mot · G6022257 · 1983-04-05 00:00:00 — m. fl. Kommunalekonomiska frågor (prop. 1982/83:90) Den ekonomiska krisen med dess brist på ekonomisk tillväxt, outnyttjade tillgångar och arbetslöshet har skapat stora underskott i statens budget. Detta underskott målas ofta upp som ekonomins stora problem. Det utgör det formellt viktiga motivet i den borgerliga offensiven mot den offentliga verksamheten över huvud taget, en offensiv som syftar till att bereda marken för en ökad marknadsstyrning av samhällsutvecklingen, som syftar till ökad privatisering, försämrad social trygghet och därmed en allmän försämring av de arbetandes läge i samhället. Det bör betonas: Statens budgetunderskott är till stor del ett sätt att placera sparandet i samhället. Detta gör att några dramatiska avbetalningar på statens underskott inte behöver göras på kort sikt. Tvärtom är det så i nuvarande ekonomiska läge att ett underskott är en nödvändighet. En kraftig minskning av statens utgifter skulle allvarligt försämra det ekonomiska läget i landet och kraftigt öka den redan höga arbetslösheten. Problematiken är den omvända mot vad som anförs i borgerlig propaganda. Kan inte samhället kraftigt få ner arbetslösheten kommer vi aldrig att kunna minska det statliga budgetunderskottet med mindre än att det sker mycket allvarliga försämringar för folkets levnadsstandard och därmed för hela ekonomins tillväxtbetingelser. Det värsta samhällsproblemet är arbetslösheten, såväl mänskligt, socialt som .ekonomiskt När arbetarrörelsens båda partier befann sig i opposition tycktes de eniga i denna insikt. De syntes också ha en betydande samstämmighet i uppfattningen att svångremspolitiken mot den offentliga sektorn fördjupade krisen. De hade också stora likheter i uppfattningen om att en utbyggnad av den offentliga verksamheten skulle vara en drivkraft för en bättre samhällsekonomi och en minskad arbetslöshet. slog den statliga sysselsättningsutredningen fast att det var den offentliga sektorns expansion som skulle öka antalet arbetsplatser i landet. Bara reserverade sig mot denna tanke. De borgerliga regeringarna brydde sig inte alls om denna utrednings huvudlinje. visar det sig att den borgerliga linjen i stor utsträckning anammats också av den socialdemokratiska regeringen. Trots att vi lever i då tekniska förändringar och en tilltagande transnationalisering av svensk exportindustri gör någon större ökning av antalet arbetsplatser inom redan existerande exportföretag ytterst osannolik, hyser regeringen illusionen att det är exportindustrin allena som skall dra ur arbetslöshetskrisen. Den existerande industrin utnyttjar inte på långa vägar sin produktionskapacitet. Datorisering och annan ny teknik verkar på ett s. k. arbetsbesparande sätt. Detta gör att den redan befintliga industrin kan öka sin produktion väsentligt utan att detta medför några större ökningar av antalet jobb. En planmässig utbyggnad av den offentliga verksamheten är en viktig och nödvändig del i en politik som verkligen syftar till en minskad arbetslöshet Den motsatsställning mellan arbeten inom offentlig sektor och industriarbeten som ofta målas upp är inget annat än ett skenargument. Trots statens budgetunderskott och upplåning har stora delar av industrin ett väsentligt överskott av likvida tillgångar. Dessa har beräknats att nu uppgå till . Att arbetslösheten ökar beror inte på att den offentliga sektorn tränger undan industrin, utan på att den offentliga verksamheten inte ökar så att den kan suga upp den arbetskraft som industrin stöter ut. Sambandet är också sådant att en minskad offentlig verksamhet minskar efterfrågan på industrins produktion. Arbetslöshet i stället för arbete sänker efterfrågan i samhället som helhet och fördjupar krisen. Mot denna bakgrund är regeringens kommunalekonomiska proposition närmast katastrofal. Den fortsätter den indragning av skattemedel från den kommunala sektorn, som de borgerliga regeringarna gjorde till en huvudkomponent i sin svångremspolitik. Båda arbetarpartierna betecknade då denna borgerliga politik som konfiskation av kommunala medel. fortsätter