mot · G6021592 · 1983-01-24 00:00:00 — m. fl. Kriminalpolitik och kriminalvård m. m. En av samhällets viktiga uppgifter är att garantera människors trygghet och skydd mot övergrepp till liv, hälsa och egendom. Olika former av kriminalitet måste mötas med åtgärder från samhällets sida. Det är då viktigt att både söka förändra den samhällsmiljö och de personförhållanden som leder till kriminellt beteende samt att tillrättavisa dem som begår olika former av brott. Rehabiliteringsarbetet är också viktigt. Även om en viss avmattning i ökningstakten har kunnat skönjas , så har antalet anmälda brott ökat dramatiskt . Antalet anmälda brott mot per 100 000 invånare var enligt BRÅ:s rapport - lägesrapport Statistik av detta slag återspeglar inte hela verkligheten. Benägenhet att anmäla olika typer av brott växlar, lagstiftningen har i vissa fall ändrats osv. Siffrorna bör därför läsas mot denna bakgrund. Det torde dock vara ofrånkomligt att brottsligheten ökat som redovisas ovan. Orsakerna till en ökad kriminalitet finns att söka på många områden. Lagstiftningen avgör vad som är brottsligt eller ej och på så sätt påverkas statistiken mellan olika länder och mellan olika tidsepoker. Samhällsutvecklingen och samhällsförändringar skapar nya typer av brottslighet. Den tekniska utvecklingen kan självfallet utnyttjas även inom brottsligheten. 1 1982/83. Datoriseringen har gett upphov till en ny typ av brottslighet. En ökad biltäthet medför självfallet en ökning av tillfällen för biltillgrepp och trafikbrott. Varuhusens framväxt och frestande utbud av prylar innebär att äppelknyckandet har övergått till butikssnatteri. Andra orsaker finns att söka i missbruket av alkohol och narkotika. En mycket stor del av våldsbrottsligheten har samband med alkoholförtäring. Narkotikamissbruket innebär att många som är beroende av narkotika begår brott för att komma över pengar för att finansiera sitt missbruk. Centralisering och utformning av lokala miljöer De förändringar i samhällsmiljön som blivit följden av centraliserings- och koncentrationspolitiken under främst har också inneburit stora sociala problem och en otryggare uppväxtmiljö för barn och ungdomar. Genom befolkningsomflyttningen tvingades många människor flytta från sina hemtrakter till snabbt växande förortsområden kring våra storstäder. Många har inte klarat av att bygga upp nya sociala relationer i det nya bostadsområdet, som ersättning för det sociala nätverk som slagits sönder genom omflyttningen. Många känner rotlöshet och främlingskap i samhället. Anonymiteten innebär också en minskad social kontroll. Den starka uppdelningen i samhället mellan bostadsområden och arbetsplatsområden innebär att få vuxna människor finns i hemmiljön . Barn och ungdomar växer därför ofta upp utan större kontakt med andra vuxna än föräldrarna och skolans personal. Det materiellt färdigbyggda samhället innebär också att få tillfällen ges för unga och äldre att tillsammans uträtta något i närmiljön. Centraliseringen har också gått ut över människors möjlighet att påverka sin lokala miljö. Kommunsammanslagningar har inneburit att färre människor engagerats i det direkta beslutsfattandet som rör närmiljön. Avståndet mellan människor och myndigheter har ökat. Människors känsla av maktlöshet innebär också att ansvaret för den lokala miljön minskar. Situationen på arbetsmarknaden innebär att många ungdomar slutar skolan och går direkt ut i arbetslöshet. Detta ger en känsla av att vara överflödig i samhället, att stå utanför. Denna samhällsutveckling innebär att många barn och ungdomar växer uppi ett tomrum. Barn och ungdomars behov av spänning, identifikation och egenvärde som inte kunnat tillgodoses i vardagsmiljön har skapat efterfrågan på kommersiella fritids- och kulturutbud. Våldsutbudet i olika medier fyller behovet av spänning. I avsaknad av en vuxenvärld att identifiera sig med blir ofta film- och seriehjältarna föredömen. Ungdomar blir på så sätt utsatta för dubbla budskap. I hem och i skola finns