mot · G702280 · 1983-12-16 00:00:00 — Motion 1983/84:280 m. fl. Vissa livsmedelspolitiska frågor (prop. 1983/84:76) I proposition 1983/84:76 om vissa livsmedelspolitiska frågor föreslås dels väsentliga ändringar i de mål för jordbrukspolitiken som ingår riksdagsbeslut i berörd del, dels ändringar i det system som tillämpas för beräkningen av hur jordbruket skall kompenseras för ökade kostnader för produktionsmedel m. m. samt höjda löner för andra grupper. Vad gäller den senare delfrågan baseras propositionen på material som lagts fram av livsmedelskommittén (LMK). gällande riktlinjer för jordbrukspolitiken är fastlagda genom beslut av riksdag. I de direktiv, som den socialdemokratiska regeringen lämnade livsmedelskommitté, angavs att helt nya förutsättningar och mål skulle ligga till grund för utredningsarbetet. I direktiven angavs också mycket detaljerade anvisningar om vilka lösningar som förväntades bli presenterade av kommittén. Denna tendens, som blivit alltmer uppenbar inom hela utredningsväsendet, är djupt oroande och misskrediterar . Som huvudmotiv vid tillkallandet av livsmedelskommittén angavs behovet av att få en samlad livsmedelspolitik. Någon definition eller försök till definition av detta begrepp finns dock inte i utredningsdirektiven. Direktiven tar i allt väsentligt upp frågor som tidigare behandlats av jordbruksutredningar och propositioner om jordbrukspolitiken. Såvitt bekant har utredningsarbetet inte heller påverkats av att namnskylten har bytts från jordbrukspolitik till livsmedelspolitik. Vad är livsmedelspolitik? Inte heller propositionen innehåller någon klargörande analys av begreppen. Luddigheten från direktiven kvarstår. förekommer glidningar och resonemang, som t. ex. gör att inkomstmålet blir suddigare och skjuts i bakgrunden. Begreppet familjelantbruk som används beslut har systematiskt ersatts med jordbruksföretag. Detta var ett genomgående drag också i direktiven. a. sägs både i propositionen och i direktiven att rationaliseringspolitiken liksom bör syfta till att bygga upp och 1 1983/84.3 sami. vidmakthålla effektiva jordbruksföretag. beslut står effektiva familjeföretag. Det tyder på att jordbruksministern i propositionen har velat smyga in en avsevärt förändrad inriktning av rationaliseringspolitiken. Man bör ha klart för sig att jordbrukspolitiken också kan behöva sättas in i en helhet med aspekter på resurshushållning, miljövård, energiförsörjning, regionalpolitik och global livsmedelsförsörjning. I alla dessa sammanhang kan jordbruket och jordbrukspolitiken ses som en mer eller mindre viktig länk i en kedja. En alltför kraftig låsning eller knytning av jordbruket och jordbrukspolitiken till livsmedelspolitiska mål kan försvåra hänsynstagandet till andra väsentliga mål för samhällets politik. Det är uppenbart att fortsatt prispress på jordbruket kommer i konflikt med både miljö- och regionalpolitiska mål! Jordbrukspolitiken innefattar de åtgärder som vidtas från samhällets sida för att påverka villkoren för näringen och därmed för dem som arbetar inom näringen. Bland dessa villkor ingår reglerna för jordförvärv, olika former av statligt stöd resp. restriktioner, bestämmelser om importskydd, specialbeskattning etc. Sammantaget ger dessa åtgärder de ekonomiska förutsättningarna för jordbrukets bedrivande i landet med de villkor som klimat och annat medger. beslut är ett jordbrukspolitiskt beslut. Detta är bakgrunden och skälet till att infriandet av inkomstmålet angetts vara ett av huvudsyftena med jordbrukspolitiken. beslut sägs att jordbrukspolitiken också skall ha till syfte att tillgodose konsumenternas krav på säker tillgång till livsmedel av hög kvalitet till rimliga priser, det s. k. konsumentmålet. Men det understryks att det med jordbrukspolitiska medel, dvs. inom ramen för jordbrukspolitiken, endast går att påverka de led i livsmedelskedjan som omfattas av denna politik. Konsumentmålet kan därför inte parallellställas med inkomstmålet inom jordbrukspolitiken, vilken - som tidigare framhållits - definitionsmässigt endast omfattar åtgärder som reglerar jordbruksnäringens villkor. Dessa distinktioner tycks inte ha uppfattats av regeringen utan man har tolkat skrivningarna beslut som om konsumentmålet som sådant tillmäts mindre vikt. Så är naturligtvis inte fallet. Vad saken i stället gäller är att man med jordbrukspolitiska medel inte kan tillgodose utan endast medverka till tillgodoseendet av mål vars uppnående väsentligen är beroende av andra förhållanden. Ett sådant är konsumentmålet såsom det formuleras beslut. Om tillhörande frågor diskuteras i ett vidare perspektiv, där hela livsmedelskedjan inbegrips, kommer saken i ett annat läge. Men självklart är det av största vikt hur målen formuleras. Livsmedelsproduktionens ekonomiska betydelse i högindustrialiserade länder som underskattas ofta. Livsmedelskedjan står för av sysselsättningen dvs. 510 000 helårsarbeten. Tillsammans utgör alltså livsmedelskedjan en väsentlig del av samhällsekonomin. I jämförelse med industrin i stort uppvisar livsmedelssektorn viktiga särdrag. Den har t. ex. varit mer stabil och därigenom motverkat svängningarna i ekonomin, och livsmedelssektorn är genom sin regionala struktur mer balanserad. En kraftig neddragning av volym och lönsamhet nu skulle kunna äventyra denna bild, som livsmedelsarbetarförbundet helt riktigt konstaterar i sitt remissvar. Tyvärr måste vi konstatera att proposition 1983/84:76, som tidigare påpekats, både reducerar inkomstmålets roll och tunnar ut dess innehåll bl. a. genom att ifrågasätta möjligheterna att över huvud taget göra inkomstoch levnadsstandardjämförelser. Detta kan vi inte acceptera. En förutsättning för att inkomst- och konsumentmålen skall kunna parallellställas är också att en samlad livsmedelspolitik finns utformad i vilken statsmakterna skaffar sig erforderliga instrument beträffande alla led i livsmedelskedjan och är beredd att utnyttja dessa för att tillgodose konsumentmålet. Det kan exempelvis avse insyn och inflytande på löneutvecklingen i och organisationen av livsmedelshandeln. Att, såsom sker i propositionen, formulera några allmänna målsättningar för en samlad livsmedelspolitik och som medel för att nå målen anvisa åtgärder enbart inom ramen för jordbrukspolitiken är ologiskt och oacceptabelt. Det leder ofrånkomligen till en ensidig press på jordbruket och till att inkomstmålet blir underordnat. Så länge det inte finns ett samlat livsmedelspolitiskt program som omfattar hela livsmedelskedjan motsätter vi oss att ändringar görs i de mål, som finns inskrivna beslut om riktlinjer för jordbrukspolitiken. Denna ståndpunkt motiveras också av att det nu saknas ett rimligt beslutsunderlag för ändringar och att ett beslut nu innebär ett föregripande av livsmedelskommitténs (LMK) arbete. har en grundläggande princip för jordbruksprisregleringen varit att jordbruket kollektivt skall få kompensation för ökade kostnader som föranleds av höjda priser, räntor etc. Tekniskt tillgår det så att ett totalbelopp framräknas, varefter en fördelning sker på olika produkter främst genom justeringar av införselavgifterna och det pris som får tas ut på konsumtionsmjölk. Ett liknande förfarande tillämpas beträffande den s. k. inkomstföljsamheten, varvid hänsyn också tas till förväntad effektivisering inom jordbruket. Den tillämpade tekniken innebär att den enskilde lantbrukaren alltid har fördel av den rationalisering och kostnadsreducering som uppnås vid det egna företaget. Detsamma är förhållandet för livsmedelsindustrin, eftersom kostnadsökningarna där kompenseras med utgångspunkt i genomsnittstal. Talet om att ett indexbaserat kompensationssystem minskar benägenheten 1 * R iksdagen 1983/84. att rationalisera och sänka kostnaderna är alltså inte sakligt underbyggt. Det produktionsmedelsindex som gällt syftar inte till att garantera jordbrukarna vare sig inkomsttrygghet eller viss standardnivå. Detta index utgör i stället ett underlag för att beräkna uppkomna kostnadsökningar för