ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G602959 · 1983-01-21 00:00:00 — Hans Nyhage och om konsthantverk Vid behandlingen av folkbildningspropositionen (1981/82:127) beslutade att studiecirkelsammankomsterna skulle få omfatta högst . Från denna regel gjordes vissa undantag, bl. a. beträffande cirklar på arbetstid, vilka tilläts omfatta . Från moderata samlingspartiets sida hävdades att det fanns starka sakskäl för att också låta cirklarna inom konsthantverksområdet få omfatta . Tyvärr talade vi inför döva öron - samtliga övriga partier vägrade medverka till en praktisk lösning av denna fråga, stick i stäv med vad man ansåg i hela studieförbundsvärlden, där erfarenheterna och kunnandet på området hör hemma. Som skäl för sin negativa inställning till att låta cirkeldeltagarna inom konsthantverksområdet få arbeta under rimliga betingelser åberopade motståndarna att den fjärde timmen skulle medföra avsevärt ökade kostnader. Eftersom ett tak är satt beträffande omfattningen av antalet cirkeltimmar med det högre statsbidraget faller detta påstående på sin egen orimlighet. Det är därtill en fullkomlig självklarhet att bortfallet av den fjärde timmen medför ytterligare sammankomster. Det lär inte bli billigare att genomföra sju gånger än fem gånger fyra. Ämnena inom konsthantverksområdet är av den karaktären att de kräver en betydande sammanhängande verksamhetstid för att bli meningsfulla i såväl pedagogiskt som praktiskt hänseende. Ofrånkomligt är alltså att den fjärde timmen är mycket värdefull i dessa cirklar. Därtill kommer att fler timmar per sammankomst begränsar antalet sammankomster, vilket bl. a. medför minskade reskostnader för såväl deltagare som ledare. Att utnyttja tiden är samhällsekonomiskt fördelaktigt. Från studieförbundens sida råder samfällt uppfattningen att det är angeläget att den fjärde timmen återinföres på konsthantverksområdet. Ingen ifrågasätter därvid annat än att detta skall ske inom ramen för beviljade anslag. Samhällsekonomiskt är det fördelaktigt, i pedagogiskt avseende likaså och för cirkeldeltagarna är det positivt. Alla sakskäl talar således för att den fjärde timmen bör återinföras. Enligt vår mening skall således studieförbunden beviljas möjligheten att använda sig av fyratimmarssammankomster på konsthantverksområdet. Studieförbunden torde själva vara bäst skickade att bedöma i vilken omfattning detta skall ske. Ett oeftergivligt krav är att tillämpningen helt skall göras inom ramen för beviljade anslag. Några ytterligare anslagskrav med anledning av denna åtgärd är således inte aktuella. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att sammankomsterna för studiecirklar inom konsthantverksområdet skall få omfatta i enlighet med vad som angivits i motionen. HANS NYHAGE (m)
mot · G602960 · 1983-01-21 00:00:00 — och Hans Nyhage Utbildningen av syo-funktionärer För utbildning av syo-funktionärer i skolväsendet finns dels en utbildning om 120 poäng, dels en utbildning om 60 poäng för dem som har viss längre arbetslivserfarenhet. En ny utbildning för syo-funktionärer med dels en pedagogisk uppgift, dels en vägledande uppgift bör komma till stånd . Ämnesutbildningen bör omfatta 40-60 poäng i ett av ämnena samhällskunskap, engelska och matematik. Det bör också anordnas en speciell ämnesmetodisk utbildning . Mot bakgrund av att det tidigare anordnats syo-utbildning om 60 poäng bör en reformerad syoutbildning kunna rymmas inom ramen för förslagsvis 70 poäng. Syo-personal bör liksom annan skolpersonal successivt kunna vidareutbilda sig genom enstaka kurser inom ramen för den reguljära personalutbildningen på skolområdet. Med åberopande av det anförda hemställs att beslutar att utbildningen på syo-linjen skall omfatta syo i kombination med ett av ämnena samhällskunskap, engelska och matematik. HANS NYHAGE (m)
mot · G602961 · 1983-01-24 00:00:00 — och ställning i lärarutbildningen har det vid länsskolnämnderna funnits s. k. ANT-kontaktpersoner. Deras huvudsakliga arbetsuppgift är att bistå lärare med fortbildning inom alkohol-, narkotika- och tobaksområdet, att initiera och stödja försöksverksamhet inom drogundervisningen samt att sprida kännedom om nya läromedel och forskningsrön inom ANT-området. Anslaget till nämnda verksamhet har skiftat. har medel använts ur länsskolnämndernas expensanslag. Något budgetår har särskilt anslag från utnyttjats. Innevarande budgetår finns anslaget på länsskolnämndernas utvecklingsstöd. I budgetförslag /84 har medel för avlönande av ANT-kontaktpersoner förts över till anslag varur bestrids kostnader för all personal anställd vid länsskolnämnderna. har i budget, eller efter