mot · G6022271 · 1983-04-05 00:00:00 — m. fl. Utveckling i (prop. 1982/83:120) De krisföreteelser, som är akuta, har kunnat spåras i åtminstone . Det är därför ett något senkommet intresse som visas, när en svensk regering lägger fram en särskild proposition i ämnet. Krisen i är en del av de lagbundet framträdande motsättningar och mönster, som uppträder under det rådande produktionssättet. Till dessa mönster hör tendensen till ojämn regional utveckling. Den europeiska industrialiseringen skapade i två etapper (och ) en stark expansion för råvaruexploatering i norra . Den därav följande kapitalbildningen överfördes till färdigvaruindustri i andra delar av landet. blev en råvaruberoende, ensidig, kolonial ekonomi. Så länge en snabbt växande efterfrågan gick parallellt med arbetsintensiv utvinning i råvarunäringarna, framträdde inte svagheterna i den koloniala ekonomin fullt klart. Däremot visade sig avigsidorna på andra områden: hårda, ofta extrema levnadsförhållanden, outvecklad samhällsservice, starkt konjunkturberoende, ett ovanligt accentuerat manssamhälle. Ännu under Korea-boomen kunde bilden te sig ytligt gynnsam. Men tre drag i utvecklingen bildade bakgrund till den då snabbt utlösta och alltmer kroniska krisen: snabb rationalisering av arbetsprocesserna, en relativ förskjutning till gamla industriländers nackdel samt en minskad tillväxt som förstärkte verkan av råvarornas och halvfabrikatens försämrade position. En fjärde säregenhet spelade roll just för . När de traditionellt höga födelsetalen och stora ungdomskullarna mötte en allt sämre arbetsmarknad, utlöstes en våg av flyttning söderut. Ehuru detta lättade trycket, medförde det inte att arbetslösheten minskade. är flyttningen som tvångsmässig utväg borta - krisen i hela landet gör att arbetslösheten ackumuleras inom länet. Den får en alltmer komplicerad och socialt elakartad karaktär. Det kan påpekas, att statsministern i sin föredragning av propositionen tolkar detta förlopp felaktigt. För honom är den minskade utflyttningen ett positivt tecken, medan den i verkligheten är ett uttryck för en djupnande kris i både och övriga . Svensk arbetarrörelse hade i ett tidigare historiskt skede en ganska klar blick för den koloniala ekonomins problem. Den s. k. Norrlandsfrågan var ett politiskt begrepp. Man diskuterade och angrep rovdriften, bolagsväldet och fattigdomen. är detta medvetande långt svagare. Den stora utflyttningen från bl. a. framställdes som ett villkor för välstånd och tillväxt. Den statliga industrins roll och utveckling anpassades efter det privata storkapitalets intressen. Det ledande skiktet inom socialdemokratin och fackföreningsrörelsen uppfattade kapitalets strukturella omgruppering som identisk med arbetarklassens intresse. Denna politiska osjälvständighet ledde till ett offrande av utveckling och ett kvarblivande i den koloniala ekonomin. Främst den stora utflyttningen ledde till att det norrländska väljarunderlaget och riksdagsrepresentationen minskade i relativ tyngd. Oppositionen mot underkastelsen under strukturomvandlingen förmådde därför inte göra sig gällande i det socialdemokratiska partiet. har man allmänt haft en överdriven tilltro till råvaru- och halvfabrikatproduktionens stabilitet, dess förmåga att hävda sig trots förändrade förhållanden. Just beroendet av dessa näringar är och svaghet, just avsaknaden av starka andra näringar utgör det viktigaste problemet. Lösningen för är industriell allsidighet, högre förädlingsgrad, frigörelse från det extrema råvaruberoendet, utvecklandet av en balanserad anknytning till landets övriga marknad. Detta problem är av mycket gammalt datum. nuvarande situation gör att det äntligen måste lösas. En granskning av propositionen visar att den inte egentligen är relaterad till de verkliga problemen i . Den föreslår ett knippe åtgärder av uppehållande natur, en kraftig nedskärning av sysselsättningen inom och följdriktigt också en avsevärd summa till arbetsmarknadsåtgärder. Det är egentligen endast de föreslagna