mot · G6022156 · 1983-01-25 00:00:00 — m. fl. Jord- och skogsbruk har varit och är fortfarande en dominerande sysselsättnings- och försörjningskälla för läns befolkning. Storsjöbygdens kambrosiluravlagringar, jordbruksområde I, (bil. 1) bildar underlag för goda odlingsbetingelser trots kärvare klimat än på sydligare breddgrader. Arronderingsmässigt saknas större sammanhängande slätter men i gengäld finns i anslutning till företagen närbelägen skogsmark som av tradition har utgjort ett viktigt komplement till jordbruksdelen. Med en, efter de naturliga förutsättningarna, väl anpassad produktionsinriktning i kombination med visst pristillägg för produkterna ligger de ekonomiska möjligheterna till jordbruksdrift i jordbruksområde I på samma nivå som i övriga delar av landet. I jordbruksområde 2 (bil. 1) är betingelserna mindre gynnsamma. Här spelar det kombinerade jord- och skogsbruket en långt större roll. Även andra kombinationer med jordbruk har härvidlag stor betydelse och måste ägnas större uppmärksamhet . Den brukade arealen och djurhållningen har minskat i länets jordbruk och en snabb mekanisering har skett inom både jord- och skogsbruk. Därigenom har den totala sysselsättningen inom de areella näringarna minskat och sysselsättningsproblem uppstått för många lantbrukare. De lantbrukare som rationaliserat och utökat sina fastigheter kunde uppnå tillfredsställande lönsamhet och inkomst . För dem som nyetablerades i slutet av decenniet var situationen en helt annan - de höga räntorna och den snabbt stigande prisutvecklingen var de mest bidragande orsakerna till att många unga lantbrukare då fick ekonomiska problem. De försämrade sysselsättningsmöjligheterna inom länets areella näringar bidrog till en omfattande befolkningsomflyttning med såväl till andra delar av landet som inom länet och de enskilda kommunerna. Befolkningen i glesbygden har minskat, tätorternas antal innevånare har ökat. Totalt för länet medförde denna utveckling att innevånarantalet som 1960 var ca 148 000 innevånare minskade till 133 600. Andelen tätortsboende i länet har ökat från år 1975. Den jord- och skogsbrukssysselsatta befolkningen uppgick av hela den förvärvsarbetande befolkningen. 1970 var siffran . Antal jordbruk har minskat från 8 300 till 3 400. Åkerarealen har minskat och är ca 46 500 ha brukad åker. Kombinationsjordbruken utgör som tidigare påpekats ett viktigt inslag när det gäller sysselsättningen - främst i jordbruksområde II. För länet som helhet gäller att av den totala skogsarealen är 369 000 ha knutet till jordbruksföretag med mer än 2 ha åker. För de enskilda brukarna utgör således skogsinnehavet en i många fall avgörande förutsättning för möjligheterna att bedriva jordbruk. Jordbrukets andel av sysselsättningen i länet jämfört med andra näringar I var av de förvärvsarbetande 1975 sysselsatta inom jord- och skogsbruk. Motsvarande siffra för riket var för Framtiden för jordbruket i Jord- och skogsbruk är en av läns viktigaste basnäringar. Det är en nödvändighet att det så får förbli! Det stora överskott av livsmedel som vårt land producerar är naturligtvis inte bra. Det drabbar konsumenterna i sista ledet - med ökade priser som följd. Det förhindrar en nödvändig alternativ användning av jorden, det bidrar också till att fördröja och försvåra en för landet, på lång sikt, nödvändig förändring av strukturen på arbetsmarknaden. Men det är viktigt att slå fast att det inte är eller som svarar för överproduktionen. Det finns alltså ingen saklig, produktionsmässig grund för att vi skall dra ner jordbruksproduktionen i vårt län. I stället bör jordbrukspolitiken i ännu högre utsträckning användas som ett regionalpolitisk medel. Detta ger en fortsatt sysselsättning