mot · G6022080 · 1983-01-25 00:00:00 — m. fl. I länsprogram 1980 för redovisade en delvis ny syn på regionalpolitiken. Grundtanken är att ge de enskilda regionerna en större självständighet inom politikområdet. Förslaget har fått benämningen Jämtlandsmodellen. Utgångspunkt för beslut var att länets framtid kan ses utifrån två olika synvinklar. - Enligt ett kortsiktigt sätt att se är länets förutsättningar för konkurrenskraftig produktion och möjligheter att bidra till landets försörjning dåliga. Ett sådant synsätt kan från länets sida inte accepteras, eftersom det endast leder till en total utarmning av länet. - Enligt ett annat konstruktivt synsätt har länet långsiktiga goda naturliga förutsättningar för en positiv utveckling. Det förutsätter emellertid att länet får andra möjligheter än att ta till vara sina egna möjligheter. Den bedrivna regionalpolitiken har haft mycket begränsade positiva effekter i länet. Den industriutveckling som kom i gång stannade av . var det framför allt den offentliga sektorns utbyggnad som låg bakom den fortsatta befolkningsökningen i länet. Däremot minskade sysselsättningen inom såväl industrin som övriga varuproducerande näringar . Den positiva befolkningsutveckling som ändå skett i länet till följd av ökad sysselsättning har främst kommit Östersundsområdet till godo. Uttunningen av länets mer glest befolkade delar har fortsatt. Vad som är oroande för framtiden är att befolkningstillväxten nu stagnerat även i . Man kan således konstatera att den bedrivna regionalpolitiken aldrig har förmått vända utvecklingen i länet som helhet. En orsak till det är sannolikt att den varit ett alltför trubbigt och passivt instrument för att passa de delvis unika förhållandena i länet. De särpräglade näringslivs- och befolkningsförhållanden som råder i länet gör att det passar dåligt in i någon genomsnittsmall för riket. Det skiljer sig också i flera avseenden markant från övriga Norlandslän. För att komma till rätta med de problem länet har och ta till vara de förutsättningar som finns för att få till stånd en utveckling, måste man komma till rätta med bristerna i den alltför generella regionalpolitiken och den stelbenta sektorspolitiken. Det innebär inte avståndstagande till den principiella uppbyggnaden av förvaltningsorganisationen i . från länets synpunkt kan det emellertid ifrågasättas om inte sektoriseringen och specialiseringen gått så långt att den i ett område av länets karaktär blir ineffektiv. Helhetssynen på länets utvecklingsmöjligheter går i stora stycken förlorad. Förutsättningarna för regionalpolitiken är andra än när den började tillämpas . Det är därför viktigt att ta fasta på de nya förutsättningar som råder och anpassa regionalpolitiken efter dessa. Den centralt drivna regionalpolitikens anpassning till lokal nivå utgör en nyckelfråga om en ny inriktning skall prövas. Den förändring föreslår är ett ökat regionalt självbestämmande genom samordning mellan olika politikområden inom länet. Avsikten är att det i högre grad är behoven i länet som skall styra medelsanvändningen och i mindre grad centralt utfärdade riktlinjer för enskilda sektorsområden. På det sättet kan en mobilisering av länets samlade resurser uppnås som ger möjligheter till ett effektivare utnyttjande av tillgängliga medel. I det länsplaneringsarbete som i olika former bedrivits i länet har det kommit fram en mängd konkreta projekt som ofta erfordrar samordnade åtgärder mellan flera sektorer för att förverkligas. Det är vanligen inte fråga om ett stort projekt som skall lösa alla problem utan i stället lösningar som fordrar en kombination av åtgärder som tillsammans kan ge en positiv effekt. Det kan exempelvis vara fråga om att hitta utvecklingsvägar för ett visst geografiskt område. I den hårt sektoriellt uppdelade samhällsorganisationen på regional nivå kan det emellertid vara svårt att realisera de åtgärder som krävs. I arbetet med lokala arbetsmarknad som utfört delvis på uppdrag av industridepartementet har de här problemen kommit fram. Ett konkret handlingsprogram har tagits fram som visar hur olika sektorsorgan och andra intressenter skulle kunna medverka i utvecklingen. Betydande svårigheter föreligger emellertid för samhällsplanerande myndigheter att med nuvarande organisation och arbetsformer nå ut och på ett offensivt sätt verka tillsammans i glesbygder. Problemet är att det ofta gäller att få till stånd åtgärder inom en sektor som den ansvariga myndigheten inte anser sig kunna ta hela ansvaret för eller som är svåra att genomföra med dagens form av medelstilldelning. kan det vara en åtgärd som är förutsättningen för en positiv utveckling inom andra verksamheter i området och är betydelsefull av den anledningen. En väginvestering kan vara en förutsättning för en företagsetablering men investeringen i vägen kanske inte uppfyller de krav i övrigt som ställs för att den skall kunna prioriteras högt i vägplaneringen som dessutom är en långt utdragen process. Ett förverkligande av intentionerna i det jordbruksprogram som arbetats fram för länet och för olika delområden är på samma sätt beroende av att åtgärder vidtas också inom andra samhällssektorer. En ökad mjölkproduktion i ett område kan exempelvis vara beroende av samtidiga insatser inom vägsektorn och transportsektorn. Att jordbruket oftast bedrivs i kombination med en annan näring visar också att samordnade insatser är nödvändiga För den för länet så viktiga turistnäringen är förhållandena likartade. För att ett turistområde skall fungera