trafikinvesteringarna och byggnadsprojekt inom högskolesektorn, som kan betecknas som utvecklingsåtgärder, och de är av begränsat omfång. I övrigt föreslår man åtgärder, som har karaktär av lätt desperata improvisationer. Det saknas en syn på och en linje i fråga om länets framtida utveckling, behovet av en ny industrialisering och en socialt fungerande regional miljö. Man ser som en huvudfaktor att konkurrenskraften i det norrbottniska näringslivet måste höjas, medan det långt större problemet består i den skeva ekonomiska strukturen. Det kan synas vara förmätet att rikta kritik mot en regering, som tillträdde för bara och som därför inte kunnat utarbeta något mer långsiktigt och sammanhängande utvecklingsprogram, baserat på en verklig analys. Det bör emellertid erinras om att något sådant mer långsiktigt tänkande inte heller kom till stånd under den långa socialdemokratiska regeringsperioden . Inte heller i den framlagda utvecklingsplanen för spårades något sådant. Planen talar om sänkta produktions- och transportkostnader för industrin, mer statliga subventioner till näringslivet, insatser inom marknadsföring, teknik och utbildning, vissa mindre investeringsprojekt och omedelbara arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Vad som i propositionen kommit ut av detta är till större delen avvecklingskostnader och extraåtgärder för att försörja ett väntat ökat antal arbetslösa. Detta kan omöjligt accepteras som någon arbetarrörelsens utvecklingsplan. Även om propositionen innehåller flera riktiga åtgärder, ger den över huvud inget svar på vari problemen för länet djupare sett består och ingen ledning för hur de skall lösas. Sker inget mer kvalificerat arbete på detta område, kan man förvänta att krisen i kommer att ytterligare fördjupas. En plan, som verkligen är ägnad att effektivt bekämpa arbetslösheten och de ekonomiska problemen i , måste erkänna och utgå från vissa grundläggande omständigheter. De gamla basnäringarnas storhetstid är slut. Något ökat totalt antal arbeten i dessa näringar i förhållande till nu är inte möjligt att åstadkomma och kan aldrig mer förutses. Däremot kan framtida sysselsättningstillfällen försvaras genom högre och bättre förädling och eventuell anknytning till vissa nya marknader. Ett större nettotillskott av arbeten kan tillskapas i nya, av råvarubasen mer oberoende industrier. Stöd till kommunerna kan stärka den offentliga sektorn och hindra att dess ekonomiska grund undergrävs. Länet måste självt i ökad utsträckning kunna producera konsumtionsvaror och kanalisera den regionala efterfrågan till kapitalbildning inom länet. Det privata kapitalet har - sett i stort - inte under detta århundrade visat något egentligt intresse för . Det är helt tydligt att kapitalbildning och vidare industrialisering till större delen måste ske i samhällelig regi, under inflytande från länsbefolkning och fackföreningsrörelse. Mot den ovan skisserade bakgrunden tar vpk ställning till de olika konkreta förslagen i propositionen. Propositionens allmänna riktlinjer (s. 8) Analysen av orsakssammanhangen är otillräcklig och i väsentlig mån också oriktig. De allmänna riktlinjerna för utveckling i bildar ingen långsiktig politik, som står i förhållande till länets djupare problem. Vi har inget att invända mot de föreslagna anslagen till transportinvesteringar. Principerna för beräkning av SJ:s fraktkostnader förefaller diskutabla, men vi aktualiserar inte detta problem här. Anslagen till utbildning och byggnadsarbeten godtas. Förslagen rörande skogsbruk, rennäring och fiske godtas. Då vi inte godtar nedläggningen vid , kan den del av de 309 miljonerna, som är knuten härtill, reserveras för andra ändamål, som tjänar länets utveckling (se avsnitt VI). Enligt vår uppfattning bör, såvitt möjligt, anslag för tillfälliga arbeten ersättas med statliga bidrag till bestående och reguljära anställningar inom den offentliga sektorn. Inga invändningar mot förslagen. Nedläggningen av gruvan i bör inte genomföras. Först bör