mot · G6022324 · 1983-04-11 00:00:00 — m. fl. Vissa skogspolitiska åtgärder, m. m. 1982/83:145) I propositionen föreslås att det i skogsvårdslagen införs en allmän skyldighet att avverka en del av den skog som är slutavverkningsmogen och att gallra yngre skog. Vidare föreslås att det skall finnas en skogsbruksplan för alla skogsfastigheter. De nya bestämmelserna i skogsvårdslagen föreslås träda i kraft . En ny lag om förbud mot spridning av bekämpningsmedel över skogsmark föreslås ersätta nu gällande lag (1982:242). Lagen föreslås träda i kraft . I propositionen tas vidare upp vissa anslagsfrågor för /84 avseende och skogsvårdsstyrelsernas verksamhetsområde. Bakom propositionen ligger en bedömning av skogsnäringens centrala betydelse för möjligheterna att återställa balansen i vår ekonomi och att minska behovet av upplåning utomlands. Förslaget syftar vidare till att förmå passiva skogsägare att avverka mogen skog. I propositionen anges också att nu gällande lag om spridning av bekämpningsmedel inte står i överensstämmelse med regeringens syn på användningen av kemiska bekämpningsmedel inom skogsbruket. Införandet av minimiavverkningsskyldighet i skogsvårdslagen gäller alla skogsägare. hävdas i propositionen att de flesta skogsägare i praktiken inte kommer att beröras av denna bestämmelse, då de redan uppfyller det i den föreslagna lagen angivna kravet. Härav följer att det högre kapacitetsutnyttjandet i industrin som förutsätts följa av förslaget skall komma till stånd enbart genom ett förhöjt virkesuttag från de försumliga skogsägarnas markinnehav. Den volymökning som kan påräknas från denna skogsägarkategori torde inte på något påtagligt sätt påverka förädlingsindustrins kapacitetsutnyttjande. Hur vällovligt syftet med att få fram virkeskvantiteten än må vara står inte åtgärden med tvångsavverkning i rimlig proportion till åtgärdens administrativa kostnader. Härtill kommer tungt vägande principiella betänkligheter. Principen om tvångsavverkning avseende viss procent av den avverkningsbara skogen riskerar dessutom att minska virkesuttaget från den helt dominerande grupp skogsägare som redan gör normala eller stora virkesuttag. En viss föreskriven lägsta nivå av avverkningar riskerar att bli normerande för att endast överskridas vid mycket goda konjunkturer. Det sammanlagda resultatet av tvångsåtgärderna torde därför bli att avverkningsnivån totalt sett minskar. Ett jämnt virkesuttag från en avverkningssäsong till en annan är naturligtvis från olika utgångspunkter önskvärt. Härifrån är steget emellertid långt till ett i lag påbjudet årligt uttag. Det årliga virkesuttaget dikteras av många olika hänsynstaganden. Gemensamt för dessa är att de är ekonomiskt betingade. Föreskrifter om ett mer eller mindre jämnt årligt uttag leder skogsbruket bort från marknadsekonomins principer. Det är svårt att tänka sig en meningsfull prisförhandling, när avverkningskvantiteten är på förhand bestämd. Intrycket av att möjligheten till en marknadsmässig förhandling sätts ur spel förstärks av att avverkningen förutsätts ske helt oberoende av växlingar i konjunkturen. Förslaget tar inte hänsyn till det förhållandet att konjunkturen kan bli så svag att avverkning kan komma att ske till priser som inte ens täcker skogsbrukarnas kostnader. Lagrådets granskning av regeringens förslag visar att också lagrådet hyser betydande tveksamhet till den föreslagna avverkningsskyldigheten. Således konstateras i dess utlåtande: införandet av en generell avverkningsskyldighet är en nyhet av stor principiell betydelse. En sådan skyldighet innefattar givetvis ett betydande ingrepp i den enskildes näringsutövning, och bestämmelse härom synes närmast innebära en utökad vanhävdslagstiftning. Skogen är en stor nationell resurs som i förädlad vara under en följd av år har svarat för av totala varuexport. Näringen sysselsätter direkt eller indirekt ca 300 000 personer. Härutöver - och inte minst viktigt bidrar skogen till ekonomisk trygghet åt sina ägare. Den långa omloppstiden