mot · G6022313 · 1983-04-11 00:00:00 — 1982/83: 2313 m. fl. Likvidation av aktiebolag m. m. 1982/83:139) Det är synnerligen viktigt att lagstiftning och andra åtgärder från samhällets sida utformas så, att förutsättningarna för ekonomisk brottslighet så långt möjligt begränsas. måste vi när ändringar i lagstiftningen övervägs se till att vi inte inför regler som hindrar eller försvårar för seriös verksamhet. Med anledning av den nu framlagda propositionen 1982/ 83:139 finns anledning att erinra både om vikten av att bl. a. i bolagsform kunna driva seriös ekonomisk verksamhet, och att det sedan den nuvarande aktiebolagslagen trädde i kraft genomförts åtskilliga reformer inom bolagsrätten som utgör led i kampen mot den ekonomiska brottsligheten. Näringsförbud i samband med konkurs infördes . För att undersöka om dessa regler om näringsförbud bör utvidgas tillsatte centerfolkpartiregeringen en särskild utredning. En annan lagändring är bestämmelsen om kvalificerad revisor i alla nya aktiebolag, som infördes . Likvidationsreglerna för aktiebolag har ändrats bl. a. genom att möjligheten till fattigkonkurs av aktiebolag har avskaffats. Vidare har vi fått en ny lagstiftning om handelsbolag och nya redovisningsregler för ekonomiska föreningar. Vissa regler som är särskilt avsedda för de mindre aktiebolagen och som möjliggör en bättre insyn i sådana är ett annat exempel på reformer som genomförts . I proposition 1982/83:139 framläggs förslag dels om skärpning av aktiebolagslagens bestämmelser om skyldighet för aktiebolag att träda i likvidation då aktiekapitalet delvis gått förlorat, dels att likvidator i aktiebolag alltid skall utses av domstol, dels även om en särskild lag om registrering av bolagsfunktionärer som registrerats enligt aktiebolagslag. De frågor som tas upp i propositionen har vid olika tillfällen behandlats av , vad gäller likvidationsregler så sent som . Liksom då avvisade motionskrav om skärpning av likvidationsreglerna finner vi även nu att bör avvisa förslagen som har ungefär samma innebörd. De regler om tvångslikvidation på grund av förlust av aktiekapital som föreslogs och motiverades i proposition 1975:103 med förslag till ny aktiebolagslag anser vi bör gälla även i fortsättningen. Ett motionskrav om att domstol alltid skall utse likvidator i aktiebolag 1 1982183. Nr 2313 -2316 var med om att avvisa . Även när motsvarande förslag nu framläggs i propositionen anser vi att tillräckliga skäl saknas för ändring av hittillsvarande bestämmelser, varför förslaget bör avslås. Däremot hälsar vi med tillfredsställelse att förslag framläggs i propositionen om registrering av samtliga bolagsfunktionärers postadresser och personnummer i samband med uppbyggande av ett datorbaserat register hos patent- och registreringsverket. uttalande tillgodoses härigenom. Det praktiska genomförandet av registreringsformen har vi några synpunkter på. Enligt gällande aktiebolagslag måste ett aktiebolag träda i likvidation om två tredjedelar av aktiekapitalet gått förlorat och om inte ordinarie bolagsstämma under nästföljande år godkänner en balansräkning utvisande att det egna kapitalet uppgår till minst hälften av det registrerade aktiekapitalet. Tvångslikvidation kan undvikas dels genom kapitaltillskott, dels genom nedsättning av aktiekapitalet för täckning av förlust. Eftersom nedre gräns för aktiekapital är kan det ej nedsättas under detta belopp. Den nuvarande aktiebolagslagens regler innebar en uppmjukning jämfört med lag enligt vilken hela bristen på aktiekapital skulle täckas . Förslagen i den nu framlagda propositionen innebär en återgång till reglerna lag att skall täckas, men tidsfristen föreslås nu . Både enligt lag och lag uppkommer kravet på kapitaltäckning om två tre4jedelar av aktiekapitalet gått förlorat. I propositionen föreslås att kravet inträder redan när halva aktiekapitalet gått förlorat. Utformningen av reglerna om tvångslikvidation vid förlust av aktiekapital blev föremål för ingående överväganden vid aktiebolagslagens tillkomst och även då frågan 1980 aktualiserades genom förslag från brottsförebyggande