mot · G602309 · 1983-01-14 00:00:00 — Fördelningen av statsbidrag till kommuner och landsting Den fördelning av statsmedel som sker genom de olika transfereringssystemen missgynnar de svaga regionerna i landet - däribland län - och gynnar de ekonomiskt starka områdena. En av statsmakternas viktigaste uppgifter är att se till att olika delar av landet får så lika förutsättningar som möjligt för att kunna utvecklas. Framför allt är det viktigt att de ekonomiska betingelserna för invånarna är likartade oavsett var i landet de bor. Med hjälp av statsbidragssystemet kan samhället korrigera de ojämlikheter i förutsättningar som finns. Reformeringen av det kommunala skatteutjämningssystemet har tagit fasta på att inom ett generellt rambidrag utjämna de skillnader som finns inom skilda sektorer mellan kommunerna som geografisk belägenhet, åldersstruktur osv. De regionalpolitiska stödformerna är åtgärder för att utjämna förutsättningarna i andra avseenden. Trots de avsevärda förbättringar i utjämnande syfte som skett beträffande skatteutjämningen och de regionalpolitiska stödformerna, är det totala samhällsstödet fortfarande mycket ojämnt fördelat mellan olika delar av landet. Framför allt utgör de generella utjämningsbidragen en ytterst ringa del i förhållande till de totala transfereringar som sker via de specialdestinerade statsbidragen och transfereringar inom det sociala trygghetssystemet. En studie från industridepartementet 1981 visar fördelningen av statens transfereringar. Om medeltalet sätts till 100 får exempelvis län av medeltalet medan får t. ex. av medeltalet. Ett påfallande konkret exempel på hur felaktigt de specialdestinerade statsbidragen slår ur jämlikhetssynpunkt är statsbidragen till barnomsorgen. Genom att statsbidragen fixeras i så stor utsträckning mot institutionerna gynnas de expansiva kommunerna som haft ekonomiska möjligheter att göra dessa investeringar jämfört med kommuner som försökt lösa barnomsorgen på ett annat och kanske för samhället totalt sett billigare sätt. Översatt på medborgarna innebär det att de av barnfamiljerna som får in sina barn på daghem subventioneras av samhället med . per barn och år, medan de av barnfamiljerna som får klara omsorgen om barnen på egen hand inte får ett enda öre i ersättning av samhället. Den första kategorin återfinns oftast bland familjer med båda föräldrarna förvärvsarbetande och med hög inkomstnivå, medan den senare kategorin återfinns bland familjer med låg inkomst och där endast en är förvärvsarbetande. Tillgången på arbete och andra faktorer gör att den senare kategorin återfinns företrädesvis mest i de svaga regionerna. län är ett sådant exempel. Statsbidragssystemet blir mot den bakgrunden inte bara socialpolitiskt helt snett utan också djupt orättvist ur fördelningspolitisk synpunkt mellan de olika primärkommunerna. Helt annorlunda och mer rättvist mot län och andra svaga regioner fördelningsmässigt skulle ett statsbidrag till kommunerna per barn verka. Förutom att de specialdestinerade statsbidragssystemen i många fall slår fördelningspolitiskt helt snett gör de ansvarsfrågan oklar mellan lokal och central nivå och beskär den lokala beslutanderätten. Centralstyrningen verkar hämmande på de lokala initiativen, handläggningen blir detaljrik och byråkratitendenserna påtagliga. I många fall kan också en alltför stark detaljreglering verka kostnadsdrivande för kommuner och landsting. Inte minst i ekonomiskt besvärliga tider bör en sådan ordning förhindras. Utgångspunkten från centralt håll i allt arbete måste vara att försöka undvika detaljstyrning och i så hög utsträckning som möjligt delegera och decentralisera beslut och uppgifter. Erfarenheten av de senaste årens förenklingar av statsbidragssystemet är mycket positiva. Det gäller exempelvis inte minst på skolans område. Det manar till nya insatser i motsvarande riktning. Erfarenheterna från det reformerade kommunala skatteutjämningssystemet visar också påtagliga förbättringar i fråga om att utjämna de stora skillnader i förutsättningar som finns mellan de olika kommunerna och landstingen. En fortsatt förbättring av systemet är aviserad. En förnyad översyn av skatteutjämningssystemet kommer emellertid inte att lösa problemet med de ur fördelningspolitisk synpunkt verkligt påtagliga negativa effekter som ligger i de statliga transfereringarna i övrigt. En omvandling av alla statsbidrag till ett mer generellt stöd byggt på den nuvarande kommunalskatteutjämningens principer borde därför övervägas. En sådan reform skulle ha påtagliga fördelningspolitiska fördelar ur rättvise- och jämlikhetssynpunkt. Det skulle förenkla handläggningen av bidragen och minska byråkratin. Det politiska ansvaret på lokal och regional nivå skulle klarare kunna fastläggas. Reformen skulle vidga den kommunala självstyrelsen och vitalisera demokratin. Den skulle också bidra till en bättre lokal anpassning av statsmedlen och därmed bidra till en bättre samhällsekonomi. Med stöd av ovanstående hemställs att hos regeringen begär utredning om en omvandling av alla statsbidrag till kommuner och landsting till ett mer generellt stöd byggt på den nuvarande kommunalskatteutjämningens principer, som innebär en rättvisare fördelning av de statliga resurserna till län och andra eftersatta områden.