behandling i utbildningsutskott och avgörande i kammarbehandling klart framgått att vissa medel avsetts bli använda i ANT-verksamheten. Hur stor resursen blir i budget /84 framgår inte klart. Detta gör det än angelägnare att understryka vikten av att ANT-frågorna får en ingående behandling i den obligatoriska utbildningen av lärare för och gymnasieskolan. Linjenämnderna vid lärarhögskolorna har stort ansvar i sin frihet att lägga upp kursplanerna. Vidare är det av stor vikt att fortbildningsavdelningarna inom högskoleregionerna ger erforderligt utrymme för ett varierat utbud av kurser i alkohol-, narkotika- och tobaksfrågor. - SLN - som med stort intresse följer hur kursplanerna utformas på skilda lärarhögskolor med avseende på vilken betoning som ges ANT-frågorna, menar att det för lärare borde krävas en obligatorisk kurs i examen. Den borde omfatta 3-5 poäng. I skilda riksdagsbeslut i alkoholpolitiska frågor understryks gång på gång att information och upplysning är av största betydelse för att nedbringa de stora sociala och fysiska skador som åstadkommes av bruk och missbruk av alkohol, narkotika och tobak. Skolans del i denna verksamhet kräver mer av utbildning för berörd personal. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad i 1982/83:961 22 motionen anförs om utbildningsinsatser för att stärka undervisningen i . () () mlnab/gotmb 1983 73472
mot · G602965 · 1983-01-21 00:00:00 — m. fl. En professur i religionspedagogik Religionsundervisningen utgör en viktig del bland skolans orienteringsämnen. Vi delar den allmänna synen att denna undervisning skall vara integrerad men anser att ämnet måste få rimlig tid till sitt förfogande. Detta har vi hävdat i tidigare motioner i ämnet. En lika viktig fråga är emellertid den pedagogik som utvecklas kring ämnet. Religionsämnet är liksom samhällsorienteringen värdeladdat. Det kräver såväl goda kunskaper av lärarna som fantasi och inlevelse. Ämnet kan annars bli ointressant. För att ämnet religionsundervisning skall kunna utvecklas i denna riktning krävs att det finns basresurser vid de teologiska universiteten. UHÄ har också begärt att det inrättas en professur i ämnet religionspedagogik. Frågan återkommer i årets petita från UHÄ. Vid behandlingen vid förra årets framhöll utbildningsutskottet att man inte nu var beredd att bifalla motionen. I detta uttryckssätt får anses ligga en s. k. positiv skrivning och en önskan att en professur bör inrättas när tillfälle ges. UHÄ:s begäran bör nu bifallas, eftersom ämnet religionskunskap är i stort behov av pedagogisk förnyelse. Ämnesområdet religionspedagogik omfattar det sätt på vilket religiösa traditioner förmedlas inom samhället i familj, skola, kyrkor och samfund, politiska och ideella föreningar samt fria gruppbildningar. Det behandlar också den religionsvetenskapliga undervisningens konsekvenser för personlighetsutveckling och religiös mognad, kommunikation och påverkan i ett pluralistiskt samhälle. Det är i det moderna samhället viktigt att människor erhåller goda religiösa kunskaper. Inte bara i utan överallt i världen märks ett allt större intresse för religiösa frågeställningar. Sambandet mellan religion och politik spelar på många håll en avsevärd roll. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar att inrätta en professur i religionspedagogik. () () () () () ()
mot · G602968 · 1983-01-21 00:00:00 — 1982/83 968-981 och professur i religionspedagogik Ett internationellt mycket vitalt teologiskt forskningsfält, religionspedagogik, har introducerats vid de svenska teologiska fakulteterna. Religionspedagogik är en empiriskt inriktad disciplin, som med beteendevetenskapliga forskningsmetoder söker svar på frågor om det religiösa livet. Religionspedagogikens forskningsområde utgörs av det beteendevetenskapliga empiriska studiet av frågor som sammanhänger med uppkomst och utveckling av religiösa och livsåskådningsmässiga begrepp, religiöst tänkande och religionsmognad samt förmedlandet av religiösa och livsåskådningsmässiga tolkningar av människans livssituation vid uppfostran, utbildning, undervisning och annan påverkan. har en professur i religionspedagogik placerats mycket högt av de teologiska fakulteterna, och . Det är viktigt att den högre utbildningen och forskningen förstärks inte bara när det gäller teknik och naturvetenskap utan även på områden som humaniora, samhällsvetenskap, juridik och teologi. Vi finner det angeläget att en professur i religionspedagogik vid inrättas fr. o. m. . Med stöd av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att en professur i religionspedagogik bör inrättas vid fr. o. m. . () () 1 1982/83.