och håller bygden vid liv, inte minst i de områden där annan verksamhet slås ut. Det bidrar också till att hålla det gamla, jämtländska kulturlandskapet vid liv. Brukad mark ger skönhet åt ett för turister intressant län, brukad mark bibehåller också den ekologiska balansen i naturen. Vi hävdar således att jordbruket i bör ha den omfattning den har . Det finns emellertid en mängd faktorer som förhindrar eller försvårar detta. Inriktningen av produktionen eller bristen på styrning av produktionen i landet åren sådan faktor. bör man kunna inrikta produktionen så att animalieproduktionen styrs till , som av klimatologiska skäl inte kan ha t. ex. spannmålsodling i samma utsträckning som . Detta skulle kunna åstadkommas med etableringskontroll och/eller ekonomiska styrmedel. Flerägande, utboägande och arrende Flerägande av jordbruksfastigheter förekommer i betydande och ökande omfattning. Formerna och skälen varierar, men oron för utvecklingens konsekvenser finns ute i bygderna. I vissa fall är flerägandet inte negativt. Det kan exempelvis gälla frågan om gemensam lagfart för t. ex. man och hustru som tillsammans är aktiva brukare. I andra fall kan det röra sig om oskiftade dödsbon som bestått . Men ofta kan det handla om dödsbon som bestått länge, ibland så länge att man t. o. m. är delägare i andra dödsbon. Möjligheterna till överlåtelser och innehav av ideella andelar begränsar vissa enskildas möjligheter att få tag på fastigheter och därmed skaffa sig utkomst på landsbygden och bidra till en ökad ekonomisk aktivitet ute i bygderna. Lantbruksnämndernas möjligheter är också begränsade med nu gällande lagstiftning. Man lägger ner betydande resurser på att förkättra ägostrukturen medan man är maktlös inför ägarstrukturen. I svunnen tid gick utvecklingen så långt att samhället genom lag 1827 korrigerade markägandet och gav möjlighet till Laga skifte. Om strukturförhållandena försämras ytterligare blir nya radikala korrigeringar åter nödvändiga om glesbygden skall leva vidare och utvecklas. Enligt jordförvärvslagen 10 § kan bruknings- och bosättningsplikt skrivas in som villkor för förvärvstillstånd. På motsvarande sätt skulle brukningsoch bosättningsplikt också kunna krävas vid icke tillståndspliktiga förvärv. I dödsboutredningens direktiv ingår bl. a. frågan om prövning vid testamentariska förvärv av jordbruksfastigheter, om möjligheter till tvångsutveckling och eventuellt tillståndst vång för att jordbruksfastighet skall kunna förvärvas och innehas under samäganderätt efter ett arvsskifte eller genom försäljning till delägare i dödsbo. I är var sjätte fastighet dödsboägd (14,) och andelen ökar. I en speciell undersökning av två socknar i kommun visas att andelen dödsbo- och flerägda jordbruksfastigheter uppgår till inte av det totala antalet. Vi finner därför dödsboutredningens direktivs tankegångar tilltalande även om vi inser att de kan skapa en del problem. Beträffande dödsbon bör det finnas undantagsbestämmelser i de fall barn inte är tillräckligt gamla för att ta ställning till ett övertagande. I övriga fall kan en övre tidsgräns vara rimlig. En konsekvens av den stora andelen passivt jordägande blir att många aktiva jordbrukare tvingas arrendera tilläggsmark. uppgick åkerarealen i länet till 48 106 ha. Därav var 18 026 ha eller arrenderade. har arealen arrenderad åker ökat med 9 800 ha. Eftersom sidoarrendena, som det här är fråga om, oftast är utan kontrakt blir effekten marginell för det enskilda företagets långsiktiga utveckling, eftersom jorden inte med säkerhet får disponeras som motsvarar nödvändiga investeringars ekonomiska livslängd. Dessutom föreligger i ofta behov av markförbättrande åtgärder såsom täckdikning och stenröjning samt