mot · G6021605 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1605 m. fl. Ökade resurser för bekämpande av ekonomisk brottslighet Ekonomisk brottslighet är sådan verksamhet som ligger utanför lagens råmärken och brukar betecknas som den svarta sektorn. Ovanstående uppfattning är vanligen förekommande när det gäller att bestämma vad begreppet ekonomisk brottslighet innefattar. kommunisterna ser frågan om ekonomisk brottslighet i ett vidare perspektiv. Därför kan det finnas anledning att göra en mer preciserad begreppsbestämning enligt följande: Ekonomisk brottslighet är all sådan verksamhet som riktar sig mot folkflertalets intressen. Den vänder sig mot dessas intresse för en solidarisk omfördelning av resurserna. Den skadar solidariteten genom destruktivitet. Dess objektiva förutsättningar utgörs av den underliggande ekonomiska grundstrukturen. Den är alltså förbunden med, och beroende av, det rådande ekonomiska systemet. Det finns en påtaglig sammanflätning av ekonomisk brottslighet och s. k. legal näringsverksamhet - dvs. vanligen förekommande företagsamhet i kapitalistisk ekonomi. Finansieringen av ekonomisk brottslighet utgörs i huvudsak av kapital från den vita näringsverksamheten. Den ekonomiska brottsligheten kan aldrig helt förhindras inom ramen för den nuvarande samhällsordningen. Men detta faktum får icke hindra att kraftfulla åtgärder sätts in mot denna samhällsfientliga verksamhet. Inom ramen för den bestående kapitalistiska samhällsordningen sker en fullt legal ekonomisk brottslighet. Den brottsliga gärningen består i att det kapitalägande fåtalet systematiskt suger ut folkflertalet i jakt på profiter. Detta system understödjes såväl av skatteregler som möjligheterna för kapitalisterna att avgränsa sin privata förmögenhet från den av dem bedrivna verksamheten. Detta kan inte accepteras och förebyggs effektivt genom införandet av en socialistisk samhällsordning. Den svarta ekonomins omfattning Bruttonationalprodukten, BNP, är en dålig men vedertagen mätare på ett samhälles totala verksamhet. av BNP brukar den ekonomiska brottsligheten uppskattas till. Det är alltså ingen obetydlig del som undanhålls samhället för omfördelning och solidariskt bärande av gemensamma kostnader. Olika bedömare tvistar om vilken omfattning den ekonomiska brottslig 1* 1982/83. Det sannolika är dock att den högre procentsatsen ligger närmare sanningen. Mycket tyder dessutom på att den ekonomiska brottsligheten har ökat mer än BNP sedan beräkningarna gjordes. I denna motion framlägger kommunisterna förslag till åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten. Vi tar här upp frågor som föregående år avslogs av den dåvarande riksdagsmajoriteten, likaväl som nya förslag om åtgärder. Vi beskriver den ekonomiska brottslighetens innehåll och påvisar dess drivkraft. Vi påvisar också samhällets underlåtenhet att vidta reella åtgärder för att försvåra denna verksamhet. Vi ställer följande förslag: 1. samhällelig kontroll över kreditgivningen, 2. införande av en s. k. namnkarantän när det gäller företagsnamn, 3. införande av etableringskontroll - vidgad tillståndsprövning, 4. skärpning av reglerna för återvinning vid konkurs så att fall liknande Tjörnbrödernas förmögenhetsöverföringar kan förhindras, 5. översyn av möjligheterna till förmögenhetsöverföringar i avsikt att kringgå regler inom skatte- och näringsområdena, 6. skärpning av reglerna vid s. k. konkurskarantän och försvårande av bulvanskap, 7. utökning av registerverksamheten för , , m. fl. så att tillgång till spaningsregister m. m. blir möjlig, 8. skärpning av reglerna för registrering av bolagsstyrelser till , , 9. ökade resurser för de myndigheter som verkar inom området ekonomisk brottslighet, 10. åtgärder mot skatteflykt och skattefusk samt en för detta ändamål särskild kommission, 11. slopande av undantagen från låneförbudet i aktiebolagslagen, 12. skärpning av reglerna mot mantalsskrivning i annat land för skattesmitning, 13. ökade resurser för kronofogdemyndigheterna