rådet, BRÅ. Motiven för nuvarande regler återfinns i den dåvarande socialdemokratiska regeringens proposition 1975:103 med förslag till aktiebolagslag. I denna motiverade statsrådet uppmjukningen i jämförelse med lag med följande: Jag ansluter mig till utredningsförslaget om att utgångspunkten för tvångslikvidationsförfarandet bör vara att aktiekapitalet gått förlorat till 2/3. På den punkten föreslår jag alltså inte någon ändring i gällande lag. Gällande lag innebär emellertid, som nämndes, att bolaget måste täcka hela bristen i aktiekapitalet för att undgå tvångslikvidation. Jag delar utredningens uppfattning att detta krav är alltför strängt. Det kan inträffa att ett företag belastas med stora utgifter under en förhållandevis kort Särskilt gäller detta i fråga om nystartade företag under deras uppbyggnadsperiod. Det kan också hända att dessa utgifter inte motsvaras av några nyförvärvade tillgångar vilkas värde enligt balansräkningen uppgår till de erlagda utgifterna. Sådana företag kan ibland komma över den gräns vid vilken likvidationsskyldighet föreligger. Det kan då vara mycket svårt, för att inte säga omöjligt, att täcka hela bristen i aktiekapitalet. En likvidation kan för sådana företag innebära en onödig värdeförstörelse som går ut över kapitalägarna och de anställda i företaget. Inte minst från de anställdas synpunkt är det nödvändigt att ge likvidationshotade företag ett visst rådrum för att undgå tvångslikvidation. Det är också från den synpunkten påkallat att minska kraven på anskaffning av nytt kapital. Jag biträder därför utredningsförslaget om att bolaget skall kunna få respit till ordinarie bolagsstämma under nästföljande räkenskapsår. Jag förordar vidare den ändringen i gällande lag att likvidationsskyldighet skall kunna undgås, om vid denna stämma det egna kapitalet uppgår till halva aktiekapitalet i stället för som är fallet . I BRÅ:s promemoria (BRÅ 1979:5) föreslogs åter en skärpning av likvidationsreglerna, ungefär motsvarande lag. Förslaget fick ett blandat mottagande och flertalet remissinstanser intog en kritisk ställning. Motiven för bibehållande av nuvarande regler var desamma som angavs i prop. 1975:103, nämligen vikten av att inte försämra företagets möjligheter att i ett för företaget besvärligt ekonomiskt läge säkra fortsatt verksamhet och därmed sysselsättning för de anställda. Att skärpta likvidationsregler om de hade gällt skulle ha medfört svårigheter att undvika tvångslikvidation för t. o.m. stora börsnoterade företag påpekades av styrelsen för som i sitt remissyttrande över BRÅ-förslaget framhöll: Styrelsen anser att nu gällande likvidationsregler utgör en rimlig avvägning mellan de olika intressen som skall beaktas innan ett företag försättes i likvidation - fordringsägares, anställdas, aktieägares, samhällets m.fl. Det vore olyckligt om företag i onödan försattes i likvidation. Denna synpunkt gäller givetvis oavsett företagets storlek, men olyckan skulle få ytterligare en samhällsekonomisk dimension om den drabbade så stora företag som börsföretag i regel är. har ett antal börsföretag drabbats av svåra förluster som lett till finansiella krissituationer. Med nu gällande lagregler har företagen haft tid på sig att genomföra finansiella saneringsoperationer. Därför har inget börsföretag varit likvidationspliktigt vid något bokslutstillfälle. Om de föreslagna reglerna gällt är det emellertid sannolikt att så varit fallet för några stora börsföretag. Den större elasticitet som nuvarande regler innebär jämfört med de föreslagna förefaller vara behövlig med tanke på att omfattande förändringar i företagens finansiella struktur kommer att äga rum även . För börsföretagens del är det ingen risk att gällande likvidationsregler åsidosättes. Förbättrad kontroll av de företag där missbruk konstaterats eller med fog kan misstänkas förefaller vara en lämpligare åtgärd. Förslaget om skärpta likvidationsregler motiverades av BRÅ, liksom i den nu framlagda propositionen, som en åtgärd för att förhindra ekonomisk brottslighet. I sitt remissyttrande över BRÅ-promemorian var