mot · G702233 · 1983-11-24 00:00:00 — m. fl. Basenheten (prop. 1983/84:69) Särskilt (men även tidigare) skärptes successivt marginalskatterna för flertalet inkomsttagare i . Det var resultatet av en mycket medveten socialdemokratisk politik. Genom årliga omläggningar av skatteskalan skärptes progressiviteten steg för steg. Avsaknaden av ett inflationsskydd i skatteskalan bidrog ytterligare till att successivt skärpa beskattningen av en given realinkomst. Höga marginalskatter har en rad negativa effekter på samhällsekonomin. De driver på kostnadsutvecklingen vilket i sin tur försvagar den svenska konkurrenskraften och späder på inflationstakten. De snedvrider incitament för sparande och investeringar. Marginalskatternas effekter på viljan att arbeta extra eller ta på sig mer ansvarsfyllda och därför mer välbetalda uppgifter är allmänt omvittnade. Det räder knappast heller någon tvekan om att höga marginalskatter stimulerar skattefusk och skatteflykt. Dessa negativa effekter förnekades länge av socialdemokraterna. Höga marginalskatter motiverades av fördelningspolitiska skäl. Detta motiv utgick emellertid från ett mycket snävt statiskt synsätt. Om man tar hänsyn till de höga marginalskatternas effekter på den samhällsekonomiska utvecklingen har dessa övervägande negativa effekter också på fördelningspolitiken. har mot denna bakgrund arbetat för sänkta marginalskatter och för ett inflationsskydd i skatteskalan. Efter regeringsskiftet infördes inflationsskyddet, men någon sänkning av marginalskatterna kom inte till stånd. De mindre justeringar i den statliga skatteskalan som genomfördes åts i stort sett upp av kommunalskattehöjningar. skärpte vi kravet på att en marginalskattereform måste genomföras. syntes en omsvängning i inställningen till marginalskatterna ske, först inom socialdemokratin och sedan också inom . Trepartiregeringens ekonomisk-politiska program som presenterades måste ses mot bakgrund av såväl krav som denna omsvängning. Där föreslogs en radikal marginalskattereform som för den dominerande delen av inkomsttagarna skulle ge marginalskatt (eller lägre). utlovade regeringen överläggningar med socialdemokraterna och arbetsmarknades parter angående skattereformens närmare utformning. I 1983/84. Dessa överläggningar utmynnade i en överenskommelse mellan , och socialdemokraterna om att en skattereform skulle genomföras enligt vissa riktlinjer. 1 fortsatta diskussioner mellan de tre partierna konkretiserades reformen. Resultatet redovisades i en proposition till . Förslaget bifölls också av en bred majoritet i . Huvuddragen i beslutet kan sammanfattas i några punkter: o Marginalskatten skulle , 1983 85, sänkas till högst för av inkomsttagarna och för av de heltidsarbetande. o Också ovanför 50-procentsskiktet skulle marginalskatterna sänkas. Marginalskattetaket sänktes från . o Det skattemässiga värdet av underskottsavdrag skulle i allmänhet begränsas till högst (egentligen kommunalskattesatsen + ). o Skatteskalan skulle ha ett inflationsskydd på i genomsnitt . Reformens innehåll sammanföll inte till alla delar med vad hade önskat. Vi hade t. ex. föreslagit att marginalskattesänkningarna skulle gå längre ovanför 50-procentsskiktet, att skatteskalan skulle ges ett fortsatt fullt inflationsskydd och att sambeskattningen av makars s. k. B-inkomster skulle helt tas bort. På den sistnämnda punkten togs i reformen ett steg i den av oss önskade riktningen men principen om sambeskattning av B-inkomster (kapitalinkomster) bibehölls. Även om skattereformen på flera viktiga punkter avvek från vad vi hade önskat betraktade vi den som en bra kompromiss. Genom att socialdemokraterna ställt sig bakom den ansåg vi också att utsikterna var goda för att den skulle bli bestående oavsett regeringar . Ytterligare ett par aspekter av betydelse för den fortsatta händelseutvecklingen skall framhållas. För det första uppfattade mittenregeringen det i skattereformen inbyggda inflationsmålet som ett åtagande för den ekonomiska politiken. Den inriktades