mot · G6022063 · 1983-01-25 00:00:00 — m. fl. Ett ökat reellt medbestämmande från anställda inom näringsliv och förvaltning kan tillföra besluten i arbetslivet kunskaper och erfarenheter som annars inte kommer fram. verkar byråkratiserande former, formellt medbestämmande snarare än reellt irriterande och frustrerande på medbestämmandets aktörer. Tilltron till medbestämmandet i arbetslivet minskar ju mer förhandlande som tycks pågå för dess egen skull, för att det ska så vara, men utan märkbara resultat för de berörda anställda. När erfarenheterna av medbestämmandelagstiftningen blir mer och mer omfattande är det viktigt, att kampen mot byråkratisering och formalism i medbestämmandet skärps. Medbestämmandelagen förutsatte en avtalsmässig reglering och anpassning till situationen inom såväl olika samhällssektorer som den enskilda arbetsplatsen. Det säger sig självt att tillämpningen måste bygga på lokala erfarenheter av den praktiska verkligheten för att kunna fungera på ett tillfredsställande sätt. Det är bl. a. därför av stor vikt, att vi nu fått avtal som täcker samhällets olika sektorer och olika slags arbetsmarknader - den privata sektorn genom det träffade utvecklingsavtalet, kooperationen, de statliga företagen, statlig och etc. För att dessa ramavtal skall få en viktig roll måste de följas upp genom utbildning, genom att erfarenheter tas till vara och inte minst viktigt genom lokala avtal anpassade till den enskilda arbetsplatsen och dess verklighet. Det är särskilt viktigt att en kontinuerlig uppföljning sker av rättsutveckling och praxis. Så har också skett, bl. a. i Nya arbetsrättskommitténs betänkande MBL i utveckling (SOU 1982:6). Ett betydande ansvar för medbestämmandearbetets utveckling och vitalitet ligger av naturliga skäl på de parter som träffat avtal inom samhällets olika sektorer. I denna motion vill vi ta upp några områden, där oklarheter, stelhet och formalism försvårat medbestämmandearbetet och t. o. m. i vissa fall lett till att hela reformen drabbats av orättvist vanrykte genom byråkratisering i stället för medbestämmande. Erfarenheterna är kanske något mer omfattande i detta avseende inom den offentliga sektorn är i övrigt, eftersom avtalen där fungerat . En självklar begränsning av medbestämmandet för den anställde inom offentlig verksamhet är den politiska demokratin. De anställda kan inte ha ett större inflytande på grund av sin anställningssituation och vem som är deras arbetsgivare än medborgare i övrigt. Oklarheten om exakt var denna gräns går har lett till allvarlig byråkratisering och betydligt mindre medbestämmande för de anställda på det offentliga Särskilt på det kommunala och landstingskommunala området har MBL-förhandlingarna medfört olycklig irritation genom bl. a. förhandlingar i flera olika instanser i samma ärende, som t. ex. den kommunaldemokratiska utredningen noterat. Det är nu hög tid att en större klarhet skapas. har under den förra valperioden begärt en särskild utredning av gränsdragningen mellan medbestämmandet och den politiska demokratin. Det är enligt vår mening nödvändigt att den utredningen kommer till stånd. Enhälliga styrelser över partigränserna inom har ställt sig bakom utredningskravet. I budgetpropositionen aviseras däremot inget fullföljande av riksdagsbeslutet. Det vore allvarligt om detta skulle leda till hårdare politiska motsättningar i de viktiga medbestämmandefrågorna. En naturlig utgångspunkt vore annars att , regeringens och kommunernas politiska organ inte kan begränsas av medbestämmandelagen i frågor där medborgarnas inflytande i så fall begränsas. I arbetsmarknadsutskottets betänkande 1981/82:10 heter det bl. Utskottet delar kommunförbundens uppfattning att det är otillfredsställande att kommunerna vid dessa avvägningar saknar tillräcklig vägledning genom att frågan om gränsdragning mot den politiska