för indrivning av de många miljarderna av restförda skatter och avgifter. I motion till förra föreslog vpk i 28 punkter åtgärder i kampen mot den ekonomiska brottsligheten. En del av dessa tillgodosågs direkt. Andra skickades till utredning i näringsförbudskommittén och till den inrättade kommissionen mot ekonomisk brottslighet. Ytterligare andra förslag avslogs. råder ett nytt majoritetsförhållande i . Under de borgerliga majoritetsåren motarbetades eller hindrades många av de förslag som vpk lade fram i kampen mot ekonomisk brottslighet. Med denna nya majoritet, som bygger på de bägge partierna från arbetarrörelsen, bör det också finnas ett starkare intresse att vidta åtgärder mot denna samhällsdestruktiva verksamhet. Av detta skäl finner vi anledning att återkomma med en del av de tidigare föreslagna åtgärderna som inte gett önskat resultat. Vi tar nu även upp en del nya infallsvinklar och förslag till behandling. Kommissionen mot ekonomisk brottslighet har till uppgift att, utan egentlig begränsning, utreda och föreslå åtgärder för att eliminera så mycket som möjligt av den s. k. svarta sektorn. Vpk är representerat i denna kommission och kommer även där att framlägga förslag till åtgärder. Som tidigare i motionen nämnts frodas ekonomisk brottslighet där, i och för sig tillåtna, ekonomiska verksamheter utgör grunden för en systematisk kriminalitet av vinningskaraktär. Klassiska exempel är den svarta fastighetsmarknaden (försäljning av hyreskontrakt, olagliga andrahandsupplåtelser, uthyrning till illegala verksamheter mot överhyra etc.), den svarta arbetsmarknaden och skatteflyktstransaktioner mellan bolag i eller mellan svenska och utländska bolag osv. De brott som blir aktuella är bl. a. bedrägeribrott, konkursbrott, gäldenärsbrott, skattebrott, valutabrott etc. I nästan alla fall av ekonomisk brottslighet ingår skattebrott som moment. Detta följer i sin tur av att verksamheten som ligger i botten är laglig och beskattningsbar. Den ekonomiska brottsligheten ger upphov till olika skadeverkningar. Samhället som helhet drabbas främst på två sätt. Dels genom ett bortfall av skatteintäkter. Dels också huvudsakligen genom att den samhälleliga omfördelningspolitiken sätts ur spel. Efter ränteavdrag plus inflation samt övriga möjligheter till s. k. legal skatteflykt torde den ekonomiska brottsligheten vara den faktor som betyder mest för urholkningen av möjligheterna till samhällelig omfördelningspolitik. I ett begränsat perspektiv medför den också skador på olika marknader, lika väl som för grupper och individer. Här skall endast ges några exempel på branscher. Inom restaurang- och städbranscherna och vissa sektorer inom byggnadsbranschen etc. får den ekonomiska brottsligheten uttalade konkurrenseffekter. De som håller sig inom spelreglerna för vårt kapitalistiska samhälle möter en hård konkurrens av dem som föredrar att skriva reglerna själva. Arbetsgivaravgifter, källskatter, grå arbetskraft m. m. är oftast konkurrensmedlen för den senare kategorin. Andra marknader som rubbas är arbetsmarknaden där den svarta/gråa arbetsmarknaden omfattar några tiotusentals årsarbeten helt vid sidan av gängse avtal, arbetsmarknadslagar m. m. Bostadsmarknaden störs av den omfattande svarta handeln med hyresrätter. Kreditmarknaden påverkas negativt genom att svarta marknader stjäl kreditutrymme för exempelvis tillverkningsindustrin. Den ekonomiska brottslighetens stora vinster betalas av samhällets hederliga medborgare, dvs. det stora flertalet arbetstagare, hyresgäster, konsumenter osv. De av samhället vidtagna åtgärder har varit av främst två slag. Dels har försök gjorts att täppa till luckor i lagarna, dels att förstärka kontrollorganen. Vad man däremot inte vidtagit är ingrepp i den ekonomiska struktur som ligger som grund för den ekonomiska brottsligheten. Den strukturen är densamma både för den ekonomiska brottsligheten och för de legala verksamheterna. Vad som skiljer dessa verksamheter åt är ett mer pragmatiskt kapitalistiskt