arbetsställen, avdelningar etc. läggs ned utgör detta inget problem för näringslivet och ekonomin som helhet. Det svenska näringslivet besitter en omfattande teknisk och ekonomisk kompetens. Många företag tillhör de främsta på världsmarknaden inom sina resp. områden. Det är emellertid väsentligt att ytterligare utveckla den framåtskridande delen av näringslivet. Här finns stor skicklighet och stort kunnande men den utvecklingskraftiga delen av näringslivet har blivit för liten. Förnyelse och avveckling måste bättre motsvara varandra. I budgetpropositionen (prop. 1982/83:100, bil. 14) framhålls att regeringen avser bedriva en ny industripolitik. Detta uttryck innebär i praktiken att politiken kommer att inriktas på ökad statlig styrning samt mer resurser och befogenheter för myndigheter. Enligt vår mening innebär en sådan politik en farlig väg. Den underskattar behovet av konkurrenskraft och lönsamhet i näringslivet. Dessutom innebär politiken en överskattning av politikers förmåga och kunskaper att leda en så komplicerad och mångskiftande process som näringslivets förnyelse utgör. Det visar sig också att omfattande nya statliga anslag ges till förlustbringande företag (de statliga) som vissa neddragningar görs på de områden -1, ex. exportbefrämjande åtgärder - som är framtidsinriktade. Regeringens uttalanden att den nya industripolitiken skall ge offensiva satsningar är frasmakeri. Det behövs generella insatser som stärker näringslivets långsiktiga konkurrenskraft. Regeringens devalvering är en generell åtgärd som dock både genom sin storlek och genom regeringens övriga åtgärder sannolikt inte blir till nytta. Andra åtgärder främst inom budgetpolitiken skulle ha vidtagits för att åstadkomma förutsättningar för bättre konkurrenskraft. Regeringen motverkar en förbättring av lönsamheten genom att höja flera olika skatter. En stigande offentlig utgiftsandel, ett ökande budgetunderskott, nya regleringar och oklara spelregler samt hotet om löntagarfonder samverkar till att minska tron och därmed viljan till långsiktiga satsningar. Moderata samlingspartiet vill bedriva en generell politik som varaktigt ökar lönsamheten, vitaliteten och omställningsförmågan inom hela ekonomin. I syfte att underlätta för den framåtsträvande delen av näringslivet krävs också särskilda åtgärder för att stimulera teknisk utveckling, främja mindre företags expansion och avveckla onödiga regleringar. bör rekonstrueras, utan politisk inblandning, eller läggas ned. Konkurrenskraft och ekonomisk stabilitet Vid en allmän kostnadskris kommer inte endast företag med på lång sikt dåliga förutsättningar att hotas. Även företag med på lång sikt goda utvecklingsmöjligheter kommer i svårigheter. Resultatet blir att företag inom vissa branscher slås ut och att näringslivet inte kan uppvisa expanderande företag i den omfattning som är nödvändig för att engagera friställd arbetskraft. I figuren nedan åskådliggörs hur lönsamheten hänger ihop med behovet av strukturomvandling i industrin. Figuren återger stiliserat den situation som svensk industri befinner sig i. För det första är spridningen i lönsamhet mycket stor mellan svaga och framgångsrika branscher - kurvans lutning är brant. För det andra har nolltillväxten hamnat mycket högt genom att toleransen för vinster i de framgångsrika företagen minskat. Detta har lett till att en ökad andel av industrin fått lönsamhetsproblem som expansionskraften i de framgångsrika företagen sjunkit. Figur: Sambandet mellan lönsamhet och behovet av strukturomvandling. 