demokratin blivit så dåligt belyst i förarbetena till medbestämmandelagen och lagen om offentlig anställning. Det är angeläget att denna fråga ut, och utskottet har därför vid sina överväganden stannat för att frågan bör utredas. Vid dessa överväganden har utskottet fäst stor vikt vid att de båda kommunförbundens styrelser enhälligt förordat en sådan utredning. I sammanhanget bör uppmärksammas att nya arbetsrättskommittén är i slutskedet av sitt arbete. Det material och de överväganden i frågan som kan komma att redovisas av kommittén bör avvaktas innan man tar ställning till den närmare inriktningen av det utredningsarbete som utskottet nu förordar. Utskottet finner inte anledning att närmare gå in på de olika förslag som redovisas i motionerna. Dessa får prövas i det kommande utredningsarbetet. Det bör dock nämnas att arbetsdomstolen i sitt yttrande särskilt berört ett av uppslagen, nämligen tanken i motion 1430 att låta avgöra tvister om förhandlingsrätt och förhandlingsskyldighet. Domstolen har riktat avgörande invändningar mot denna tanke och utskottet ansluter sig till den ståndpunkten. Regeringen bör underrättas om vad utskottet anfört med anledning av de nu aktuella motionerna. när arbetsrättskommitténs betänkande har kommit bör utredningen också kunna tillsättas med det snaraste. Därvid bör som nämndes i det föregående en konkretisering av principerna kring den politiska demokratin och de krav dessa ställer vara utgångspunkten för utredningens arbete. I förarbetena till medbestämmandelagen (prop. 1975/76:105, bil. 2 s. 50) beskrivs motiven för denna utgångspunkt på följande sätt: Alla röstberättigade - alltså även de offentligt anställda arbetstagarna kan med sin röst påverka besluten om vilken verksamhet som de statliga och kommunala myndigheterna skall bedriva. Det skulle strida mot vår vedertagna demokratiska ordning - som den kommer till uttryck främst i regeringsformen resp. kommunallagen och landstingslagen - att låta de offentliganställda genom kollektivavtal få ett annat, mer inflytande över beslut som bestämmer myndigheters verksamhet i fråga om mål, inriktning, omfattning och kvalitet än medborgarna i övrigt. Regeringen som arbetsgivare har inrättat en särskild arbetsgivarfunktion (- FHR) med uppgift att förhandla och informera i regeringsärenden. Bakgrunden är att medbestämmandeförhandlingar enligt 11 och 12 §§ MBL inte kan få förekomma direkt med de högsta politiska organen. Det är naturligtvis svårt att då åstadkomma en ordning som innebär ett reellt medbestämmande och inte bara en formell procedur. Därför är det positivt att regeringen i budgetpropositionen, bil. 15, anmäler avsikten att försöka finna lämpliga, alternativa organisationsformer för den informations- och förhandlingsverksamhet som FHR bedriver. I det sammanhanget är det naturligt att också se över förhandlingsområdet tillsammans med de anställdas organisationer. Erfarenheterna från de bedrivna MBL-förhandlingarna i pekar ganska entydigt på att systemet mer blivit en formell procedur än reellt medbestämmande. Enligt vår uppfattning borde vissa områden prioriteras betydligt hårdare och former skapas som gör det möjligt för de anställdas organisationer och för dem som är direkt berörda att komma in i ett skede. Däremot skall man naturligtvis också här undvika att de anställda finns med i samtliga led av beslutsprocessen. Det viktiga måste vara att utöva sitt medbestämmande när de verkliga besluten under processen tas inför ett regeringsavgörande, som ändå måste vara fristående, men där regeringen måste ha tillgång till alla relevanta fakta, dvs. också personalens ställningstaganden till det slutgiltiga förslaget. Enligt vår uppfattning borde följande ämnesområden prioriteras: -propositioner som innebär personalförändringar inom statens område, - flyttning av ärendegrupper, t. ex. genom