synsätt. Målen och förutsättningarna - maximal lönsamhet - är desamma. Lagstiftningsarbete och förbättrad kontroll är nödvändigt för att förebygga, förhindra och klara upp redan begångna brott. Men de viktigaste insatserna görs om man stryper möjligheterna till krediter för verksamheter som kan utnyttjas i illegalt syfte. Samhället har satsat nästan enbart på de förstnämnda åtgärderna. Detta kan lämpligen illustreras med att antalet poliser som sysslar med ekonomisk brottslighet endast utgör av kriminalpoliser. Dessa skall hantera brott som sannolikt utgör av samhällets totala brottsskador i kronor räknat. Några egentliga inskränkningar på kreditgivningssidan har däremot inte vidtagits. En väsentlig höjning av ambitionsnivån är nödvändig. Vpk emotser det nya majoritetsförhållandet i som en garant för detta. De förebyggande åtgärderna måste göras kraftfullare. bör en bekämpning av de större brotten prioriteras. I budgetpropositionen anger finansministern på s. 42 i bil. ett mindre antal gäldenärer svarar för en mycket stor del av det totalt restförda beloppet. Det är därför synnerligen angeläget att effektivisera indrivningen i fråga om gäldenärer med stora restförda belopp. För att åstadkomma en effektivare indrivning i dessa mål krävs dels en ny inriktning av myndigheternas arbetsmetoder, dels särskild kompetens hos personalen. Detta klargörande är bra och överensstämmer helt med vad vpk krävt. De restförda skatterna beräknas uppgå till 13 000 milj. kr. av dessa pengar är att betrakta som företagsanknutna. De resterande kan i stor utsträckning vara anstånd för löntagare m. m. Summan för de större gäldenärerna, dvs. de som har största skulden till samhället av de restförda skatterna, har ökat år . F. n. beräknas att av gäldenärerna står för av beloppet. 9 %-vilka är de större - har en gemensam skuld till samhället om inte mindre än drygt 10 000 milj. kr. De resterande av de skyldiga är endast skuldsatta tillsammans för knappt 3 000 milj. kr. En i sammanhanget liten summa per individ eller bolag. Bland de sistnämnda återfinns de löntagare som erhållit anstånd med restskatten. Den sistnämnda gruppen är den grupp som står för den högsta andelen av restinbetalningarna. Som tidigare nämnts måste särskilda insatser göras på mer förebyggande åtgärder av enkelt slag. sådana åtgärder som inte i sig ger sig på den befintliga ekonomiska grundstrukturen. Här kan nämnas följande: a) Att man i varje sammanhang där man föreslår statliga närings- eller kreditpolitiska åtgärder beaktar dessa effekter på den ekonomiska brottsligheten. b) Att statligt stöd till företag kontrolleras långt hårdare än vad är fallet. Då man exempelvis kan betala ut i stöd och statliga krediter till en privatägd varvs- och shippingkoncern, som är uppspaltad på närmare femtio olika bolag med minst sagt oklara ägarförhållanden och t. o. m. med säte i s. k. skatteparadis (o. på ) så är kontrollen för dålig. c) Att bankerna tvingas kontrollera sin kreditgivning långt bättre än vad som är fallet . Det är en genomgående erfarenhet att svarta verksamheter visar sig ha finansierats med vita pengar, dvs. i normalfallet vanliga banklån. Dessa pengar har lånats ut på i många fall synnerligen lösa grunder till suspekta bolag och personer. En hårdare banklagstiftning som ålägger bankerna en mycket noggrann kreditprövning, speciellt vid krediter till kritiska branscher som fastighetshandel, entreprenörföretag etc., vore ytterst välkommen. d) En lämplighetsprövning av de personer/företag som vill köpa hyresoch kontorsfastigheter av samma innebörd som den nuvarande lämplighetsprövningen när det gäller förvärv av jordbruksfastigheter. Enkelt uttryckt måste man undersöka om den aktuella personen/företaget har den kompetens, ekonomi, moral etc. som krävs för att han skall få förvalta andras boende. Liknande krav för att få starta näringsverksamhet bör införas, då framför allt inom bygg-, städ-, restaurang-, handel med begagnade bilar m. fl. Även auktorisation borde införas