mot · G70236 · 1983-10-27 00:00:00 — m. fl. 1983/84:30) Motionens huvudsakliga innehåll (Kort sammanfattning) I motionen framläggs förslag om en parlamentarisk utredning om sparandet. Utredningen bör ta fram ett konkret förslag till privata investeringskonton. Dessa skall fungera så att det sparande som sker på kontona skall vara skattefritt. Skattekredit för de insatta medlen skall medges till dess att de lyfts från kontot. bör det också vara möjligt att införa regler som medger att det sparade kapitalet utan skattekonsekvenser kan överföras till annat produktivt sparande såsom direktägda aktier, obligationer, skattkammarväxlar, bostad, eget företag m. m. De på detta sätt överförda sparmedlen skall sedan beskattas vid realiserandet av den produktiva investeringen. I motionen yrkas att förslaget om allemanssparande skall avslås av . I stället bör det framgångsrika skattesparandet behållas. Viss reformering av reglerna för fondernas förvaltning bör dock göras. Ett omfattande sparande inom den privata sektorn är av avgörande betydelse för samhällets kapitalbildning och därmed för den ekonomiska tillväxten. Genom att spara avstår vi från att konsumera för att åstadkomma ett ökat konsumtionsutrymme . För den enskilde individen utgör inte sparandet i första hand ett medel att öka det långsiktiga konsumtionsutrymmet. Det kan karakteriseras som en uppskjuten konsumtion. Det är således andra motiv än en framtida konsumtionsökning som ligger bakom detta sparande. Det kan t ex vara ett framtida inköp av en kapitalvara, en resa eller helt enkelt att ha en buffert för framtida oförutsedda utgifter som utgör anledningen till sparandet. Från samhällets synpunkt är det däremot fråga om att genom sparandet skapa ett utrymme för investeringar som leder till ökade inkomster och ökad konsumtion . Det finns ett gemensamt intresse för alla att den totala kapitalbildningen i samhället inte blir för låg och därigenom äventyrar den framtida standardutvecklingen. Genom de senaste årtiondenas höga inflation har det privatekonomiskt blivit allt mindre lönsamt att spara. För att motverka detta har under senare 1 1983/84. år en rad åtgärder vidtagits. Det gäller olika former av skattestimulerat sparande. Dessa åtgärder har åtnjutit ett mycket stort intresse från allmänheten och goda resultat har uppnåtts. Den enskilda spararen ställs dock inför en svår uppgift när han skall välja mellan alla de olika sparformer som existerar. Vilken form som är bäst i det enskilda fallet är ofta svårt att avgöra. Ett utav problemen i detta avseende är att det finns flera modeller för skattestimulerat sparande. finns följande sparformer som har inslag av skattestimulans i sina villkor: sparande i svenska statens sparobligationer sparande i svenska statens premieobligationer Utöver dessa sparformer gäller att den som erhållit inkomst av kapital, exempelvis ränta, äger rätt till ett särskilt sparavdrag på . för ogift och 1 600 för makar gemensamt. Fram gällde även att en särskild reduktion på aktieutredningar fick göras. Det s. k. skattesparandet har blivit en framgång. Ett stort antal människor har anslutit sig till någon av de tre sparformerna skattesparkonton, skattefondkonton eller företagsanknutna aktiesparfonder. En kraftig ökning noterades . (Se tabell 1). Antal konton Innestående belopp (milj. 53 (XX) Summa 1 010 250 1 252 850 +242 600 8 190 11 979 +3 789 har dock ökningstakten avtagit. Detta är en naturlig följd av de försämringar av sparvillkoren som den socialdemokratiska regeringen har säkerligen den kampanj mot skattesparandet som socialdemokraterna bedrivit, både i oppositions- och regeringsställning, haft betydelse för denna utveckling. Utvecklingen av skattesparandet framgår av tabell 2. Antal konton Innestående belopp (milj. 9 619,5 10 959,5 +1 340,0 4 506,1 +1 328,5 465,5 +34,8 13 177,8 15 931,1 +2 753,3 En jämförelse mellan tabell 1 och 2 visar att medan ökningstakten för hela skattesparandet (helårseffekten) var över 240 000 har den minskat till ca 180 000. Till yttermera visso har man t. o. m. kunnat notera att antalet konton har minskat (700 konton). Uppdelat på skattespar- och skattefondkonto är minskningen i ökningstakten ca 41 000 resp. ca 22 000. Det är angeläget att den negativa utvecklingen av sparandet kan brytas. Till en del kommer detta att ske i takt med skattereformens genomförande. Reformen får till