åtgärder i arronderingsbefrämjande syfte. Dessa åtgärder är jordägaren vanligtvis inte beredd att göra och vid kortsiktiga upplåtelser är det även naturligt att arrendatorn inte vill svara för dessa investeringar. Om inte nuvarande lagstiftning förändras kommer strukturrationalisering genom sidoarrende att öka - med sämre jordar och mindre investeringsvilja som följd. Flera faktorer talar således för en förändrad lagstiftning också när det gäller passivt ägande, en förändring som motiverar den passive att antingen bruka sin jord eller avhända sig den. En lämplig övre tidsgräns för innehav av passivt ägd mark förefaller även vara rimlig. En avgörande faktor för hur länets jordbruk skall utvecklas är det statliga stödets, investeringsstödets och prisstödets utformning. Utredningen stöd till jordbrukare i norra har just avslutat sitt arbete som f. n. är ute på remiss. Även om man litet föregår remissomgången så är det oundvikligt att inte beröra utredningens förslag angående prisstödet. Slutsatsen av utredningen är bl. a. att produktiviteten stigit så kraftigt i det jämtländska jordbruket att man vill jämställa centrala i prisstödshänseende med och . hänfördes centrala till samma klass som och Västerbottens kustbygder. Förutom att det finns uppenbara brister i beräkningsunderlaget för framtagandet av produktionsresultatet som legat till grund för prisstödsindelningen, så saknas en regionalpolitisk grundsyn i utredningen. Det finns enligt vår uppfattning ingen anledning att ändra på nuvarande stödområdesindelning. I har det kombinerade jord- och skogsbruket spelat en större roll för sysselsättningen än i de allra flesta andra län. Det hänger samman med storleken på jordbruken. Av länets 3 470 jordbruk är 2 045 10 ha eller mindre. Dessa mindre företag återfinns nästan uteslutande i jordbruksområde II, dvs. i de glesare delarna av länet. Har man ambitionen att försöka behålla människor och service ute i glesbygden på nuvarande nivå, måste man skapa sådana betingelser att det går att försörja sig där. Det innebär att lantbruksnämnden måste spela en aktiv roll i strukturomvandlingen och bedriva en aktiv jord- och skogspolitik. Mot bakgrund av detta ställer vi oss tveksamma till förslag angående förköpsrätt för när bolagsskog skall försäljas. Blir detta regel och utnyttjas i ett län som , så kommer det att kunna förhindra uppbyggande av rationella, bärkraftiga familjejordbruk. Vi förutsätter att denna av regeringen föreslagna åtgärden inte blir generell utan kan handhas utifrån de förutsättningar som föreligger i resp. region. behov av skogsmark måste kunna tillgodoses genom kompensation i andra områden. Kombinationen i ett deltidsjordbruk är inte bara jord/skog. Det finns många exempel på andra möjligheter jord/turism, jord/fiske, jord/kommunalt arbete osv. Alla dessa olika kombinationer som är ägnade att hålla en glesbygd vid liv bör uppmuntras och stöttas. Bidragsbestämmelserna och tillämpningsföreskrifterna för lantbruksnämnderna bör därför ges större flexibilitet. Med hänvisning till det sagda föreslås* 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs om jordbrukets produktionsvolym i , 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs rörande produktionsstyrning, 3. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs beträffande flerägande, utboägande och arrende, 4. att beslutar att uttala att nuvarande stödområdesindelning för prisstöd ej bör ändras, 5. att beslutar att uttala att den i budgetpropositionen föreslagna förköpsrätten för domänverket till bolagsskog inte generellt bör gälla gentemot brukare med behov av tilläggsskog eller för bildande av självständiga skogsbruksfastigheter. . ÅSLING (c) () *Se även motion 1982/83:2157.