1* 1982183. Genom att få till stånd en tillräckligt hög lönsamhet i hela näringslivet tar vi till vara möjligheterna att göra huvuddelen av den existerande produktionsstrukturen konkurrenskraftig. I figuren på s. 5 kan detta illustreras med att nollinjen förskjuts nedåt varpå fler företag uppnår en bättre räntabilitet. Detta är av central betydelse på kort sikt, då det tar att förändra kapitalbeståndet. Vi får inte tro att näringspolitiken genom selektiva insatser kan kompensera en alltför dålig konkurrenskraft. Omfattande devalveringar kan inte heller rätta till läget snabbt. De kan ge störande stora vinster inom vissa delar av näringslivet som en återuppbyggnad av industriell kapacitet och marknadsandelar tar tid. Det är därför viktigt att ständigt vårda förutsättningarna för näringslivets konkurrenskraft och förhindra en utslagning. Den frihet som arbetsmarknadens parter har att själva förhandla om löner innebär också ett betydande ansvar för produktionens och sysselsättningens utveckling. Genom subventioner av olika slag eller upprepade devalveringar kan parterna få intrycket att de på något sätt skulle kunna fritas från detta ansvar. Därmed förstärks återigen den rådande och felaktiga föreställningen att endast politikerna bär hela ansvaret för sysselsättning och produktion. Allmänheten och arbetsmarknadens parter lockas att se subventioner och växelkursförändringar som bekväma konfliktlösare. Enligt vår mening blir därför en devalvering sällan en offensiv åtgärd för att varaktigt höja lönsamheten i näringslivet. När nu ytterligare en devalvering genomförts är det beklagligt att regeringen beslutat höja en lång rad skatter som direkt motsvarar den lönsamhetsförbättring som är själva syftet med devalveringen. Marknadsekonomin bygger på decentraliserade beslut, på frihet för producenter och konsumenter att träffa avtal och att självständigt besluta vad de önskar tillverka resp. köpa. De har bättre information än politiker och byråkrater. Ett decentraliserat beslutsfattande fungerar därför att prissystemet förmedlar signaler om vad som är ekonomiskt ändamålsenligt. Det reflekterar företagens kostnader och konsumenternas efterfrågan. Därför är det mycket viktigt att prissystemet fungerar väl. Bristande konkurrens är ett hot mot effektiviteten. Ett annat och mer allvarligt hot är emellertid statliga interventioner, höga skatter och långtgående regleringar. Marknaderna fungerar genom allt vidlyftigare politiska ingrepp allt sämre. Den svenska välfärden har vuxit fram tack vare enskilda initiativ och fri konkurrens. En fortsatt positiv utveckling förutsätter att marknadsekonomin stärks. Fri konkurrens driver fram effektivare produktionsmetoder samt billigare och bättre produkter. Det leder till god hushållning med tillgängliga resurser. Liberaliseringen av den internationella handeln hade stor betydelse för den gynnsamma ekonomiska utvecklingen såväl internationellt som för svenskt vidkommande. tendenser till ökad protektionism är i det perspektivet oroväckande. Varje slag av protektionism - öppen eller dold - drabbar små länder hårdast. Protektionism fördyrar importerade insats- och konsumentvaror samt försämrar avsättningsmöjligheterna för våra produkter. Mindre konkurrens ger också sämre framsteg. Därför måste vi följa de internationella spelreglerna i eget intresse. Det går inte att skydda från krav på omställningar genom att envetet söka kortsiktig trygghet. Den långsiktiga och den enda hållbara - tryggheten går därmed förlorad. En industripolitik som kommit att innebära alltmer av stöd till olönsamma företag - en form av protektionism - är en farlig väg. Den är riskabel därför att nackdelarna inte är så väl bekanta som den sedvanliga protektionismens. Denna typ av industripolitik innehåller en sådan mångfald av ingrepp att den blivit svåröverskådlig. Den har också stor attraktion på politiker eftersom den kan framställas som full av handlingskraftiga ingrepp med omedelbara verkningar. De svåra negativa effekterna kommer först . En industripolitik av detta märke tar resurser från framtiden för att bevara det förflutna. Det är olyckligt att den svenska ekonomin förlorat så mycket av sin vitalitet och omställningsförmåga. Stigande standard har använts på ett sätt som är ohållbart, nämligen att försöka köpa trygghet från omställningar. Att inte ställa