decentralisering, som också innebär omplacering och/eller förändringar i arbetets innehåll, - omlokaliseringar av myndigheter, - översynsprojekt som syftar till omorganisationer, - förändringar i det personalpolitiska regelsystemet. Det ligger i sakens natur att övriga frågor i flertalet fall skulle kunna bli informationsfrågor, för att det verkliga medbestämmandet skall kunna komma till uttryck i frågor som direkt berör personalen och där deras kunskaper och erfarenheter är en självklar och omistlig del av beslutsunderlaget. Ett initiativ till en omorganisation av MBL-hanteringen i här angiven riktning bör tas av regeringen i samband med översynen av FHR:s Denna inriktning stämmer väl med intentionerna bakom de trygghetsförhandlingar som mittenregeringen startade med de statsanställdas organisationer. Dessa har sin tyngdpunkt just i regelsystemet för omplaceringar, som är utomordentligt viktiga frågor för de anställda i en situation med besparings- och rationaliseringsarbete inom statsförvaltningen. Utan ett fungerande trygghetsavtal och ett fungerande samarbete mellan staten som arbetsgivare och de anställda riskerar man annars att ställas inför friställningar i större omfattning. Vi förutsätter att dessa förhandlingar kommer att föras fram till en uppgörelse om ett trygghetsavtal . Vad som här sagts om MBL i och de pågående trygghetsavtalsförhandlingarna bör ges regeringen till känna. Arbetsgivares beslut att tillsätta högre chefer är enligt rättspraxis att se som beslut enligt 11 § MBL. Arbetsdomstolens avgörande i ett ärende inom den privata sektorn 1979 har ansetts ha tillämplighet också inom den offentliga verksamheten. Det finns emellertid inga avgöranden i domstol på detta område. Denna problematik gäller således både stat och kommuner, men berör även den prioritering som behandlats inom i föregående avsnitt. Det är lätt att konstatera, att de anställdas organisationer förlorat en del av sitt medbestämmande i chefsärenden. När regeringen väl bestämt sig för ett förslag i ett tillsättningsärende krävs en utomordentligt extrem situation för att en ändring skall ske i en tillsättning, där namn dessutom blir offentliga före definitivt beslut. Däremot kan naturligtvis personalorganisationer utöva ett betydande inflytande genom uppvaktningar eller under hand, innan ett beslut som kan MBL-förhandlas har tagits. Det kan med fog hävdas, att chefernas roll är annorlunda i offentlig verksamhet än inom den privata sektorn. Inom offentlig sektor styr lagar och andra författningar i stor utsträckning verksamheten. Myndighetspersoner har som en av sina viktigaste uppgifter att tjäna allmänheten, och rollen som chef för de anställda är därmed klart mindre markerad. Dessutom utses vissa kategorier befattningshavare enligt särskilda regelsystem, t. ex. präster och lärare, men MBL-förhandlas trots detta. finns regler i regeringsformen och enligt vilka enbart sakliga grunder såsom förtjänst och skicklighet skall tillämpas vid tillsättningar. Mot denna bakgrund och eftersom rättsläget är oklart bör göra ett uttalande om att chefer inom offentlig sektor ej skall MBL-förhandlas enligt 11 § utan bli föremål för information samt att regeringen bör utarbeta ett förslag med denna inriktning och därvid ange den gränsdragning som bör gälla. MBL i små företag m. m. Tyngdpunkten i medbestämmandet måste enligt vår uppfattning ligga inom arbetsplatsen. Det gäller både inom den privata och den offentliga sektorn. MBL gör emellertid ingen skillnad på det stora företaget och det mindre företaget med mycket få anställda, där fackklubb saknas och därmed facklig förtroendevald. Det nu träffade utvecklingsavtalet mellan SAFLO-PTK tar inte heller upp småföretagets situation särskilt. har en omfattande centralisering skett inom fackföreningsrörelsen genom bildandet av storavdelningar, vilket gör