mot · G6022256 · 1983-04-05 00:00:00 — m. fl. Kommunalekonomiska frågor (prop. 1982/83:90) Sammanfattning har i sin partimotion 1647 redovisat sin grundläggande bedömning av orsakerna till den rådande obalansen i och den typ av ekonomisk politik som måste bedrivas för att lösa dessa problem. Den åtstramning som behövs av den totala konsumtionen i landet måste enligt vår uppfattning gälla både privat och offentlig konsumtion, inte bara privat konsumtion vilket regeringens politik gör. Vi redovisade därför i partimotionen besparingar på ca . Vi vill också erinra om effekterna för kommunsektorn av våra förslag om sänkt moms och sänkt arbetsmarknadsavgift. Av besparingarna avsåg indragningar i statens överföringar till kommuner och landsting. En av de grundläggande bristerna i regeringens politik är att sådana besparingar helt saknas. Därigenom tillåter regeringen en för stor expansion inom den offentliga sektorn, och då även inom kommunerna. En för stor offentlig expansion gör det inte bara svårare att uppnå ekonomisk balans, den medför också andra negativa effekter för medborgarna, t. ex. risk för kommunala skattehöjningar. I motionen föreslås att det kommunala skatteutjämningssystemet görs om till ett inomkommunalt utjämningssystem. Därvid kan den modell användas som tillämpas mellan kyrkliga kommuner. Vi föreslår således att en avgift tas ut på kommunernas hela skatteunderlag. Avgiften tillförs staten. Medlen används för att finansiera skatteutjämningsbidragen till vissa kommuner, med låg skattekraft (och andra bidragsgrundande faktorer). I det första steget bör avgiften uppgå till av skatteunderlaget för såväl kommunerna som landstingen. Kritik av regeringens proposition Socialdemokraterna har med denna proposition lyckats bryta ytterligare några vallöften. För mindre än hävdade den dåvarande socialdemokratiska oppositionen att den kommunala expansionen skulle uppgå till . Detta ansågs nödvändigt av sysselsättningsskäl och med hänsyn till behov av utbyggnad inom flera områden. I den nu aktuella propositionen saknas varje antydning till att årlig expansion är möjlig eller ens önskvärd. Inte heller lämnas finansiella möjligheter att förverkliga en sådan expansion. Kommunerna kommer i stället att behöva strama åt. När mittenregeringen föreslog en indragning av skatteunderlag från juridiska personer kallades det för stöld och konfiskation. Socialdemokraterna skrev i sin reservation till finansutskottets betänkande: Regeringens förslag inskränker kommunernas och landstingens beskattningsrätt. Det är ett principiellt mycket allvarligt steg, som öppnar slussarna för längre gående ingrepp . Den självklara konsekvensen borde då vara att den kritiserade indragningen skulle försvinna om det blev en annan regering. Men indragningen av skattemedel från juridiska personer föreslås ligga kvar även i avvaktan på en utredning om den framtida företagsbeskattningen. I propositionen redovisas att detta betyder ca i uteblivna skatteintäkter för kommunerna. Kommuner och landsting är i starkt behov av stor framförhållning i fråga om inkomsternas utveckling. Dåvarande regeringens förslag kritiserades av socialdemokraterna för att komma sent och försvåra kommunernas ekonomiska planering. Men när socialdemokraterna sitter i regering kommer beskeden inte alls. I budgetpropositionen hänvisades till en kommande proposition om kommunalekonomiska frågor. I denna proposition fick man bara hänvisningen till kompletteringspropositionen, som inte läggs . Beslut i kommer därför inte . Då har många kommuner budgetarbetet - eller skulle ha gjort det om de ekonomiska ramarna hade varit kända. Bristen på klara ekonomiska spelregler ställer kommunerna i en mycket svår situation. En samhällsekonomisk behandling och diskussion om relationen mellan realt och finansiellt utrymme för den kommunala sektorn saknas helt i propositionen. Även här hänvisas till den kommande kompletteringspropositionen. Det är beklämmande att regeringen inte har lyckats samla sig till en ordentlig analys av det samhällsekonomiska läget. Inte heller har regeringen lyckats dra någon slutsats av de utvecklingstendenser för sysselsättningen som redovisas i propositionen. Inte ens en expansion som överstiger både det finansiella utrymmet och kommunernas egna planer kommer att ge något större tillskott till sysselsättningen. Snarare torde det vara så att den stigande sysselsättningsgraden hos de redan sysselsatta medför en eller svagt sjunkande sysselsättning räknat som antal personer inom den kommunala sektorn framöver. Regeringen hänvisar i detta sammanhang till devalveringen och den förhoppningsvis kommande industriella expansionen. Det är emellertid enligt vår uppfattning