mot · G6021594 · 1983-01-24 00:00:00 — Motion 1982/83:1594 m. fl. Målet för regionalpolitiken är att skapa så likvärdiga förutsättningar som möjligt för landets olika delar. Regionalpolitiken skall i möjligaste mån göra människorna i hela landet delaktiga av vår allmänna, materiella, sociala och kulturella välfärd. Strävan måste vara att skapa allsidiga regionala arbetsmarknader, där olika slags näringslivs- och samhällsaktiviteter finns representerade. Vissa regioner i vårt land har sämre förutsättningar än andra i dessa avseenden, bl. a. beroende på klimat, de långa avstånden till kommersiella och administrativa centra, samt bristande industriella traditioner. Om dessa nackdelar kompenseras på olika sätt kan företag i skilda regioner få bättre förutsättningar att konkurrera på jämbördiga villkor med det näringsliv som företrädesvis är lokaliserat i Syd- och . Moderata samlingspartiet har tidigare i motion 1982/83:2018 utförligt redovisat principerna för regionalpolitikens framtida inriktning. Här görs därför endast en kort sammanfattning av våra förslag. Det är angeläget att regionalpolitiken renodlas till att skapa så lika förutsättningar som möjligt över hela landet och mellan olika regioner. Generella stimulansåtgärder är därför att föredra före selektiv detaljstyrning. Detta utsesluter självfallet inte att statsmakterna vid enstaka tillfällen kan behöva avdela särskilda insatser på orter och i regioner som drabbats särskilt hårt. Den viktigaste åtgärden, som kan förbättra dynamiken och tillväxten i dess helhet, är att förbättra dynamiken och tillväxten i svensk ekonomi. Utan en återställd konkurrenskraft, och därmed förutsättningar för ett expansivt svenskt näringsliv, kommer merparten av de regionalpolitiska insatserna att mista sin eventuellt långsiktiga verkan och reduceras till en sämre form av kortsiktig subventionspolitik. Ett lönsamt och expansivt svenskt näringsliv är en förutsättning för en långsiktigt framgångsrik regionalpolitik av mer generell karaktär. De regionalpolitiska insatserna måste koncentreras främst till skogslänen. Stödområdet måste begränsas för att insatserna inom detta skall bli mer verkningsfulla. Vi har föreslagit att arbetsgivaravgifterna skall sänkas, i första etappen i stödområde A och i stödområde B. På bör nivån vara lägre i hela stödområde A och fem procenheter lägre i 1 1982/83. Vidare bör elenergiskatten tas bort, först i område A och sedan även i område B. Därutöver har vi föreslagit ett reformerat transportstöd. Budgetmässigt finansierads dessa förslag genom en neddragning av det nuvarande selektiva stödet. Den hittillsvarande selektiva stödpolitiken verkar konserverande genom att den i första hand inriktas på företag i svårigheter. Följden blir en osund subventionspolitik som inte ger trygga jobb. Alla typer av selektiva stöd är svåra att överblicka och leder till byråkrati, som särskilt de mindre företagen får svårt att hävda sin rätt gentemot. Likaså riskerar konkurrensen att snedvridas och sysselsättningen att hotas i andra företag än i dem där insatser gjorts. Mygelekonomin breder ut sig på marknadsekonomins bekostnad. En regionalpolitik med mer långsiktigt generellt verkande åtgärder inom en fungerande marknadsekonomi har inte endast fördelningspolitiska fördelar genom att den skapar så likvärdiga förutsättningar som möjligt mellan olika regioner. Den präglas i lika hög grad av en strävan att effektivare utnyttja vissa regioners produktiva resurser i akt och mening att uppnå en snabbare tillväxt i den totala svenska ekonomin. Vår politik syftar alltså till att befrämja såväl tillväxt- som fördelningsmål. Den hittillsvarande regionalpolitikens effekter Betydande insatser har under snart två decennier gjorts inom ramen för regionalpolitiken i syfte att motverka en utveckling mot en allt snedare befolknings- och näringsstruktur. Trots de många och relativt omfattande insatserna kan resultatet knappast sägas vara tillfredsställande. En