i större utsträckning. Vid utarbetande av åtgärdsförslag måste dessa utgå från den ekonomiska brottslighetens utmärkande drag. Det mest framträdande draget är utnyttjandet av de civilrättsliga reglerna på ett sådant sätt, att man därigenom uppnår ekonomiska fördelar. Förfarandet föregår oftast brottslingens konkurs. I konkursen är det som regel det allmänna som gör de stora förlusterna vilket är detsamma som att kostnaderna får bäras av andra skattebetalare. Detta är endast i viss utsträckning kriminaliserat eller eljest motarbetat genom de otillräckliga reglerna om återvinning i konkurs. Det är framför allt den bolagsrättsliga lagstiftningen och till den hörande områden, familjerätten, konkurslagstiftningen, lagstiftningen kring fastighetsförvärv, näringsrättslig lagstiftning och exekutionslagstiftning, som berörs. Som kommunisterna tidigare påtalat, och även i motionens inledning anfört, är en av grundförutsättningarna till ekonomisk brottslighet tillgången till krediter. Vi anser att det därför är angeläget att ägna ytterligare ett avsnitt åt detta som avser bankernas kreditgivning vid svarta affärer. En rad uppmärksammade fall av ekonomisk brottslighet från senare år bl. a. den s. k. - har visat att finansieringen av dessa affärer skett genom dels vanliga banklån, dels s. k. notariatlån som förmedlats av bankerna. Utan denna finansiering torde många av dessa brott ha stannat på planeringsstadiet och inte kunnat ha förverkligas. Det är därför angeläget med en förbättrad kontroll av bankernas kreditgivning. En kontroll som f. ö. också ligger i bankernas eget intresse genom att denna utlåning kan åsamka bankerna betydande förluster. Kontrollen kan i princip läggas upp på flera sätt och det är fullt möjligt att kombinera olika kontrollmedel. Den enklaste formen är en utvidgad prövning av s. k. känsliga krediter. krediter till projekt och/eller verksamheter som visat sig innebära risker för ekonomisk brottslighet. Typ transaktioner med hyresfastigheter, överlåtelser av krogar etc. Även prövningen av låntagarnas personer tycks lämna en del övrigt att önska. I Finans-fallet t. ex. har krediter på miljonbelopp beviljats personer som haft stora skatteskulder, saknat fast adress, haft tidigare konkurser etc. Som ett exempel på en mer långtgående åtgärd kan nämnas tvingande direktiv från statsmakten till bankerna att styra sin kreditgivning efter ändamålet med den, så att krediter till samhällsnyttiga, producerande verksamhet ges försteg framför krediter till spekulationsaffärer med fastigheter och företag. Införande av s. k. namnkarantän I samband med s. k. företagsslakter av vinstbolagskaraktär etc., så har man i samband med döljandet av transaktionen laborerat med täta namnbyten på aktiebolag. a. har man på det viset kunnat bevara ett inarbetat företagsnamn för framtida behov fastän själva inkråmet satts i konkurs. Teknologin som sådan finns väl beskriven i bl. a. senaste numret av Åtgärder av den här typen skulle i sin tur kunna försvåras om den registrerande myndigheten (PRV) hade regler om namnkarantän. I dagens läge kan namnbyten göras i stort sett momentant med ekonomiska överflyttningar, men om man tänker sig att ett ledigt namn skulle hållas i karantän , t. ex. , så skulle åtminstone den döljande åtgärden mista sin verkan. Karantän av det slaget stör ju heller inte normala överlåtelser av ett helt företag (verksamheten plus namnet). Andra åtgärder vid konkursbrott o. d. I samband med konkurser och konkursbrott figurerar ofta s. k. bulvaner. I motion från vpk till föregående anfördes att bulvanskapet som sådant generellt skall kriminaliseras. Vid utskottets behandling beslutades att frågan om bulvanskapet tillika frågorna om ansvarsgenombrott och s. k. haftung skulle göras till föremål för utredning. Detta är nödvändigt och det bör ske snabbt. Det kan ändå finnas skäl att till det tidigare framförda lägga några ytterligare synpunkter. Som det är nu - när bulvanskapet i sig inte är kriminaliserat - så sätts i realiteten