mot · G602969 · 1983-01-24 00:00:00 — Grundutbildningen vid våra lantbruksskolor har en avgörande betydelse för de ungdomar, vilka hoppas få sin framtida försörjning inom näringen. Det är tyvärr dock så att man vid uppläggningen av skolornas verksamhet i alltför liten omfattning tar hänsyn till växtperioden och lantbrukets naturliga årsrytm. Tidpunkten för kursavslutningen är nu fastställd så att eleverna inte hinner delta i viktiga arbetsmoment eller att dessa mäste göras . Uppföljning av grödornas utveckling, bekämpning av ogräs, skadeinsekter eller växtsjukdomar kommer med nuvarande uppläggning att ligga utanför terminen. Skolorna blir också, genom att inte hela växtperioden kan utnyttjas i undervisningen, hårdare fixerade vid arealbehovet än vad som är nödvändigt. Det är naturligtvis skäligt att en skolas resurser i detta hänseende står i någorlunda proportion till för bygden normala jordbruk. God undervisning kan säkert ges även om skoljordbruket är måttligt stort under förutsättning att resurserna utnyttjas under hela växtperioden. Det är alltså lämpligt att en viss ändring av läsåret vid lantbruksskolorna sker så att undervisning kan pågå viss del av . Inom ramen för nuvarande bestämmelser är det fullt möjligt att förändra läsårets förläggning, frånsett att juli månad skall vara undervisningsfri. Det sker i viss omfattning vid några skolor, men en fortsatt utveckling måste vara rimlig inom snar framtid. Det finns hinder i form av bl. a. oklara ersättningsregler vid förändrad läsårsförläggning, då lärarna är anställda på den vanliga gymnasieskolans villkor med ferier. Inom nuvarande regelsystem bör således en förändrad läsårsförläggning fattas. I gymnasieutredningens betänkande berörs läsårets längd i gymnasieskolan. I ett huvudalternativ föreslås en förlängning jämfört med nuvarande läsår och i ett sidoalternativ föreslås en ytterligare förlängning . Förslagen förutsätter fackliga förhandlingar. Om utredningens förslag genomfördes skulle det innebära väsentligt ökade möjligheter att utnyttja sommaren för undervisning utan särbestämmelser eller lokala överenskommelser för jordbruksutbildningen, därför bör gymnasieutredningens förslag på denna punkt genomföras. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om uppläggningen av lantbruksutbildningens terminsfördelning. 1* 1982183.