olika produktionsmedel i jordbruket såsom handelsgödsel, drivmedel, maskiner m. m. Jordbruket måste självklart också få täckning för ökade kostnader i produktionen. har kostnadsförändringarna i jordbruket kalkylerats med hjälp av en produktionsmedelsprisindex (PM-index). Sedan väl reglerna för indexberäkningen fastställts har framräkningen av kompensationsbeloppet varit en relativt enkel operation. Också de beräkningar som legat till grund för inkomstföljsamheten har följt bestämda regler. I propositionen föreslås att man vid prisöverläggningarna visserligen skall ha tillgång till mätningar av kostnadsutvecklingen i form av PM-index, men denna index får inte ligga till grund för överenskommelser och jordbruksnämndens förslag angående prisreglerande åtgärder. Detta skall i stället baseras på resultatet av obundna överläggningar. Propositionen innebär således att principlösheten upphöjs till lag. LMK har enligt sina direktiv utvärderat hur nuvarande kompensationssystem med PM-index fungerat. LMK konstaterar att systemet har en logisk uppbyggnad och att indexsystemet som sådant inte "inneburit att prishöjningarna på jordbrukets produktionsmedel varit högre än vad som varit kostnadsmässigt motiverat". konstaterar att för var produktivitetsutvecklingen för jordbruket ungefär dubbelt så hög som för såväl industrin som för näringslivet som helhet enligt nationalräkenskapernas uppgift. Kompensationssystemet med PM-index har med andra ord fungerat mycket bra. Trots detta för LMK fram två alternativa lösningar med helt eller delvis obundna överläggningar. LMK anser att de tre kompensationssystemen alla ger möjligheter att uppnå de jordbrukspolitiska målen. Detta är märkligt. Syftet med att frångå nuvarande system med PM-index måste rimligen vara att obundna överläggningar skall ge ett annat resultat. Med hänsyn till hela uppläggningen måste man utgå från att det totala kompensationsbeloppet avses bli mindre, t. ex. att kostnadsökningarna bara kompenseras till . Det är en matematisk omöjlighet att samma inkomstmål då kan uppnås, som vid en 100-procentig kostnadskompensation. LMK:s omdöme om de olika alternativen är lindrigt sagt vilseledande. LMK har verkligen ansträngt sig för att finna motiv för övergång till obundna överläggningar och har därvid bl. a. anlitat SPK. Det faktiska material som redovisas ger, som sagts, inte motiv för byte av system. I stället serveras en serie riskhypoteser och ogrundade påståenden om bl. kostnadsövervältringar mellan olika förädlingsled i industrin. LMK gör också gällande att ett system med obundna överläggningar ger större möjligheter att styra produktionen och beakta aktuella marknadsförhållanden. anför emellertid i sitt remissvar: De nackdelar kommittén har funnit hos det nuvarande kompensationssystemet ligger i dess funktion som styrmedel. Enligt kommitténs mening har det nämligen lett till att det varit svårt att påverka produktions- och konsumtionsutvecklingen. Det skulle finnas Begränsade möjligheter att vid prissättningen ta hänsyn till den aktuella marknadssituationen (produktionsbalans, investeringsbehov etc.) och till samhällsekonomin i övrigt (s. 81). Det framgår inte närmare av betänkandet hur kommittén kommer fram till dessa slutsatser och det är därför svårt att följa kommitténs tankegång på denna punkt. Om man vid framräkning av ett totalt kompensationsbelopp till jordbruket använder en bestämd indexutveckling för beräkning av kompensationen för kostnadsökningar eller om man använder något annat system för att fastställa kompensationsbeloppet behöver ju inte innebära någon avgörande skillnad med avseende på graden av bundenhet resp. frihet vad gäller den relativa prissättningen på olika jordbruksprodukter. Tekniken för beräkningen av det totalbelopp som skall tillföras jordbruket påverkar inte möjligheterna att förändra de relativa priserna på produkterna och därmed styra produktion och konsumtion. LMK och några remissinstanser, bl. a. och statskontoret, framhåller med