många av de regler om näringsförbud och prövning av förvärv som redan finns i bruk ur funktion. Ett exempel, där regeringen t. o. m. medverkat, är en 40-årig direktör - tidigare dömd för ekonomisk brottslighet -som genom regeringens ingripande fick fortsätta med näringsverksamhet. Ett beslut som f. ö. går emot tillsynsorganet kommerskollegium (Kk). Kk hade tidigare vägrat näringstillstånd på grund av upprepade konkurser . Mannen i fråga är utländsk medborgare som av den anledningen behöver särskilt tillstånd. Bulvanskapet utnyttjades genom att hustrun formellt stod för bolagen. Härigenom ansåg regeringen att direktören skulle ges näringstillstånd. Rätt eller orätt. Ett typexempel på hur i och för sig otillräckliga regler utnyttjas genom bulvanskap. Vidgad tillståndsprövning - etableringskontroll En annan åtgärd som riktar sig mot det utbredda företagsslaktandet är vidgad tillståndsprövning vid köp av företag. Detta för att försvåra de s. k. företagsslakterna. Genom ett sådant förfarande ges de fackliga organisationerna möjligheter till kontroll. Dessa har ett uttalat intresse av att undvika företagsslakt eller andra ickeseriösa s. k. näringsidkare i omsorg om medlemmarnas arbeten och trygghet. Vid reformeringen av reglerna om konkurs - vilka på intet sätt varit effektiva i kampen mot ekonomisk brottslighet - framförde vpk krav om etableringskontroll som både då och senare avvisats av riksdagsmajoriteten. Möjligheten för kriminella element att etablera sig som egna företagare var den tidigare riksdagsmajoriteten ointresserad av att begränsa. Erfarenheterna av de utredningar som görs i de s. k. mindre konkurserna visar att det så gott som alltid är statsverket som är den stora förloraren. Det är inget ovanligt att till exempel en mindre företagares konkursbo visar sig helt sakna tillgångar och som enda skuld kvarstår statens fordran på skatter och sociala avgifter på 100 . Återvinningsmöjligheter i konkursen finns oftast inte. Företagaren sitter allt som oftast kvar i en villa i miljonklassen och åkersom vanligt i en Mercedesbil och har även i övrigt kvar sin materiella standard. Orsaken till detta förhållande är att alla dessa tillgångar ägs av hans hustru eller barn, som dock aldrig tjänat en bråkdel av vad tillgångarna kostat. Förmögenhetsöverföringen har i stället skett genom vidtagande av i och för sig oantastliga familjerättsliga åtgärder, såsom gemensam ansökan om boskillnad och äktenskapsförord. I konkurs efter konkurs visar det sig att de miljoner riksdag och regering lagt ned på utredningar av möjliga kontrollåtgärder m. m. och på landsting är helt bortkastade och endast har resulterat i verkningslösa pappersprodukter. Den ekonomiska brottsligheten har nått sådan omfattning att samhället alltmer präglas av resignation inför dess skadeverkningar. Trots detta har riksdagsmajoriteten vägrat utreda de mer verkningsfulla åtgärder vpk föreslagit. Genom införande av en etableringskontroll i s. k. kritiska branscher skulle samhället ges en långt större möjlighet att ingripa mot personer som är ur allmän synpunkt olämpliga som självständiga näringsidkare innan de nått den eftersträvade konkursen och samhällets förlust är ett faktum. Vpk förordar därför ånyo en utredning av frågan om etableringskontroll, skärpning av reglerna vid återvinning i konkurs samt allmän översyn av möjligheterna till förmögenhetsöverföringar i avsikt att kringgå skatte- och/eller näringsregler. Följande riktlinjer kan ligga till grund för en etableringskontroll: För all nyetablering av näringsverksamhet som medför bokföringsplikt skall näringsidkaren vara skyldig att göra anmälan till en registermyndighet, som lämpligen knyts till resp. länsstyrelse. Detta skall även gälla för aktiebolag som dittills inte bedrivit verksamhet. Skyldighet till anmälan skall även föreligga vid ändring av verksamhet. Till anmälan skall fogas bevis om att skyldighet att söka B-skatt, anmälan för debitering av sociala avgifter och mervärdeskatteregistrering