socialdemokraterna i regeringsställning denna konfiskation. Det är endast till en liten del som den genomförda indragningen av kommunala skattemedel upphör. Kommuner och landsting skall få tillbaka i skattemedel från fysiska personer. Dessutom föreslås skatteutjämningsbidraget ökas med 600 milj. kr. Men den stora konfiskationen kvarstår. På grund av den föreslagna fortsatta indragningen av kommunala skattemedel från juridiska personer - dvs. bolag och liknande mister kommuner och landsting . Denna indragning kan beräknas motsvara en genomsnittlig skattehöjning inom den kommunala sektorn på . per tjänad hundralapp. Det kan motsvara minst 30 000 arbeten inom den kommunala sektorn. Indragningen av kommunala skattemedel försvårar kampen mot arbetslösheten. Kommunerna är i rask takt på väg att förvandlas till nästa stora krisbransch. Detta slår särskilt hårt mot kvinnornas rätt och möjlighet till arbete. Faktum är att kommunalarbetarnas arbetslöshetskassa hade den högsta siffran för vid arbetsförmedlingen anmälda arbetslösa kassamedlemmar eller 14 464 och därtill kommer nära 2 000 arbetslösa kommunaltjänstemän. En fortsatt försämring av den kommunala ekonomin, och det blir följden av regeringens förslag, kommer att ytterligare förvärra denna situation. fruktar att antalet arbetslösa medlemmar kan komma att fördubblas . Denna utveckling måste brytas. kunde de nya arbeten som skapades inom den kommunala sektorn åtminstone statistiskt sett kompensera bortfallet av industrijobb. Men står vi inför en situation där - om inte politiken radikalt förändras - antalet industrijobb kommer att fortsätta att minska som det råder anställningsstopp och indragningar av tjänster på den kommunala sidan. Färre arbeten på den kommunala sektorn betyder fler arbetslösa och högre samhälleliga utgifter för arbetslöshetsunderstöd och högre sociala utgifter. Allt fler måste försörjas utan att de får möjlighet att göra en produktiv insats. Allt vanligare blir också den rent absurda situationen att de som avskedas från kommuner och landsting kommer tillbaka till sitt gamla eller ett liknande arbete, men som AMS-arbetare. Det sagda leder till två slutsatser. Den ena är att den kommunala beskattningsrätten gentemot juridiska personer måste återupprättas. Indragningen av denna, vilken ju för bara båda arbetarpartierna karaktäriserade som en konfiskation av kommunala medel, har skadat kommunerna och ett återställande skulle verksamt bidra till en förbättring av den kommunala ekonomin. Den andra är att regeringen måste skyndsamt se till att det sker en översyn av de beredskapsarbeten som finns i kommunerna i syfte att omvandla dem till fasta arbeten. Det finns ett kommunalt fördelningsproblem förknippat med den kommunala beskattningsrätten av juridiska personer. Denna skatt tas ut där huvudkontoren är belägna. Detta gynnar starkt t. ex. Stockholmsområdetsamtidigt som konfiskeringen mycket starkt drabbade den kommunala ekonomin i detta område. Denna fråga bör och skall ses över. I avvaktan därpå bör pengarna fördelas så att av de inflytande medlen fördelas till kommunerna enligt det gamla beräkningssystemet och resterande används till en vidgning av det s. k. skatteutjämningssystemet och till särskilt utsatta kommuner. Ett sådant återförande av kommunala medel till den kommunala sektorn skulle möjliggöra en viss expansion för kommunerna utöver den expansion som befolkningsförändringarna nödvändiggör för att kommunernas standard icke skall sänkas. Eftersom den kommunala sektorn måste spela en viktig roll i kampen mot arbetslösheten menar vi att kommunerna måste tillåtas att expandera mera än vad regeringen möjliggör. Det är naturligtvis svårt att precisera den kommunala sektorns expansionstakt till ett visst procenttal. Men det måste anses ytterst beklagansvärt att regeringen inte ens är beredd att upprätthålla den 2-procentiga expansion som socialdemokraterna arbetat för. Vi har för vår del förordat en högre tillväxttakt och anser fortfarande att starka skäl talar därför, men utifrån vad som nu förordas skulle ju även ett uppfyllande av den tidigare socialdemokratiska