stor del av de regionalpolitiska stödåtgärderna har inriktats på Norrlandslänen. Ändå har befolkningsutvecklingen i inte förbättrats på något mer påtagligt sätt. Den ringa effekten av utnyttjade regionalpolitiska stimulansmedel samt 1980-talets delvis nya förutsättningar motiverar en förändrad syn på hur regional balans bäst kan uppnås. beslut med anledning av arbetsmarknadsutskottets betänkande 1981/82:23 innebar att flera av de moderata principerna vunnit gehör i arbetet med den framtida regionalpolitiken. Men enligt vår uppfattning är det motiverat att gå längre med de generellt verkande regionalpolitiska åtgärderna. En starkt bidragande orsak till att de mycket stora insatser som främst gjorts i sysselsättningsbevarande men även i regionalpolitisk! syfte inte har varit framgångsrika är att kostnadsutvecklingen inom industrin inte kunnat nedbringas. De statliga åtgärderna har medverkat till att permanenta ett alltför högt kostnadsläge i nedläggningshotade industrier. Den s. k. solidariska lönepolitiken har också medfört att de anställda inte givits möjligheter att lönepolitiskt medverka till att återställa företagens lönsamhet. I valet mellan att arbeta kvar i företaget och bo kvar på den invanda bostadsorten eller att flytta till en ny arbetsplats med alla de komplikationer och kostnader detta medför väljer många det första alternativet - detta även om det innebär att den ekonomiska ersättningen blir lägre, vilket då ofta anses kompenseras av att bosättning utanför storstadsregionerna medför sociala och miljömässiga fördelar. Socialdemokraterna presenterade sin syn på den framtida regionalpolitiken i motion 1981/82:2352 i samband med att behandlade principerna för regionalpolitiken. Av motionen framgår att socialdemokraterna sitter kvar i ett föråldrat tänkande som innebär en fortsatt satsning på selektiva styrmedel. Tilltron till politikers och byråkraters förmåga att utveckla nya industrier och produktiva arbeten är häpnadsväckande mot bakgrund av gångna års erfarenheter. Förhoppningen att regering och riksdag genom organisatoriska arrangemang, bl. a. att tillföra statens industriverk nya och vidgade arbetsuppgifter via en selektiv politik, skulle kunna stimulera en utveckling mot ökad regional balans är verklighetsfrämmande. Regeringens ambitioner att öka SIND:s inflytande över regionalpolitiken inger betänkligheter. Resultatet blir minskade möjligheter att överklaga myndighetens beslut. får därmed ett minskat inflytande över regionalpolitikens praktiska tillämpning. Vi avvisar denna utveckling. Vi vill i detta sammanhang hänvisa till de ställningstaganden och förslag vad avser SIND:s framtida roll som vi redovisar i vår näringspolitiska partimotion. Arbetet i den tillsatta regionalpolitiska utredningen måste, enligt vår uppfattning, resultera i förslag till riktlinjer för 1980-talets näringspolitik. Denna måste bli ett aktivt stöd för ett växande konkurrenskraftigt näringsliv i de regioner som har betydande strukturella problem och obalanser. Huvudlinjerna i en ny regionalpolitik bör utgöras av: - ett ökat inslag av generellt verkande medel, - en successiv avveckling av flertalet selektiva stödformer, -ett system med kreditgarantier vid det etablerade bankväsendet som ersätter nu gällande lokaliseringslåneformer, - ett system med differentierade socialförsäkringsavgifter, -ett aktivare utnyttjande av skattepolitiken som regionalpolitisk! -en mer åtgärdsinriktad länsplanering än f. n., -ett problemorienterat länsbaserat stödområdessystem, -ett mer generellt verkande transportstödsystem, - en decentralisering av beslutsfattandet inom regionalpolitiken, -en aktiv glesbygdspolitik med utveckling av bl. a. kombinationssysselsättningens möjligheter, 1* 1982/83. 