mot · G602229 · 1983-01-12 00:00:00 — och ändring av bestämmelserna om hittegods Det kan ifrågasättas om den nuvarande hittegodslagen till alla delar uppfyller kravet på likhet inför lagen. I hittegodslagen föreskrivs bl. Om man hittar ett föremål, kan man låta det ligga om man så vill. Men om man tar hand om det upphittade och om man - som ju normalt är fallet måste räkna med att sådant hittegods har en ägare som kan tänkas vilja återfå det, har man att följa stadgandena i lagen (1938:121) om hittegods. Detta innebär att man har att anmäla fyndet hos polismyndigheten; om ägaren är känd, kan man nöja sig med att underrätta honom direkt. skall utfärda kungörelse om anmält hittegods (genom anslag, annons eller på annat lämpligt sätt); myndigheten har rätt att omhänderta godset. I vissa fall får det säljas. Ägaren har rätt att återfå godset (eller köpeskillingen), men han skall ersätta upphittarens och polismyndighetens kostnader och dessutom betala skälig hittelön till upphittaren. Om ägaren inte blir känd efter anmälan till polisen - eller inte kommer inom efter det polisen underrättat honom - förlorar han sin rätt. Godset eller dess värde tillfaller då upphittaren, men denne har att betala polismyndighetens kostnader. Vill han inte göra detta, eller avstår han från sin rätt, tillfaller godset staten (1-5 §§ hittegodslagen). Samma regler som beträffande hittegods tillämpas när någon tillvaratar en sak, som blivit kvarglömd hos honom, men i detta fall skall ingen hittelön utgå (6 §). I 7 § hittegodslagen finns dock en undantagsbestämmelse. Där stadgas sålunda: 7 § Beträffande fynd som har samband med luftfartsolycka skall iakttagas vad i 11 kap. 13 § luftfartslagen stadgas. I den mån i särskilda författningar meddelats föreskrifter angående sådant som tillvaratages å fortskaffningsmedel i allmän trafik eller inom område som hör till företag för sådan trafik, skall vad sålunda stadgats lända till efterrättelse. Sådana specialbestämmelser finns bl. a. i järnvägstrafikstadgan och inom luftfarts-, spårvägs-, tunnelbane- och busstrafik. För hittegods på SJ:s område gäller bl. 97-99 §§ järnvägstrafikstadgan (1966:602) innehåller bestämmelser om hittegods. Där föreskrivs att den som hittar kvarglömda eller förlorade saker i järnvägsfortskaffningsmedel eller inom järnvägs område skall överlämna hittegodset till järnvägen. Upphittaren har inte rätt till någon hittelön. Det här redovisade innebär att den som upphittat något inom järnvägens område skall inlämna detta till trafikföretaget utan någon som helst ersättning vilket vederbörande skulle få om föremålet inlämnades till polisen. Man kan också ifrågasätta om allmänheten har information om var gränserna går för SJ:s område. Här några exempel på hur oklara gränsbestämningarna är: På ett stort antal platser arrenderar SJ ut mark inom stationsområdet till butiks- och kioskägare. Om ett föremål upphittas inom ett sådant utarrenderat område anses hittegodset inte vara hittegods enligt SJ :s bestämmelser utan enligt hittegodslagen. Motsvarande torde gälla även föremål som upphittas i en taxi som står på SJ:s mark. I fråga om föremål som någon hittar i en telefonkiosk är rättsläget möjligen något mera oklart. Enligt SJ torde man i allmänhet anse föremålet upphittat inom SJ:s område, när det är fråga om en telefonhytt placerad inne i själva vänthallen, dvs. inom sådant område som SJ har ansvar för och uppsikt över. Sannolikt torde samma regler gälla för föremål som någon hittar i en telefonhytt placerad ute på en stationsplan. Man kan också fråga sig var ett föremål som upphittas mellan skenorna på en vägövergång där vägen korsar järnvägen skall inlämnas. Det är utan tvivel SJ:s område men allmän väg. Många fler exempel kan uppräknas som visar bestämmelsernas oriktiga innebörd. Med största säkerhet har i flera fall myndighet tillämpat lagen efter förnuft och ej efter bokstav. Med det anförda och den tillämpning som troligen skett bör lagen ändras så att de specialbestämmelser som medges enligt 7 § hittegodslagen får följande lydelse för t. ex. 97-99 §§ järnvägsstadgan (1966:602). Den som i järnvägs fortskaffningsmedel eller inom järnvägs område, byggnad på järnvägsområde dit allmänheten ej äger tillträde, tar kvarglömd eller förlorad sak tillvara är skyldig att överlämna hittegodset till järnvägen. Om järnvägens förfarande med hittegods gäller i tillämpliga delar stadgans bestämmelser om inskrivet resgods som ej avhämtas. Därvid äger vad som sägs om resande tillämpning på ägaren till hittegodset. Upphittaren äger ej rätt till hittelön. Bestämmelserna i 97 § äga motsvarande tillämpning beträffande kvarglömt eller förlorat levande djur av beskaffenhet att kunna befordras som handresgods eller inskrivet resgods. Samma förändring bör ske i specialbestämmelserna inom luftfarts-, spårvägs-, tunnelbane- och busstrafik. Det är ytterst viktigt att lagar och bestämmelser är så klara att allmänheten ej skall kunna tvivla på tillämpningen, vilket man gör när det gäller denna lag och dess specialbestämmelser. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär att hittegodslagen ändras i enlighet med vad som anförts i motionen.