på ett sätt som gör det tillräckligt attraktivt måste man bygga upp infrastrukturen i området som man satsar på boendeanläggningar. Det är därför viktigt att samhället även stöttar investeringar i infrastrukturen. Även här gäller det att få till stånd en samordning och rum av olika åtgärder för att nå den önskade effekten. Det kan också i det här fallet röra sig om insatser som ingen huvudman vill ta hela ansvaret för eller där ingen uttalad huvudman finns. Det kan röra sig om investeringar i vandringsleder, parkeringsplatser eller personalbostäder. Men även åtgärder för att förbättra marknadsföring och information, förbättra transporterna såväl till turistområdena som inom dem eller att komplettera gemensamma aktivitetsanläggningar. Problem uppstår ofta att över huvud taget få sådana önskade åtgärder genomförda. Även i andra sammanhang förekommer ständigt förslag till åtgärder inom olika samhällssektorer som har regionalpolitiska effekter utan att sådana bedömanden finns med i underlagsmaterialet. Det gäller t. ex. förändringar i den statliga administrationens lokalisering där strikta sektorsintressen för det mesta är avgörande även om påverkan i lokaliseringsorterna kan vara stora. Speciellt är det påtagligt i småorterna i länets perifera delar där varje arbetstillfälle är betydelsefullt och en mer allsidig syn på problemet av den anledningen är nödvändig. Exempelvis skulle en samordning eller samlokalisering mellan olika myndigheter kunna prövas. Även samordning mellan statliga och kommunala myndigheter borde vara möjlig. För att komma åt problem av den art som beskrivits krävs att man i länet kan disponera medel som kan sättas in för att lösa upp de låsningar som annars lätt uppstår när inget enskilt sektorsorgan kan ta på sig det avgörande ansvaret för en för helhetsbilden angelägen åtgärd. Ett konkret exempel på vad man med hjälp av Jämtlandsmodellen syftar till är den överenskommelse som nåtts mellan i länet och kommun beträffande vägstationeni . Upprinnelsen var förslaget att dra in vägstationer i vissa mindre orter för att därmed sänka kostnader. I det här fallet berörde det en vägstation med 12 anställda i en ort med 250 invånare. För som har ett strategiskt läge i kommunens norra del skulle ett så stort bortfall av sysselsättningstillfällen få stora negativa verkningar för dess fortsatta utveckling. Åtgärden stod dessutom i direkt motsats till kommunens strävan att bygga upp orten till en stabil serviceort. a. var kommunen beredd att satsa i en utbyggnad av skolan och inrätta ett högstadium. dessutom satsat ca 45 milj. kr. i en broförbindelse. Under en rad år har skilda intressenter bl. a. statsmakterna i form av lokaliseringsstöd satsat stora resurser på en turistisk utbyggnad i området. Det är uppenbart att man under sådana här omständigheter inte kan fatta beslut enbart på den enskilda sektorsmyndighetens villkor. En nedläggning av den storlek som föreslagits skulle t. ex. motsvara en indragning på ca 2 000 arbetstillfällen i tätort. Från sida fanns också en vilja att nå en för kommunen acceptabel lösning. En överenskommelse träffades därför mellan kommunen och att pröva en samordning mellan vägstationen och kommunens brandförsvar. Genom denna samverkan kan behålla merparten av personalen i som kommunen får en tillfredsställande lösning för sitt brandförsvar och för underhåll på de enskilda vägarna i området. Innan samarbetet funnit de rätta formerna väntas dock vissa merkostnader uppkomma i övergångsskedet. har av den anledningen beslutat tillskjuta av merkostnaderna , dock högst , ur det sammanhållna anslaget. Med de begränsade resurser förfogar över kan man bara gå in i något enstaka projekt av den här storleksordningen . Det sammanhållna anslaget skall ju användas till ett flertal ändamål där lokaliseringsstödet och glesbygdsstödet är de tunga posterna. Skall man mer generellt och systematiskt kunna pröva Jämtlandsmodellen fordras det emellertid helt andra resurser. Naturligtvis hade det varit till en fördel om man klart kunde precisera vad en ny inriktning av regionalpolitiken i Jämtlandsmodellens anda skulle innebära i konkret verksamhet om tillräckliga medel fanns. Men en alternativ politik som egentligen aldrig blivit testad kan inte heller föreligga färdig med utarbetade förslag till konkreta åtgärder. Detta är en inneboende svaghet hos varje oprövat alternativ. Man kan dock konstatera att den förda regionalpolitiken inte varit tillräcklig för . Därför är det viktigt att man är öppen att pröva nya vägar. Mot den här bakgrunden föreslår vi att länet utses som försökslän för att av pröva ett ökat regionalt självbestämmande genom samordning mellan olika politikområden inom länet. Detta förutsätter att ger regeringen i uppdrag att utfärda erforderliga mandat för försöksverksamheten. Men det krävs extra resurser för att skapa möjligheter att pröva nya och okonventionella lösningar för att lösa läns problem. Vi föreslår därför att ett årligt anslag på 50 milj. kr. tillförs länet under en femårig försöksverksamhet. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställs 1. att beslutar anhålla hos regeringen att i enlighet med vad i motionen anförts utses till försökslän för att pröva friare användning av statliga regionalpolitiska medel och pröva nya samarbetsformer mellan regionala statliga organ, 2. att beslutar anhålla hos regeringen att från anslaget Regionalpolitiska medel tilldelas erforderliga medel för genomförandet av den föreslagna verksamheten. . ÅSLING (c) () () ()