alltså på att nedbringa inflationstakten till i genomsnitt . Denna ambition kom till uttryck bl. a. avstämning av långtidsutredningen. Dåvarande oppositionsledaren gav i en artikel i (198201-08) uttryck för en likartad uppfattning. Reformen innebär... att skatteskalorna räknas upp med . Härigenom sätts en norm för den inflationstakt som kan accepteras . Detta bör påverka alla aktörer i det ekonomiska livet. Skattereformen kan härmed ge ett viktigt bidrag i kampen mot inflationen. Den ekonomiska politiken måste självfallet även i övrigt inriktas på att pris- och kostnadsökningarna pressas ned. För det andra behandlades också finansieringen av skattereformen i överenskommelsen. Utgångspunkten var att det i rådande statsfinansiella läge var nödvändigt att fullt ut finansiera skattereformen. den statliga inkomstskatten skulle alltså motsvaras av en lika stor höjning av andra skatter, t. ex. arbetsgivaravgiften. beslöts att finansieringen skulle ske med en särskild löneavgift på . Denna finansieringsfråga kan emellertid inte ses skild från skattepolitiken i övrigt. (och ) bedömning var att skattetrycket inte ytterligare borde höjas i . Denna bedömning hade kommit till uttryck i finansplaner och andra sammanhang. 1982 var också skattetrycket oförändrat. Finansieringen av skattereformen skulle alltså inte heller ske på ett sätt som ökade skattetrycket. Finansieringsbehovet beräknades med utgångspunkt från att löner och priser skulle öka med . Vid högre löne- och prisökningstakt skulle alltså den beslutade höjningen av arbetsgivaravgiften resultera i en överfinansiering. Valet 1982 ledde till ett regeringsskifte. I samband med regeringsskiftet genomförde socialdemokraterna en devalvering på . Den ändrade helt förutsättningarna för den beslutade skattereformen. Detta insåg regeringen som i samband med devalveringen meddelade att man av just detta skäl avsåg inbjuda och till förnyade överläggningar i skattefrågan. Devalveringen förutsattes leda till att löner och priser steg betydligt . Det skulle alltså leda till en skärpning av skattetrycket och en urholkning av skattereformen om inga motåtgärder vidtogs. Regeringen uppskattade denna devalveringseffekt till ca . Den mest naturliga åtgärden hade varit att förstärka infiationsskyddet . Detta föreslogs också av oss vid de nämnda överläggningarna, liksom i annat sammanhang av TCO och . Även inom regeringen var man inledningsvis inställd på detta. I slutskedet av överläggningarna valde emellertid regeringen att justera skattereformen genom två andra åtgärder: dels en ändring i skatteskalan (den s. k. LO-rabatten), dels införande av avdragsrätt för fackliga avgifter. Regeringen har senare förnekat att man skulle ha ansett att devalveringen motiverade någon justering av skattereformen och att avdragsrätten för fackavgifter var att betrakta som en sådan justering. Detta är emellertid en efterhandskonstruktion. 1 den proposition (1982/83:50) där förslagen framfördes framgår alldeles klart deras motiv och karaktär: Sedan fattade sitt beslut har den svenska kronan devalverats , vilket påverkar såväl inflationstakt som inkomstutveckling på ett sådant sätt att anledning föreligger att justera reformen . Följande förändringar föreslås: I inkomstskikten mellan 8 och 12 basenheter (. penningvärde) bör skatten sänkas . Den maximala skattelättnaden blir härmed . För att skapa skattemässig jämställdhet mellan arbetsgivarnas och löntagarnas kostnader för resp. facklig organisationsverksamhet bör en skattereduktion för fackföreningsavgifter av erlagd avgift införas. Högsta skatteunderlaget för reduktionen bör vara . (s. 3031) Därefter redovisas ytterligare åtgärder, bl. a. en hyreshusavgift, skatt på videobandspelare och skatt på vattenkraft. Dessa kan emellertid inte ses som justeringar av skattereformen. Att det är just de två citerade åtgärderna som betraktades som en sådan justering framgår av ett resonemang senare i samma proposition: Som framgått i det har skattereformen justerats så att inkomstskatten sänks