mot · G602970 · 1983-01-24 00:00:00 — När kommunreformen genomfördes var utgångspunkten att man i varje kommun skulle kunna ge sina invånare en angelägen samhällsservice. I denna ingår även goda kommunikationer. Genom att lagt ned både järnvägslinjer och stationer har en del kommuner, framför allt de mindre, fått försämrad service. Detta gäller bl. a. kommun i P-län. Där har stationen varit stängd för personresor . Ur ekonomisk synpunkt bör det vara bättre att frakta människor med tåg än buss, när järnvägslinjen finns och tågen passerar med ett tåg i vardera riktningen, 20-22/dygn. kommun har 9 400 invånare, varav 4 360 förvärvsarbetande. Av dessa är 2 030 förvärvsarbetande enligt FoB-80. De flesta pendlar ut och in till . Dessutom går 200 barn i gymnasieskola i och ett antal studerar vid högskolan i . För en kommun med många mindre och medelstora företag är det oerhört viktigt att ha goda kommunikationer liksom när man vill ha nya att etablera sig på orten. Vid västra stambanan stannar fjärrtågen upp till 14 gånger/dag vid andra små orter. Tidtabellen är oförändrad nu antingen tågen stannar vid tio eller elva stationer. Man kan alltså variera så att de tåg som inte stannar i eller i stället kan stanna i . Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening klart uttalar att persontrafik bör återupptas i lämplig omfattning vid och liknande järnvägsstationer.
mot · G602972 · 1983-01-24 00:00:00 — m. fl. En av de nya uppgifter som landstingen fått avser kollektivtrafiken. har i haft ansvaret för denna trafik i sitt län. Genom ett riksdagsbeslut och ändring av lagen om länshuvudman har motsvarande ansvar lagts på kommuner och landsting i övriga län. För landstingen innebär denna reform en kostnadsökning som måste rymmas inom givna ekonomiska ramar. Målsättningen är att medborgarna i landets olika delar skall få en tillfredsställande trafikförsörjning till lägsta samhällsekonomiska kostnad. Mot bakgrund av nuvarande ekonomiska situation och den kostnadsjakt denna bör leda till även inom kommun och landsting finns det skäl att ifrågasätta om den service som erbjuds genom länstrafikorganisationen verkligen sker till lägsta samhällsekonomiska kostnad. Alla länstrafikens huvudmän tar t. ex. inte ut den taxa för servicen som vore berättigad med hänsyn till kostnadsutvecklingen. Det finns också tecken som tyder på att tidigare huvudmän ekonomiskt-rationellt, med samma serviceutbud, handlade den finansiella sidan väl så bra som nuvarande huvudmän. Enligt vår uppfattning finns det ingen anledning att den nya trafikorganisationen skall förändra äganderätten till trafikmedlen. Kommuner, SJ, enskilda bolag och privata trafikföretag bör som äga trafikmedlen och fungera som entreprenörer i de nybildade trafikföretagen. De nya länstrafikföretagen får inte växa till stora organisationer med stort antal anställda och väldiga investeringar. Det är en samordning av kollektivtrafiken i länet som behövs för att lösa innevånarnas behov av i första hand arbets- och serviceresor. Detta bör ske till lägsta möjliga samhällsekonomiska kostnad. Sättet att finansiera trafiken är därför av största betydelse. En väsentlig fråga är fördelningen av kostnaderna mellan resenärerna och skattebetalarna. Exempel finns där kollektivtrafiken skattesubventioneras med upp emot två tredjedelar kostnaden. De nya länstrafikföretagens insatser bör enligt vår uppfattning begränsas till förutom nödvändig finansiering, till dimensionering och samordning av den regionala trafiken. Som huvudregel bör gälla att äganderätten till trafikmedlen inte skall överföras till de nya länstrafikföretagen. För att förekomma den volymexpansion som på sina håll i landet tenderar att bli en effekt av länstrafikreformen föreslår vi nu en granskning och utvärdering av reformens hittillsvarande ekonomiska och praktiska effekter. 1 1982/83. 3 sami Nr 968-981 Med hänvisning till det anförda hemställs således att hos regeringen begär en granskning och utvärdering av länstrafikreformens hittillsvarande ekonomiska och praktiska effekter. . HÖGMARK (m) () () () () ()