följd en ökad försiktighet på redan gjorda åtaganden. För de hushåll som har en mycket låg skuldsättning och som genom marginalskattereformen får betydande tillskott till sin disponibla inkomst bör det finnas goda möjligheter till ett ökat sparande. Det är viktigt att dessa samverkande tendenser uppmärksammas och att åtgärder vidtas för att förstärka dem så att en ökning av sparkvoten kan komma till stånd. Möjligheterna att finansiera budgetunderskottet på det för samhällsekonomin minst skadliga sättet är bl. a. beroende av sparandets utveckling i ekonomin. Om det negativa sparandet inom den offentliga sektorn kompenseras med ett positivt sparande inom övriga sektorer behövs ingen utlandsupplåning. Detta är inte fallet , varför dras med omfattande underskott i bytesbalansen. har en rad åtgärder vidtagits för att öka den statliga upplåningen utanför bankerna; bl. a. inrättades en ny upplåningsform, statsskuldväxlarna. I samband med att proposition 1977/78:165 om värdesäkert lönsparande behandlades i beslöts att en särskild expertgrupp skulle tillsättas för att följa och analysera utvecklingen av sparandet i direktiven till expertgruppen, som fick namnet lönspardelegationen, angavs att gruppen inte enbart skulle studera det införda sparsystemets utveckling utan också analysera effekterna på övriga sparformer och på hushållssparande! Effekterna på sparkvotens utveckling borde belysas. Man fick även till uppgift att föreslå de ändringar i sparsystemet som uppföljningen gav anledning till. Slutligen skulle expertgruppen föreslå åtgärder för att få sparmedel, som stått inne under de obligatoriska fem åren, att vara kvar i systemet även därefter. Ett betänkande från delegationen väntades . Något sådant avlämnades dock aldrig, uppenbarligen som en följd av regeringsskiftet. Det är beklagligt att den hya regeringen inte ville fortsätta den tidigare politiken för att öka sparandet. Den uppföljning som beställde 1978 och som utförts av delegationen blev genom detta förfarande inte tillgänglig och kunde inte läggas till grund för en översyn av de inrättade sparformerna. I vår motion om åtgärder för att öka sparandet, som avlämnades under allmänna motionstiden , föreslog vi att en parlamentariskt sammansatt kommitté borde tillsättas för att göra en översyn av sparpolitiken. Vi anförde att det borde vara möjligt att hitta former för en bred samverkan kring målet att öka sparandet. Någon tid efter det att vi avlämnat vår motion beslöt socialdemokraterna att tillsätta en grupp för att utreda vissa frågor rörande stimulanser av hushållens sparande. Gruppen blev en ren expertgrupp utan något som helst parlamentariskt inslag. Förutsättningarna för att få en bred enighet om de sparstimulerande åtgärderna har därigenom minskat. Vi anser att det är olyckligt att socialdemokraterna inte följt vårt förslag från januarimotionen. Målet att åstadkomma ett ökat sparande är så viktigt att största möjliga enighet måste eftersträvas om formerna för att uppnå detta mål. De åtgärder som de icke-socialistiska regeringarna har vidtagit för att öka sparandet bekämpades av den dåvarande oppositionen vilket motverkade de eftersträvade effekterna. Det i propositionen framlagda förslaget är ett provisorium. Regeringen anser att det finns ett behov av en mer omfattande översyn än den Finansministern tillkännager att regeringen skall utse en särskild sparkommitté vilken utöver planläggning och utformning av reformen skall följa och analysera allemanssparandets utveckling. Man anför vidare att andra uppgifter inom spårområdet kan övervägas och finansministern avser att längre fram återkomma till regeringen med förslag till direktiv för kommittén. Enligt vår bestämda uppfattning är det angeläget att kommittén ges en sådan sammansättning som vi förordat ovan och att kommittén får i uppdrag att se över hela sparandeområdet. Nej till allemanssparande! En första förutsättning för att få ordning på ekonomi är att vi lyckas minska de stora underskotten i budgeten och bytesbalansen. För att lyckas med detta krävs det ett ökat sparande inom såväl den offentliga som den privata sektorn. Statens budgetunderskott måste minska kraftigt. Från sida har vi framhållit detta med skärpa. Vi har också redovisat konkreta förslag till hur detta skall ske, vilka dock beklagligtvis har avvisat. Vi avser dock att återkomma med ytterligare förslag vilka vi