med , (s. 39) är just den ungefärliga summan av skaländringarna (ca 700 milj. och avdragsrätten för fackavgifter (ca 1 200 milj. Det är alltså fullt klart att regeringens bedömning var att devalveringen skulle leda till en skärpning av inkomstskatten om inte kompenserande åtgärder vidtogs. De justeringar av skattereformen som föreslogs var en ändring i skatteskalan och införande av avdragsrätt för fackavgifter. Regeringen lade fram detta förslag i full vetskap om att och inte accepterade det. Vid den avslutande överläggningen mellan partierna konstaterade statsministern att regeringen redan gjort upp med bl. a. LO och att och hade att ansluta sig eller gå sin egen väg. Det innebar att socialdemokraterna ensidigt bröt skattesamarbetet med och . I vår motion till vidhöll vi att inflationsskyddet borde förstärkas som vi föreslog att skulle avvisa regeringens förslag. Riksdagsmajoriteten beslöt emellertid bifalla detta. kontaktade regeringen och för att efterhöra vårt intresse för överläggningar angående finansieringen av andra steget i skattereformen, dvs. Vi gav då beskedet att det efter höstens händelser inte fanns grund för nya överläggningar. Regeringen fick lägga fram sitt förslag till . Vi avsåg att därefter på sedvanligt sätt meddela våra synpunkter motionsvägen. Innan regeringens proposition lades fram informerades vi dock om dess innehåll. Regeringen önskade finansiera skattereformens andra steg med skattehöjningar på energi (el, olja och bensin) i stället för höjda arbetsgivaravgifter. Vi ansåg detta vara en riktig åtgärd. Däremot innebar regeringens skattehöjningsförslag en klar överfinansiering vilket vi motsatte oss. Vi accepterade skattehöjningarna på el och olja vilka tillsammans beräknas ge . Diskussionen om regeringens förslag i övrigt sköts därefter . inbjöd regeringen och till förnyade överläggningar om inkomstskatten. Vi hade visserligen tidigare avböjt fortsatta diskussioner men tackade likväl ja till denna inbjudan för att få en möjlighet att grundligt gå igenom fakta med regeringen. Inför dessa överläggningar gjorde vi en ordentlig genomlysning av skattereformens två första steg, vilken också redovisades för regeringen vid en överläggning . Förutsatt att skattebeslutet låg fast skulle de totala skattesänkningarna i de två första stegen uppgå till . (Ursprungligen hade det första steget uppskattats till och det andra till . Genom den skaländring som beslutade om blev det första steget dyrare, , och det andra i stället billigare, .) hade Finansiering ursprungligen beslutats genom en löneavgift på . Den beräknades ge . Devalveringen beräknades ge sådana effekter på löner och priser att skattetrycket ökade med ett par miljarder kronor. Denna uppskattning som gjordes har visat sig alltför väl tilltagen. Det är mer realistiskt att räkna med att effekten uppgår till . Om vi summerar effekten av löneavgiften och devalveringen kommer vi upp i . Det återstår således att Finansiera . Den redan beslutade höjningen av el- och oljeskatten beräknas ge . Det innebär att skattereformen genom vårens beslut är Finansierad. Någon ytterligare Finansiering av skattereformen erfordras inte. Regeringen har i diskussionen hävdat en annan uppfattning. Den menar att det återstår att Finansiera . Anledningen till detta hål i budgeten är emellertid den avdragsrätt för fackföreningsavgifter som regeringen drev igenom . Kostnaden härför har som tidigare nämnts uppskattats till . Det är mot den bakgrunden regeringens förslag till höjd bensinskatt skall ses. När regeringen begärt att vi skall medverka till Finansieringen av avdragsrätten för fackavgifter, som vi gått emot, har vi sagt nej. Det måste vara en uppgift för de partier som drivit igenom beslutet, dvs. socialdemokraterna och kommunisterna. (och ) linje jämförs med regeringens i följande Skattereformens två första steg 6,4 6,4 Avdragsrätt för fackavgifter 0 1,2 Olje- och elskatt 2,2 2,2 Sedan regeringen konstaterat att det icke förelåg riksdagsmajoritet för bensinskattehöjningen har