mot · G702265 · 1983-12-02 00:00:00 — Vissa yrkestrafikfrågor m. m. 1983/84:65) Den nuvarande socialdemokratiska regeringen tycks liksom tidigare socialdemokratiska regeringar ha utomordentligt stor förlitan på byråkratiska kontrollförfaranden och på stora företag. Däremot tycks man inte ha mycket till övers för småföretagsamhet trots att denna företagsform ofta inte minst inom servicesektorn visar sig överlägsen stordriften. Propositionen om vissa- yrkestrafikfrågor speglar, liksom många andra socialdemokratiska propositioner, i botten en genuin misstänksamhet mot småföretagsamhet och en stor oförståelse för de villkor under vilka en småföretagare arbetar. Erfarenheter både från och utomlands visar att det är särskilt i de mindre företagen som nya idéer kommer fram och där ny sysselsättning skapas. En småföretagare är ofta en anställd som vill bli sin egen, men som definitivt inte är någon kamrerstyp. Det är därför inte ovanligt att han trots att han arbetar hårt från morgon till kväll, ofta vardag som helgdag inte hinner med all pappersexercis eller kanske just därför. Detta är ingalunda utslag av medvetna och utstuderade försök att undandra sig samhälleliga plikter vad gäller t. ex. skatt och avgifter även om man aldrig kan bortse från undantag. Självfallet måste olagligheter inom yrkestrafiken stävjas, inte bara av trafiksäkerhets- och fiskala skäl utan även för att inte snedvrida konkurrensen till nackdel för de hederliga företagen. Men enligt vår uppfattning bör detta i första hand ske genom förbättrad utbildning. På det sättet skulle mycket byråkratisk kontroll bli obehövlig. Att å ena sidan stävja olagligheter och å andra sidan inte onödigt försvåra enskilda människors yrkesansträngningar är en grannlaga balans, där det gäller att inte spola ut barnet med badvattnet. Endast i de fall medvetna olagligheter sker bör direkta myndighetsingripanden komma i fråga. En annan viktig princip i ett öppet rättssamhälle är att kontrollen av om enskilda begår olagligheter skall falla på särskilda härför inrättade myndigheter. Om man i allt större utsträckning ålägger enskilda att kontrollera varandra hamnar man, även om syftet är att effektivare stävja olagligheter, lätt i ett system av angiveri och indirekt ansvar som är främmande för västerländsk rättsuppfattning. Mot bakgrund av dessa allmänna överväganden har tagit ställning till de enskilda förslagen i yrkestrafikpropositionen. Den kraftiga skärpning propositionen föreslår när det gäller överlåtelse av taxitillstånd anser vi skulle medföra alltför snäv avgränsning. T. ex. bör det generellt vara möjligt för en son eller dotter att få överta föräldrarnas rörelse. I sammanhanget måste också kombinationsföretagens (taxi + buss, taxi + kiosk e. speciella betydelse för servicen i glesbygd beaktas. Skulle taxirörelsen i ett sådant fall inte få överlåtas tillsammans med den andra delen av rörelsen skulle ofta det totala underlaget svikta. Propositionens förslag riskerar att leda till en utarmning av taxirörelsen i glesbygd och en centralisering till städerna. Denna oro har redan visat sig befogad då tillstånd som blivit lediga på landsbygden inte förnyats. Detta skulle innebära en väsentligt försämrad service (som exempel kan nämnas lokalkännedoms betydelse för sjuktransporter) och kraftigt ökade kostnader för alia de människor som bor ute på landsbygden. Vi avvisar alltså propositionens förslag till ändrade regler för överlåtelse av taxirörelse. Beslutet om införande av gemensamma beställningscentraler för taxi har visat sig medföra många problem i form av försämrad service, ökade kostnader och interna slitningar inom taxibranschen. Detta gäller särskilt för landsbygdstaxi men även i tätorter. För att beslutet inte skall få alltför negativa konsekvenser måste en generös dispensgivning ske från tvånget att anslutas till beställningscentraler. Denna insikt präglade mittenregeringens handläggning av ett antal besvärsärenden på det aktuella området. Propositionens skrivningar tyder nu på att regeringen vill skärpa tvånget för alla taxiägare att ansluta sig till gemensamma beställningscentraler. En sådan utveckling vore mycket olycklig och skulle avsevärt försämra servicen på landsbygden, där den vinst samhället tror sig göra genom förbättrad samordning går förlorad genom att dessa taxistationers goda person- och lokalkännedom inte tas till vara. Efter vad vi inhämtat är inte heller alla taxiägare i tätorterna intresserade av tvångsanslutning till centrala beställningscentraler. För många taxiägare i glesbygd kommer anslutningen till en beställningscentral att ge stora kostnadsökningar för anslutningsavgift och ny kommunikationsradioutrustning. Det skulle i många fall handla om flera . Pengar som stannar i familjen. I åtskilliga fall kan det innebära att rörelsen inte längre blir lönsam utan måste läggas ner, med ett minskat antal arbetstillfällen på landsbygden som följd. Dessutom kommer det i så fall att leda till ökade framkörningsavgifter för kunderna. Vi är, som framgår av inledningsavsnittet, generellt motståndare till system med överfört ansvar. I det aktuella fallet är det extra allvarlig när sådant bl. a. skall kunna åläggas privatpersoner och ideella småföreningar. 1* 1983/84.3 sami. Kontrollen av att bussföretag har yrkestrafiktillstånd bör enligt vår mening ske genom myndigheternas försorg. En sådan kontroll underlättas av det system med utmärkning på fordonen som infördes . Vi utgår från att återkallelse endast kommer att ske i de fall misskötsamheten är uppenbar. För att klara tillståndsmyndigheternas kungörelseannonsering så att alla berörda har möjlighet att yttra sig räcker det inte att annonsera i Post- och . Linjetrafik och turisttrafik sträcker sig över stora områden och det kan vara svårt för länsstyrelserna att få en överblick över alla som kan anse sig berörda av ett begärt tillstånd. Som klart framgått av den hårda remisskritiken mot bilarbetstidsutredningens betänkande skulle ett genomförande av dessa förslag leda till stora kostnadsökningar (enl. uppgift ) för branschen och stora kontrollproblem. anser vi i stället att de svenska bilarbetstidsreglerna bör anpassas till de internationella reglerna i AETR, dvs. att det är körtiden som räknas. Enligt vår mening behövs således ingen ytterligare utredning av . Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar att avslå förslaget till ändring av yrkestrafiklagen 2 kap. 21 §, 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om beställningscentraler för taxi, 3. att beslutar att med avslag på regeringens förslag till lydelse av yrkestrafiklagen 4 kap. 2 § anta följande förslag till lydelse av nämnda paragraf: Har beställningstrafik för godstransporter drivits utan tillstånd, döms den som för egen eller annans räkning har slutit avtal med trafikutövaren om transportens utförande till böter, 1. om han kände till att det fanns hinder mot att transporten fick utföras eller 2. om han inte visar att han på det sätt som skäligen kan begäras av honom har undersökt om det förelåg något hinder mot att transporten fick utföras., 4. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om kungörelseannonsering, 5. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om bilarbetstid. () () () () ()