riksåklagaren inte övertygad om dessa motivs hållbarhet. Riksåklagaren framhöll nämligen: Jag är inte övertygad om att intresset av brottsbekämpning på förevarande område utöver bestämmelserna om kvalificerad revision skulle kräva att likvidationsbestämmelserna skärps på det sätt som arbetsgruppen föreslagit. De genom lagstiftning skedda uppmjukningarna i likvidationsbestämmelserna motiverades bland annat med att ett alltför strängt utformat regelsystem för likvidationsskyldigheten skulle kunna leda till att även livsdugliga företag vid kapitalbrist, t. ex. då verksamheten moderniseras eller läggs om, måste träda i likvidation. Dessa motiv är fortfarande bärande och jag kan inte finna att arbetsgruppen förebragt skäl av sådan tyngd att en ändring på denna punkt bör ske utan att erfarenheterna från den nya lagstiftningen avvaktas. Inte minst av ekonomiska problem såväl för hela vårt samhälle som för många företag och därav följande sysselsättningssvårigheter är det av största betydelse att samhället underlättar och stimulerar startande av seriösa företag samt företags möjligheter till fortsatt veksamhet och expansion. Såsom framhållits i proposition 1975:103, i remissyttranden över BRÅ:s promemoria, i proposition 1979/80:143, vari BRÅ-förslaget avvisades, samt av bl. a. i lagutskottet (LU 1982/ 83:16, reservation nr 6) skulle skärpta likvidationsregler få negativa följder för sysselsättning och företagande. Förslagen i propositionen i denna del bör därför avvisas av . I proposition 1982/83:94 om ändrade regler för beskattning av näringsbidrag m. m. föreslås även en ändring av reglerna om tvångslikvidation, nämligen att ett bolag vid beräkning av det egna kapitalets storlek inte skall ta hänsyn till en skuld på grund av statligt stöd med villkorlig återbetalningsskyldighet. Anledningen till ändringen är att företag hellre skall slippa tvångslikvidation. Som motivering anges i nämnda proposition att med hänsyn till likvidationens ingripande konsekvenser är det viktigt att förhindra att ett aktiebolag tvingas i likvidation i onödan. De sistnämnda synpunkterna, vilka vi instämmer i, tycks tyvärr inte varit vägledande vid bedömning av förslagen om ändrade likvidationsregler enligt proposition 1982/83:139. Likvidation har till syfte att realisera bolagets tillgångar. Sedan skulderna betalats fördelas överskjutande tillgångar mellan aktieägarna. Ett aktiebolag kan träda i likvidation helt frivilligt på grund av att aktieägarna inte vill fortsätta verksamheten. Beslut om likvidation fattas då av bolagsstämman. I vissa fall föreskrivs emellertid i aktiebolagslagen att bolag skall träda i likvidation oavsett om aktieägarna vill det eller inte. Om inte bolagsstämman i sådana fall beslutar om likvidation, ankommer det på rätten att fatta sådant beslut. Man talar då om tvångslikvidation. De vanligaste anledningarna till tvångslikvidation är att bolaget inte anmält behörig styrelse eller inte sänt in årsredovisning för något av eller att viss del av aktiekapitalet gått förlorad. Under likvidationen träder en eller flera likvidatorer i styrelsens och verkställande direktörens ställe. Om bolagsstämma beslutat om likvidation utser denna likvidatorer. Om däremot domstol beslutat om likvidation utser den likvidatorer. I propositionen föreslås , liksom i en promemoria från BRÅ 1979, att likvidator alltid skall utses av domstol, alltså även vid en helt frivillig likvidation av ett aktiebolag. Man synes därmed vilja jämställa utseende av likvidator med utseende av förvaltare i konkurs. Enligt vår mening finns avgörande principiella skillnader mellan konkurs och likvidation. Syftet med konkurs är att vid gäldenärens insolvens möjliggöra att hans egendom tvångsvis omhändertas för att tillgodose borgenärernas konkurrerande anspråk. Likvidation är däremot en avveckiingsform som i princip ligger i bolagsledningens och ägarnas händer. Det bör inte utan starka skäl införas regler som bryter mot denna grundsyn. Som framhölls i prop. 1980/81:146 i vilken BRÅ-promemorians förslag avvisades, torde flertalet likvidationer som det här är fråga om