ett nytt förslag utarbetats och förelagts i den nu aktuella propositionen. Regeringen föreslår dels vissa ändringar i skatteskalan som innebär att marginalskatterna i vissa inkomstskikt justeras upp jämfört med gällande beslut, dels ett kraftigt försvagat inflationsskydd . Effekten av dessa åtgärder kommer att bli en betydligt urholkad skattereform jämfört med den som förespeglades väljarna när riksdagsbeslutet togs. Särskilt hårt kommer skärpningarna att drabba dem som berörs av avdragsbegränsningen. Vi bedömer det som mycket osannolikt att regeringen klarar av att begränsa inflationen under loppet av och lika osannolikt att inflationen kan begränsas till . Vilka åtgärder som krävs för en lägre inflationstakt har vi redovisat i vår ekonomisk-politiska motion. Ingenting tyder på att regeringen är beredd att genomföra en sådan politik. Vi tar i det följande upp ett antal punkter i propositionen till granskning. Föredragande statsrådet anför att skatten sänkts som planerat och att sänkningen finansierats med löneavgiften. Härjämte, skriver han, tidigarelades en mindre del av skattesänkning utan att finansieras. Finansministern bortser här i väsentliga delar från vad han anförde i proposition 1982/83:50 där justeringarna i skattereformen förelogs. Vi har tidigare redovisat citat ur denna proposition. Det måste alltså än en gång slås fast att skattereformen justerades genom två åtgärder, ändringarna i skatteskalan och avdragsrätten för fackavgifter. Ändringarna i skatteskalan kallas nu en tidigareläggning av skattesänkning. Det är visserligen en efterhandskonstruktion, men vi accepterar att ändringen kan betraktas på detta sätt om man återgår till den fastställda skatteskalan. Däremot är det ett allvarligt misstag när finansministern inte ens nämner den största justeringen av skattereformen, nämligen avdragsrätten för fackavgifter. I ett annat avseende har finansministern nu tydligen ändrat uppfattning. Han påstår att skaljusteringen inte finansierats. Det strider mot vad som anfördes i fjolårets proposition om devalveringens effekter och som tidigare citerats. Det kan möjligen hävdas att finansministern inte alldeles klart ut sade att devalveringen skulle leda till skattehöjningar även om det ligger underförstått i hans uttalande. Denna tolkning stöds dessutom av att han inte säger ett ord om finansieringsbehov eller negativ budgetpåverkan i proposition 1982/83:50. Om finansministern då hade varit av uppfattningen att hans åtgärder skulle leda till ett skattebortfall på hade det bort påtalas. Eftersom det inte skedde utgår vi ifrån att han då inte såg det så. Vad han nu anför är således ännu en efterhandskonstruktion. Finansministern anför vidare att ett fullföljande av skattereformen är ytterst angelägen. Vi kan helt instämma i detta uttalande och är förvånade över att regeringen inte handlar därefter. Vi återkommer nedan med för slag som syftar just till att fullfölja skattereformen enligt de intentioner som fanns när beslutet togs av . Finansministern redovisar två skäl för att begränsa inflationsskyddet . Det ena är att det inte skulle föreligga förutsättningar för en fullständig finansiering av skattereformen. Det är, som vi redan tidigare visat, fel. Det andra är att regeringen genomgående har utformat förslag om ändrade bidrag och fastställt taxor utifrån förutsättningen att prisstegringen under loppet av 1984 skall uppgå till . Detta visar sig vara det verkliga skälet till att regeringen föreslår ett ändrat inflationsskydd. 