en typ av normer och värderingar, medan helt annorlunda värderingar genomsyrar t. ex. videoutbudet, där våld ofta glorifieras och framstår som lösning på de flesta problem och konflikter. I spåren i den allmänna liberaliseringsdiskussionen som fördes följde en osäkerhet hos många föräldrar och inom skolan. Följden blev ibland en brist på normer och värderingar. Det var fult att påverka barn och ungdomar. Enskilda människors ansvar för sig själva och sin omgivning urholkades genom att samhället övertog allt fler uppgifter. har dock olika initiativ tagits för att bl. a. inom skolans område få in en diskussion om normer och värderingar. Den erfarenhetsöverföring och normöverföring som borde ske från vuxna till barn och ungdomar i en stimulerande vardagsmiljö sker i stället i alltför hög grad via det kommersiella fritids- och kulturutbudet. Speciellt allvarligt är att så få vuxna manliga förebilder att identifiera sig med finns i barnens och ungdomarnas uppväxtmiljö. Det gäller såväl förskola som lågstadieskola och i bostadsområdet . Det har länge funnits en tendens i samhällsdebatten att underskatta det personliga ansvaret hos människorna. Att enbart skylla en ökad kriminalitet på samhället innebär en nedvärdering av det personliga ansvarets betydelse i samhället. Även om den samhällsutveckling som beskrivits ovan inte har underlättat för människor att ta ansvar för sig själva och för sin närmaste omgivning, måste det personliga ansvaret betonas i större utsträckning. Det gäller inte minst att komma till rätta med den uppluckring av det allmänna rättsmedvetandet som fortlöpande sker. Brott som ej uppdagas och leder till åtgärder innebär att handlingarna legitimeras. Accepterad småbrottslighet legitimerar i sin tur större brott. Samhället måste reagera mot brottslighetsutvecklingen som innebär hot mot enskilda människors trygghet till liv, hälsa och egendom. Samhället måste utformas så att människor får möjlighet att känna trygghet, påverka, att ta ansvar för sig själva och sin närmiljö. De lokala miljöerna måste därför utmärkas av mångfald och vara överblickbara för den enskilde. Mål för samhällsutvecklingen som regional balans och ökat lokalt inflytande är viktiga i arbetet för att skapa en god samhällsmiljö. har också under en följd av år arbetat för ett decentraliserat samhälle med fungerande närmiljöer och ökad lokal demokrati. De kraftfulla åtgärder mot alkoholmissbruk och narkotikabrottslighet som inletts måste fullföljas. Det vore olyckligt att arbetet på detta område riskerade att bli försenat genom inrättandet av den s. k. . Från förra regeringens sida planerades en rad åtgärder i den fortsatta kampen mot narkotikan. Bland det viktigaste kan nämnas en ny narkotikalagstiftning som ersättning för det lapptäcke som finns. Detta förslag låg i princip klart , och måste nu läggas fram. Hem och familj har naturligtvis ett huvudansvar för att föra vidare normer och värderingar till barn och ungdomar om vad som är rätt och fel. Skolan och andra vuxna i närmiljön har också ett ansvar. Därför är det viktigt att ge förutsättningar för unga och äldre att umgås och verka i den lokala miljön. En satsning på ungdomsorganisationer och andra folkrörelser är viktig för att skapa förutsättningar för egen aktivitet och eget ansvarstagande som alternativ till de avarter som förekommer inom den kommersiella ungdomskulturen. Det är viktigt att återföra ett mera personligt ansvar hos människorna. Därigenom får människor ökade möjligheter att känna egenvärde och självkänsla, genom att få ta ansvar och uträtta något som är värdefullt också för andra. Att uppfylla förutsättningar och krav från omgivningen ger ökad självrespekt - en känsla av att leva i en gemenskap där alla på olika sätt behövs. På några platser har framgångsrika aktioner mot videovåld från Hem och Skola-föreningar och andra folkrörelsers sida resulterat i att överenskommelser träffats med videouthyrare om en sanering av utbudet. Denna typ av exempel på personligt