undersökas, om den kalkylerade bristen på järnmalm i bl. a. och kan möjliggöra ökad avsättning från . Därnäst bör bedömas, i vad mån höjd förädling och modernisering i ståltillverkningsledet kan påverka gruvans situation. Sänkningarna av socialavgifterna och den 10-åriga befrielsen från sådana avgifter i bör inte genomföras. Socialavgifterna bör ligga på samma nivå över hela landet. Det är betänkligt att införa förmåner, som innebär en urholkning av grunden för socialförsäkringssystemet. Däremot kan man diskutera en förändring i själva grunden för uttaget, så att den knvts till omsättning snarare än till antal arbetande. Sänkningar av avgifterna riskerar attrahera ekonomiska äventyrare och mindre stabila verksamheter. Arbetarrörelsen bör avstå från det frizonstänkande som har sitt upphov i nyliberala kretsar. Flyttningen av rälstillverkningen från till bör inte genomföras i detta sammanhang. Nyinvestering i ett rälsverk i måste samordnas inom ramen för en plan för att utveckla hela och bör även samordnas med en satsning på spårbunden trafik och nya marknader. De kostnader den i propositionen föreslagna flyttningen skulle ha orsakat - 180 milj. kr. - kan användas för andra insatser i länet. Som framgått anser vi inte att propositionen i någon rimlig mån möter verkliga problem eller ger svar på frågorna om länets långsiktiga utveckling. Propositionens reella tyngdpunkt ligger på nedskärningar inom och sociala kostnader för ökad arbetslöshet. svåra situation måste mötas med ett mer skapande och långsiktigt program utefter de grundlinjer vi anfört i avsnitt IV ovan. Ett sådant program innehåller följande huvudavsnitt: 1) utveckling av gruv- och stålsektorn 2) ny fabrik för handelsgödsel 3) långsiktig uppbyggnad av färdigvaruindustrier 4) extra regionalt stöd åt seriös regional småföretagsamhet i privat eller kooperativ regi 5) stöd för stimulans av idéer och uppfinningar på bred front Gruvnäringen bör få stöd att utveckla nya sidor av sin verksamhet, vilka kan möta marknadens behov. Exempel på sådana insatser är: a) effektivare och miljövänligare brytningssystem b) avfosforisering av fosformalmen c) tillvaratagande av apatit och jordartsmetaller d) regeringskontakter för att snabbt undersöka intresset för svensk malm i och Det finns rimliga möjligheter att , då många europeiska stålindustriers långtidskontrakt går ut, göra en viss inbrytning till förmån för malm från . En förutsättning är, att malmkvaliteter och pris är fördelaktiga. I väntan på ett klarläggande av marknadssituation och utvecklingsmöjligheter bör man inte lägga ner gruva. En ny utvecklingsplan för måste antas. Nya processer har här skapat andra och bättre förutsättningar, vilka kan utnyttjas bl. a. genom inriktning enligt följande: a) integrerad produktion vid varje järnverk i metallurgi, valsning och manufakturering b) besparing av energiåtgång genom integrering av tillverkningsled c) produktionsteknik anpassad till avancerad förädling och hög kvalitet d) särskild satsning på avdelning stålmanufaktur Genom att anknyta produktionsinriktningen till inhemska behov inom t. ex. bygg-, transport- och energiområdena kan man uppnå syftet att öka självförsörjningsgraden av stålprodukter och hindra internationella stålföretag att slå ut svensk stålindustri. Fackföreningarna inom har framlagt vissa förslag, vilka sammanfattas i ett brev till regeringen av den 7/2 1983. Förslagen innebär, att man satsar på kvalitetshöjande åtgärder, vissa nya produktområden samt avlastning av vissa kapitalkostnader för . Förslagen skulle dra en kostnad av 610 milj. kr. utöver den i propositionen förutsedda summan av 200 milj. kr. för den närmaste treårsperioden. Behovet av import av handelsgödsel kan väsentligt nedbringas, om man utnyttjar norrbottniska råvaror för handelsgödseltillverkning. Betydelsefulla råvaror finns sålunda i form av apatit, kalium, kalksten och talk. En sådan inhemsk tillverkning i samhällelig regi skulle också kunna lättare anpassas till en ekologiskt mer ansvarig politik