1 konsekvens härmed (vår kurs), framhåller nämligen finansministern, framstår det som befogat att begränsa uppräkningen av basenheten till . Vi delar inte uppfattningen att konsekvensen blir den regeringen säger. Våra allmänna synpunkter på regeringens avindexering har vi redovisat i vår motion om den ekonomiska politiken (mot.l983/84:87). Frågan är dock: om man begränsar uppräkningen till för vissa utgiftsanslag, följer därav att skatteskalan också skall justeras ? Svaret är enligt vår mening nej. Indexeringen av utgiftsanslag innebär att vissa bidragsmottagare skyddas mot inflationens effekter. När priserna stiger får de full kompensation och deras köpkraft blir oförändrad. Genom att begränsa uppräkningen av anslagen kan man i bästa fall få dem att bli mer intresserade av låg inflationstakt. Med inflationsskyddet i skatteskalan förhåller det sig emellertid annorlunda. Inkomsttagarnas köpkraft minskar förvisso när priserna stiger. Men frågan här gäller om de dessutom skall drabbas av en real skatteskärpning. Det är detta inflationsskyddet skall förhindra. Inkomsttagarna har redan, eftersom inkomsterna i regel inte är inflationsskyddade, ett starkt incitament att medverka till lägre inflationstakt. En skatteskärpning kan endast försvåra inflationsbekämpningen eftersom den gör att det krävs större lönelyft för att nå en viss realinkomstökning. Vi delar alltså inte regeringens uppfattning att ett sämre inflationsskydd 1 skatteskalan är någon logisk konsekvens av att inflationskompensationen begränsas på utgiftssidan i budgeten. Resonemanget är i själva verket helt ohållbart. Resultatet av regeringens begränsade inflationsskydd kommer att bli skärpta marginalskatter för många inkomsttagare under och ovanför 50-procentsskiktet i skatteskalan. Utöver det försämrade inflationsskyddet föreslår regeringen direkta justeringar i skatteskalan. Skatten höjs i skiktet 18 20 basenheter (136 . penningvärde) och med i skiktet 2021 basenheter (). Dessa justeringar görs med hänvisning till ett uttalande i samband med skattebeslutet att löneutrymmet under reformåren i huvudsak borde tillfalla de inkomsttagare som i begränsad utsträckning får fördelar av de sänkta Det kan nu konstateras, säger finansministern, att dessa förutsättningar för skatteomläggningen inte genomgående har uppfyllts vad gäller löneutvecklingen (vår kurs. Något bevis för detta påstående redovisas inte i propositionen. Av tidningsuttalanden att döma har inte heller regeringen tillgång till något material som ger underlag för påståendet. Dessutom ligger i finansministerns formulering att förutsättningarna inte genomgående, varmed tydligen förstås i varje enskilt fall, har uppfyllts, en klar skärpning av det tidigare refererade uttalandet. De argument som i propositionen framförs för de föreslagna justeringarna är i sak svaga. Det verkliga skälet redovisas över huvud taget inte, nämligen strävan att tillmötesgå LO. Det skall då betänkas att LO aldrig ansett att höga marginalskatter är något problem. LO har i olika sammanhang föreslagit att dessa skall skärpas i stället för att sänkas. När den dåvarande regeringen inbjöd till överläggningar om marginalskattereformen avböjde LO att komma. Förslaget kritiserades i mycket hårda ordalag. LO:s krav på regeringen kommer därför inte överraskande. Mer förvånande är kanske att regeringen så lätt viker sig för LO:s anspråk. Den verkliga makten är på väg att överflyttas från till LO-borgen vid . Det inger allvarliga betänkligheter. Hänsynen till LO har lett regeringen till att ensidigt frångå överenskommelsen med och . Det är nu också uppenbart att detta icke har haft effekt på LO:s lönekrav. Finansministern säger vidare i propositionen att finansieringen skall ske genom höjd arbetsgivaravgift eller en vidare produktionsfaktorskatt, proms. Som tidigare redovisats anser vi att beslutet att välja en annan finansieringsform var välgrundat. Även skulle en höjd löneavgift driva upp kostnader och inflation. En sådan avgiftshöjning skulle definitivt punktera regeringens inflationsmål . Av samma skäl som regeringen anförde för att välja en annan finansieringsform anser vi att man bör göra det också 1985. När skattebeslutet togs ansåg vi det rimligt att kompensera skattesänkningen med en motsvarande skattehöjning. har emellertid förutsättningarna helt förändrats. Socialdemokraterna har höjt skatterna med åtskilliga miljarder som de offentliga utgifterna målmedvetet spätts på. Det finns mot den bakgrunden skäl hålla öppet för att finansiera det tredje steget i