mot · G702241 · 1983-11-25 00:00:00 — m. fl. Vissa frågor inom den allmänna försäkringen (prop. 1983/84:66) Tillgången till god tandvård för barn och vuxna över hela landet är ett rättvisekrav som måste tillgodoses. Genom en utbyggnad av den offentliga tandvården, satsning på tandläkarutbildningen och medveten fördelning på vårdutrymmen mellan folktandvård och privatpraktiker har en förändring av tandvårdssituationen i landet skett. Den begränsning av privatpraktiserande tandläkares möjligheter att ansluta sig till den allmänna försäkringen som infördes i samband med tandvårdsreformen 1974 tillkom och motiverades av behovet av en regional utjämning av tandläkartillgången. Den nuvarande tillämpningen av begränsningsreglerna innebär att en privatpraktiserande tandläkare får anslutas till tandvårdsförsäkringen endast om han ersätter en annan tandläkare som varit verksam i enskild tandvård eller om han avser att vara verksam i en kommun där tandläkarbehovet är otillräckligt tillgodosett eller om synnerliga skäl föreligger att föra upp tandläkaren på förteckningen. I proposition 1983/84:66 anförs att de nuvarande bestämmelserna på ett aktivt sätt medverkar till att utjämna den regionala obalansen av tandvårdsresurser och att begränsningen därför bör förlängas att gälla också . Tvärtemot vad som anförs i propositionen finns det anledning konstatera att de strikt tillämpade begränsningsreglerna hindrar privatpraktiker att etablera sig på orter med ökat tandvårdsbehov, framför allt genom de begränsade möjligheter till etablering som föreligger inom ramen för den s. k. ersättningsetableringen. Därmed verkar reglerna emot sitt syfte, dvs. hämmar tandvårdstillgången i dessa områden. Enligt den statistik som redovisas i propositionen är det fortfarande stora regionala skillnader mellan olika områden vad gäller tandläkartätheten. läns försäkringsområde redovisar den lägsta siffran med per försäkrad medan har . Än kraftigare är varianterna på kommunnivå, där kommun i redovisar . Etableringsreglerna innebär ingen garanti för en förbättring för dessa områden. Som exempel kan nämnas orter där tandvårdsbehovet inte kunnat täckas av folktandvårdens insatser och där privatpraktiker velat etablera sig men hindrats därför att det inte funnits någon tidigare privatprak tiker att ersätta. Något nytillskott av tandläkare kommer inte en sådan ort till godo med nuvarande tillämpning av reglerna. Den obalans som fortfarande råder vad gäller tillgång till tandläkare för vuxna motiverar enligt vår mening en tandvårdspolitik som tillgodoser behoven över hela landet. En förutsättning för att åstadkomma en sådan fördelning är en aktiv samplanering i samverkan mellan landsting och privata vårdgivare. En sådan samplanering kan på ett bättre sätt än nuvarande etableringskontroll tillgodose tandvårdsbehoven. I avvaktan på det regeringsförslag som aviserats om den långsiktiga utvecklingen på tandvårdsområdet bör etableringsreglerna mjukas upp och ökade möjligheter till etablering ges till privatpraktiker. Med stöd av ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om generösare dispensmöjligheter för privatpraktiserande tandläkares etablering. () () () () () () ()