mot · G70237 · 1983-10-28 00:00:00 — m. fl. 1983/84:30) I proposition 1983/84:30 betonas inledningsvis att det totala sparandet i ekonomin måste öka kraftigt. Den trendmässiga sparandeminskning som ägt rum i den svenska ekonomin beror i huvudsak på ett växande underskott i den offentliga sektorn. Eftersom den privata sektorn inte haft motsvarande sparandeökning har resultatet blivit ett växande bytesbalansunderskott. Mot denna bakgrund är det givetvis angeläget att öka det totala sparandet i ekonomin. Ett ökat hushållssparande kan medverka till detta liksom till finansieringen av budgetunderskottet. Men för att sluta det totala sparandeunderskottet i ekonomin och återställa samhällsekonomisk balans krävs en kraftig minskning av det statliga budgetunderskottet. I detta perspektiv är de åtgärder som föreslås i propositionen skäligen ointressanta. Samhällsekonomisk balans kan skapas endast genom en kraftfull nedskärning av de offentliga utgifterna i syfte att avveckla det strukturella underskottet i den offentliga sektorn. Moderata samlingspartiet har förordat en ekonomisk politik som bl. a. syftar till att stimulera hushållens sparande. Vår politik med lägre marginalskatter och insatser för att sänka inflationstakten leder till en högre real avkastning efter skatt på sparandet. Vi har även stött de olika sparsystem som funnits , t. ex. allmänna lönsparandet, vinstsparandet och skattesparandet. Dessutom genomförde de borgerliga regeringarna skattelättnader på produktivt sparande i aktier. Regeringen har höjt en rad skatter på enskilt sparande i aktier. Villkoren för skattefondsparandet har försämrats genom att skattereduktionen sänkts från . Den 30-procentiga skatterabatten på aktieutdelningar har avskaffats, varigenom den gamla dubbelbeskattningen återinfördes. infördes en tillfällig skatt på av av företagens aktieutdelningar. Därigenom blev den totala beskattningen för aktieutdelningar till enskilda för dem som har marginalskatt. I proposition 1983/84:48 föreslås en omsättningsskatt och skärpt reavinstskatt på aktier. Alla dessa åtgärder försämrar det riskvilliga sparandets villkor. I den nu aktuella propositionen föreslås att hushållens sparande skall stimuleras genom att skattesparandet avskaffas och ersätts med ett nytt sparsystem för hushållen, det så kallade allemanssparande!. Allemanssparandet föreslås få två former: sparande på rikssparkonto i bank, varifrån medlen slussas vidare till för att finansiera budgetunderskottet, och aktiesparande i kapitalsparfond. Förslagen framstår av flera skäl sorn både märkliga och motsägelsefulla. För det första försöker regeringen stimulera sparande genom att försämra sparandets villkor. För det andra är det sannolikt att nysparandet i det nya systemet blir lägre än i det nuvarande. För det tredje anges inte i propositionen tillräckligt starka motiv för att avskaffa skattesparandet. För det fjärde tycks regeringen vara omedveten om den likviditetsuppbyggnad med åtföljande inflationsrisker som följer av allemanssparande!. Enligt nuvarande skattesparsystem får aktiespararna en skattereduktion på av det sparade beloppet och bankspararna en reduktion på . Dessutom är avkastningen skattefri. För att få behålla skattereduktionen måste sparmedlen låsas efter sparåret. Den 20-procentiga skatterabatten motsvarar i det perspektivet en årlig avkastning på /sparad krona. Den 10-procentiga rabatten motsvarar en avkastning på /sparad krona och år. Dessa relativt blygsamma sparstimulanser kan enligt moderata samlingspartiet inte gärna anföras som motiv för att avskaffa skattesparandet. Med hänsyn till skattesparandets stora betydelse för vitaliseringen av den svenska aktiemarknaden är de statsfinansiella kostnaderna att betrakta som låga. I förslaget till allemanssparande försvinner både skattereduktionen och bindningstiden. I stället införs en särskild bonusränta på i de båda nya sparformerna. Bonusräntan uppmuntrar enbart till anslutning . Den nuvarande skattereduktionen stimulerar till sparprestationer . En sparare som går in i allemanssparande! vid den föreslagna startpunkten och därefter regelbundet sparar . vid en ränta på . De totala insättningarna har då uppgått till . Sparkapitalet motsvarar då /sparad krona. Med nuvarande regler för skattefondsparandet skulle spararen i stället ha disponerat /sparad krona vid samma avkastning. Den som skattesparat i bank skulle ha disponerat /sparad krona. Ur avkastningssynvinkel är med andra ord allemanssparande! betydligt sämre än skattesparandet. Denna försämring innebär, enligt den expertrapport som ligger till grund för det föreslagna systemet (Ds Fi 1983:15), att det är möjligt att få en större sparvolym i allemanssparande! än i skattesparandet vid en given statsfinansiell kostnad. I själva verket