skattereformen med minskade utgifter snarare än med höjd skatt. Socialdemokraterna tycks nu definitivt vara på väg tillbaka till 1970-talets förödande skattepolitik. Ytterligare en indikation på det ges i propositionen. När skattebeslutet togs ansågs det föreligga särskilda skäl för att begränsa inflationsskyddet. säger finansministern att i samband med skattereformen togs inte ställning till basenheten för och senare år. I viss mening är det riktigt: socialdemokraterna tog inte ställning till detta. Men för har det varit självklart att man sedan reformen genomförts skall återgå till en fullt inflationsskyddad skatteskala. Efter devalveringen har vi funnit skäl föreslå att denna återgång bör ske i stället . Den lag som reglerar inflationsskyddet har också varit utformad så att det tidigare inflationsskyddet automatiskt träder i kraft fr. o. m. 1986 om inte annat beslut fattas . Finansministern säger nu att han ser detta endast som en lagteknisk lösning och att han inte är beredd att ta ställning till frågorna rörande basenheten för tiden . Med all sannolikhet förebådar detta uttalande en återgång till socialdemokraternas tidigare linje med årliga skattejusteringar och utan inflationsskydd av skatteskalan. Vi beklagar detta återfall till en otidsenlig skattepolitik. är inställt på att hålla ingångna avtal. Våra förslag syftar därför till att fullfölja den skattereform vi ställde i utsikt för människor under bl. a. valrörelsedebatten 1982. Det innebär att vi avvisar regeringens förslag till justeringar i skatteskalan. Basenheten bör fastställas till . Skatteskalan bör sedan inflationsskyddas. bör vidare inkomstskatten i skikten 14 höjas . Vi får anledning att i annat sammanhang återkomma till skattepolitiken på . Vi vill dock redan nu framhålla att vi inte anser att målet är nått när skattereform är genomförd. Marginalskatterna kommer alltjämt att vara för höga. Genomförs regeringens förslag är detta än mer uppenbart. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att avslår proposition 1983/84:69, 2. att antar förslag till lag om ändring i lagen (1977:1071) om basenhet, (bil. 3. att antar förslag till lag om ändring i lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, (bil. 4. att antar förslag till lag om ändring i lagen (1982:417) om ikraftträdande av lagen (1982:416) om ändring i lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, (bil. () () () () () Lag om ändring i lagen (1977:1071) om basenhet Härigenom föreskrivs att 1 3 §§ lagen (1977:1071) om basenhet1 skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse: Föreslagen lydelse: Basenhet enligt 10 § 1 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt fastställes av regeringen före utgången av september månad. Basenhet enligt 10 § 1 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt fastställes av regeringen före utgången av september månad. Basenhet utgör för varje taxeringsår ett belopp som motsvarar multiplicerat med årets jämförelsetal. Basenheten avrundas nedåt till helt hundratal kronor. Basenhet utgör för varje taxeringsår ett belopp som motsvarar multiplicerat med årets jämförelsetal. Basenheten avrundas nedåt till helt hundratal kronor. Jämförelsetalet för taxeringsåret är det tal som anger förhållandet mellan det allmänna prisläget före taxeringsåret och augusti månad . Därvid skall förändringarna i det allmänna prisläget beräknas med bortseende från indirekta skatter, tullar, avgifter och ändringar i energipriser samt tillägg göras för subventioner. Jämförelsetalet för taxeringsåret är det tal som anger förhållandet mellan det allmänna prisläget före taxeringsåret och augusti månad . Därvid skall förändringarna i det allmänna prisläget beräknas med bortseende från indirekta skatter, tullar, avgifter och ändringar i energipriser samt tillägg göras för subventioner. Denna lag träder i kraft och tillämpas första gången i fråga om 1985 års taxering. 1 Senaste lydelse lagens rubrik 1982:418. 2 Senaste lydelse 1982:418. 3 Senaste lydelse 1982:418.