hoppas nu skall kunna läggas i en mottagligare jordmån. Enligt vår uppfattning är det mindre bra att inrätta ett särskilt sparsystem för att tillgodose ett behov som inte får bli permanent, nämligen behovet att täcka budgetunderskottet. Det är dessutom ett förhållandevis marginellt belopp som via allemanssparande! kan användas för att täcka budgetunderskottet. Ett långt effektivare sätt är att minska utgifterna. Det föreliggande förslaget innebär att statsupplåningen prioriteras framför kapitalförsörjningen till produktionen. Det kan knappast vara någon tillfällighet att detta görs som man avser att via löntagarfonderna tillföra näringslivet ungefärligen samma kapital. Vi är också oroliga över de konsekvenser som sparsystemet har för bankväsendet i allmänhet, och förenings- och sparbankerna i synnerhet. Bankernas möjligheter att förmedla kapital mellan sparare och låntagare kommer genom konstruktionen av allemanssparande! Kopplingen mellan sparande och möjligheten att få lån försvinner. I förlängningen av ett sådant här system ligger möjligheten att låta alla kapitalströmmar styras av staten. Endast den som uppfyller statens kreditförutsättningar kan erhålla lån och därigenom möjlighet att investera och utveckla sin verksamhet. Förslaget missgynnar också de banker, föreningsbanksgruppen och sparbanksgruppen, som har en stor andel enskilt sparande. Det är dessa båda banker som har den mest decentraliserade strukturen vilket innebär att lånemöjligheterna minskar mest för enskilda hushåll och småföretag. Risk för minskat sparande Det framlagda förslaget till allemanssparande innebär ytterligare en socialdemokratisk helomvändning. Det är naturligtvis positivt att regeringsinnehavet har inneburit att man lyckats inse nödvändigheten av att särskilt stimulera det enskilda sparandet. Det är dock svårt att inse vad som är poängen med att nu slå sönder det väl fungerande skattesparandet. Vi är självfallet medvetna om att förändringar av reglerna för skattesparandet är nödvändiga när den inledande femårsperioden är till ända. Det är dock möjligt att reformera utan att förstöra de sparrutiner som byggts upp. Den socialdemokratiska regeringen har insett att skattesparandet har obestridliga fördelar men man har av hänsyn till sin tidigare inställning inte vågat föreslå förändringar inom ramen för detta system utan istället föreslagit ett namnbyte och att helt nya konton skall inrättas. Förslaget medför stora administrativa kostnader. Bankerna måste lägga upp nya konton och utarbeta en lång rad nya rutiner. De nya kontona måste marknadsföras och personal måste utbildas. I propositionen uppges att detta kommer att kosta 13 milj. kr. vilket är en helt onödig utgift. Till dessa kostnader skall så läggas bonusräntan för att få skattespararna att gå över till allemanssparandet. Vad som är ännu värre är den stora risken att man tappar många sparare vid övergången. Genom den drastiska försämringen av villkoren är faran stor att många sparare helt överger banksparandet. Allemanssparandet innebär inte automatiskt att nysparandet kommer att öka. Detta är märkligt eftersom den socialdemokratiska kritiken mot skattesparandet i mycket grundats just på förhållandet att nysparandet inte garanterats. Genom bindningskravet och stimulanserna till risksparande har skattesparandet ändock haft positiva effekter för samhällsekonomin, vilka inte med nödvändighet följer av den konstruktion som regeringsförslaget givits. Följden av att kravet på bindning tas bort blir en ökad likvidisering av ekonomin. Vid en högkonjunktur kan detta skapa en kraftig inflationsbrasa vilket försämrar vår konkurrenskraft och kan nödvändiggöra ytterligare devalveringar. Det är också negativt att taket för allemanssparandet satts så lågt som till . Med maximalt sparande nås denna gräns och 2 månader. Det nuvarande taket för skattefondskonton är . Kritik mot denna begränsning framförs från flera tunga remissinstanser, bl. a. och Allmänna pensionsfonden, l-3:e fondstyrelserna. Införandet av ett nytt skattesystem, utgiftsskatt, skulle enligt vår uppfattning verksamt bidra till ett ökat sparande. På uppdrag av skatteutredning utarbetade 1976 en rapport (SOU 1976:62) om progressiv utgiftsskatt. I sitt slutbetänkande (SOU 1979:91) anförde utredningen bl. a. följande angående utgiftsskatten: I tre viktiga avseenden synes emellertid utgiftsskattens egenskaper