att avståndet till en facklig ombudsman är mycket långt till förfång för de anställda i företagen. gäller således, att förhandlings- och informationsskyldighet skall fullgöras med någon utanför företaget i fall som dessa. För att inte onödigtvis byråkratisera MBL:s tillämpning borde det vara möjligt att för de mindre företag som saknar facklig förtroendevald på den egna arbetsplatsen tillämpa en särordning utan byråkrati. Som vi framfört borde detta problem kunna lösas genom att arbetsgivaren fullgör sina skyldigheter enligt MBL genom en inledande information och inledande förhandling direkt med de anställda i företaget. Det som då hänt rapporteras skriftligen till vederbörande fackliga organisation. Efter en rimlig respittid i avvaktan på eventuell reaktion bör arbetsgivarens skyldigheter enligt MBL anses vara uppfyllda. Respittiden bör lämpligen kunna bestämmas i samråd med de anställda i företaget. Vi föreslår att begär ett sådant förslag till ändring av medbestämmandelagen. I saknas lagstiftning för arbetsmarknaden i stort om begränsningar i rätten att gå till facklig strid när kollektivavtal saknas. Införandet av medbestämmandelagen ändrade inte på detta förhållande. I det sammanhanget prövades enbart frågor som hade att göra med fredsplikten och utlösande av konflikter. Medbestämmandelagen gör inte heller några undantag såvitt gäller frågan, när ett motpartsförhållande anses föreligga. MBL säger endast att lagen äger tillämpning på förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. I lagen om anställningsskydd (LAS) görs däremot flera undantag från lagens tillämpningsområde, trots att den lagen gäller den viktiga frågan om arbete genom anställning. Ett sådant undantag gäller arbetstagare som tillhör arbetsgivarens familj. Ett annat undantag gäller de tidigare i motionen behandlade cheferna. Där undantas den som anses ha företagsledande eller därmed jämförlig ställning. I dessa båda fall anser vi att det finns en klar grund för parallellställning av MBL och LAS. De undantag som nämnts från LAS kan anses lika rimliga inom medbestämmandelagens ram. Dessutom undviker man att det formella tar över på det reella medbestämmandets bekostnad och dessutom skapar Regeringen bör därför få i uppdrag att utreda och komma med förslag, som undantar arbetstagare som tillhör arbetsgivarens familj i MBL och därmed i realiteten alla egenföretagare. Samma grundsyn ligger bakom vårt ställningstagande från höstriksdagen att undanta enmans- eller familjeföretagare som ej har anställd personal från stridsåtgärd som kan förekomma mot icke avtalsbundna företag. Genom den föreslagna parallellställningen mellan LAS och MBL bör det nämnda undantaget från stridsåtgärd riktad mot enmans- eller familjeföretagare kunna åstadkommas genom ett principiellt uttalande i gränsdragningsfrågan utan att hävdvunna principer för stridsåtgärder på arbetsmarknaden behöver tas upp i sin helhet. Mot bakgrund av det anförda hemställer vi 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om utredning angående medbestämmandelagens tillämpning på den offentliga sektorn m. m., 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om MBL-verksamheten i och de pågående trygghetsavtalsförhandlingarna, 3. att beslutar att uttala att chefer inom den offentliga sektorn kan tillsättas enbart efter information till de anställdas organisationer i enlighet med det anförda, 4. att beslutar att hos regeringen begära förslag om sådan ändring av MBL i små företag att förhandlingarna kan slutföras direkt med de anställda, 5. att beslutar att hos regeringen begära förslag till sådan ändring av arbetsrättslagstiftningen att enmans- och familjeföretagare utan anställd personal ej kan omfattas av sådan stridsåtgärd som kan förekomma mot icke avtalsbundna företag i enlighet med vad som anförts i motionen. () () () P. O. () () ()