mot · G602973 · 1983-01-24 00:00:00 — m. fl. Beslutet om utflyttningen av reguljärflyget från måste följas upp av flyttning av det återstående allmänflyget, det s. k. direktörsflyget. bör läggas ner och marken användas till andra väsentligt angelägnare ändamål. För kommuns del innebär utflyttningen av reguljärflyget till att området och omkringliggande områden, som av buller och andra orsaker inte kunnat utnyttjas, kan användas för bostads- och industribebyggelse. Det i vissa kretsar så hårt kritiserade beslutet om utflyttning av Fokkertrafiken till har fått betydligt mer positiva omdömen. Exempelvis ser nu Linjeflyg det som en ren fördel att ha hela reguljärtrafiken, inte enbart Fokkertrafiken, samlad på en och samma flygplats. Med den nya inrikesterminalen kommer också servicen att kunna förbättras väsentligt för resenärerna och den tidigare starka kritiken mot alltför långa landtransporter har förbytts i att det tar mer. Det finns dock fortfarande krafter som med alla medel vill införa s. k. jettrafik på och ha kvar denna flygplats. Det är intressenter för näringslivet som inte vill eller kan acceptera att skall kunna komma till nyttigare användning. Även luftfartsverket vill att skall vara kvar. F. n. håller dessutom försvaret på med permittenttrafik med tunga plan till . Detta måste avbrytas. Kommunfullmäktige i , som äger den upplåtna marken, har vid ett flertal tillfällen fattat beslut som innebär annan användning av området. Det finns planer att både bygga bostäder och industriarbetsplatser samt servicecentra på det område som utgör flygplats. Även områden som f. n. ligger inom bullerzonen skulle kunna förtätas med bostäder m. m. Det s. k. allmänflyget, dvs. taxiflyg, flygklubbar och privata flyg, bör i stället kunna flyttas till . Denna militärflygplats är inte längre aktuell i samma utsträckning som tidigare ur försvarssynpunkt. När nu tydligen de på stationerade Drakenflygplanen skall avvecklas är det lämpligt att flytta dit det s. k. allmänflyget. Med hänvisning till det ovan anförda föreslås att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs beträffande avveckling av . (vpk) (vpk) INGA (vpk) (vpk) C.-H.
mot · G602974 · 1983-01-24 00:00:00 — vägstation i i kommun hotas av nedläggning. Av såväl regionalpolitiska som samhällsekonomiska skäl är det djupt olyckligt. bör därför uttala att den skall vara kvar. kommun är en av glesbygdskommunerna runt länsgränserna kring småländska höglandet som har ett besvärligt sysselsättningsläge. F. n. är över 500 arbetslösa i kommunen förutom de som är föremål för arbetsmarknadspolitiska insatser. Om vägstationen i skulle läggas ner förlorar kommunen ytterligare 16 säkra sysselsättningstillfällen. är en av kommunens mindre tätorter, centralt lokaliserad i kommunen med ett omfattande glesbygdsomland. Befolkningsunderlaget är ytterst svagt för den grundservice som finns. Om 16 familjer tvingas flytta på grund av vägstationens nedläggning kommer t. ex. det nuvarande klassunderlaget vid låg- och mellanstadium att bli direkt hotat. Enligt planer kommer stationeringen för väghållningen i kommun att flyttas utanför kommunens gränser. medger därvid självt i sitt förslag att det primärt inte går att klara underhåll och vinterväghållning på glesbygdsnätet i tillfredsställande grad. Huvuddelen av vägnätet i kommun är glesbygdsvägar. En klar försämring av väghållningen i stora delar av kommunen kommer därför att bli följden. Eftersom det är betydligt lättare att klara vinterväghållningen i tätort med entreprenörer än i glesbygd är en nedläggning av vägstationen i högst orationell. regionalpolitiska skäl talar således för att vägstationen i skall bevaras. Även samhällsekonomiska skäl överväger klart den besparing på . som är beräknad vid en nedläggning. Endast en olycka mer i det perifera glesbygdsnätet på grund av bristande väghållning kan kosta samhället totalt mer än denna besparing, förutom oacceptabla följder för den enskilde. Det får heller inte anses rimligt att de glesbygdsboende i det här aktuella området skall få ta på sig extra kostnader som följd av ett försämrat vägunderhåll framför de marginella besparingar för det allmänna som det här är fråga om. Enligt förslag skulle t. ex. avståndet för underhållsfordon till den trafiktäta väg 138 från mot bli över 5 mil. Denna ytterkant av kommun har över till upptagningsområdets akutsjukhus. Detta är inte samhällsekonomiskt försvarbart. Det måste därför vara ett övergripande samhällsansvar att se till att vägstationen i får vara kvar. Med hänvisning till det anförda hemställs att uttalar att vägstationen i skall vara kvar.
