mot · G6021451 · 1983-01-25 00:00:00 — Förbränning och återanvändning av avfallsprodukter En allvarlig effekt av det moderna industrisamhällets utveckling har varit omfattande och långsiktiga skador på naturmiljön. Ett exempel är de stora försurnings- och förgiftningsskador som svavel och kväveoxidutsläppen medfört. Kalkning av sjöar och vattendrag är endast en tyvärr nödvändig men vad gäller de långsiktiga följderna osäker reparationsåtgärd, som har en begränsad verkan för en liten del av de skador som försurningen ger. För att naturmiljöns fortbestånd skall kunna säkerställas måste inriktningen alltid i första hand vara att förhindra att skador uppstår. Detta gäller produktionsprocessen i dess helhet men alldeles särskilt hanteringen av utsläpp och avfall eftersom denna hantering avgör den slutliga deponeringen och spridningen av skadliga ämnen i naturmiljön. Målsättningen måste vara att reningen av utsläppen skall ske vid källan och att deponering av giftiga eller på annat sätt skadliga ämnen i naturmiljön inte får ske. har i första hand uppmärksammats de föroreningar som kommer genom förbränning av olja och kol. Detta är förklarligt med hänsyn till att förbränningen av dessa fossila bränslen totalt sett ger så stora problem. Aktiviteten härvidlag får inte avstanna. Men även andra förbränningar ger skadeeffekter på ett sätt som föga uppmärksammats. Det gäller inte minst förbränningen av hushållsoch industriavfall, särskilt papper och plast. Sopförbränning förekommer redan i betydande omfattning. Föroreningarna är redan stora och problemen växer i omfång. Såväl svenska som utländska undersökningar har visat att avfall vid förbränning t. o. m. ger upphov till avsevärt större luftföroreningsemissioner än förbränning av fasta bränslen som t. ex. kol, torv och flis. Papper och plast innehåller stora mängder av olika skadliga tungmetaller per viktenhet mångdubbelt mer än de mest förorenade kolsorterna. Huvudparten av tungmetallinnehållet följer med rökgaserna vid förbränningen, medan en betydligt större del av metallerna binds i bottenslaggen vid förbränning av kol. Detta beror bl. a. på att tungmetallerna i papper och plast förekommer i en mer finfördelad form än i kol. Vanliga utrustningar för rökgasrening som cykloner och elektrofilter har inte kapacitet att fånga upp dessa partiklar i någon större omfattning, vilket gör att större delen av de frigjorda tungmetallerna passerar och sprids över omgivningarna. Dessutom ökar de totala föroreningsutsläppen om plast och papper förbränns tillsammans med flis, torv eller kol. Vid förbränningen av kloridhaltigt material bildas nämligen klorider som förenar sig med en råd olika tungmetaller och bildar lättflyktiga metallklorider, som inte ens går att stoppa med de finmaskiga filter som används vid provtagningar av rökgasutsläpp. Förutom tungmetaller släpper anläggningar som bränner plast och papper ut stora mängder kväveoxider och andra hälsovådliga och försurande ämnen. Vid sambränning med torv och flis blir dessutom askan oanvändbar som t. ex. gödselmedel eller fyllnadsmaterial på grund av de stora koncentrationerna av tungmetaller, t. ex. zink, bly och koppar. De här nämnda problemens storleksgrad kan illustreras med att undersökningar visar, att tungmetallutsläppen i rökgaserna från två sopförbränningsanläggningar, Lövsta och , är avsevärt större än de totala föroreningsutsläppen från all bostadsuppvärmning i . Förutom de förbränningsanläggningar som redan finns på olika håll i landet planeras f. n. ett 20-tal nya anläggningar för utsortering av plast och papper för förbränning bl. a. i kommunala värmekraftverk. Det är således på det sättet att vi förbränner en stor del av hushålls- och industriavfallet. Denna verksamhet expanderar bl. a. i och med att nya anläggningar byggs för att använda avfallet i värmeverk. Den direkta sopförbränningen är naturligtvis ett rent slöseri med resurser. Men även om avfallet används i värmeverk är nyttoeffekten ringa eftersom värmeutbytet är litet. ger förbränningen, som framgår av vad som ovan redovisats, stora föroreningsproblem som ingen tydligen ännu vet om man kan bemästra. Det förefaller mig rätt uppenbart att den enda långsiktigt tillfredsställande lösningen är en separering av soporna på ett sådant sätt, att man avskiljer och avstår från att bränna sådana sopor där förbränningen ger miljöskador. Förbränningen av t. ex. papper och plast i stor skala bör således upphöra. I stället bör teknik och distribution inriktas på återanvändning. Därmed motverkas också det resursslöseri som den nuvarande hanteringen innebär. som förbränningen av t. ex. papper således ger ringa värmeeffekt och besvärliga miljöskador är papper som återvinningsråvara både miljövänlig och värdefull. Genom återanvändning av papper sparas virke som det långsiktigt är brist på och som med fördel kan användas för andra ändamål än att framställa pappersmassa av. Till detta kommer bl. a. att energiförbrukningen vid framställning av massa med returpapper som råvara är mindre än en tredjedel jämfört med massaframställning av träråvara. Teknik för återanvändning finns. Papper återanvänds i viss utsträckning. Men detta gäller endast till en mindre del. Endast av hushållen bidrar till att samla in returpapper och huvudparten av detta bränns eller deponeras. importerar vi paradoxalt nog betydande mängder returpapper som används i den svenska massaindustrin. Detta kan inte ur rent samhällsekonomisk synpunkt vara någon vettig ordning. Det är uppenbart att de intentioner om återanvändning som funnits från samhällets sida inte fullföljts. Avfallssortering, separering och distribution fungerar inte. Teknik för separering av avfall och återanvändning finns således eller är under utveckling. Det är viktigt att det arbete som är på gång kan fortsätta och ytterligare stimuleras. En fortsatt och utökad förbränning kan få till följd att detta utvecklingsarbete avstannar. Det är således ur olika synpunkter av stor betydelse att avger en klar viljeyttring och att denna följs upp med åtgärder från regering, ansvariga myndigheter och kommuner. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om förbränning och återanvändning av avfallsprodukter.