mot · G6021219 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83: 1219 och av arrende för koloniträdgård har här i landet funnits koloniträdgårdar, som upplåtits på arrende av kommunerna. Koloniträdgårdsrörelsen fyller en viktig social funktion, särskilt i storstadsområdena genom att den ger människor möjligheter till en meningsfull fritid. För många innebär den också att man kan nedbringa levnadsomkostnaderna genom att själv odla grönsaker. Koloniträdgårdsinnehavarna är oftast pensionärer och andra personer i knappa ekonomiska omständigheter. Koloniträdgårdsrörelsens betydelse har ökat kraftigt på grund av ökningen av levnadsomkostnaderna i allmänhet. Många människor saknar ekonomiska möjligheter att använda sin semester och annan fritid för välbehövlig rekreation och avkoppling. Koloniträdgårdarnas betydelse har också ökat genom den stigande efterfrågan på fritidshus. Det är sålunda svårt att komma över en fritidsbostad inom rimligt avstånd från hemorten. En koloniträdgård med en mindre stuga blir därför för allt fler ett viktigt alternativ. arrenderade koloniträdgårdsinnehavarna vanligen marken direkt av kommunen. Denna ordning förde med sig ett betydande administrativt arbete, främst för kommunerna. är innehavarna runt om i landet oftast organiserade i ideella föreningar. Dessa föreningar har som ändamål att arrendera mark av resp. kommun samt att upplåta det av kommunen arrenderade områdets utlagda lotter till medlemmarna i föreningen. Formellt skrivs arrendekontraktet under av den ideella föreningen och kommunen. 1 kontraktet stadgas att den ideella föreningen skall underhålla och ombesörja allmän skötsel av det arrenderade området. Föreningen åtar sig därjämte bl. a. att icke upplåta lott till annan än medlem i föreningen. I ett andra led tecknar sedan föreningen och den enskilde medlemmen i föreningen ett nyttjanderättskontrakt, där det bl. a. stadgas att medlem skall uppföra och bibehålla byggnad av viss bestämd storlek (detta gäller nya områden). Medlem får med föreningens godkännande överlåta , ofta efter hembudsförfarande. Den nye medlemmen träder då in med samma rättigheter och skyldigheter som nyttjanderättsavtalet har stadgat för överlåtaren. Denna konstruktion med en ideell förening som formell avtalspart gentemot markägaren har tillskapats i syfte att underlätta administrationen vid avtals undertecknande och vid uppsägning för reglering av villkoren vid avtalens förlängning. Systemet med att en ideell förening arrenderar ett markområde av kommunen och sedan i sin tur arrenderar ut marken till koloniträdgårdsinneha varna har i praktiken visat sig medföra vissa problem på grund av arrendereglernas utformning. Enligt 10 kap. 1 § jordabalken föreligger bostadsarrende när jord upplåts för annat ändamål än jordbruk samt arrendatorn enligt arrendeupplåtelsen har rätt att ha ett bostadshus på den upplåtna marken och att det ej är uppenbart att upplåtelsens huvudsakliga syfte är att tilldgodose annat ändamål än att bereda bostad åt arrendatorn och honom närstående. Föreligger bostadsarrende, har arrendatorn besittningsskydd på i princip samma rätt som en hyresgäst. Är arrendet däremot inte att anse som bostadsarrende och inte heller som ett jordbruksarrende, blir reglerna om lägenhetsarrende eller anläggningsarrende tillämpliga, vilket bl. a. innebär att besittningsskydd helt saknas eller i vart fall är mycket begränsat. Av uttalanden under förarbetena till arrendereglerna liksom i den juridiska litteraturen framgår att bostadsarrende inte torde föreligga när en juridisk person arrenderar marken. Om en upplåtelse sedan sker till en underarrendator, kan den upplåtelsen emellertid bli att anse som ett bostadsarrende. Underarrendatorn får dock normalt inte bättre rätt än överarrendatorn själv har. Som ovan berörts förekommer det i stor utsträckning att koloniträdgårdarna är bebyggda. Husen torde ofta vara att bedöma som bostadshus enligt arrendereglerna. Som rättsläget är f. n. torde bestämmelserna om bostadsarrende endast gälla i förhållandet mellan koloniträdgårdsföreningen och koloniträdgårdsinnehavarna, medan kommunens upplåtelse till föreningen är att bedöma som ett lägenhetsarrende. I praxis har också bekräftats att så är fallet genom avgöranden vid fastighetsdomstolen i (mål F 54/75) och vid arrendenämnderna i och (mål A 1 1/81 resp. A 64/81). I praktiken innebär gällande ordning att koloniträdgårdsinnehavarna saknar besittningsskydd och är helt utlämnade åt kommunens krav, bl. a. när det gäller höjning av arrendeavgiften. Med hänsyn till det stora sociala värde som koloniträdgårdsrörelsen har för många människor är nuvarande ordning inte godtagbar. En ändring bör därför komma till stånd. Såvitt vi kan bedöma, finns det endast två lösningar på problemet. Den ena är att man återgår till det tidigare systemet med att arrendekontrakt tecknas direkt mellan kommunen och koloniträdgårdsinnehavaren. De administrativa svårigheter som var förknippade härmed gör emellertid att detta i praktiken inte är någon tillfredsställande lösning varken för kommunerna eller koloniträdgårdsinnehavarna. Det andra alternativet är att lagstiftningen ändras så att reglerna om bostadsarrende blir tillämpliga på upplåtelser mellan kommunen och koloniträdgårdsföreningarna. En sådan förstärkning av koloniträdgårdsinnehavarnas ställning synes kunna ske genom att i 10 kap. 1 § jordabalken göra ett tillägg av innebörd att bostadsarrende också föreligger när jord upplåts på arrende till juridisk person för annat ändamål än jordbruk, om det uteslutande syftet med upplåtelsen är att arrendatorn skall upplåta nyttjanderätten till delar av arrendestället till flera med rätt för dem att uppföra och bibehålla bostadshus. Med hänvisning till ovanstående föreslås att hos regeringen begär ändring i jordabalken i enlighet med vad som anförts i motionen. () ()