ansvarstagande är självfallet positiv och kan utgöra komplement till samhällets lagstiftning på detta område. En lagstiftning måste dock ligga i botten. Den lagstiftning om videovåld som beslutades av 1982 måste följas upp och utvärderas vad gäller tillämpning och i vad mån den haft avsedd verkan. Ytterligare åtgärder bör vidtas, om så erfordras, för att minska utbudet av våldsskildringar riktade till barn och ungdomar. Arbete är en viktig tillgång för alla människor för att man skall känna att man behövs. Ungdomar måste känna att de behövs i samhället. Ungdomsarbetslöshet kan därför aldrig accepteras. Jämsides med ansträngningarna att skapa fler arbetstillfällen måste arbetet med att bygga ut ungdomsgarantin till fullföljas. Detta är också ett sätt att förebygga sociala problem och ett led i det brottsförebyggande arbetet. När det gäller ungdomsbrottsligheten saknas statistik för ungdomar . Man kan dock på goda grunder utgå från att brottsligheten är stor även i åldersgruppen . Detta antagande styrks av uppgifter om , där av alla 15-åringar var misstänkta för att ha begått brott medan siffran för 25-åringar var , alltså en högre misstänkt brottslighet bland de yngsta. Bearbetning av den statistik, som insamlades om icke straffmyndiga ungdomar, visar att 1969 var återfallsfrekvensen inom alla brottskategorier förutom narkotikabrott större bland dem som var än bland dem som var vid ingångsbrottet. (: Ungdomsbrott och återfall 1965-1975.) För att komma till rätta med brottslighetsutvecklingen måste därför större insatser göras när det gäller ungdomskriminaliteten, för att tidigt vända en påbörjad brottsbana bland unga lagöverträdare. och regeringens uttalade vilja att prioritera bekämpning av narkotikabrottslighet, våldsbrott och ekonomisk brottslighet står självklart fast vid. Utvecklingen visar dock att även kampen mot ungdomsbrottsligheten måste prioriteras och bemötas genom åtgärder på olika samhällsområden. Det är otillfredsställande både för den unges egen del och från samhällets synpunkt att lagstridiga handlingar som begås av ungdomar ofta inte föranleder någon som helst åtgärd. Det är naturligt att barn och ungdomar testar gränser. Det som ingen reagerar på betraktas som tillåtet. Det är därför viktigt med en reaktion på brottslighet som begås av ungdomar, även om de inte är straffmyndiga. Förutsättningen för att någon åtgärd skall kunna vidtas är dock att sådana brott utreds i större utsträckning än vad som sker. Socialnämnderna har i många fall inte praktiska möjligheter att svara för sådana utredningar. I stället bör polisens ansvar för att utreda brott begångna av unga utvidgas. Har ett barn begått ett brott bör socialnämnden se till att ett uppföljande samtal hålls med barnet och dess vårdnadshavare i omedelbar anslutning till polisförhöret. Dock bör en begränsning ske så att polisutredning inte används när det gäller barn under tonåren. Brottsutredningar med barn och ungdomar bör göras av polismän med särskild fallenhet för uppgiften. För att en socialarbetare skall kunna närvara vid ett förhör och kunna tala med barnet och dess vårdnadshavare i anslutning till förhöret, är det en fördel om en social jourgrupp kan knytas till den polisenhet som svarar för utredningen. Polisen fyller en viktig uppgift när det gäller människornas trygghet genom att upprätthålla lag och ordning. Stora krav ställs på polismakten vid dess fullgörande av sina arbetsuppgifter av mångskiftande slag. En undersökning bland polispersonalen i visar att av poliserna i angett att de upplever arbetet som psykiskt påfrestande. Det finns en tendens till en ökning av det direkta våldet mot polismän, vilket måste ses som oroande. Polispersonalens arbetsmiljö måste i ökad utsträckning uppmärksammas, lämpligen i anslutning till den polislag som är under utarbetande. Det finns också enstaka men uppmärksammade fall, då poliser brukat onödigt våld, vilket naturligtvis måste fördömas och beivras i enlighet med gällande regler. beslutade på förslag av