fullgjorts, liksom övriga liknande skyldigheter. Inom kritiska branscher skall föreligga skyldighet att avvakta tillstånd innan verksamheten startar. Till ansökan skall i dessa fall fogas uppgifter om tidigare verksamhet, om den sökande har skulder till staten, liksom andra uppgifter för bedömande av sökandens allmänna lämplighet att bedriva näring. Saknar den sökande erfarenhet av bokföring och övrig erfarenhet av att bedriva egen verksamhet, skall krävas att den sökande visar att han genom avtal med bokföringsbyrå eller på annat godtagbart sätt ordnat dessa frågor. Inom de branscher där konsumentintressen gör sig starkt gällande, skall även krävas att sökanden innehar auktorisation som branschen kräver; exempel på sådana områden utgör fastighetsmäklare, revisionsbyråer, hantverkare m. fl. Upphör verksamheten skall detta anmälas. Anmälningsskyldigheten skall åvila enskild, styrelse för aktiebolag och annan juridisk person, liksom för bolagsman i handelsbolag. Brott mot anmälningsskyldigheten skall medföra straffansvar samt även under vissa omständigheter kunna medföra ett solidariskt ansvar för den eller dem som haft skyldighet att göra anmälan att, jämte den juridiska person som bedrivit verksamheten, svara för uppkomna skulder. Vpk anser vidare att frågan om kontroll av överlåtelse av näringsverksamhet bör prövas inom ramen för den här förordade utredningen. Till frågan om återvinningsreglerna vid konkurs anförs följande: Det är ett välkänt faktum att omfattande och svår ekonomisk brottslighet i många fall föregår ett konkursbeslut men även att själva konkursförfarandet medvetet utnyttjas i akt och mening att uppnå ekonomiska fördelar genom brottsligt förfarande. Lagstiftaren har vidtagit vissa åtgärder för att försöka komma till rätta med dessa problem. Centrala delar inom konkurslagstiftningen har varit föremål 1975, speciellt när det gäller reglerna om inledande av konkurs och återvinning. Omfattande ändringar i konkurslagen har trätt i kraft . Trots detta har det visat sig att det finns ett uttalat behov av ytterligare lagstiftningsåtgärder på detta område. BRÅ har i promemorian 1982:5 Återvinningsregler vid konkurs rekommenderat att vissa åtgärder bör vidtas samt närmare motiverat sina förslg. De rekommenderade åtgärderna är: a) Utbildning av konkursförvaltare och andra som sysslar med återvinningsfrågor, bl. a. med hjälp av undersökningsmaterial i promemorian som bearbetas till en handledning med vägledande normer för konkursutredningar. b) Lindring av beviskraven för återvinning av otillbörliga transaktioner enligt 30 § konkurslagen. c) Anpassning av återvinningsreglerna om betalning av skuld (35 § konkurslagen) och överlämnande av säkerhet (37 § samma lag) till moderna betalningsrutiner och till koncernförhållanden. d) Förlängning av fristerna för väckande av återvinningstalan. Som motiv för genomförande av dessa åtgärder hänvisar vpk till vad första arbetsgruppen anfört i promemorian på s. 9-22. Lagstiftningen om konkurskarantän som infördes beträffande möjligheterna att vid domstol meddela s. k. näringsförbud i samband med upprepade konkurser är enligt vpk:s mening otillräcklig. En enkel utvärdering av lagens verkan visar att endast ett förhållandevis litet antal fall har behandlats där s. k. näringsförbud meddelats. Visserligen är även i detta fall bulvanskapet ett problem, men detta får inte hindra att åtgärder vidtas som innebär avsevärt större restriktivitet att ge näringsfrihet för personer med upprepade förseelser. Ett automatiskt verkande förbud för konkursgäldenären att få fortsätta med näringsverksamhet borde i stället införas. Den nuvarande regeln att åklagare måste bevisa och domstol döma till näringsförbud är en alltför lång omväg i dessa fall. Vidare bör karantäntiden förlängas från fem till i de grövsta fallen. Genom ett automatiskt verkande förbud bör en dispensregel införas. Med ett sådant förfarande får tillsynsmyndigheten avsevärt större kontroll över näringsverksamma personer med skumma avsikter.