mot · G602510 · 1983-01-19 00:00:00 — m. fl. Datatekniken i ett liberalt samhälle skall styras, inte vara styrande. Den skall användas till att sprida makt och till att ge medborgarna bättre service och förbättrad information. Den skall öka allmänhetens insyn och kontroll över myndigheterna och den politiska beslutsprocessen. Som en del av vägen mot detta mål föreslår vi följande åtgärder inom datapolitiken. Datatekniken är f. n. mitt uppe i en generationsväxling som administratörerna, vare sig statliga eller enskilda, ännu inte har hunnit med. De stora, centrala datasystemen är inte längre de effektivaste och billigaste, per prestation räknat. Smådatorernas tid är inne. De är inte bara billigare och mindre sårbara, men har även stora sociala fördelar. De gör det möjligt att sprida kunskap, utbildning, ansvar och kreativt arbete till mycket större kretsar av arbetande än förut. Huruvida en stor krets smådatorer i ett statligt system programmeras på exakt samma sätt eller inte, är inte den väsentliga frågan. Det viktiga är om de anställda som arbetar vid datorn har möjlighet att utnyttja den självständigt, känna till dess arbetssätt, dra nytta av alla dess fördelar och inte bara slaviskt följa centralt givna mönster. Riksaccess på realtid är däremot sällan något oeftergivligt eller ens starkt prioriterat krav. Det är mycket viktigare att kunderna vid t. ex. försäkringskassorna möter anställda som har möjlighet att verkligen besvara deras frågor, kontrollera givna siffror, ge skräddarsydda besked. Till sådana tjänster är smådatorerna en utmärkt hjälp. Statskontorets rådgivning och upphandling bör därför inriktas på samordnade system med smådatorer i stället för stora, svåröverskådliga, centrala datorer, där insynen tenderar att bli omöjlig inte bara för kunder och anställda men även för cheferna. En viktig sida av datorernas folkvänlighet är att man snabbt kan kontrollera och rätta fel som kommit in via den mänskliga faktorn. yttrade i detta ämne , att den vanlige medborgarens kontakter med myndigheterna inte bör ytterligare kompliceras, när de sker Medborgarna, ansåg finansutskottet, borde uppleva myndighetskontakten som meningsfull. Detta är minimikrav, som för den skull inte alltid är uppfyllda. Vi vill gå längre och säga: Datorns fel får aldrig medföra obehag för medborgarna. Detta i sin tur är ett maximikrav som inte alltid går att uppfylla, men man bör icke dess mindre sträva därefter. För detta krävs bl. a. att rättelserutiner från början skall vara inbyggda både i datorn och i det administrativa systemet kring den, så att de tar så som möjligt. Vidare bör alla datasystem som skall utmynna i order eller betalningskrav mot allmänheten vara försedda med rimlighetskontroller. En felaktigt noterad skuld på får inte leda till att en hel kommundel ställs utan vatten. En uppenbart orimlig vattenräkning får inte ruinera en gammal människa som aldrig använt så mycket vatten i sitt liv. En obetald räkning, som kommit bort under semesterhanteringen, får inte leda till att en sjuk människa blir liggande hemma utan ström. Datorernas oerhörda snabbhet och smidighet får inte begagnas som ett vapen mot försvarslösa, utan som ett medel att betjäna medborgarna. För detta krävs att de som beställer, konstruerar och installerar administrativa datasystem ser dess funktion ur allmänhetens synpunkt minst lika mycket som ur beslutsfattarnas och de anställdas. Här har statskontoret stora olösta uppgifter. Dessa snabba rättelser blir inte minst viktiga när en stor del av kreditupplysningsuppgifterna i landet sätts på data och blir blixtsnabbt tillgängliga. Är då inte felaktiga uppgifter också blixtsnabbt rättade, kommer många medborgare att utsättas för stora risker och obehag. En sådan datorisering bör inte tillåtas utan att felrättningsrutinerna är uppstramade så långt det över huvud taget går. Samköming av statliga resp. kommunala dataregister är alltid en mycket betänklig sak, helt enkelt därför att data som insamlats av en viss myndighet för ett visst ändamål sällan är direkt jämförbara med vad som samlats in av en annan. Felet är inte att myndigheterna har möjlighet att kolla om medborgarna ljuger. Felet är att de inte har den möjligheten men att de får ett falskt sken av att kunna det, därför att uppgifterna kommer från datorer. Inga utdata är bättre än sina indata, eller skräp in, skräp ut. De data som jämförs är sällan verkligt jämförbara, men det är nästan omöjligt för den enskilde att bevisa att han har rätt gentemot datorn - inte minst för att datorn har ett mekaniskt minne och det har inte vi. Skall man använda data att