varierande formuleringar att det är en styrka hos nuvarande system att det ger relativt stabila förutsättningar för en långsiktig planering av produktionen. Vi vill starkt understryka detta förhållande. Som påpekar i sitt yttrande är jordbrukets produktivitets- och investeringsutveckling av vital betydelse för valet av kompensationssystem. konstaterar att för var produktivitetsutvecklingen för jordbruket ungefär dubbelt så hög som för såväl industrin som för näringslivet som helhet enligt nationalräkenskaperna. Det påpekas att dessa beräkningar är osäkra, men att det torde vara obestridligt att jordbruket verkligen haft en klart högre produktivitet än övriga sektorer . Vi finner det mycket värdefullt att dessa uppgifter lyfts fram och noterar att de inte berörts i vare sig LMK:s betänkande eller propositionen. Det är måhända naturligt, eftersom de vederlägger alla påståenden om att kompensationssystemet och jordbruksregleringen i allmänhet minskar benägenheten att effektivisera produktionen. Den snabba produktivitetsökningen i jordbruket, som kommit hela folkhushållet till godo, har kunnat pågå som vi haft ett indexanknutet kompensationssystem. Det kan t. o. m. hävdas att den relativa stabilitet, som detta system åstadkommit, har haft en positiv effekt. Risken för effektivitetsförluster är således inte något relevant motiv för obundna överläggningar. Anknytningen till PM-index och löneutvecklingen har gjort det möjligt att träffa överenskommelser om fleråriga prisregleringsperioder. Det har varit till stor fördel för alla parter. Under löpande regleringsperiod har överläggningarna kunnat förenklas. Genom att justeringar skett varje halvår har tvärtemot vad LMK hävdar - stor hänsyn kunnat tas till bl. a. det aktuella marknadsläget. Vid ett system med obundna överläggningar, där parterna t. o. m. förbjuds att träffa överenskommelse om att kommande justeringar skall knytas till viss index- eller löneutveckling, blir det omöjligt för jordbruket att göra bindningar än ett halvt eller möjligen . Man bör komma ihåg att överenskommelser som skall gälla från måste vara färdiga för att hinna behandlas av . Anknytningen till index och resultat av löneförhandlingarna har möjliggjort en sådan ordning. Redan av detta skäl är förslaget om obundna överläggningar oacceptabelt. Inga garantier i propositionen I propositionen motiverar jordbruksministern sitt förslag om övergång till ett system med obundna överläggningar med nödvändigheten av att bekämpa inflationen. Det är anmärkningsvärt att jordbruksministern inte anför på något sätt att jordbruket skall tillerkännas någon kompensation för ökade kostnader. Han refererar ett avsnitt i konsumentdelegationens yttrande där det sägs att det är orimligt att tolka alternativen 2 och 3 så att jordbruket därmed inte längre skulle få någon kompensation för ökade kostnader resp. ökade kapitalkostnader. Men jordbruksministern instämmer inte i detta och ger än mindre några utfästelser om att jordbruket skall få full kostnadskompensation. Självfallet kan inte vi godta ett system som lämnar jordbruket helt utan garantier för att full kompensation för ökade kostnader får tas ut i höjda priser eller på annat sätt. Det gäller såväl producentledet som de led inom förädlingsindustrin som omfattas av jordbruksprisregleringen. Grunderna för beräkningen av PM-index är föremål för fortlöpande översyn. Denna översyn skall givetvis fortsätta med sikte på att få fram en så korrekt mätmetod som möjligt för pris- och kostnadsutvecklingen. Detta gäller också tekniken för kostnadskompensationen till berörd del av livsmedelsindustrin. a. har LRF i sitt yttrande påpekat vissa brister i beräkningstekniken. I sammanhanget vill vi framhålla att ett system med obundna överläggningar, där PM-index enbart kommer att utgöra en del av bedömningsunderlaget, med stor säkerhet kommer att resultera i att parterna inte kan enas om hur PM-index skall beräknas. Man kommer att driva olika åsikter som ett led i dragkampen mellan parterna