3 sami Nr 1594-1602 - ett ökat utnyttjande av data- och telekommunikationsteknikens utvecklingsmöjligheter, -ett utnyttjande av turismens möjligheter. Regionalpolitiken under budgetåret 1983184 I avvaktan på att den regionalpolitiska utredningen presenterar sina förslag som underlag för beslut om en ny regionalpolitik fr. o. m. anser vi att nedan angivna åtgärder bör vidtas. Löneskatten och s oci al f ö r s äk r i n g s a v gi f t e r Skatte- och avgiftspolitiken måste spela en mer aktiv roll som regionalpolitiskt instrument. Avvecklingen av löneskatten i det inre stödområdet 1976 och 1979 var ett första steg i den riktningen. Vidare beslöt att fr. o. m. sänka arbetsgivaravgifterna i de fyra nordligaste kommunerna i . Vi föreslog redan då ytterligare säkningar inom resterande del av stödområde A samt hela stödområde B med fem resp. . Undantag för offentliga organ etc. skulle ske på samma sätt som på de fyra angivna kommunerna. Vi återkommer med dessa förslag och föreslår att sänkningarna av avgifterna träder i kraft . Kostnaderna för detta torde uppgå till ungefär 185 milj. kr. under /84. i ona 1poli t i sk t stöd; bidrags- och 1åneverksamhet De redovisade förslagen om generellt sänkta arbetsgivaravgifter inom stödområde A och B skapar utrymme för att redan nu sänka ramanslaget för den regionalpolitiska bidragsverksamheten till 288 milj. kr. Vi uppskattar därvid behovet av medel för de olika delprogrammen till: - lokaliseringsbidrag/avskrivningslån - diverse statliga garantier - centrala konsult- och utredningsinsatser 28 milj. kr. Vi finner mot bakgrund av anslagsbehållningens storlek inte någon anledning att anvisa några medel för lokaliseringslåneverksamheten under 1983/84. Den regionalpolitiska utredningen bör framlägga förslag om hur nuvarande kreditgivning - exempelvis lokaliseringslån - kan överföras från staten till det reguljära kreditväsendet genom någon form av statlig kreditgaranti. De begränsade selektiva insatser, som även framgent bör göras bör koncentreras till den regionala nivån under länsstyrelsernas ledning. Inom det sammanhållna anslaget ryms medel för glesbygdsstöd, vissa avskrivningslån samt regionalt initierade projekt. Det allmänna intrycket är att dessa pengar gör förhållandevis stor nytta, inte minst beroende på anslagets relativt fria karaktär utan besvärande detaljregleringar. Vi föreslår därför att 312 milj. kr. avsätts för regionala utvecklingsinsatser. Vi vill understryka vikten av att lokala och regionala organ drar maximal nytta av varandras kompetens i det regionalpolitiska arbetet så att tillgängliga medel utnyttjas effektivare. Detta måste gälla både mellan olika offentliga organ, som exempelvis länsstyrelse, länsarbetsnämnd, utvecklingsfond, lantbruksnämnd och skogsvårdsstyrelse och deras relationer med enskilda organ vars kompetens bör utnyttjas innan de offentliga organen bygger upp motsvarande kunnande. För att ytterligare sänka kostnaderna för dem som är verksamma inom stödområde A bör såväl företag som enskilda personer befrias från elenergiskatten, vilken f. m. uppgår till per kWh. Ett borttagande av denna skatt inom stödområde A innebär ett ungefärligt inkomstbortfall för staten om 50 milj. kr., vilket bör finansieras genom successiva omfördelningar inom det regionalpolitiska stödet. Regeringen bör under innevarande år förelägga förslag med denna innebörd. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi* 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om riktlinjer för den framtida regionalpolitiken, * Se även motion 1982/83:1595 2. att hos regeringen begär att motionen överlämnas till den tillsatta regionalpolitiska utredningen för beaktande i utredningsarbetet, 3. att till Regionalpolitiskt stöd: Bidragsverksamhet för /84 anvisar ett förslagsanslag av , 4. att avslår regeringens framställning om att till Regionalpolitisk stöd: Lokaliseringslån för /84 anvisa ett reservationsanslag av , 5. att till Regionalpolitisk stöd: Regionala utvecklingsinsatser för /84 anvisar ett reservationsanslag av , 6. att till Ersättning för nedsättning av socialavgifter för /84 anvisar ett förslagsanslag av . . HÖGMARK (m) () () () ()