mot · G702258 · 1983-11-29 00:00:00 — 1983/84:258 m. fl. Ändrade beskattningsregler för realisationsvinster på bostadsrätter (prop. 1983/84:67) I proposition 1983/84:67 framläggs förslag om ändrade regler för beskattning av realisationsvinster på bostadsrätter. Förändringarna innebär att beskattningen blir evig och att den andel av vinsten som f. n. beskattas vid innehav skall gälla även för längre innehav. Det framlagda förslaget bygger på kapitalvinstkommitténs betänkande (Ds B 1982:6) Reavinst på bostadsrätter. Betänkandet innehåller tre olika beskattningsmodeller, fastighetsmetoden, förenklad fastighetsmetod och aktiemetoden. Propositionen bygger på den sistnämnda metoden, vilket innebär att även inflationsvinster läggs till grund för beskattningen. Enligt uppfattning är inte regeringens metodval acceptabelt. Det är från rättvisesynpunkt rimligare att en metod som så nära som möjligt anknyter till reavinstreglerna för villor väljs. bör därför avslå propositionen och hos regeringen begära att ett nytt förslag framläggs. Frågan om förändrade beskattningsregler för realisationsvinster på bostadsrätter har varit aktuell . föreslog ändringar i beskattningen av realisationsvinst (SOU 1975:53). a. föreslogs ändrade regler vid avyttring av andelar och aktier i äkta bostadsföretag. Vid den reform av reavinstbeskattningen som i övrigt genomfördes framhöll föredragande departementschef att behandlingen av bostadsrätterna borde lösas i ett större bostadspolitiskt sammanhang. 1979 tillkallades en utredning för att bl. a. pröva vissa frågor angående realisationsvinstbeskattningen av lös egendom. Kommittén fick i uppdrag att framlägga förslag om utformningen av en i tiden obegränsad beskattning av bostadsrätter och andelar i andra bostadsföretag. Ursprungligen hade kommittén också i uppdrag att undersöka möjligheterna till uppskov med beskattningen vid försäljning av bostadsrätter. Frågan överfördes dock sedermera till den s. k uppskovskommittén. Denna kommitté har ännu inte avgivit något betänkande. 1 1983184.3 sami. Jämställ bostadsrätter med villor anser att målsättningen för bostadspolitiken måste vara en väl fungerande bostadsmarknad, där den enskilde kan välja den boendeform som passar honom eller henne bäst, oberoende av ekonomiska hänsyn. De två boendeformerna bostadsrätt och småhusägande har många likheter. De som väljer en av dessa boendeformer är beredda på vissa uppoffringar, t. ex. - de satsar eget kapital i boendet - de ansvarar själva för delar av eller hela underhållet av bostaden - de får ta ansvar för den löpande skötseln av bostaden. Det finns därför enligt vår uppfattning starka skäl att så långt möjligt jämställa den skattemässiga behandlingen av de båda boendeformerna. De allra flesta som köper en bostadsrätt gör detta för att utnyttja den för eget boende. Det väsentliga för bostadsrättsinnehavaren är - liksom för småhusägaren - bl. a. att välja en boendeform som gör det möjligt att påverka bostadskostnaderna. Detta är inte minst viktigt i av kraftig kostnadsutveckling. Den som förvärvar en bostadsrätt gör i allmänhet inte detta i spekulationssyfte, vilket regeringen tycks anse, om man ser på vilken beskattningsmetod som bostadsministern valt, nämligen aktiemetoden. vill - till skillnad från regeringen - slå vakt om bostadsrätten. Den ger den enskilde ökat inflytande över och större ansvar för sitt boende som den medför besparingar för såväl den enskilde som för samhället. De regler som regeringen föreslagit innebär att bostadsrätterna missgynnas jämfört med andra boendeformer. Reglerna är visserligen utformade med det vällovliga syftet att vara enkla, men detta har skett till priset av att förslaget är upprörande orättvist. Den största orättvisan ligger i att ingen uppräkning av förvärvsvärdet får göras, vilket innebär att även inflationsvinster beskattas. I en skrivelse från till skatteutskott redovisas ett exempel på det orättvisa. Ett småhus med äganderätt som köpts 1975 för . i egen insats kan f. n. säljas för . utan att någon beskattningsbar realisationsvinst uppstår. Motsvarande småhus med bostadsrätt renderar säljaren enligt skrivelsen en skatt på nästan . Vi kan inte finna att några hållbara skäl föreligger som motiverar att skilda beskattningssystem skall gälla för bostadsrätter och ägda småhus. Det är enligt vår uppfattning ett grundläggande krav att skattereglerna utformas Detta är nödvändigt om det skall vara möjligt att beträffande finansieringen av den offentliga sektorn bygga på människors solidaritet och lojalitet gentemot samhället. Den framlagda propositionen måste därför avvisas i sin helhet. Regeringen bör därefter återkomma till med ett förslag som behandlar de båda boendeformerna lika. Det finns därvid starka skäl att så gott som helt anknyta reglerna för bostadsrätter till de regler som gäller för ägda småhus. Uppskovsregler m. m. Även när det gäller rätten till uppskov med beskattningen av uppkommen realisationsvinst