för gödsling och näringstillförsel - något som är i hög grad angeläget i ljuset av den kortsiktighet och ensidighet som präglar detta område. Ett förverkligande av handelsgödselfabriken kan beräkningsvis ge 2 800 nya arbeten. Fabriken förläggs lämpligen till malmfälten. Ett program för att bygga upp en balanserad och mångsidig industri i bör utarbetas. Till viss del bör man ta sikte på färdigvaror inom metallsektorn, men också behovet av industrier som är helt oberoende av råvarubasen måste beaktas. Utöver propositionens förslag bör ytterligare 50 milj. kr. tillföras länet för stöd åt seriös och framtidsinriktad regional småföretagsamhet i privat eller kooperativ regi. Stimulans av idéer och uppfinningar 10 milj. kr. bör avsättas som förstaårsanslag till en fond med syfte att stimulera idéer, förslag och konstruktioner. Bland dem som arbetar i länets stora industrier, liksom bland länsbefolkningen i allmänhet finns ett stort intresse för de regionala näringarna och för utveckling av länet. Det är därför väsentligt att på bred front få detta intresse att bära frukt i form av idé- och förslagsverksamhet. Regeringsförslagets åtgärder uppskattas kosta ca 4 000 milj. kr. Utöver detta beräknas en kommande kostnad på 180 milj. kr. för flyttning av rälsverket. Förlusterna för den konsoliderade offentliga sektorn genom de föreslagna reduceringarna av socialförsäkringsavgifter har bedömts bli 330 milj. kr. Det kan i sammanhanget nämnas, att de årliga kostnader för det allmänna, som arbetslösheten i vållar, torde uppgå till minst 1 800 milj. kr. Genom vårt förslag att ej nedlägga och inte i detta sammanhang flytta rälsverket frigörs ett belopp på åtminstone 400 milj. kr. De av fackföreningarna inom föreslagna åtgärderna har uppgetts kosta ca 600 milj. kr. utöver propositionens anslag till - summan avser en femårsperiod. Våra förslag till förstärkt stöd åt regional företagsamhet och förslagsverksamhet kostar totalt 60 milj. kr. Kostnaderna för utvecklingsinvesteringarna inom samt för handelsgödselfabriken kan inte här anges med någon säkerhet. Det får givetvis ankomma på regeringen och berörda samhällsföretag att analysera detta. Med hänsyn till att bortfallet i socialförsäkringsavgifter enligt regeringens förslag blir 1 650 milj. kr. (penningvärde), bör man dock kunna säga, att de av oss föreslagna åtgärderna totalt sett inte medför nämnvärt större belastning på statens ekonomi än vad propositionens förslag gör. Detta understryks ytterligare av att besparingseffekten, då det gäller utgifter för arbetslösheten, bör bli större med våra förslag. Sammanfattningsvis bedömer vi det i vår motion framförda alternativet som mer framtidsinriktat och utvecklande för . Mot bakgrund av vad ovan anförts och med anledning av proposition 1982/83:120 föreslås 1. att uttalar att gruvan i inte f. n. bör läggas ner, 2. att uttalar att flyttningen av i inte nu bör genomföras, 3. att beslutar avslå de i propositionen föreslagna sänkningarna av socialförsäkringsavgiften, 4. att bifaller övriga i propositionen framlagda förslag, 5. att hos regeringen begär förslag till satsningar inom verksamhetsområde i enlighet med vad som anförs i motionen, 6. att hos regeringen begär förslag till satsningar inom verksamhetsområde i enlighet med vad som anförs i motionen, 7. att hos regeringen begär förslag till uppbyggnad av en statlig handelsgödselfabrik lokaliserad till malmfälten, 8. att hos regeringen begär utarbetande av en plan för långsiktig uppbyggnad av nya samhällsägda färdigvaruindustrier i , 9. att beslutar bevilja 50 milj, kr. till extra stöd åt regionalt förankrad enskild eller kooperativ småföretagsamhet i , 10. att beslutar bevilja ett förstaårsanslag på 10 milj. kr. för idé- och förslagsverksamhet i enlighet med vad som anförs i motionen, 11. att hos regeringen begär förslag om en omformning av vissa arbeten i den arbetsmarknadspolitiska sektorn till anställningar av fast karaktär. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) minab/gotab 1983 75161