den dåvarande regeringen om riktlinjer för en reformering av polisväsendet. Inom ramen för en helhetssyn på polisens huvuduppgifter att upprätthålla allmän ordning och säkerhet skall en starkare betoning av de egentliga polisuppgifterna eftersträvas. För att möjliggöra en snabb och smidig anpassning av polisens lokala verksamhetsinriktning och organisation till regionala och lokala förhållanden förordades en decentralisering av olika funktioner inom polisväsendet. De regionala och lokala styrelserna fick ett ökat ansvar när det gäller att genomföra statsmakternas beslut och i övrigt utforma verksamheten och organisationen efter uppkommande behov. Förändringar föreslogs i polisutbildningen, som läggs om till en sammanhållen utbildningsgång med praktik såväl i polisdistrikt som andra samhällsorgan, t. ex. inom . Utbildningen ges en mera högskoleinriktad prägel med ett ökat inslag av psykologi och samhällsorienterande ämnen. Förberedelsearbetet för utformandet av en ny polislag liksom planläggningsarbetet för det praktiska genomförandet av reformen handhas av en särskild polisberedning. När det gäller den regionala polisorganisationen har polisberedningen lagt fram preliminära förslag som innebär att befattningen som länspolischef skall förenas med tjänsten som polismästare i resp. residensstad, när det gäller , samt . Chefen för anmäler i propositionen sin avsikt att ge polisberedningen i uppdrag att överväga frågan om den regionala polisorganisationen för övriga län med utgångspunkt från vad som föreslås för storstadslänen. En ordning med gemensam länspolischef och polismästare i residensstadens polisdistrikt kan enligt vår mening vara olycklig i många län, eftersom risken för en centralisering är överhängande. Vi avvisar därför förslaget att ge polisberedningen i uppdrag att se över den regionala polisorganisationen. Kvarterspolisverksamheten som startade omfattar nu ca 400 tjänster. Denna verksamhet är ett viktigt komplement till andra övervakningsformer eftersom kvarterspoliser och områdespoliser har större möjlighet att skapa närkontakter med allmänheten. Detta är inte minst viktigt när det gäller kontakter med ungdomar via skola och fritidsgårdar etc. En ytterligare utbyggnad av kvarters- och områdespolisverksamheten är önskvärd, även om det statsfinansiella läget är ansträngt. För att kvarterspolisverksamheten skall fungera bra behövs en kontinuitet. Det är därför viktigt att på ett bättre sätt stödja och stimulera kvarterspolisernas värdefulla och betydande insatser från samhällets sida. regeringar har vidtagit kraftfulla åtgärder för att komma till rätta med den besvärliga vakanssituationen när det gäller polistjänster. Denna situation har varit särskilt besvärlig för . ökades således intagningen till polisutbildningen och var för budgetåren 1977/78, 1978/79 och 1979/80 760, resp. 800 och 800. /78-1980/81 ökade antalet polistjänster med nästan 750. Tack vare dessa kraftfulla åtgärder från tidigare regeringars sida har man nu kommit till rätta med vakanssituationen inom polisen. Det ansträngda statsfinansiella läget medför att polisen inte kan tillföras nya tjänster i samma utsträckning som . Detta faktum kan dock inte utan vidare tas som intäkt för att, utan vidare hänvisning till någon långsiktig planering, halvera polisutbildningen. Varken utbildningen eller polisorganisationen kan vara betjänta av en ryckighet av detta slag. Behovet av nyrekrytering till polisen hänger samman med bl. a. förväntad avgång och planerad utökning av antalet polistjänster. Vidare torde de omprioriteringar som görs och eventuellt planeras innebära behov av fortbildning. Vi yrkar därför på att regeringen till återkommer med en plan för polisutbildningens dimensionering under resten av 1980-talet. I avvaktan på en sådan plan yrkar vi avslag på regeringens förslag att skära ned antagningen till med 200 platser. Vi föreslår i stället oförändrad antagning av 400 polisaspiranter. För att polisen bättre skall kunna fullgöra sina uppgifter