om är att stagnera. Subventioner förvrider prisstrukturerna. Priserna förmedlar inte längre information om vad som är effektivt utan vad politikerna senast bestämt. Detta för med sig allvarliga risker för den fria handeln. Så länge konkurrenskraft återspeglar överlägsen effektivitet och inte politiska beslut om subventioner går det att bygga upp frihandelsprinciper som kan vinna respekt, därför att de ger klarare spelregler och leder till större välstånd i de länder som deltar i handelsutbytet. Kravet på fri handel måste också gälla förhållandet gentemot de nya industriländerna. Framväxten av nya industriländer ger ökade avsättningsmöjligheter för den svenska industrin. Exporten till sådana länder har ökat snabbare än importen därifrån. Nya konkurrenter är också nya kunder. För att kunna utnyttja dessa nya möjligheter krävs dock vilja och förmåga till omställningar. Den nordiska handeln är betydelsefull för den svenska ekonomiska utvecklingen. utvecklas successivt till att bli en hemmamarknad för samtliga nordiska länder, vilket underlättar en framgångsrik konkurrens med utomnordiska produkter. Detta ställer krav på ytterligare harmonisering av lagstiftning, skattepolitik och näringspolitik syftande till att åstadkomma ett gynnsammare näringsklimat i . vara att skapa goda förutsättningar för samarbete mellan företag - inte att själva direkt delta i industrisatsningar. Generell politik gör marknadsekonomin funktionsduglig. Ökad lönsamhet gör det möjligt för flera företag att tillhöra den expanderande delen av näringslivet. Man kan då rensa undan ett antal selektiva insatser som utnyttjas och som under alla omständigheter har negativa verkningar. För att ytterligare stimulera de framåtsträvande företagen krävs dock särskilda åtgärder. Sålunda måste bl. a. den tekniska utvecklingen och kompetensen utökas, småföretagsamheten främjas, byråkratiska hinder minskas och exporten gynnas. Den näringspolitik som förts har i hög grad inriktats på förlusttäckningsbidrag till företag i kris. Stödpolitiken motverkar flexibilitet och vitalitet. Själva syftet med denna politik är ju att förhindra en omställning som annars varit nödvändig. Genom stödpolitiken har resurser undandragits den utvecklingsdugliga delen av näringslivet. Konkurrensen har snedvridits, bidragstänkandet ökat och kapitalmarknaden snedbelastats. (SOU 1981:72) påvisar att flera krisbranscher har bland de högsta lönelägena inom industrin. Detta har gjort det svårare för lönsamma företag att rekrytera kvalificerad arbetskraft. Moderata samlingspartiet beklagar att selektiva stödåtgärder i så hög grad kommit att dominera näringspolitiken . krävs en positiv syn på strukturomvandling och förnyelse. Näringspolitiken måste inriktas på att stimulera till ett mer dynamiskt näringsliv och att undanröja hinder för en vitalisering av svensk ekonomi. Svensk industri är generellt sett tekniskt avancerad. En viktig orsak härtill är den goda grund för utvecklingsarbete som, åtminstone tidigare, en högkvalitativ utbildning och forskning vid universitet och högskolor utgjort. Resurser har också kunnat avsättas i företagen för att säkerställa nödvändiga utvecklingsinsatser. har emellertid förlorat sitt tekniska försprång. Det är väsentligt att vi både inser det och drar riktiga slutsatser därav. Växande internationell konkurrens, långvarig nedvärdering av kunskaper i skolan, ett alltmer byråkratiserat högre utbildningsväsen liksom otillräckliga incitament har bidragit till de svårigheter svensk industri nu möter. Förutsättningarna för forskning och utveckling måste förbättras för att motverka en fortsatt nivåsänkning av vårt teknologiska kunnande. forskningspolitiska beslut var ett steg i rätt riktning men måste följas av ytterligare insatser. För att forsknings- och utvecklingsarbetet skall kunna ges den nödvändiga kraften krävs först och främst att det innovativa klimatet förstärks såväl inom universitet och högskolor