mot · G602376 · 1983-01-17 00:00:00 — Förbud mot ensidig förändring av räntevillkoren i kreditavtal När en enskild person lånar pengar av en bank eller en annan kreditinrättning upprättas ett kreditavtal. I detta anges lånebeloppet och lånevillkoren, bl. a. ränte- och amorteringsregler. I räntehänseende brukar därvid gälla att räntan sätts i relatin till diskontot. är t. ex. diskonto + en vanlig räntenivå på lån i fastigheter. För andra typer av lån tillämpas andra räntenivåer, som emellertid även de ofta är relaterade till diskontot. De flesta låntagare tror säkert att de genom att ingå kreditavtalet har kommit överens med banken om en ränta som är direkt anpassad till diskontonivån. Så är emellertid inte fallet. Banker och andra kreditinrättningar är nämligen oförhindrade att höja (eller sänka) räntan även om diskontot inte förändras. Ena parten i kreditavtalet kan således ensidigt ändra avtalet till sin förmån och till andra partens nackdel. gällande lagstiftning lägger inget hinder i vägen för räntehöjningar oberoende av diskontot under löpande lånetid. Detta är ett otillfredsställande förhållande. Särskilt olyckligt är det att den drabbade parten (låntagaren) regelmässigt saknar möjlighet att frånträda avtalet i samband med en sådan räntehöjning. Flertalet låntagare harju inte möjlighet att återbetala lånet i dess helhet, när räntevillkoren ändras av banken, även om kreditavtalet skulle medge det. En situation som särskilt bör uppmärksammas är när kredit beviljas en konsument för att denne skall kunna köpa en vara eller förvärva en fastighet från kreditgivaren eller annan som har förmedlat krediten hos kreditgivaren. Inte heller i sådana fall finns det något hinder mot räntehöjnigar trots oförändrat diskonto. Detta kan utnyttjas av säljare. Vid fastighetsförsäljning förekommer det t. ex. att säljaren lockar köparen till köpet genom att lämna lån mot låg ränta som sedan - utan samband med diskontoändringar - höjs efter hand till en marknadsmässig nivå. En annan teknik är att säljaren höjer räntan vid diskontohöjningar men underlåter att sänka den vid diskontosänkningar. Denna metod tillämpas även av t. ex. bostadskooperativa företag vid försäljning av bostadsrätter och småhus. Slutligen använder vissa säljare också metoden att locka till köp genom låg ränta vid köpet (lägre än bankräntan), varefter lånet på borgenärssidan transporteras över på en bank eller ett annat kreditinstitut, som genast höjer räntan till normal bankränta eller högre ränta. Skillnaden kan i bland vara flera procent. Gemensamt för dessa situationer - oavsett om det gäller lån till köp av fastigheter, bostadsrätter, möbler, bilar eller något annat - är att köparen vid köpet har utgått från att räntan skulle vara anknuten till diskontot eftersom den i kreditavtalet angivits som diskonto + viss procent. Flertalet köpare har inte sådana insikter i avtalsrätt eller bankjuridik att de förstår innebörden i de finstilta kreditvillkor som öppnar möjligheter för kreditinrättningarna att höja räntan även om diskontot inte förändras. Sådana extra höjningar drabbar ofta låntagaren hårt. Det finns också starka skäl att hindra mindre nogräknade säljare från att utnyttja dessa möjligheter att locka köpare till köp som dessa köpare efter räntehöjningen inte har råd med. Detta är särskilt angeläget med hänsyn till att den osunda säljmetoden med dumpade räntor nu tycks få en allt större spridning och även avse fall där lånebeloppen regelmässigt är stora, t. ex. fastighetsköp. Sammanfattningsvis finns det ett starkt konsumentskyddsintresse i att inte tillåta att för låntagaren negativa ändringar av räntevillkoren kan ske genom ensidigt beslut av kreditgivaren. I stället bör gälla att denne, när räntan angetts som diskonto + viss procent, i princip inte får höja räntan annat än vad som föranleds av diskontohöjningar samt att räntan skall sänkas i motsvarande grad vid diskontosänkningar. Det kan emellertid av samhällsekonomiska eller andra från allmän synpunkt godtagbara orsaker ibland finnas skäl att för en viss typ av krediter eller mera generellt göra en ändring av kreditvillkoren som innebär höjningar eller sänkningar av räntan trots oförändrat diskonto. 1 sådana undantagssituationer bör emellertid avgörandet inte ligga i kreditgivarens hand utan hos statlig myndighet. Det bör vidare finnas uppställt klara förutsättningar för när sådana undantagsfall föreligger. Det skulle i och för sig kunna hävdas att låntagarna får skylla sig själva, om de går med på räntevillkor av nu berört slag. Det bör emellertid beaktas att låntagaren regelmässigt inte har någon möjlighet att påverka utformningen av kreditvillkoren i bankernas och övriga kreditinrättningars kreditavtal. Låntagaren är tvungen att acceptera de standardvillkor som dessa kreditgivare använder sig av, om låntagaren över huvud taget skall få någon kredit. Därför behövs en tvingande lagstiftning till skydd för låntagarna i dessa fall. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag i enlighet med motionen innebärande att banker, kreditinrättningar och andra långivare, inte ensidigt får förändra räntevillkoren i kreditavtal. minab/gotab 1983 73386