mot · G602975 · 1983-01-21 00:00:00 — Motion 1982/83:975 m. fl. E 6 är en av landets mest betydelsefulla trafikleder och av stor betydelse för trafiken mellan , och övriga länder i - givetvis också för hela västra . Den har på delen genom , liksom i och , en hög trafikbelastning med markant inslag av tung trafik. Utbyggnad av som motorväg i har pågått . Trafiksäkerheten på övriga delar genom försämras emellertid genom anslutningar i plan av enskilda och allmänna vägar. Det mest akuta problemet från trafiksäkerhets- och framkomlighetssynpunkt är emellertid delen från till norr om , , en sträcka på . E 6 är på denna del endast 8 m och kantad av utfarter och randbebyggelse. Möjligheterna till omkörning är mycket begränsade. Närmast aktuella delar för en fortsatt utbyggnad av är mellan anslutningen med pågående vägbygge vid , , och samt senare från till med anslutning till . Utbyggnad av dessa delar medför en förbättrad transportekonomi för trafiken på och därmed motsvarande fördelar för näringslivet. F. n. hämmas utbyggnad av den befintliga . Genom att E 6 flyttas ut i nytt läge utanför kan utbyggnaden av samhället ske på ett ur markhushållningssynpunkt acceptabelt sätt. I proposition 1982/83:100 har förslag lämnats om anslag till . Enligt väglagstiftningen skall fastställa arbetsplaner för byggande av vägar. Detta skall emellertid ske i samråd med berörd länsstyrelse. har meddelat i att den aktuella sträckan skall projekteras som motortrafikled. har säkerligen en annan uppfattning och därmed kommer frågan att avgöras av regeringen. Det är därför viktigt att ett uttalande i frågan om vägstandarden sker nu innan frågan avgjorts av regeringen. Med det anförda hemställs att uttalar sig för att utbyggnaden av vägsträckan på sker som motorväg. (m) () () () () () () () ()
mot · G602977 · 1983-01-24 00:00:00 — m. fl. Viss översyn av yrkestrafiklagstiftningen I samband med införandet av lagen om huvudmannaskap för viss kollektiv persontrafik gjordes vissa ändringar i yrkestrafikförordningen. Det bestämdes att länshuvudman skulle ha visst företräde vid sökande av linjetrafiktillstånd för personbefordran samt fastställdes principerna för ersättning i samband med återkallande av tidigare meddelat tillstånd och huvudmannens eventuella inlösen. I praktiken synes det i allmänhet fungera så att länshuvudmannen träffar entreprenadavtal med tillståndsinnehavaren. Det ligger i sakens natur att den som innehar tillståndet till linjetrafik befinner sig i en mycket fördelaktig förhandlingsposition. Några konkurrerande anbud kan inte föreligga. Huvudmannen som enligt lag är skyldig att utarbeta ett länsomfattande persontrafiksystem arbetar fram taxor och tidtabeller, men ansökan skall sedan inges av entreprenören till . Därifrån går sedan ansökan på remiss tillbaka till huvudmannen (som alltså själv utarbetat tabellerna) för yttrande osv. Bestämmelserna utgör också ett hinder för fordonsparkens rationella utnyttjande, ett förhållande som i sin tur driver upp kostnaderna. Exempelvis kan bussar från olika linjer sammanträffa vid en knutpunkt eller terminal varifrån de flexibelt skulle kunna sättas in i trafik utan bundenhet till sin linje. Men detta hindras av avtalens och tillståndens regler, vilka därigenom kan försvåra en effektiv planering och ett effektivt utnyttjande av såväl fordon som personal. Lagstiftningen innebär alltså - trots vissa justeringar i samband med införandet av huvudmannaskapslagen - fortfarande i vissa avseenden ett byråkratiskt hinder för utformningen av en rationell länstrafik. En ändring med målsättningen att ge ökade möjligheter till det trafikansvariga länsorganet att smidigt utforma trafiksystemet bör komma till stånd. Enligt vår mening förutsätter detta en snar översyn av yrkestrafikförordningen. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att hos regeringen hemställer om en snar översyn av yrkestrafiklagstiftningen. (vpk) INGA (vpk)