jämföra med, måste de alltså från början ha varit avsedda för detta och ha tillskapats under exakt jämförbara omständigheter. De måste gälla exakt samma tidpunkt, exakt lika beräknade summor osv. Så sker inte alltid och därför leder det ofta till fel när man kör ihop dessa data. Medborgare kan alltså helt oskyldigt komma i kläm. Som exempel kan nämnas ett riksdagsbeslut som leder till att ännu mer betänkliga samkörningar blir regel, om inget görs åt saken. När fackföreningsmedlemmar skall få dra av av sin avgift på skatten, skall detta enligt nu föreliggande planer ske genom att får fackföreningarnas medlemsdata och samkör dem med sina deklarationer. Detta är både klumpigt och dyrbart och är ett hot mot den personliga integriteten. Det är över huvud taget olämpligt att medlemsregister förefinns i statliga myndigheters vård. Den Europarådskonvention om dataskydd som undertecknat innehåller bl. a. regler om särskilt skydd för data som handlar om medborgares religiösa, etiska, filosofiska och politiska åsikter. Debatten i gjorde alldeles klart att fackföreningstillhörighet räknas in under sådana åsikter och alltså måste skyddas för insyn. Det är även i vars och ens rätt att tillhöra vilken fackförening man vill, eller inte tillhöra den, utan att någon skall ha insyn i detta. Så länge kollektivanslutningen till ett visst politiskt parti är praxis i många fackföreningar är dessutom fackföreningstillhörigheten i många fall liktydig med partitillhörighet och måste alltså vara speciellt skyddad för registrering och insyn från obehöriga. RS är i detta fall definitivt en obehörig, även bortsett från att det inte finns något obetingat sekretesskydd för register som RS förvarar. En viktig men ganska outnyttjad fördel med datakommunikationstekniken är att arbetsplatser kan decentraliseras så att de passar de anställda bättre. Experiment med grannskapscentraler finns på ett och annat ställe, men har inte riktigt kommit i gång. En väsentlig orsak torde vara misstänksamhet från vissa fackliga organisationers sida. Emellertid torde chanserna för många människor att få mänskligare arbetsförhållanden genom att ha kortare väg till arbetet vara så stora att alla fackliga svårigheter borde lösas. Det är dock inte på människornas fysiska lokalisering som fackföreningsverksamheten borde kunna bygga sitt berättigande. Givetvis kan precis samma rätt till anställningsskydd, yrkesinspektion etc. kunna gälla för människor som arbetar på grannskapscentraler tillsammans med anställda i andra företag, som för anställda som enbart arbetar ihop med folk från samma företag. Här är ett område där datakommunikationerna kan göra så mycket för ett bättre socialt liv att det inte får förhindras av onödig misstänksamhet. Ett annat och mera hotande problem är frågan om arbetslöshet på grund av datorisering, särskilt bland kvinnor. Här bör i varje fall två åtgärder vidtas. AMS-utbildning för kvinnor bör särskilt inriktas på att ge lågutbildade kvinnor möjlighet att hävda sig och komma vidare på datoriserade arbetsplatser. Och i skolans datautbildning måste lärarna får stöd och hjälp att lära sig hur man särskilt uppmuntrar flickornas dataintresse. Det är en oberättigad fördom att databegåvning är lika med teknisk eller matematisk begåvning, den har mera med språk och psykologi att göra. 1 den mån dessa typer av begåvning skulle vara ojämnt spridda mellan könen, finns i varje fall ingen anledning för flickor att tro att de skulle vara sämre utrustade för att behärska datatekniken. En ny teknisk utveckling som har stora konsekvenser för medborgarnas säkerhet, integritet och frihet är den elektroniska penningöverföringen. Det är inte fråga om framtidsutsikter, utan något som redan är här. Experiment som gjorts med kontokort för användning vid betalning i varuhus, bensinmackar etc. har visat sig vara onödigt besvärliga och kostsamma så länge man höll fast vid tanken på en central dator som skulle kontrollera alla korten. finns s. k. intelligenta kort, med en mikrodator inbyggd i själva kortet. Där finns alla uppgifter om bankkontots innehåll, och det uppdateras automatiskt vid varje transaktion. Därmed blir betalningsterminaler mycket mera användbara. Å andra sidan är detta en typ av penningtransaktion som är billig för bankerna men dyr för kunderna, och man vet inte om den kan bli allmänt accepterad. Blir den det, så är det emellertid oerhört viktigt att inte bara datalagen utan också datainspektionens praxis följer med i denna utveckling. I och med att en stor del, kanske majoriteten, av alla penningtransaktioner även i det vardagliga livet görs via kort och