är det naturligtvis tvärtom. Försämras avkastningen minskar troligen sparvolymen. Även beloppsmässigt innebär allemanssparande! en försämring jämfört med skattesparandet. är det möjligt att spara /månad. har skattespararen kommit upp till ett insatt sparbelopp på . Även i allemanssparande! är den maximala månadsinsättningen . Totalt får dock högst . sättas in i systemet. Denna sparnivå uppnås och 2 månaders sparande. deltog betydligt mer än 1 miljon svenskar i skattesparandet. Det totala antalet skattesparkonton uppgick till 1 381 400 stycken. sammanlagda sparbeloppet var nästan . Sparandet uppgår till , ungefär jämnt fördelat på bank- och aktiesparande. Skattesparandet har därmed blivit en större framgång än alla tidigare existerande sparsystem. Ca 600 000 människor sparar i aktiesparfonderna. Ungefär 2/3 av dessa är helt nya aktieägare. Vi har med andra ord fått ca 380 000 nya aktiesparare genom skattefondssparandet. Aktieägandet har därmed fått en större spridning än vad som inträffat tidigare . Den kritik som socialdemokraterna riktat mot skattesparandet - och som anförs som motiv för att avskaffa det - har bl. a. gällt att det inte åstadkommer något nysparande, att det gynnar höginkomsttagarna, att de statsfinansiella kostnaderna blir alltför höga och att bindningstiderna är alltför långa. Oberoende av hur stor del av sparandet som är nysparande är det obestridligen så att det skett ett omfattande nysparande i svenskt näringsliv. Socialdemokraternas kritik när det gäller nysparandet är så mycket mer orimlig som allemanssparande! kommer att få just de effekter som man kritiserar dagens system för. Allemanssparandet minskar nämligen drivkrafterna till nysparande. I första hand uppmuntras i stället överflyttning från existerande konton i bank, dvs. en flyttning mellan olika likvida kassor. Den långa bindningstiden i skattesparandet minskar möjlighetrena till sådan överflyttning. Den fördelningspolitiska utformningen av skattesparandet avviker från allemanssparandet enbart vad gäller skattereduktionen. Skatterabatten har samma värde för alla oavsett inkomstnivå. Höginkomsttagaren får ej större skatteavdrag än låginkomsttagaren vid samma sparbelopp. Inte heller den fördelningspolitiska kritiken kan därför anses vara ett bärande argument för att avskaffa skattesparandet. Anser regeringen ändå att skattereduktionen är för hög - vilket enligt vår mening ej är fallet - kan den ju bara sänka eller avskaffa den men behålla sparsystemet som sådant. De statsfinansiella kostnaderna/sparad krona i skattesparandet är som ovan nämnts mycket blygsamma. Den 5-åriga bindningstiden syftar till att främja ett långsiktigt och regelbundet sparande. Bindningen är ett rimligt pris för de erbjudna fördelarna. Även om bindningsreglerna i sig kan verka avhållande på vissa grupper, t. ex. ungdomar, är de nödvändiga för att åstadkomma ett långsiktigt sparande som inte ökar likviditeten i ekonomin. Samhällsekonomiskt innebär allemanssparandet att en likviditetsuppbyggnad sker i hushållen. Avsaknaden av bindningstid i det nya sparförslaget betyder att sparandet kommer att betraktas som en transaktionskassa. Ingenting hindrar hushållen att snabbt ta ut pengarna för konsumtion. Detta medför ett högre inflationstryck i en högkonjunktur. I skattesparandet undviks dessa problem genom att likviditeten låses in. Att slussa sparandet i bank direkt till finansiering av budgetunderskottet är en förändring som är fullt möjligt att genomföra i det nuvarande systemet. De argument som framförs i expertrapporter (Ds Fi 1983:15) mot skattesparandet är inte tillräckligt starka för att motivera ett avskaffande av denna sparmöjlighet. Dessutom går alla de krav på ett nytt sparsystem som framförs i expertrapporten att uppfylla genom ändringar i skattesparsystemet. Moderata samlingspartiet finner det därför inte sakligt motiverat att avskaffa skattesparandet. Den hårda kritik socialdemokraterna riktade mot skattesparandet tvingar dem nu ändå att avskaffa det. Regeringen är alltför bunden av sin egen osakliga kritik för att kunna låta skattesparandet fortleva. Ett ytterligare skäl är att regeringen vill skapa utrymme för löntagarfondernas aktieköp. Av ideologiska skäl tycks socialdemokraterna föredra kollektiv kapitalbildning framför privat. Det finns således inte någon anledning att införa ett nytt sparsystem. Däremot kan det finnas anledning att genomföra en del av de tekniska förändringar som föreslås i propositionen. är det möjligt att byta bank och fond vid halv- och helårsskiften för nyinsättningar i bank resp. fond. insatta medel måste dock stå kvar. För att öka kapitalets rörlighet är det angeläget att spararna ges möjlighet att flytta sina befintliga sparmedel mellan olika aktiesparfonder. Flärigenom ökar