linjen vara ett framsteg. Utan att härigenom sätta upp någon preciserad övre restriktion på den kommunala sektorns tillväxt, förordar vi att utrymme skapas för en expansion som icke understiger . Det sagda innebär inte en ohämmad expansion - men en volymökning av den kommunala verksamheten i enlighet med de förbättrade villkor för sektorn som de förslag vi förordar möjliggör - vilket är en nödvändighet med tanke på arbetsmarknadsläget. Regeringen aviserar kommande neddragningar av värdebeständigheten i statsbidragen till kommunernas och landstingens verksamheter. förordar den indirekt en mer aktiv avgiftspolitik. Båda dessa propåer är illavarslande. Båda pekar mot en fortsatt neddragning av den kommunala verksamheten. Detta kommer att slå mot de mest utsatta skikten av befolkningen. En framtida reell minskning av bidragen till kommuner och landsting tvingar fram en reell minskning av deras verksamhet. tänker sig regeringen att sådana inskränkningar skall kunna komma att drabba t. ex. psykiatrisk vård och sjukvård. När regeringen i detta sammanhang diskuterar, vad den kallar, minskad detaljreglering kan detta komma att innebära ytterligare segregation vilket med säkerhet kan komma att gå ut över folk med låga inkomster som bor i typiska höginkomsttagarkommuner. Förvisso kan en viss överbyråkratisk detaljreglering ses över, men inte i ett antytt syfte att det skall bli fritt för kommuner att genomföra vissa sociala försämringar. När det gäller frågan om ökad avgiftsfinansiering av kommunala tjänster så är realiteten den att antingen hålls avgifterna på en sådan nivå att apparaten för att ta in dem är så kostsam i förhållande till intäkterna att avgifterna blir ekonomiskt ointressanta. En vidgning av området för avgiftsfinansiering kommer främst att öka krånglet. Dessutom är det så att de kommunala skatterna är den avgift alla betalar för den kommunala servicen och för att denna skall kunna vara tillgänglig för alla. Alternativet är väsentligt högre taxor för att dessa skall ha ekonomisk betydelse - och då får den aktiva taxepolitiken påtagliga sociala följder. Vi kan ju redan notera en tendens till att vissa föräldrar har svårt att få hushållsbudgeten att gå ihop och därför tvingas ligga efter med betalning av dagisavgifter och annat. Det bör alltså noteras att vissa kommunala taxor redan ligger på en nivå där de utgör ett instrument för social utestängning från vissa tjänster. Regeringens strävan att kraftigt begränsa den kommunala expansionen kommer att försvåra kampen mot arbetslösheten. Den föreslagna fortsatta konfiskeringen av kommunala skattemedel från juridiska personer måste Av dessa medel bör tillföras kommuner enligt det tidigare systemet och användas till en vidgning av skatteutjämningssystemet och för stöd till svagare kommuner. Propåerna till försämrade statsbidrag till kommunerna och ökad avgiftsfinansiering av kommunala tjänster bör avvisas. Den kommunala sektorn måste spela en viktig roll i kampen mot arbetslösheten. Inom denna sektor bedrivs en verksamhet som är viktig för medborgarna. Om den utveckling som i rask takt förvandlar kommunerna till nästa stora krisbransch inte bryts, kommer inte bara arbetslösheten att växa, utan den sociala och ekonomiska ojämlikheten att skärpas och utslagningen att förvärras. Med hänvisning till ovanstående föreslås 1. att beslutar att med avslag på propositionen i motsvarande delar godkänna vad som i motionen anförs om den ekonomiska utvecklingen i kommunsektorn, 2. att beslutar att med avslag på propositionen i motsvarande del godkänna vad motionen anför om den kommunala beskattningen av juridiska personer, 3. att beslutar att med avslag på propositionen i motsvarande del godkänna vad som i motionen anförs om statsbidragen till kommunerna, 4. att beslutar att bemyndiga regeringen att öka ramarna för det kommunala skatteutjämningsbidraget och för stödet för sämre ställda kommuner i enlighet med ett bifall till yrkande 2 ovan, 5. att beslutar att godkänna vad som i motionen anförs om avgiftsfinansiering av verksamhet. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)