dataterminaler, uppkommer en ny art av personregister. Alla dessa transaktioner lämnar dataspår efter sig, som i själva verket utgör personregister med uppgifter om vad varje enskild köpt, prenumererat på, etc. och - inte minst viktigt - var vederbörande rent geografiskt befann sig vid tidpunkterna för köpet. Det är inte svårt att inse att sådana dataspår kan vara av stort intresse, mer eller mindre legitimt, både för marknadsförare, polisen, arbetsgivare och andra. När elektronisk dataöverföring införs i annat än experimentskala, måste alltså datalagen och datainspektionens arbetsmöjligheter ses över i motsvarande grad, så att här inga luckor plötsligt uppstår i den personliga integriteten. Vad som är säkert är att alla nya elektroniska penningtransaktioner medför nya möjligheter för ekonomisk brottslighet. Det är viktigt att i förväg bearbeta de juridiska frågor som därvid uppkommer. En utredning bör se på detta. Slutligen är det, även utan tanke på brottsligheten, farligt att införa elektroniska betalningssystem så länge begreppet lagligen undertecknad originalhandling inte går att översätta till datateknik. Det är på forskningens nuvarande stadium omöjligt att med bindande effekt signera ett datameddelande, eller vilken ekonomisk handling som helst - check, offert, lånehandling, revisionsberättelse eller vad det vara månde. Här är det viktigt att inte den tekniska utvecklingen tillåts skapa problem som man endast osäkert och i efterhand kan rätta till - om forskningen över huvud taget lyckas med det. I senaste anslagsframställning (avseende /84) från styrelsen för teknisk utveckling behandlas området Informationsbehandling på ett sätt som antyder att aktiviteter inom detta forskningsområde skulle kunna nedprioriteras. Det anförs att inför avslutningen av Ramprogrammet för kunskapsutveckling inom området Informationsbehandling till 1984/85 en tillfredsställande kunskapsnivå skulle ha uppnåtts inom landet. Som en följd därav skulle enligt anslagsframställningen resurser för forskning kunna flyttas från området Informationsbehandling till andra områden. Med den utveckling på dataområdet som f. n. kan överblickas måste en sådan förändring bedömas som synnerligen olycklig. Det är i stället önskvärt med forskningssatsningar av minst samma storleksordning som f. n., om än möjligen i andra former. Så t. ex. kan etablerande av forskningsinstitut inom det aktuella området bli en intressant form för fortsättning av hittillsvarande verksamhet - dock utan att de totala resurserna till området skärs ned i förhållande till det nuvarande läget. I anslutning till att resursläget för stöd till forskning med datateknisk anknytning förbättrats vid Arbetslivscentrum, bör samverkan mellan forskningssatsningar från detta centrum och från styrelsen för teknisk utveckling etableras i så stor omfattning som möjligt. Mandaten för forskningsstöd från dessa båda offentliga institutioner kompletterar varandra på ett för projekt inom dataområdet särskilt värdefullt sätt. I samband med den pågående utvecklingen kring datorisering av kontorsverksamhet av olika slag aktualiseras olika system för elektronisk post. Härmed avses överföring av skrivna meddelanden - databrev - från en dataterminal till en eller flera andra terminaler. Fördelar med sådan meddelandeförmedling är bl. a. att sändare och mottagare inte behöver vara närvarande i tiden, som är fallet vid telefonkontakter. Man kan också enkelt sända databrev till många mottagare , eller söka bland tidigare meddelanden på ett flexibelt sätt. I ett nät för elektronisk post krävs betydande integritetshänsyn. Frestelsen kan bli stor för de databasansvariga att hålla reda på vilka meddelanden som sänds från vem till vem, samt vem som verkligen läst vad, och när detta skett. Vidare blir det väsentligt enklare än att sända ut massreklam, även till mottagare som egentligen inte är intresserade. Det är vidare möjligt att skicka meddelanden som raderar ut sig själva om de kommer att ligga olästa . Här kan sändare och mottagare ha skilda intressen. Datasystem kan liksom alla andra system vara mer eller mindre sårbara. När man konstruerar viktiga datakommunikationssystem, bl. a. för elektronisk post, måste man söka minimera riskerna för avsiktlig eller oavsiktlig skada, av typ eldsvådor, sabotage, eller naturliga katastrofer. En lösning är att trots höjda kostnader uppehålla reservsystem av mer typ. där meddelanden lagras på papper eller annat mer beständigt material än i dataminnen. Emedan många på marknaden tillgängliga datasystem f. n. enkelt och billigt kompletteras med funktioner för elektronisk