pressen på fondbolagen att sörja för en god kapitalavkastning. Även de som sparar i bank bör kunna byta bankförbindelse. En sådan överflyttningsmöjlighet föreslås i propositionen för det s. k. allemanssparande!. Däremot föreslås inte att överflyttning skall kunna ske från banksparande till aktiesparande. Det finns enligt vår mening ingen anledning att ha kvar ens dessa begränsningar. Överflyttning bör kunna ske både inom och mellan sparformerna, dvs. även från aktiesparkonton till banksparkonton och omvänt. Förslaget i propositionen om att slussa sparmedlen förbi banksystemet direkt till riksgälden är en förändring som kan och bör ske inom ramen för skattesparsystemet. Skattespararen i bank fortsätter att spara som tidigare men fr. o. m. överförs insättningarna till . Banken får då en fordran på och en skuld till spararen, men kan nettoredovisa dessa tillgångar och skulder i sin balansräkning. Det innebär att bankernas soliditet inte försvagas vilket är en fördel vid kreditbedömningar av de svenska bankerna i internationella sammanhang. Denna överflyttning av sparmedel bör även i övrigt ordnas som föreslås i propositionen. Vi finner det vidare rimligt att bankernas ersättning från staten för skötseln av skattesparkontona bör ligga på de nivåer som i propositionen föreslås för rikssparkontona. Det innebär att bankerna får en ersättning som motsvarar av behållningen av kontona i slutet av resp. år samt av årets saldoökning netto inkl. räntan. Bankerna bör givetvis också erhålla full kompensation från för hela det räntebelopp som spararna erhållit. Vissa förändringar föreslås i propositionen vad gäller fondandelsägarnas inflytande i aktiesparfonderna. Vi har ingenting att invända mot att andelsägarstämmorna görs obligatoriska samt att de andelsägarvalda styrelsemedlemmarna skall utöva rösträtten för fondens aktier. Vad gäller förslaget om att flertalet av fondbolagets styrelseledamöter skall utses av fondandelsägarna finner vi detta olyckligt utformat. Härigenom fråntas huvudmannen ett avgörande inflytande i frågor som rör administration, ekonomi, marknadsföring, personalärenden etc. Detta är olämpligt. Vi föreslår istället att bolagsstämman skall ha rätt att utse lika många styrelseledamöter som fondandelsägarstämman. I sammanhanget bör nämnas att det inte är genom rätten att vid andelsägarstämmor utse styrelseledamöter i fondbolaget som andelsägarnas inflytande bäst manifesteras utan genom rätten att byta fond. Enligt de nuvarande reglerna för de företagsanknutna aktiesparfonderna skall sparmedlen till placeras i de egna företagen. Från denna huvudregel har dock undantag sökts och medgivits. 1 propositionen föreslås att de företagsanknutna aktiesparfonderna skall kunna placera i det egna företaget. Vi har ingenting att erinra mot denna förändring. Att fondbolaget ges en möjlighet att placera även i andra aktier medför en bättre riskspridning för andelsägarna. Vi har inte heller någonting att invända mot att den 5-procentiga röstvärdesspärr som f. n. gäller för de företagsanknutna aktiesparfonderna tas bort. Värdet av de belopp som står inne i skattesparandet uppgår till . Dessa sparmedel kommer successivt att bli tillgängliga för uttag med början . Även om riskerna för att dessa sparmedel efter bindningstidens utgång tas ut och används till konsumtion inte skall överdrivas är det angeläget att motverka att samma sparmedel återinsätts i skattesparandet och ånyo erhåller skattereduktion. Efter 5-årsperiodens utgång bör medel som står kvar på skattesparkonton och skattefondkonton bli befriade från skatt på avkastningen. För att erhålla denna skattebefrielse bör som motprestation sparmedlen bindas . Endast medel som stått kvar på kontot under hela kalenderåret erhållet skattebefrielse. Avkastning på uttagna medel beskattas på sedvanligt sätt. Detta är enligt vår bedömning ett rimligt sätt att hantera utträdesproblematiken. Dessutom undviks en icke önskvärd likvidisering av sparmedlen. Sammanfattningsvis anser moderata samlingspartiet att nuvarande skattesparande i bank och aktiesparfonder bör bibehållas. Det finns all anledning att låta denna framgångsrika sparform få fortsätta att växa. Vissa mindre tekniska förändringar bör göras i skattesparandet i syfte att öka kapitalets rörlighet, förbättra riskspridningen i de företagsanknutna aktiesparfonderna m. m. Allemanssparande! bör inte införas då denna sparform i alla väsentliga avseenden är underlägsen det nuvarande systemet. Dessutom leder allemanssparande! till en icke önskvärd likviditetsuppbyggnad i hushållssektorn. Med stöd av det anförda hemställer vi 1. att avslår propositionen 1983/84:30, 2. att hos regeringen begär förslag beträffande skattesparandet i enlighet med vad som i motionen anförts. L. () i () () () () PER ()