som inom industrin. Kunskap och kvalitet - inte minst på de tekniska områdena - måste dessutom ges en nödvändig renässans inom den grundläggande utbildningen. Lönsamheten inom industrin måste förbättras för att utvecklingsinsatserna skall kunna ges en tillräcklig volym. I den moderata partimotionen om utbildning och forskning diskuteras forsknings- och utvecklingsfrågor mera i detalj. För näringslivet är följande åtgärder viktiga: o Företagen måste ges ökat utrymme för forskning och utveckling. Mot den bakgrunden är finansplanens redovisning av regeringens planer beträffande forskningsavdragen illavarslande. Att avveckla forskningsavdragen till förmån för selektiva insatser är illa ägnat att åstadkomma en industriell förnyelse. bör avvisa alla sådana propåer, o Skattesystemet måste utformas så att förutsättningar finns för ett kontinuerligt utbyte av erfarenheter med andra länder. Dubbelbeskattningsavtalen medger att utländska forskare vid svenska högskolor skattar i hemlandet. Motsvarande rättighet bör medges utländska forskare knutna till industrin, o Styrelsen för teknisk utveckling (STU) kan spela en betydelsefull roll för att främja den tekniska utvecklingen. STU:s utvecklingsstimulerande verksamhet skulle vinna på en klarare anknytning till den vetenskapliga och industriella kompetensen utanför STU vid beslut om anslagstilldelning. En översyn av bör göras för att främja detta syfte. o Staten bör aktivt befrämja samverkan mellan högskola och företag. Det är viktigt att forskare inom högskolan kan arbeta växelvis inom näringsliv och förvaltning samt att möjligheterna att få tjänst som adjungerad professor ökar. Vidare behöver den ömsesidiga informationen mellan högskola och näringsliv förstärkas. Ett nära samarbete mellan företag och högskoleinstitutioner på olika orter i landet har etablerats t. ex. i valet av doktoranduppgifter. Omfattande statliga regleringar, bidrag och punktskatter inriktas på att styra energianvändningen från olja till andra energislag. Styrningens effektivitet kan ifrågasättas. Oljeprishöjningarna i förening med höjda oljeskatter har skapat kraftiga incitament till övergång till andra energikällor. De särskilda bidragen till hushåll och andra energikonsumenter har sannolikt liten positiv effekt i jämförelse med priset för att främja en ekonomiskt riktig omvandling av energisystemet. Bidragen kan däremot stimulera till investeringar vars värde är tveksamt. En övergång till konkurrenskraftiga energikällor, såsom kol, vattenkraft och kärnenergi hejdas genom politiska blockeringar. Tillsammans innebär detta att energibesluten karakteriseras av mer politik än ekonomi. Vårt lands internationella konkurrenskraft har tagit skada av detta. finns en stark medvetenhet om energihushållningens betydelse liksom om nödvändigheten av en förnyelse av energisystemet. Den statliga energipolitiken bör anpassas härtill. Både av budgetskäl och av hänsyn till energiförsörjningen bör energipolitiken nu ges en mer marknadsmässig inriktning. Servicenäringens betydelse har blivit allt större. Med ökat välstånd har den enskildes efterfrågan på ett stort och mångskiftande antal tjänster vuxit snabbt. Tjänsternas andel av den totala exporten har också stigit. Näringslivet har gått mot en ökad grad av specialisering där det enskilda företaget i sin produktion utnyttjar teknik, stordriftsfördelar och specialkompetens som erbjuds av tjänsteproducerande företag. Servicenäringen behövs snart i alla skeden i ett varuproducerande företags verksamhet. I den politiska debatten måste servicenäringens betydelse uppmärksammas bättre. Det är inte bara industrins förutsättningar som eftersatts utan hela näringslivets. Effektiviteten i tjänsteproduktionen försvåras av att alltför mycket i denna verksamhet förbehålls den offentliga sektorn genom en överbetoning av vad som görs i egen regi. Det fackliga medbestämmandet har också lett till att serviceuppgifter dragits in