post, kan man vänta att det kommer att finnas ett stort antal system av denna typ, som är verksamma inom och mellan företag, organisationer och enskilda. Vad gäller kommunikation medelst databrev mellan privatpersoner har man anledning vara uppmärksam på persondatorutvecklingen. Det uppskattas att det finns över 50 000 sådana i - och att antalet ökar snabbt. Visserligen används merparten av dessa mest för underhållning, men kostnaden för att skaffa tilläggsprogram för elektronisk meddelandeförmedling är för det mesta mycket låg - av storleksordningen några . Vanliga persondatorer, som väntas sjunka i pris till ca , blir i och med denna utveckling använda som terminaler för datapost. Merparten av dagens teledatasystem kan också användas för elektronisk post. I det sammanhanget är kostnaden för terminalen extremt låg, tilläggskostnaden utöver TV-apparaten är ca . Det finns här uppenbarligen anledning att uppmärksamma den roll som postverket kan och bör spela. erbjuder redan kommersiella teledatatjänster som omfattar elektronisk meddelandeförmedling. existerande monopolrättigheter omfattar inte elektronisk post. Om och diverse privata nätverk fortsätter att överta allt större delar av både affärsbreven och de privata breven (80 resp. av den totala brevmängden) kommer snart den dag då postverket inte längre har råd att dela ut brev för hand. Detta är icke en utveckling i konsumenternas intresse. Den får i varje fall inte ske obevakat och utan politiska ställningstaganden. För att postverket vidare skall kunna upprätthålla en meningsfull sysselsättning bör det vidga sin erfarenhet genom att inleda olika typer av prov med elektronisk meddelandeförmedling. I en situation där en mångfald privata datasystem, via egna digitala televäxlar (vilket bör göras möjligt), förmedlar i första hand lokala och interna brev inom resp. företag och organisation, uppträder behov av en central funktion för förmedling av externa meddelanden från och mellan de privata systemen. Genom att tidigt gå ut med rekommendationer om standardiserade gränssnitt mellan privata system, kan postverket framgångsrikt ansvara för att meddelanden kan sändas mellan olika privata system. Dessa tjänster bör naturligtvis motsvaras av intäkter för postverket. bör även på liknande sätt kunna ansvara för betydande delar av vår internationella elektroniska post. Det är också rimligt att vårt lands över 2 000 postkontor kan göras till lokalpunkter för datoriserade upplysningstjänster av olika slag. I första hand kan dessa tjänster avse samhällsinformation från myndigheter och verk. Lokalt kan sådan information kompletteras med upplysningar om lokal kultur, utbildning, underhållning m. m. Därmed blir det naturligt för att helt koncentrera sig på att tillhandahålla de tekniska näten för olika typer av datakommunikation. Till saken - om också inte till dataområdet - hör att det finns starka sociala skäl att bibehålla brevbärare som reeella fysiska personer, inte bara i glesbygder men givetvis särskilt där. initiativ att utvidga brevbärarnas repertoar av tjänster för handikappade, pensionärer, glesbygdsboende och andra är en viktig del av verkets uppgift och är ett av de väsentliga skälen till att vanlig post i gammaldags mening inte får försvinna av prisskäl eller tekniska skäl. För att postverket skall kunna fortsätta att dela ut handbrev, måste verket se till att skaffa sig intäkter från de nya elektroniska tjänsterna som i någon mån kan väga upp kostnaderna för den utbärningen. Detta sker inte om postverket låter ta hand om hela den elektroniska sidan av kommunikationerna. Bredbandssystem för bl. Bredbandssystem som använder sig av optiska fibrer möjliggör en mycket hög överföringskapacitet. a. sådana bredbandsnät kan inte bara rundradiering äga rum, t. ex. kabel-TV och trådradio, utan även många andra tjänster förmedlas. Det kan vara faksimilöverföring, stillbildsservice, dataöverföring av olika slag m. m. monopol bör en gång för alla definieras och begränsas så att det blir klart var det slutar. Lämpligen bör ha hand om själva näten och ansvara för överföringen på dem, medan det bör vara fri konkurrens om terminaler och datatjänster. Att gränssnitten mellan monopolets nätverk och de många olika terminalerna utförs på ett standardiserat sätt är givetvis önskvärt. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställs* att hos regeringen hemställer om åtgärder för att inrikta statskontorets rådgivning och upphandling av datorsystem på smådatorer i stället för stora, svåröverskådliga centrala datorsystem. () () () () () () () () () () *Se även motionerna 1982/83:511-516.