i områden där en stor del av befolkningen har invandrarbakgrund, kan det vara en fördel om det finns poliser som har kunskaper i invandrarspråk och har kännedom om olika invandrarkulturer. En strävan bör därför vara att i ökad utsträckning även rekrytera ungdomar med invandrarbakgrund till polisutbildningen. Detta bör ske utan att uppställda antagningsvillkor ändras, t. ex. genom information för att intressera både flickor och pojkar med invandrarbakgrund att söka polisutbildning. För att polisen skall kunna arbeta effektivt krävs modern och ändamålsenlig utrustning. De prioriteringar som görs vad gäller inriktning av polisens arbete måste följas upp när det gäller utrustning. Användandet av narkotikahundar har visat sig vara en billig men effektiv metod för att spåra narkotika. Som ett led i ökade insatser för att bekämpa narkotikabrottsligheten föreslår vi därför att ytterligare . anvisas under anslag B 6 för inköp av narkotikahundar. Samhället måste reagera mot brottslighet. Samhällets åtgärder måste syfta till att dels ha en allmänpreventiv verkan, dels återanpassa den som begått brott till ett normalt liv i samhället. I vissa fall, t. ex. när det gäller narkotikabrottslighet och annan grov överlagd brottslighet, är det också fråga om att avhålla från vidare brottslighet , vilket kommit till uttryck i beslutet om särbehandling av vissa långtidsdömda. Eftersom en proposition om kriminalvården beträffande villkorlig frigivning m. m. är aviserad, avser vi att återkomma i detta sammanhang. Från centerhåll har genom motioner tidigt påtalats det oacceptabla förhållande som råder på många kriminalvårdsanstalter när det gäller narkotikamissbruk. Många intagna kan fortsätta sitt narkotikamissbruk och även handeln med narkotika till andra intagna. Detta är ett oacceptabelt förhållande eftersom det innebär att tidigare narkotikafria intagna riskerar att bli narkotikamissbrukare . Vidare innebär ett fortsatt narkotikamissbruk ofta en rundgång i kriminalvården, genom att en intagen efter frigivningen begår nya brott för att finansiera sitt missbruk. a. med anledning av centermotionerna slagit fast att intagna utan narkotikaproblem inte skall behöva komma i kontakt med narkotika, att missbrukare skall avskärmas från tillförsel av droger och intagna förhindras från att bedriva narkotikahandel inom anstalterna och ute i samhället. Från tidigare regeringar har åtgärder vidtagits för att förverkliga JuU:s uttalande. a. har förslag om strängare permissionsbestämmelser, om utökad visitation och särbehandling av vissa långtidsdömda förelagts . Genom ett ambitiöst byggnadsprogram pågår nu såväl nybyggnad som ombyggnad av olika kriminalvårdsanstalter så att en särbehandling enligt riksdagsbeslutet skall bli praktiskt möjlig. Vad gäller särbehandlingen av vissa långtidsdömda vidhåller vi den uppfattning som låg till grund för förslaget i proposition 1981/82:141. Där föreslogs att även sådana som ägnat sig åt annan brottslighet än narkotikabrottslighet, av särskilt allvarlig karaktär och därigenom visat likgiltighet inför annans liv eller hälsa eller särskild hänsynslöshet, skall kunna särbehandlas. beslöt dock i enlighet med en socialdemokratisk motion att särbehandling endast skall avse dem som dömts till fängelse för grovt narkotikabrott eller grov varusmuggling av narkotika. I en reservation i JuU 1981/82:49 anför center- och folkpartiledamöterna: Med hänsyn både till att återfallsrisken erfarenhetsmässigt är särskilt uttalad beträffande dem som har dömts för grov narkotikabrottslighet och till det starka önskemålet att motverka den narkotikahantering som sker från de intagnas sida anser utskottet det värdefullt att det i lagtexten uttryckligen anges att man vid bedömningen av om någon tillhör den kategori som avses i 7 § tredje stycket kriminalvårdslagen särskilt skall beakta att straffet avser grovt narkotikabrott eller grov varusmuggling avseende narkotika. Att såsom föreslås i motion 2321 (s) begränsa tillämpningen av regleringen