vara överlägsna den nuvarande inkomstskattens. Utgiftsskattens sparstimulerande effekter underlättar den nödvändiga kapitalförsörjningen i samhället, utgiftsskatten förmår behandla alla inkomster lika och ger mindre möjligheter till skatteflykt, utgiftsskatten beaktar automatiskt inflationens värdeförändringar, varigenom inga oskäliga skattevinster eller skatteförluster behöver uppstå p. g. a. inflationen. Efter en motion från centerhåll tillsattes en kommitté (B 1981:94) med uppgift att pröva förutsättningarna för införandet av en progressiv utgiftsskatt. Arbetet är självklart av mycket stor omfattning och att utforma ett konkret förslag som kan bli föremål för beslut i kan därför väntas ta i anspråk. Vi anser dock att det utan att föregripa utredningens arbete borde vara möjligt att göra förändringar i de gällande skattereglerna för att uppnå några av de fördelar som ett helt genomfört utgiftsskattesystem erbjuder. Vi har framlagt förslag om att möjlighet bör erbjudas alla att göra insättningar på privata investeringskonton. Vi anser fortfarande att ett sådant system skulle vara av stort värde. Insättningen på sådant konto skall berättiga till en skattereduktion av insatt belopp. Endast ett ökat sparande skall berättiga till skattereduktion. Viss begränsning av högsta möjliga insättningsbelopp bör införas. Skattereduktionen kvarstår så länge inget uttag görs från kontot. När medlen lyfts, skall det åligga ifrågavarande bank att inbetala reduktionen till statsverket. Systemet bör även kunna omfatta sparande i aktiesparfonder. bör det också vara möjligt att införa regler som medger att de sparade medlen utan skattekonsekvenser kan överföras till annat produktivt sparande såsom direktägda aktier, obligationer, skattkammarväxlar, bostad, eget företag m. m. De på detta sätt överförda sparmedlen skall sedan beskattas vid realiserandet av den produktiva investeringen. Det bör bli en förstahandsuppgift för den ovan föreslagna kommittén att ta fram ett konkret förslag till sparsystem enligt här redovisade riktlinjer. Sedan vi första gången föreslog inrättandet av privata investeringskonton har även från annat håll liknande förslag framkommit. I en nyligen utgiven debattskrift har föreslagits ett system som i mycket överensstämmer med vårt förslag. Vi är övertygade om att detta är en modell som skulle kunna få en bred anslutning. Den är genom sin anknytning till skattereformens principer även fördelaktig från fördelningspolitiska utgångspunkter. Rättelse: S. 8, Hemställan 3 Står: utgiftsskattekonton. Rättat till: privata investeringskonton. Vi har ovan redovisat vår kritik mot förslaget om allemanssparande. Vi anser inte att det finns någon anledning att avskaffa skattesparandet, tvärtom skulle ett sådant förfarande vara negativt för sparutvecklingen. Viss reformering av skattesparsystemet är emellertid önskvärd. Av statsfinansiella skäl anser vi att det är nödvändigt att minska subventionsgraden i sparandet. Vi föreslår därför att skattereduktionen sparande sätts till för skattesparkontona och till för skattefondkontona. Det bör ankomma på den ovan föreslagna utredningen att ta fram förslag på hur skattesparsystemet skall se ut när den nuvarande femårsperioden är till ända. Det är enligt vår uppfattning inte acceptabelt att en skattesubvention av nuvarande storlek skall kunna erhållas två gånger för samma sparmedel. En viss del av skattereduktionen kan sägas vara en ersättning för bindningen av kapitalet . Nivån på denna ersättning bör dock ligga lägre än den nu utgående subventionen. Vi anser att det är rimligt att storleken på aktiesparfonderna begränsas. Detta bör dock inte gälla de fonder som redan inrättats utan endast nytillkommande fonder. Vi accepterar även förbättringarna av andelsägarnas möjligheter till inflytande över fondernas aktieförvaltning. Enligt vår uppfattning bör den kommande utredningen även undersöka möjligheterna att inrätta företagsanknutna aktiesparfonder i icke börsnoterade aktiebo 1. att avslår proposition 1983/84:30 såvitt avser införandet av allemanssparande!, 2. att reformerar skattesparandet i enlighet med vad som förordats ovan, 3. att ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om tillsättandet av en parlamentarisk utredning och inrättande av privata investeringskonton. Med hänvisning till det anförda hemställs . ÅSLING (c) () () () () () () () ()