i den offentliga sektorn. Moderata samlingspartiet vill ha fri konkurrens och rättvisande kalkyler på vad den offentliga sektorns egenregiverksamhet egentligen kostar. Upphandlingskungörelsen bör ges en sådan konstruktion att den även gäller upphandling av tjänster. Genom subventioner konkurrerar statlig verksamhet ofta med privata företag med illojala medel. Detta skadar servicesektorns utveckling. Det leder också till en lägre tjänsteexport än som annars vore möjlig. Offentliga myndigheter är dåliga exportörer och privata företag går miste om en viktig hemmamarknad och goda referensobjekt som behövs för att hävda sig på världsmarknaden. Därför är andelen service i bytesbalansen - ehuru betydande - lägre än för många andra länder. kommer betydelsen av handeln med tjänster att öka. bör inom verka för en liberalisering av den internationella tjänstehandeln. I likhet med vinsterna för en liten öppen ekonomi av fri handel med varor står liknande fördelar att vinna med ett öppnare utbyte av tjänster mellan länder. De mindre och medelstora företagen spelar en avgörande roll för ekonomin. Nya idéer, metoder och produkter föds ofta inom företag som nystartats och inom redan befintliga mindre företag. De mindre företagen är ett dynamiskt inslag i näringslivet. kommer sysselsättningsökningen i näringslivet till största delen att ske inom småföretagen, vilka redan nu ger arbete år ca 1,3 miljoner människor. En ökad småföretagsamhet medverkar också till en spridning av ägande och medbestämmande i näringslivet. Det är viktigt att ta hänsyn till den särskilda belägenhet småföretagarna som personer befinner sig i. Lusten att vara sin egen är en stark drivkraft. Men att vara sin egen innebär också speciella svårigheter. Risktagandet är ofta stort och arbetssituationen komplicerad. I ett alltmer reglerat och krångligt samhälle tvingas småföretagare utföra pappersarbete som ofta ter sig avskräckande och som stjäl tid från den egentliga uppgiften. Lagstiftning och skatteregler blir alltmer obegripliga och omöjliga att hantera. Därför måste samhället formas med hänsynstagande till de mindre företagens villkor. Politiken måste inriktas på att skapa ett klimat som stimulerar de nyskapande krafterna. Den socialdemokratiska politiken har redan lett till försämringar för de mindre företagen. Så t. ex. höjdes löneskatten , en ny hyreshusavgift tillkom och snabbare uppbörd av olika skatter som dränerar företagen på rörelsekapital har aviserats. Den expansion i näringslivet som även regeringen säger sig vilja se motverkas av sådana åtgärder. Med anledning av de påfrestningar på likviditeten som de nya uppbördsreglerna innebär, är det viktigt att kreditregleringarna inte hindrar bankerna att hjälpa mindre företag som drabbas. Den del av förmögenheten som finns arbetande i ett familjeföretag befrias enligt nuvarande regler till viss del från beskattning genom den s. k. Även med denna reducering är det dock svårt för ägarna i de mindre företagen att utan orimliga löneuttag få pengar efter skatt att erlägga förmögenhetsskatten med. Det i företaget arbetande kapitalet bör därför befrias från förmögenhetsskatt. Liknande regler bör också gälla för arvs- och gåvobeskattningen. Vissa lättnader i förbudet mot lån i eget bolag vidtogs under den första borgerliga trepartiregeringen. För att underlätta generationsväxlingar bör ytterligare lättnader genomföras. Låneförbudet bör således icke gälla nära anhörig som vid arvsskiftet behöver ta lån ur bolaget för att kunna genomföra skifte och driva företaget vidare. F. n. medges avdrag i deklarationen för av aktieutdelningar motsvarande högst av aktiekapitalet i icke börsnoterade företag. Genom att mindre företag har lågt aktiekapital innebär det att avdraget inte fått avsedd effekt. Enligt vår mening bör därför begränsningen till av aktiekapitalets storlek begränsas. beslöt att möjlighet skulle öppnas för anställda i ett företag att spara i en