mycket osannolikt att industrisysselsättningen kommer att visa någon markant uppgång, även om produktionen inom industrin ökar. Den sektor inom ekonomin som kommer att svara för sysselsättningsökning måste i stället bli den privata tjänstesektorn. Den ekonomiska politiken måste därför anpassas så att så goda förutsättningar som möjligt skapas för att få i gång en expansion inom den del av tjänsteproduktionen som ligger utanför den offentliga sektorn. Det hade varit värdefullt om regeringen fört en diskussion i dessa termer - t. ex. stimulans av nyföretagande etc. - men regeringen säger bara att utvecklingen på arbetsmarknaden följs kontinuerligt. Detta är otillfredsställande. Propositionen innehåller resonemang om nödvändigheten av att bryta automatiken i statsbudgetens utgiftstillväxt. Det är i och för sig glädjande att regeringen äntligen har insett detta även om det fortfarande saknas konkreta förslag. Det är vår uppfattning att sådana konkreta förslag med det snaraste måste läggas fram. Det gäller också den minskade detaljreglering från staten i fråga om kommunernas verksamheter som uppenbarligen innebär ett fullföljande av det arbete mittenregeringen påbörjade. Även i detta avseende är det nödvändigt att konkreta förslag presenteras, inte minst med tanke på kommunernas budgetprocess som kräver att spelreglerna är kända i förväg. De förslag som socialdemokraterna har lagt går i motsatt riktning, t. ex. återinfördes detaljerade regler inom barnomsorgen i stället för de förenklingar som redan hade beslutat om. Regeringen aviserar ett särskilt stöd till vissa kommuner . Varken beloppets storlek eller principer för fördelning på olika kommuner och landsting redovisas emellertid, vilket är otillfredsställande. I avvaktan på besked i dessa avseenden är det naturligtvis omöjligt att ta ställning till vad som anförs i propositionen. Därtill aviseras en utredning om det kommunala skatteutjämningssystemet. Vi har ingenting att invända mot detta - det är i själva verket enbart en fortsättning av det arbete som den tidigare regeringen påbörjade. Vi delar uppfattningen att grundläggande för utjämningen mellan kommunerna bör vara skillnaderna i skattekraft. Därutöver finns emellertid en mängd faktorer som även kan beaktas. Därtill kommer att det kommunala skatteutjämningssystemet enligt vår uppfattning bör finansieras av kommunerna själva, enligt ett system som vi närmare beskriver nedan. I propositionen redovisas vissa siffror för en s. k. baskalkyl för primärkommuner och landsting. Dessa är i viss mån att betrakta som räkneexempel, men ger trots detta viss vägledning i fråga om kommunernas expansion framöver. Det visar sig att den kalkyl som innebär oförändrad standard per invånare, dvs. redovisar effekterna på kommunernas volymutveckling av förändringar i befolkningens ålderssammansättning, ger högst olika resultat för primärkommuner och landsting. Den nödvändiga expansionen för primärkommunerna uppgår till + och -0,. För landstingskommunerna uppgår den till + båda åren. Anledningen är främst den ökande andelen äldre personer i befolkningen, framför allt äldre personer , och deras behov av omsorg. Vi menar att dessa förändringar i befolkningsstrukturen måste få genomslag i den utveckling som kan tillåtas inom primärkommuner resp. landsting. Den grundläggande filosofi som ekonomiska politik är ett uttryck för har tidigare beskrivits ingående i vår partimotion 1982/83:1647 om den ekonomiska politiken. Vi menar således att det inom ramen för en viss total åtstramning av den totala konsumtionen (i syfte att minska underskottet i bytesbalansen) måste ske en omfördelning mellan expansionen av den privata resp. den offentliga konsumtionen i förhållande till regeringens politik. Den privata konsumtionen har ökat långsammare än BNP. Den offentliga konsumtionen har däremot ökat kraftigt. Detta gäller i synnerhet den kommunala konsumtionen, även om en viss uppbromsning har skett under den allra . Mot denna bakgrund anser att den åtstramning som måste ske måste gälla både privat och offentlig konsumtion. Regeringens hittillsvarande politik har enbart gått ut på att begränsa den privata konsumtionen. I den nu aktuella propositionen om kommunalekonomiska frågor finns över huvud taget inte ens ett resonemang om dessa awägningsproblem. Bakgrunden till utvecklingen av statens bidrag till kommunerna bör vara dels en samhällsekonomisk bedömning av det reala utrymmet för den kommunala sektorn, dels en finansiell bedömning av statens resp. kommunernas finanser. Regeringens proposition lider härvidlag av flera brister, vilket påtalats ovan. Statens finansiella situation är väl känd - underskottet i statens budget uppgår till