och blir inte som tvingad att finna en kompromiss. Vi kan få ett par olika PM-indexserier, även om parterna slutligt kan enas om ett totalt kompensationsbelopp. Det är en av de olyckliga konsekvenser av obundna överläggningar som inte berörts av LMK eller i propositionen. Vi kan inte heller acceptera att systemet för inkomstföljsamhet rivs upp. En anknytning till löneutvecklingen är den enda praktiska metod som kan tillämpas för att fortlöpande följa inkomstutvecklingen. När det gäller inkomst- och levnadsstandardnivån kan man med eftersläpning jämföra med både företagar- och löntagargrupper. Men för den aktuella utvecklingen finns bara lönestatistik att tillgå. Ideliga attacker mot jordbruket Vi kan inte tolka propositionen på annat sätt än att regeringen vill skaffa ett instrument för att skapa osäkerhet om framtiden och för att utöva prispress mot jordbruket med syfte att få till stånd en snabb nedskärning av produktionen. Det är en brutalare form av 1960-talets jordbrukspolitik som regeringen nu vill införa. Då fanns för dem som var beredda att flytta från sin hembygd åtminstone vissa möjligheter att få annat arbete. väntar bara arbetslöshetskön. Den nuvarande regeringspolitiken har tagit formen av ideliga attacker mot jordbruket och det enskilda skogsbruket. Stödet till jordbrukets rationalisering, som varit ett viktigt medel att främja effektiviteten i jordbruket, har urholkats, bl. a. genom införandet av en kreditgarantiavgift och snäva anslag till jordbruksforskning. Förslag har lagts om särskild skatt på handelsgödsel och om kraftig försämring av ersättningsreglerna vid bekämpning av salmonella. Livsmedelssubventionerna har slopats på alla varor utom mjölk. Förslag har aviserats om övervältring av kostnaderna för rådgivningen på näringen och om slopande av statens engagemang i skördeskadeskyddet. Norrlandsstödet måste finansieras över budgeten har särskilda regionala pristillägg utgått till jordbruket i norra , för att kompensera producenterna där för högre kostnader än i landet i övrigt på grund av främst ett hårdare klimat och ett snävare produktionsprogram. Även beredskapsskäl har åberopats i sammanhanget, eftersom särskilt i övre men även annorstädes i norra självförsörjningsgraden för jordbruksprodukter är låg. Pristilläggen utgör en viktig del av det statliga regionalstödet. Pristilläggen har stor betydelse för producenterna i norra , en betydelse som ökat i takt med den starka avfolkningen i många bygder. Norrlandsstödet har en mycket stor regionalpolitisk betydelse, därom har rått allmän politisk enighet. har pristilläggen uppräknats , under andra perioder har uppräkning skett med större mellanrum. Senast pristilläggen höjdes var . Grunderna för det statliga stödet till jordbruket i norra , även det rationaliseringspolitiska, prövades senast av kommittén för översyn av stödet till jordbruket i norra , som i sitt avgivna betänkande (Ds Jo 1982:7) framlade förslag om vissa ändringar i såväl rationaliseringsverksamheten som prisstödet. Vad gäller prisstödet innebar kommitténs förslag, som byggde på åberopade grunder för pristilläggen, inte några principiella ändringar om man bortser från att kommittén fastslog att, för att förhindra inkomsteftersläpningar för jordbrukarna i norra , prisjustering med hänsyn till kostnadsutvecklingen borde ske . betänkande har sedermera överlämnats till livsmedelskommitté. Denna kommitté har emellertid inte tagit upp Norrlandsfrågorna. Några förslag i ämnet ingår därför ej heller i livsmedelskommitténs betänkande i de s. k. förtursfrågorna. Tydligen i avvaktan på kommitténs slutbetänkande har någon uppräkning av pristilläggen inte skett, vilket - som visats i bl. a. gemensam skrivelse från länsstyrelserna i de fyra nordligaste länen - medfört stora ekonomiska påfrestningar för producenterna i norra . Med hänsyn till att frågorna om utformningen av det statliga stödet i norra sålunda ännu inte behandlats inom livsmedelskommittén är det märkligt att förslag i ämnet