aktiesparfond med aktier enbart i det egna företaget. De anställda fick därmed samma skatteförmåner som i det s. k. skattefondsspa Reglerna för aktiesparfondema utvidgades också att i viss utsträckning gälla också företag vilkas aktier inte är börsnoterade. Moderata samlingspartiet har tidigare krävt en ytterligare utvidgning av systemet till att i full utsträckning gälla sparandet i icke börsnoterade företag. Det är därför oroande att den socialdemokratiska regeringen verkar vilja gå en motsatt väg och avskaffa skattefondssparandet. För att begränsa ledighetslagarnas negativa verkningar bör åtgärder såsom en begränsning av det totala ledighetsuttaget för samtliga anställda samt en maximering av sammanhängande uttagen ledighet per individ övervägas. Resultatet av de undersökningar som utförts av , RRV och SNS har visat på ett sådant behov. Därför bör den översyn som igångsattes i 1982 med uppgift att anpassa ledighetslagarna till de faktiska förutsättningarna på arbetsmarknaden få fullfölja sitt uppdrag och intensifiera sitt arbete. De regionala utvecklingsfonderna bör ej ägna sig åt egen kreditverksamhet. Bankerna har ett mer vittförgrenat nät och större kompetens. Kreditpolitiken bör utformas så att de kan ge motsvarande större krediter. Utvecklingsfonderna bör då koncentrera sig på rådgivnings- och konsultinsatser så att de mindre företagens kompetens inom t. ex. ekonomisk planering och marknadsföring förbättras och nya tekniktillämpningar underlättas för dessa företag. Utvecklingsfondernas tjänster bör emellertid i princip baseras på marknadsmässiga villkor, dvs. att avgifter som täcker kostnaderna uttas. Detta skulle förbättra kvaliteten i fondernas tjänster. Styrelserna i dessa fonder bör vidare sammansättas av människor med praktisk erfarenhet av olika delar av näringslivet, såväl anställda som arbetsgivare. Dagens system med politisk representation har tyvärr inte alltid medfört tillräcklig företagsekonomisk kompetens i styrelsearbetet. De krav som framförs från olika håll på etableringskontroll måste bestämt avvisas. En förutsättning för ett dynamiskt småföretagande är att ett fritt tillträde för nya företag tillåts. Etableringskontroll förlamar nytänkande och konkurrens till konsumentens nackdel. Till följd av de senaste årens kraftiga devalveringar har många mindre företag råkat illa ut genom att de tagit upp lån i utländsk valuta. Efter växelkursförändringarna har värdet av och räntebetalningarna på dessa lån, mätt i svenska kronor, stigit avsevärt. Reglerna för återbetalning av sådana lån bör därför ses över i syfte att medge möjlighet till snabbare amortering än vad som f. n. är tillåtet enligt bestämmelser. När behovet av anpassning till nya förhållanden ökar, växer också kravet på att de mekanismer för självreglerande anpassning som finns inbyggda i en marknadsekonomi tillåts fungera så fritt som möjligt. Men politiker och myndigheter har reglerat, beskattat och subventionerat tenderar att bli ett överreglerat samhälle, där förnyelse, idérikedom och skaparkraft har svårt att komma till sin rätt, vilket därmed kan komma att äventyra en nödvändig positiv utveckling i näringslivet. Kostnaderna av olika regleringar är ofta svåra att mäta eftersom de negativa effekterna kan visa sig först på lång sikt. En omedelbar kostnad är utgifterna för förvaltningen att tillämpa och övervaka regleringarna. Denna kostnad återspeglas i den svällande byråkratin. De verkligt höga kostnaderna uppstår dock i effektivitetsförluster då näringslivet skall anpassa sig till nya regleringar. Reglerandet kan resultera i total resignation hos den enskilde innovatören då han inte vet om det som är tillåtet kanske kommer att vara förbjudet . har flera utredningar presenterats som visar på negativa effekter av prisregleringar på varumarknaden samt regleringar på kreditmarknaden och på valutaområdet. Det är viktigt att ta fasta på de förslag som framförs i dessa utredningar.