om särbehandling till dessa speciella fall ställer sig utskottet dock tveksamt till. Även i fråga om andra kategorier av brottslingar kan det nämligen finnas ett behov av särbehandling. I narkotikabrottslighetens spår följer numera också ibland grövre våldsbrott. Även annan allvarlig sidobrottslighet förekommer. Det skulle enligt utskottets mening vara mindre välbetänkt att i detta läge begränsa möjligheterna till särbehandling till sådana fall då straffet avser renodlad narkotikakriminalitet. I sammanhanget kan det förtjäna att erinras om att 7 § tredje stycket kriminalvårdslagen i nu gällande lydelse enligt förarbetena tar sikte också på andra lagöverträdare än sådana som har dömts för grov narkotikabrottslighet, nämligen sådana som har ägnat sig åt annan brottslighet av särskilt allvarlig karaktär och därigenom har visat likgiltighet för annans liv eller hälsa eller särskild hänsynslöshet. Som exempel på avsedd brottslighet nämns i förarbetena väpnade bank- eller postrån samt annan förmögenhetsbrottslighet vid vilka gärningsmannen visat hänsynslöshet, t. ex. genom att använda sprängmedel (prop. 1978/79:62 s. 22 f.). Enligt utskottets mening måste risk för sådan brottslighet också i fortsättningen kunna beaktas vid frågan om särbehandling. Vi föreslår därför följande ändring i 7 § i kriminalvårdslagen: Nuvarande lydelse Motionärernas förslag Vid fördelning av de intagna mellan öppna och slutna anstalter iakttages följande. Intagen bör placeras i öppen anstalt, om icke annan placering är påkallad med hänsyn till föreliggande fara för att han avviker eller eljest av säkerhetsskäl eller med hänsyn till att möjlighet bör beredas honom till Nuvarande lydelse Motionärernas förslag sådant arbete eller sådan undervisning, utbildning eller särskild behandling som icke lämpligen kan anordnas i öppen anstalt. Den som har dömts till fängelse i Den som har dömts till fängelse i lägst för grovt narkotikabrott eller grov varusmuggling av narkotika skall placeras i sluten anstalt, om det med hänsyn till arten av hans brottslighet eller annars kan befaras att han är särskilt benägen att fortsätta en brottslig verksamhet av allvarlig karaktär innan verkställigheten i anstalt har avslutats. Tredje stycket gäller ej, om annan förberedelse av förestående frigivning för placering i öppen anstalt. lägst två ar skall placeras i sluten anstalt, om det med hänsyn till arten av hans brottslighet eller annars kan befaras att han är särskilt benägen att fortsätta en brottslig verksamhet av allvarlig karaktär innan verkställigheten i anstalt har avslutats. Vid bedömningen skall särskilt beaktas, om straffet avser grovt narkotikabrott eller grov varusmuggling av narkotika. placering krävs för en ändamålsenlig eller annars synnerliga skäl föreligger Även om straffpåföljderna successivt har varit föremål för översyn och förändringar, finns det inte mycket annat att välja på än fängelse eller skyddstillsyn, när det gäller frihetsstraff. Detta är speciellt bekymmersamt då det gäller unga lagöverträdare, eftersom sådana påföljder inte alltid är ändamålsenliga. I många länder finns en straffpåföljd som inte är så nedbrytande för den dömde, hans närmaste omgivning och samhället, nämligen samhällstjänst. Samhällstjänst innebär att den dömde ett visst antal timmar utför samhällsnyttigt arbete på sin fritid. Detta arbete skall utföras oavlönat och i första hand på den dömdes vistelseort. Arbetet skall alltså inte omfattas av arbetsmarknadens utbud, utan frivårdsmyndigheterna skall i samarbete med exempelvis ideella organisationer anskaffa lämpliga arbetsuppgifter. Den dömde får lära sig att göra en insats som uppskattas. Han knyter kontakter, upplever gemenskap och kan socialt bli mer anpassad och stark än vad dagens påföljdssystem åstadkommer. Det finns en avoghet och även fördomar hos allmänheten mot dem som begått brott. De upplever dem annorlunda. Detta gör att många intagna aldrig har en egentlig chans till anpassning till ett normalt samhällsliv.