framförts i proposition 1983/84:76. Jordbruksministern föreslår att vid de stundande prisöverläggningarna om prisregleringen fr. o. m. särskild hänsyn bör tas till Norrlandsjordbrukets problem. Som skäl härför åberopas beredskapsmotivet, detta innan livsmedelskommittén ens påbörjat sina överväganden rörande den för produktionsmålet betydelsefulla beredskapsproblematiken. Anmärkningsvärt i sak är förslaget i propositionen att ansvaret för den höjning av pristilläggen som är av nöden övervältras på jordbruket i andra delar av landet. Detta strider mot de principer som oomstritt har gällt för det regionalpolitisk! motiverade stödet åt jordbruket i norra . Vi motsätter oss bestämt att en sammanblandning sker mellan Norrlandsstödet och jordbruksprisregleringen, som innebär att enbart jordbrukarna i andra delar av landet skall avstå pengar till finansieringen av detta stöd. Norrlandsstödet är en riksangelägenhet och någon annan finansieringsform än över statsbudgeten kan vi inte godta. Kostnaderna för jordbrukets produktionsmedel (räntor, kraftfoder, drivmedel, maskiner, gödselmedel etc.) under tiden oktober 1981-oktober 1983 har ökat vilket innebär att prisstödets reella värde har minskat mycket kraftigt och leder nu till en fortsatt och snabb försämring av Norrlandsjordbrukets redan tidigare alltför svaga lönsamhet. Varje utebliven kompensation för ökade produktionskostnader minskar jordbrukarnas arbetsersättning med motsvarande belopp. Ingen annan näringsgren tvingas att kompensera ökade kostnader för produktionsmedel genom en sänkning av arbetsersättningen. Mot denna bakgrund begär att prisstödet för Norrlandsjordbruket räknas upp med 40 milj. kr. Medel för denna uppräkning bör tas ur anslaget för regionalpolitisk! stöd, bidragsverksamheten. avser att återkomma med förslag angående Norrlandsstödets framtida omfattning under den allmänna motionstiden. Ränte- och etableringsstödet innebär en omfördelning inom jordbrukargruppen och är ett fint exempel på gruppsolidaritet. Jordbrukarna har i hög grad själva medverkat vid tillkomsten av dessa stödformer och har därmed visat stor såväl inbördes solidaritet som samhällsansvar. Det finns ingen anledning för statsmakterna att som sker i propositionen komma med krav på ökat utrymme för sådana inkomstfördelningar. Socialdemokraterna har dessutom konsekvent motsatt sig åtgärder för att begränsa utbyggnaden av storproduktion och ge dem som främst förorsakat överskotten ett ökat ekonomiskt ansvar för exportkostnaderna. Överläggningar, inte förhandlingar I sammanhanget vill vi ta upp en annan aspekt på de frågor som behandlas i propositionen. Vi har noterat att i propositionen konsekvent har använts beteckningen överläggningar om de kontakter, som föregår jordbruksnämndens förslag angående prisregleringen. Det är korrekt med hänsyn till praxis och de uttalanden som gjorts beslut och tidigare. LMK har däremot använt beteckningen förhandlingar, vilket bl. a. haft till följd att också remissinstanserna använt detta begrepp och sannolikt också missletts därav i sina bedömningar. Överenskommelser innebär ömsesidiga åtaganden Nuvarande ordning med prisöverläggningar mellan företrädare för staten och jordbruket etablerades under . Det var då mycket angeläget att få fram så stor jordbruksproduktion som möjligt för att trygga livsmedelsförsörjningen. var det viktigt att bristsituationer inte utnyttjades för oskäliga prishöjningar. Efter hand har utvecklats en ordning, som baseras på överenskommelser mellan staten och jordbruket, numera företrätt av LRF, som kan anses innefatta ömsesidiga åtaganden och förpliktelser. Staten åtar sig enligt detta synsätt att med bl. a. olika prisreglerande åtgärder stödja en prisnivå, som ger jordbruket rimliga ekonomiska villkor. LRF, som företräder såväl de enskilda lantbrukarna som lantbrukskooperationen, godtar genom den träffade överenskommelsen de villkor som anges och åtar sig att verka för att produktion, förädling och distribution sker utan störningar.