mot · G602703 · 1983-01-20 00:00:00 — m. fl. En engångsskatt på stora förmögenheter Alla tillgängliga undersökningar vitsordar att inflationen har haft kraftiga omfördelningseffekter till fördel för högre inkomsttagare och stora förmögenhetsägare, men till nackdel för lägre inkomsttagare och små förmögenhetsägare. Inflationen har karaktären av nollsummespel, dvs. det en förlorar vinner någon annan. I en undersökning av Inflationens omfördelningseffekter via hushållens finansiella tillgångar och skulder 1980 (TCO-ekonomernas höstrapport ) skriver : De verkligt betydande och sannolikt bestående inflationsvinsterna och inflationsförlusterna och uppstår (däremot) genom minskningar i det reella (verkliga) värdet av finansiella fordringar och skulder. Under inflation och med nuvarande skatte- och avdragssystem minskar värdet av bankinlåning, kontanter, obligationer, fastighetslån, studielån, personliga krediter osv. Inflationen minskar också värdet av tillgångarna i AP-fonderna, SPP och andra pensionsfonder. Spånt använder storleken på hushållens finansiella tillgångar som ett grovt mått på omfördelningseffekter som inflationen orsakar. hade hushållen sammanlagt på bank, i pensionsfonder, i AP-fonden eller i personliga fordringar. Vid en inflationstakt om sjunker enbart dessa nämnda tillgångars reala värde med storleksordningen . Detta kan uppfattas som en bruttouppskattning av inflationens omfördelningseffekter via finansiella fordringar och skulder. För att få fram nettoeffektens storlek måste man ta hänsyn till att ett hushåll kan ha finansiella fordringar och skulder liksom till inverkan av räntan. Ett hushåll kan betraktas som vinnare om dess skulder överstiger dess finansiella tillgångar. Spånt finner att andelen vinnare stiger monotont med inkomsten från av antalet hushåll i den lägsta inkomstklassen till i den högsta. Spegelbilden är naturligtvis att antalet förlorare sjunker. I alla inkomstskikt finns hushåll med vinster och hushåll med förluster. Upp till ca . i disponibel inkomst är dock förlusterna större än vinsterna, men vid högre inkomster är vinsterna större än förlusterna och vid mycket höga inkomster mångdubbelt större än förlusterna. I det högsta inkomstskiktet är inflationsvinsterna i det närmaste groteska - . i genomsnitt utslaget på alla hushåll i skiktet oavsett om de är vinnare eller förlorare. Man kan förutsätta att inflationsvinsterna är skattefria. Det innebär att för det högsta inkomstskiktet motsvarar en inflationsvinst på . vid i marginalskatt en skattepliktig inkomst om nära . sammanfattar resultatet av undersökningen på följande sätt: De resultat som framkommit är synnerligen klara och entydiga. Inflationen gynnar systematiskt höginkomsttagare och missgynnar låginkomsttagare, gynnar högre socialgrupper och missgynnar lägre och drabbar hårdast pensionärerna. Både i kronor räknat och i procent av disponibel inkomst är fördelningseffekterna i många fall ytterst betydande. Inflationens omfördelningseffekter hade naturligtvis varit oacceptabla även utan denna höginkomstprofil. Inflationens systematiska gynnande av de högre inkomstskikten gör den än mindre försvarlig - men kanske lättare förklarlig. De undersökningar som publiceras i den framlagda realbeskattningsutredningen (SOU 1982:1) bekräftar Spånts resultat. I två från varandra oberoende studier visar () och () hur förmögenheter och inkomster omfördelats mellan olika hushåll . Det visar sig i både RRV:s och SCB:s undersökningar att andelen vinnare på inflationens omfördelande verkningar stiger brant med hushållens och individernas inkomster. I de lägsta inkomstskikten tjänar på inflationen. Denna andel ökar till i de typiska industriarbetarskikten för att i de övre inkomstskikten omfatta fler än av alla inkomsttagare. Det är emellertid inte bara andelen vinnare som ökar med inkomsterna. Det gör också vinsterna på inflationen. Som exempel kan anföras följande: I gruppen med inkomst av tjänst . utgjorde antalet vinnare på inflationen inte . Inflationsvinsten per individ uppgick till . i detta skikt. Alla som skaffat sig fast egendom med stor skuldsättning vinner på inflationen Egnahemsägare med stora lån hör till denna vinnargrupp. Det brukar sägas att inflationen omfördelar ett antal miljarder kronor från sparare till lånare. En mer korrekt beskrivning är att inflationen, skattesystemet och räntebidragen inom bostadsfinansieringssystemet i kombination leder till en förmögenhetsöverföring från sparare och det allmänna till låntagare. Det allmänna (skattebetalarna) står för en större del av förlusterna till låntagarna inom hushållssektom än sparare inom hushållssektorn. (47/1982) har på grundval av RRV:s undersökning gjort en jämförelse mellan inflationsvinster och löneökningar. I nedan återgivna tabell jämförs de årliga inflationsvinsterna med de årliga reallöneförändringarna efter skatt, åren 1975, 1976, 1977 och 1979. Den övre raden anger i miljarder kronor och penningvärde den summa som tillföll dem som vann på inflationen. Den nedre raden visar reallöneökningarna (och reallöneminskningarna) efter skatt . Även dessa löneförändringar anges i miljarder kronor och penningvärde. Bakom förändringarna i reallöner ligger till viss del samtidiga förändringar i sysselsättningen. 1977 och uppgick alltså inflationsvinsterna till 18 resp. , medan reallönerna efter skatt båda åren sjönk med . Inflationsvinsterna omfattar alltså mycket större belopp än förändringarna i reallönesummorna och förändringarna genom omläggningar i skattesystemet. De anförda uppgifterna visar ändå bara utvecklingen för hushållen. Aktiebolag, stiftelser och andra juridiska personer gör också stora inflationsvinster som endast delvis speglas i data beträffande enskilda och hushåll. Detta understryker endast ännu mera konstaterandet att omfördelningen genom inflationen har regressiva verkningar. Den avgörande uppgiften är naturligtvis att söka stoppa inflationsutvecklingen. Den uppgiften kräver insatser över hela den ekonomiska politikens fält och avgörande maktförskjutningar i samhället. Den väldiga omfördelning som skett genom inflationen under det senaste årtiondet gör det emellertid nödvändigt med åtgärder för att söka eliminera så mycket som möjligt av denna omfördelning. En åtgärd i detta syfte kan vara en engångsskatt på stora förmögenheter, förslagsvis uttagen på de beskattningsbara förmögenheterna. Om inflationen fortsätter och skapar nya stora förmögenhetsöverföringar får en sådan operation upprepas. Med hänvisning till det anförda yrkas att hos regeringen begär förslag till en engångsskatt på stora förmögenheter avsett att motverka förmögenhetsöverföringarna genom inflationen. (vpk) C.-H. Inflationsvinnarnas förmögenhetsvinster Reallöneförändringen efter skatt 1975 1976 1977 1979 10,8 13 18 15,1 14,4 7,4 - 2 - 1,9 (vpk) (vpk) HANS (vpk) (vpk) (vpk)