mot · G6021753 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1753 m. fl. Juridiskt biträde åt misshandlade kvinnor De s. k. mörkertalen för kvinnovåldet är skrämmande höga. Bara någon procent av alla kvinnomisshandelsfall polisanmäls och bara hälften av dessa fullföljdes till åtal innan den nya åtalsregeln kom . Likadant är det med det sexuella våldet. Man beräknar att endast en eller ett par procent av alla våldtäkter polisanmäls. Rättssamhället kan inte acceptera att så få fall av våld mot kvinnor kommer till rättslig prövning och därmed kan beivras. De stora mörkertalen visar framför allt att kvinnorna upplever att de har en svag rättslig ställning och att de hyser ringa tilltro till rättssamhällets stöd, inte minst gäller detta många invandrarkvinnor. Olika åtgärder, t. ex. ändrade åtalsregler för kvinnomisshandel (allmänt åtal) och de åtgärder som sexualbrottskommittén nu föreslår inom rättegångsrutinerna kan sannolikt bidra till att ändra detta . Det kommer dock att ta tid innan denna syn genomsyrar det rättsliga förfarandet och ännu längre innan det trängt ut i medvetandet hos alla kvinnor. Trots att det fortfarande krävs mycken forskning innan vi känner kvinnovåldets orsaker och psykologi vet vi redan nu med säkerhet att en kvinna som anmäler en misshandel gör det i en akut psykisk kris. Hon kan uttrycka detta chocktillstånd på olika sätt, det är individuellt för varje kvinna, men man får aldrig bortse från att det är ett chocktillstånd. Självklart skall hon ha hjälp att bearbeta chocken men det förtar inte det faktum att hon utsatts för ett brott och därmed är i behov av adekvat juridisk hjälp. Detta är lika självklart som att hon skall ha medicinsk hjälp för sina kroppsliga skador och social hjälp för att reda ut familjesituationen om det behövs. Vi vet också att kvinnomisshandel ofta är en lång psykiskt nedbrytande process där kvinnans självförtroende totalt knäcks. Det faktum att så få misshandlade kvinnor orkat fullfölja sin rättsliga talan talar sitt tydliga språk. Kravet på rätten till juridiskt biträde för misshandlade kvinnor reser sig allt starkare från de kvinnohus- och kvinnojourgrupper som bildas runt om i landet för hjälp åt kvinnovåldsoffer. Deras krav grundar sig på praktiska erfarenheter och är väl värda att beaktas. Det kan hävdas att vid den rättsliga prövningen av kvinnomisshandel skall åklagare både föra samhällets talan och tilvarata kvinnans intressen. Vi betvivlar inte att de flesta åklagare är väl medvetna om denna uppgift och har de bästa ambitioner. Vi frågar oss dock om åklagarna har den tid till sitt förfogande som skulle behövas för att genom hela den rättsliga processen inkl. förundersökningen stödja en kvinna som först befinner sig i akut chock och/eller dessutom fått självförtroendet nedbrutet genom upprepad misshandel och har ytterst dåliga kunskaper om sina samhälleliga rättigheter. Utbildningsinsatser för de personalgrupper som kan komma i kontakt med misshandlade kvinnor och alla andra angelägna åtgärder som vidtas för att bryta ned de attityder som har sin grund i ett patriarkaliskt samhällssystem kommer att ta tid. Vi menar att de kunskaper vi har om den alldeles speciella situation, som misshandlade kvinnor befinner sig i väl motiverar extraordinära åtgärder inom rättshjälpens ram. Därför borde redan vid det tillfälle målsäganden gör polisanmälan förordnas ett rättegångsbiträde med uppgift att: 1. stötta målsäganden att orka stå fast vid sin anmälan och medverka vid förundersökningen 2. upplysa målsäganden om möjligheten att erhålla skadestånd och därmed sammanhängande frågor 3. biträda målsäganden vid den rättegång, som följer efter åtal. Förordnande av rättegångsbiträde för målsäganden borde kunna inlemmas i den allmänna rättshjälpen och dessa rättegångsbiträden borde vara jurister, helst advokater. Med stöd av ovanstående hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om rätt till juridiskt biträde för misshandlade kvinnor inom rättshjälpens ram. () () () MAJ (vpk)