missgynnas bostadsrätterna med regeringsförslaget. Vi anser att reglerna också på denna punkt bör överensstämma mellan de båda här aktuella boendeformerna. En direkt beskattning av försäljningsvinster innebär att de skattskyldigas möjligheter att byta bostad och flytta begränsas. Det är rimligt att skatt i sådana här fall endast tas ut vid en verklig realisering av skattepliktig tillgång. I annat fall beskattas en inkomst som inte finns. Om en bostadskonsument säljer sin bostad för att flytta till en bostad som betingar ett högre eller lika högt pris har ju inte hans skatteförmåga på något sätt ökat. Det är ett minst lika stort kapital som är fastlåst. Belastar samhället honom med en skatt måste den betalas med lånade pengar. Detta är från skatterättsliga utgångspunkter fel. Även det faktum att inflationsvinster beskattas innebär, särskilt om inga uppskovsregler finns, att människors rörlighet på bostadsmarknaden hindras. Vi anser således att uppskovsregler bör finnas också för bostadsrättsinnehavare. Dessa bör vara utformade som på villaområdet men utöver nuvarande regler innebära att uppskov medges också vid flyttning till villa och omvänt. På villaområdet finns möjlighet att få en realisationsvinst behandlad som ackumulerad inkomst. Kommittén har föreslagit att denna möjlighet även bör gälla vid bostadsrättsförsäljningar. Finansministern anför att han inte är beredd att genomföra kommitténs förslag i denna del. Vi är av en annan mening. Det är rimligt att också dessa regler görs likformiga med reglerna för ägda småhus. Regeringen bör, beträffande såväl uppskovsreglerna som reglerna för ackumulerad inkomst, återkomma med förslag som tillgodoser de synpunkter som här anförts. Det har framförts synpunkter på att reglerna vid beskattning av försäljningsvinster från fastigheter skulle vara för milda. Det har bl. a. talats om en skärpning av uppskovsreglerna, kanske t. o. m. ett fullständigt avskaffande av desamma. Vi ser med oro på dessa tecken på en hårdare beskattning av villaboendet. Dessa tankar har framförts som ett förslag om en särskild 1* 1983184.3 sami Nr 258-263 Enligt vår uppfattning är det en totalt felaktig inriktning av bostadspolitiken att försämra för de bostadskonsumenter som äger sina bostäder. Den som äger sin bostad har ett eget ansvar för ett av våra mest grundläggande behov, vilket också är till stor nytta för hela samhället. Det steg som regeringen nu tagit, innebärande en kraftig försämring av bostadsrättsinnehavarnas villkor, får inte senare tas som intäkt för att också försämra för övriga boendeformer. Den typen av likformighet motsätter vi oss med bestämdhet. Den utredning som ligger till grund för propositionen har varit föremål för en bred remissomgång. Vid denna har stark kritik riktats mot den modell som regeringen nu ändock valt. Tunga remissinstanser som RRV, , , , Svenska och är alla motståndare till aktiemetoden. De remissinstanser som förordar aktiemetoden är nästan alla statliga myndigheter. Det är således från myndighets- och inte medborgarperspektivet som regeringen valt att reformera dessa skatteregler. Det är de fiskala aspekterna som fått styra regeringens beslut, och man har uppenbarligen helt bortsett från att reglerna också måste vara rättvisa. Beträffande uppskovsreglerna är förhållandet likartat. Här har bl. a. Sveriges bostadsrättsföreningars centralorganisation, och tillstyrkt att möjligheter till uppskov med beskattningen införs. Den kanske skarpaste kritiken mot denna punkt i förslaget framförs av lagrådet. Dess yttrande är i mycket överensstämmande med vad vi anfört ovan och kan således tjäna som en god sammanfattning av motionen. I yttrandet anförs bl. a. följande: Avsaknaden av uppskovsrätt väcker dock vissa betänkligheter. En möjlighet att få uppskov med beskattningen skulle vara värdefull, särskilt i sådana fall då bostadsrättshavaren av någon orsak - exempelvis ändring i familjeförhållandena eller förflyttning till arbete på annan ort - blir tvingad att avyttra sin bostadsrätt; beskattningen kan ju tänkas leda till att han inte har ekonomisk möjlighet att skaffa en ny bostadsrätt som ersättning för den gamla. Förslaget innebär onekligen att en bostadsrättshavare i detta hänseende sätts i ett sämre läge än en villaägare. I remissprotokollet har som skäl mot införande av ett uppskovssystem anförts bl. a. önskemålet att ha enkla regler och att inte öka belastningen på skatteadministrationen. Härtill vill lagrådet anmärka endast att det synes tveksamt i vilken utsträckning sådana förhållanden bör kunna tillmätas betydelse som motiv för en lösning, som från allmän rättvisesynpunkt framstår som mindre tillfredsställande för den skattskyldige. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att beslutar avslå propositionen, 2. att hos regeringen begär förslag om realisationsvinstbeskattning av bostadsrätter som anknyter till motsvarande regler för fastigheter. () () () . ÅSLING (c) () ()