mot · G6022023 · 1983-01-25 00:00:00 — och i Förbud mot uranbrytning, m. m. Den rådgivande folkomröstningen om kärnkraftens användning resulterade i att högst tolv reaktorer skulle utnyttjas under sin tekniska livslängd, vilken bedöms vara . Med utgångspunkt i folkomröstningens resultat angavs i proposition 1979/80:170 om vissa energipolitiska frågor allmänna riktlinjer för energipolitiken, där bl. a. omfattningen av kärnkraftens användning lades fast. beslut i anledning av propositionen innebar bl. a. att det fastslogs att kärnkraften skulle vara avvecklad . Således har genom såväl en folkomröstning som beslut av fastlagts att utnyttjande av kärnenergi skall vara en parentes i det svenska energiförsörjningssystemet. Folkomröstningens resultat innebär enligt vår mening att inga ytterligare åtgärder kan vidtas som direkt eller indirekt medför bindningar till användning av kärnenergi. Öppnande av inhemska urangruvor skulle utgöra en sådan bindning. I folkomröstningsdebatten angavs från såväl linje 2 som linje 3 att uran inte skulle brytas. Något behov av inhemsk uranbrytning föreligger inte. De totalt ca uran som de idrifttagna och planerade reaktorerna behöver för sin drift kan täckas genom import. Internationellt har kärnkraftsprogrammen bantats genom den allt större insikten om speciella risker och problem som användning av kärnenergi innebär. Efterfrågan på uran torde därför för produktion av el i kärnkraftverk väsentligt understiga tillgängliga kvantiteter. Detta styrks bl. a. av att uranpriserna är i sjunkande. Det sjunkande priset på uran skulle, vid sidan av andra skäl, innebära lönsamhetsproblem i svensk uranbrytning. har urantillgångar dels i form av skiffer, dels i form av mineraliseringar. Uran utnyttjas för såväl fredliga som militära ändamål. I ett läge där har öppnat en gruva för uranbrytning och därmed godtagit att uranbrytning är jämförbart med andra former av gruvhantering finns en uppenbar risk för internationella krav på uranbrytning i avsedd för export. Särskilt i perspektivet av ytterligare kärnvapenspridning är detta allvarligt. Det uran som bryts i måste bl. a. anrikas utomlands. Det är en i det närmaste omöjlig uppgift att övervaka att inte något svinn uppkommer, vilket kan användas för militära ändamål. En svensk uranbrytning skulle därmed bidra till att öka riskerna för kärnvapenspridning. Miljöproblemen vid utanbrytning är betydande. Skifferbrytning innebär stora landskapsförändringar och grundvattensänkning. kan ge utsläpp av kvicksilver och svavel. Även stora mängder tungmetallhaltigt avfall måste förvaras så att skador inte uppstår i omgivningen. De fördelar som kan vinnas med inhemsk uranbrytning kan inte uppväga de miljöskäl och risker för ökad kärnvapenspridning en sådan medför. Ekonomin är synnerligen osäker. De eventuella nya sysselsättningstillfällen som tillkommer skulle vara begränsade i tiden, såvida inte uran bryts för export. Satsningar som stimulerar utnyttjande av andra inhemska energikällor ger flera och mera varaktiga sysselsättningstillfällen än uranbrytning. Resurserna bör inriktas på en mera framsynt energipolitik. Särskilt de norra delarna av har i dessa hänseenden genom sina torvförekomster och sin skogsråvara betydligt större möjligheter. Uranbrytning inom landet kan således inte accepteras. Även den kostsamma och onödiga uranprospekteringen bör därmed upphöra. Det finns ingen anledning att fortsätta om uran ändå inte skall brytas. I många bygder i inte minst i känner människor ängslan inför det myckna arbete som försiggår när det gäller prospektering och frågor som rör avfallsförvaringen. Den franska om hantering av utbränt kärnbränsle visar med skrämmande tydlighet att en definitiv djuplagring av högaktivt avfall ej kan genomföras . Inga bevis finns som visar att glas är lämpligt material vid slutlagring när det gäller långlivade atomkärnor. Den franska expertgruppen understyrker att en definitiv djuplagring av högaktivt avfall, av alfa-avfall eller av bestrålat bränsle ej förefaller kunna genomföras . Allt som allt talar rapporten om en total osäkerhet när det gäller avfallets sluthantering. Trots denna osäkerhet provborras på olika håll i landet för att finna slutliga förvaringsplatser för utbränt kärnbränsle. Inte minst i Voxnadalen har befolkningen fått utstå mycken oro och ängslan på grund av dessa provborrningar. Internationell forskning om slutförvaring måste intensifieras. Upparbetning leder till att man får fram plutonium och därmed kärnvapen och detta innebär risker för kärnvapenspridning. Svensk kärnkraftsteknologi bör ej heller exporteras. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att hos regeringen begär förslag till lag om förbud mot uranbrytning och uranprospektering, 2. att hos regeringen begär förslag till lag om förbud mot upparbetning av svenskt använt kärnbränsle såväl hemma som utomlands, 3. att hos regeringen begär förslag till lag om förbud mot export av svensk kärnkraftsteknologi och utrustning. () ()