mot · G6022294 · 1983-04-11 00:00:00 — Motion 1982/83:2294 inlåning av konstverk (prop. 1982/83:98) På bord ligger en proposition i ett helt nytt ärende, nämligen inlåning av konst till statliga myndigheter. Det är civilminister som svarar för regeringsförslaget. Skulle det bifallas skulle ännu ett område bli föremål för statlig detaljreglering. Det numera så allmänt kritiserade Byråkratisverige skulle växa ännu en bit. Och detta med ty åtföljande besvär och kostnader. Förslaget rimmar illa med de nya signaler som vi hört från den socialdemokratiska regeringskretsen, bl. a. justitieministern som säger sig ogilla exempelvis förbudet att gå mot röd gubbe och sagt sig vilja rensa i lagfloran. Även civilministern har uttalat sig kritiskt, bl. a. mot detaljregleringar. När han lade fram nämnda proposition glömde han tydligen bort sig. Det som regeringen nu vill detaljreglera är något helt oförargligt. Statliga myndigheter har sedan många decennier, kanske århundraden, lånat in konstföremål som icke är i statens ägo, detta för att smycka sina lokaler. Inlåningen är i allmänhet en affär mellan låntagaren och långivaren, den sistnämnda exempelvis en annan statlig myndighet, ett museum, en kommun, ett landsting. Det kan också vara en stiftelse, en förening eller vilket ofta förekommer - en privatperson. Denna person kan exempelvis vara en konstnär. Finns det då någon som uppfattat denna låneverksamhet som ett samhällsproblem? Men med anledning av en smärre tvist skrev till och föreslog att föreskrifter skulle meddelas beträffande statens inlåning av konst från icke-statliga institutioner. Genast var bollen i rullning. Med byråkratiskt nit startades en remissomgång som sedan följdes av en departementsutredning. Och denna har lett till föreliggande proposition, där regeringen föreslår en helt ny författningsreglering avseende statsmyndigheternas inlåning av konstverk. Uppenbarligen skulle en sådan reglering skapa ny sysselsättning. Sålunda föreslås bl. a. skyldighet att registrera och inventera inlånade konstföremål. Detta förekommer i enkla och praktiska former. Men blir skyldigheten reglerad, är det givet att företeelsen skall ske i strikta byråkratiska former. Är detta vad samhället behöver? Jag trodde att regeringen ville gå motsatt väg. Det må sägas att flertalet remissinstanser inte är avvisande till förslaget i Men detaljanmärkningarna är många. Och två remissinstanser avvisar direkt förslaget: de anser att det över huvud taget inte behövs någon reglering av frågorna. Det intressanta är att det ena av dessa direkt avvisande remissvar kommer från , den institution varifrån den nämnda skrivelsen kom. anser sålunda att vad som behöver göras är allaredan gjort i och med att budgetdepartementet gick ut med rapporten i statliga verk. Den ovisshet som tidigare rått i detta hänseende har alltså undanröjts, skriver och tillägger: Därmed har syftet med verkets framställning till blivit tillgodosett. Även KO (), som bör vara en tung remissinstans i detta ärende, är kritisk till förslaget. KO har visserligen inget emot att det upprättas skriftliga avtal när konst lånas in. Men, som det heter i propositionen, KO sätter ifråga om det finns anledning att av detta skäl införa detaljerade bestämmelser om låneverksamheten. Det finns åtskilligt mera att åberopa som skäl för att avslå denna proposition. Men sunda förnuftet bör vara fullt tillräckligt som vägledning. Med hänvisning till det anförda hemställs att avslår proposition 1982/83:98.