ca . Nödvändigheten att begränsa statens utgifter liksom nödvändigheten att ge utrymme för den privata konsumtionen innebär att föreslår besparingar i statens bidrag till kommunerna. Denna besparing bör uppgå till ca . Tanken är att delvis finansiera de kommunala skatteutjämningsbidragen genom en avgift på kommunernas skatteunderlag. Systemet kan utformas efter modell för systemet för utjämningen mellan de kyrkliga församlingarna. Den avgift för primärkommuner och landsting som tillsammans skulle ge just ca skulle finansiera en knapp tredjedel av utgifterna för det kommunala skatteutjämningssystemet. Den indragning av finansiella medel som gjordes innebar dels att kommunernas inkomster från juridiska personer begränsades så att primärkommunerna fick behålla och landstingen ingenting, dels att återstående skatteunderlag från fysiska personer begränsades . Den sistnämnda indragningen var en engångsföreteelse och återgår . Detta sades redan från början och bör fullföljas. Indragningen av skatteintäkter från juridiska personer gjordes till större del från landstingen än från primärkommuner därför att landstingen då hade en avsevärt bättre finansiell ställning. Detta är emellertid inte fallet . Vi menar därför att indragningen bör göras till lika stor del för primärkommuner och landsting vad gäller de juridiska personerna. Detta bör ske genom att både primärkommuner och landsting får tillgodoräkna sig av skatteintäkterna från de juridiska personerna. Effekten av detta blir att främst sjukvårdshuvudmännen kommer i något bättre läge. Detta följer den prioritering av vårdsektorn som i skilda sammanhang givit uttryck för. Effekt av indragningen från kommuner för skatteut j ämningssystemet 1,22 Jämfört med betyder detta att landstingen återfår 875 milj. kr. enligt siffror och vinstnivå. Detta belopp torde nu kunna uppräknas till . Vi menar att detta belopp måste finansieras genom den av oss föreslagna avgiften på alla kommuners totala skatteunderlag. Denna avgift bör då uppgå till vardera för primärkommuner och landstingskommuner. Detta ger en total bruttoindragning på ca . återgår till landstingen och ca bör avsättas till en speciell pott till särskilt behövande kommuner. Den totala besparingen i statens utgifter för bidrag till kommuner blir då den av oss föreslagna besparingen på ca . För kommunsektorn som helhet måste också hänsyn tas till att de automatiskt återfår ca genom att indragningen från fysiska personers skatteunderlag upphör. Bortsett från detta betyder förslag att besparingen på ca gäller primärkommunerna till två tredjedelar och landstingen till en tredjedel. förslag om en allmän avgift på det kommunala skatteunderlaget innebär att statens utgifter för den kommunala skatteutjämningen i förhållande till regeringens förslag minskar med ca för /84 om systemet träder i kraft . Med stöd av vad som anförts hemställer vi 1. att antar förslag till lag om ändring i lagen (1982:221) med särskilda bestämmelser angående det kommunala skatteunderlaget m. m. enligt bilaga, 2. att hos regeringen begär förslag till utformning av ett avgiftssystem för finansiering av det kommunala skatteutjämningsbidraget enligt vad som i motionen anförs, 3. att i avvaktan på konkret förslag avslår proposition 1982/83:90 hemställan under punkt 2, 4. att med anledning av propositionens hemställan under punkterna 4,5,6 och 7 ger regeringen till känna vad som i motionen anförs, 5. att till Skatteutjämningsbidrag till kommunerna m. m. för /84 anvisar ett förslagsanslag av 9 . () () () () () () () () () Lag om ändring i lagen (1982:221) med särskilda bestämmelser angående det kommunala skatteunderlaget m. m. Härigenom föreskrivs att i lagen (1982:221) med särskilda bestämmelser angående det kommunala skatteunderlaget m. m. skall införas två nya paragrafer, 1 a och 4 §§, av nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Vid bestämmande av det förskott på kommunalskatt, landstingsskatt och församlingsskatt enligt 4 och 4 a §§ lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m. m. som skall utbetalas under är 1984 samt av skatteunderlag för enligt lagen (1979:362) om skatteutjämningsbidrag skall antalet skattekronor och skatteören enligt taxeringsnämndens beslut vid taxering minskas av det antal skattekronor och skatteören som har påförts andra skattskyldiga än sådana som avses i 10 § 1 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt såvitt avser landstingskommun och kommun samt därav såvitt avser annan menighet. Vid bestämmande av skattesats för skall bestämmelserna i denna paragraf beaktas. I fråga om slutavräkning skall antalet skattekronor och skatteören justeras pä sätt anges i 1 a §. Denna lag träder i kraft .