genomföras utan att fordringsägarna lider någon skada. Som lagrådet påpekar medför ett genomförande av propositionens förslag, om att inte längre samma organ beslutar om likvidation och utser likvidator, att det från den dag bolagsstämman beslutar om likvidation kan gå innan domstol utser likvidator och att det inte finns någon som är behörig att företräda aktiebolaget. Varken i BRÅ-promemorian eller under remissbehandlingen av denna eller i den nu framlagda propositionen har påvisats att nuvarande ordning att den som beslutar om likvidation, bolagsstämma eller domstol även utser likvidator har medfört några nackdelar av betydelse. Vi finner inte tillräckliga skäl att införa regler för likvidation även helt frivillig sådan som motsvarar konkursförfarandet, varför vi anser att även detta förslag i propositionen bör avvisas av . Ur främst brottsförebyggande synpunkt är det väsentligt att register förs över samtliga bolagsfunktionärer på ett sådant sätt att kontroll av näringsförbud samt spaning och utredning om ekonomisk brottslighet underlättas. underströk därför i samband med beslut om nya regler om näringsförbud (LU 1979/80:31) vikten av att man vid uppbyggande av ett datorbaserat aktiebolagsregister beaktade de särskilda önskemål som kunde föranledas av bestämmelserna om näringsförbud. Det ansågs särskilt angeläget att registret inrättades så att man skulle kunna få fram uppgifter om i vilka aktiebolag en person är styrelseledamot eller har andra uppdrag. Eftersom personnummer saknas vid registreringar som gjorts , alltså innan den nuvarande aktiebolagslagen trädde i kraft, ser vi med tillfredsställelse på att regeringen nu med uppbyggandet av ett datorbaserat register i propositionen föreslår en särskild lag om skyldighet att anmäla personnummer och postadress gällande samtliga bolagsfunktionärer som registrerats enligt den äldre lagen. Antalet äldre registreringar, som alltså saknar personnummer, är enligt uppgift i propositionen ca 150000, vilket motsvarar av det totala antalet registrerade funktionärer. Enligt lagförslaget skall alla dessa aktiebolag för registrering anmäla sina berörda funktionärer före utgången av juni månad 1984. Med hänsyn till det stora antalet registreringar som blir erforderliga och den korta tid under vilken anmälningarna torde komma in till patent- och registreringsverket uppkommer ett avsevärt ökat arbete vid verkets bolagsbyrå. Genomförs även de i propositionen föreslagna strängare reglerna vad gäller tvångslikvidation torde även fler företag än tidigare nedsätta sitt aktiekapital för att undgå tvångslikvidation, vilket även ökar arbetet vid bolagsbyrån. I lagsrådsremissen nämns inget om de problem ett snabbt genomförande av registreringsskyldighet kan medföra. I slutprotokollet berörs däremot frågan något. Enligt vår mening är det angeläget att den nya registreringsskyldigheten införs, men det är även viktigt att inte handläggningen av andra registreringsärenden blir försenad. bör därför få möjlighet att reglera inströmmande ärendemängd. Det skulle exempelvis kunna ske genom att verket får anmoda bolag när de skall inkomma med registreringsanmälningar så att verket under varje tidsperiod får en lämplig ärendemängd. Annars kan det befaras att det särskilt strax , när samtliga bolag skall ha inkommit med anmälningar, blir en synnerligen stor anhopning av ärenden. bör därför som sin mening ge regeringen till känna vad vi här anfört om vikten av att det praktiska genomförandet av skyldigheten att registrera bolagsfunktionärers personnummer och postadress sker på ett ändamålsenligt sätt och så att inte handläggningen av övriga registreringsärenden försenas. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att avslår proposition 1982/83:139 såvitt avser förslag om ändrade regler för tvångslikvidation av aktiebolag, 2. att avslår proposition 1982/83:139 såvitt avser förslag om ändrade regler för utseende av likvidator av aktiebolag, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om det praktiska genomförandet av förslaget om registrering av bolagsfunktionärer. () () () () () ()