mot · G702228 · 1983-11-24 00:00:00 — m. fl. Förslag till ny lagstiftning på kärnenergiområdet (prop. 1983/84:60) Det svenska kärnkraftsprogrammet har varit föremål för en intensiv debatt. Dess omfattning har successivt begränsats i förhållande till de ursprungliga planerna, och kärnkraften är nu en parentes i energipolitiken. Enligt mening borde det vara möjligt att med en målmedveten politik avveckla kärnkraften innan beroendet blev alltför stort. Av miljö- och säkerhetsskäl borde politiken ha inriktats på detta. Kärnteknisk verksamhet innebär sådana risker för människor och miljö att de krav som ställs i lagstiftningen måste vara synnerligen stränga och rigorösa. Många av de problem som vi nu står inför att lagstifta om borde ha varit lösta innan man bestämde sig för att utnyttja kärnkraft för energiproduktion och inte som kärnkraftspartierna gör förutsätta att lösningar kan komma att presenteras i en oviss framtid. I likhet med alla andra partier har förklarat sig berett att respektera det utslag folkomröstningen om kärnkraften gav dvs. att kärnkraftsprogrammet skall omfatta tolv reaktorer och vara avvecklat . har länge med kraft drivit kravet på en skärpt lagstiftning på kärnenergiområdet i syfte att förbättra säkerheten i alla led av kärnbränslecykeln, och de energipolitiska beslut som togs under ledning efter regimskiftet 1976 innebar att ett omfattande arbete igångsattes kring kärnkraftens säkerhetsfrågor. Den nu föreliggande propositionen med förslag till lag om kärnteknisk verksamhet innebär bl. a. att atomenergilagen och villkorslagen sammanförs till en ny lag. Den föreslagna lagen har karaktären av en säkerhetslag och är inriktad på att reglera säkerheten vid verksamhet på kärnenergiområdet samt saknas tillsyn över och insyn i sådan verksamhet. Frågor om skydd mot strålning regleras även i fortsättningen i strålskyddslagen. Enligt vår uppfattning måste en ny lagstiftning på kärnenergiområdet innehålla stränga krav och regler för alla led i kärnbränslecykeln. Lagstiftningen måste också reglera verksamheter som inte är ett direkt led i denna utan mera en konsekvens av att kärnkraft utnyttjas för energiproduktion. Utformningen av lagstiftningen måste stå i överensstämmelse med innebörden av folkomröstningens resultat. Lagstiftningen måste vidare utgå från sambandet mellan civil och militär användning av kärnenergi och de särskilda risker för miljö och människor som hanteringen av kärnkraften och dess avfall innebär. Med dessa utgångspunkter har förslaget till en ny lagstiftning klara brister och är dessutom enligt vår uppfattning ofullständigt. Enligt folkomröstningens utslag och beslut skall i den nya lagstiftningen uttryckligen anges att högst tolv reaktorer får byggas och användas. Detta innebär bl. a. förbud mot att bygga kärnvärme, t. ex. Secure och bridreaktorer. Det alltmer uppenbara sambandet mellan civilt och militärt utnyttjande av kärnkraft kräver enligt vår mening att någon inhemsk uranbrytning inte skall tillåtas och slutförvaring av det utbrända kärnbränslet sker utan föregående upparbetning. Vidare att export av kärnreaktorer och reaktorkomponenter, kärnteknisk utrustning och kärnkraftsteknologi förbjuds. Vi förutsätter att regeringen med beaktande av redan ingångna upparbetningsavtal utarbetar övergångsbestämmelser och upprättar en plan för återtagande av redan utskeppat, ej upparbetat avfall. Lagstiftningen måste vidare innehålla mycket starka krav på reaktorinnehavarna att bedriva forskningsverksamhet i syfte att presentera en helt säker metod för slutförvaring av det utbrända kärnbränslet. Reaktorinnehavarna måste vidare åläggas att visa att föreslagna lösningar faktiskt fungerar. En förutsättning för att drifttillstånd inte skall återkallas är att reaktorinnehavaren bedriver nödvändig forsknings- och utvecklingsverksamhet och avsätter tillräckliga medel för kärnkraftens avveckling. Paragraf 15, moment 2 och 3 bör därför utformas enligt atomlagstiftningskommitténs förslag till skäl för återkallelse av tillstånd. Forskningsprogrammen skall vara rullande och omprövas av regeringen med täta intervaller. De lokala säkerhetsnämnderna måste ges en stark ställning och omfatta samtliga kärntekniska anläggningar. Detta innebär att nämnder även bör inrättas i och . Vi vill även i detta sammanhang understryka att den kommunala vetorätten mot lokalisering av anläggningar avsedda för verksamheter i kärnbränslecykeln med dess olika led måste finnas kvar. Föreliggande förslag till ny lagstiftning på kärnsäkerhetsområdet uppfyller inte de krav som enligt vår mening måste ställas på en ny lag och bör därför omarbetas, i enlighet med de riktlinjer som ovan redovisats. Vi förutsätter att vederbörande utskott utarbetar erforderlig lagtext. Med hänvisning till vad som anförts hemställs 1. att hos regeringen begär förslag till ändring och komplettering av den i proposition 1983/84:60 föreslagna lagstiftningen på kärnenergiområdet avseende a) antal reaktorer och tidpunkt när kärnkraftsprogrammet skall vara avvecklat dvs. att tolv reaktorer får byggas och användas och en successiv avveckling sker med syftet att samtliga reaktorer skall vara tagna ur drift , b) uranbrytning, c) slutförvaring av det utbrända kärnbränslet, d) export av kärnkraftsreaktorer, reaktorkomponenter, kärnteknisk utrustning och kärnkraftsteknologi, e) forsknings- och utvecklingsverksamhet kring slutförvaringen av det utbrända kärnbränslet, finansiering av avveckling m. m., 0 de lokala säkerhetsnämnderna, 2. att hos regeringen begär att förslag till övergångsbestämmelser för hanteringen av redan ingångna upparbetningsavtal och en plan för återtagande av redan utskeppat, ej upparbetat avfall, upprättas, 3. att som sin mening uttalar att den kommunala vetorätten skall gälla hela kärnbränslecykeln med dess olika led i enlighet med vad som anförts i motionen. () () () () () () () . () () () i () ()