i skogen kräver i motsvarande grad långsiktighet och konsekvens i de politiska besluten. Det är för den skull oroande att motstridiga mål ofta uppsatts för näringens framtid. Krav på högre uttag ur skogen ställs sålunda som skogspolitiken präglas av restriktivitet beträffande åtgärder för att främja virkesproduktionen. En allvarlig brist i den nuvarande skogspolitiken är, enligt moderata samlingspartiets mening, att det inte råder full samstämmighet mellan de uppsatta skogspolitiska målen och de medel med vilka desamma skall förverkligas. Som vi tidigare anfört underkänner vi kortsiktiga lösningar för att nå de skogspolitiska målen. Enligt vår mening kan de uttag ur skogen som förutsattes skogspolitiska beslut inte i ett längre perspektiv förverkligas med nu gällande skogspolitiska medel. Vår politik tar för den skull sikte på sådan aktivitet i skogsbruket att den fastlagda målsättningen beträffande virkesuttag skall kunna ske. Med en sådan inriktning av svenskt skogsbruk kan, även i det kortare perspektivet, större uttag göras än vad som f. n. sker. En ökning av uttagen , utan att åtgärder vidtagits för en tryggad skogstillgång på , kan däremot få allvarliga konsekvenser för svenskt skogsbruks utvecklingsmöjligheter framöver. Moderata samlingspartiets åtgärdsprogram ansluter sig i denna del till det mera intensiva produktionsprogram som i den skogspolitiska utredningen framtogs som ett högalternativ. Härvid måste erkända och rationella skogsbruksmetoder tillåtas att komma till användning. Alternativet innebär en strävan efter att bestånd som anläggs får en kvalitet motsvarande ett bra urval av nuvarande ungskogar, dvs. en avsevärd förbättring i förhållande till nuläget, att plantering av contortatall på härför lämpliga lokaler utvidgas, att den årliga fastmarksgödslingen ökar från 150 000 ha till 300 000 ha och till 450 000 ha fr. o. m. , att dikning och i förekommande fall gödsling av s. k. sumpskogar sker på 975 000 ha , att dikning och i förekommande fall gödsling av myrmarker, där så kan göras av miljöskäl, sker på ca 1,3 miljoner ha , samt att kemisk lövslybekämpning från luften liksom fickning i princip skall tillåtas med beaktande av de restriktioner som miljöhänsyn kräver. I propositionen föreslås att det på varje brukningsenhet skall finnas en skogsbruksplan med riktlinjer för skogens skötsel. För de minsta enheterna sänks kravet till en enkel förteckning över skötselåtgärder och lämpliga avverkningar. Enligt vår mening är en skogsbruksplan ett värdefullt hjälpmedel för varje skogsägare. På de stora skogsfastigheterna finns skogsbruksplaner och för medelstora och mindre fastigheter upprättas skogsbruksplaner i växande utsträckning. Det finns således ett egenintresse för skogsägarna att upprätta sådana planer. Genom att införa en bestämmelse i skogsvårdslagen om att göra skogsbruksplanerna obligatoriska vinns ingen fördel för skogsbruket. Det enda hindret för att fler skogsbruksplaner snabbt skall upprättas är den kompetens och de resurser som finns att tillgå. Detta förhållande förändras inte genom en ändrad lagstiftning. Enligt uppgift från tar det innan nu föreslagna planer kan komma till utförande. Vad som erfordras för att åstadkomma att fler fastigheter får skogsbruksplaner är information om vilka resurser som finns att tillgå och var. Frågan om fler skogsbruksplaner är således en informationsfråga. Vi anser i likhet med propositionen att även enklare förteckningar, då det gäller mindre fastigheter, är ändamålsenligt. Enligt vår mening bör den föreslagna lagstiftningen med obligatoriska skogsbruksplaner avvisas. I syfte att öka de totala avverkningarna i landet föreslås en ny bestämmelse i skogsvårdslagen som ålägger skogsägarna skyldighet att genom avverkning ta till vara den avkastning skogen ger. Detta skall ske genom att awerkningsskyldigheten bestäms till hälften av den areal som enligt ransoneringsreglerna får slutavverkas. Som vi tidigare framhållit är det flera faktorer än de som anges i propositionen som påverkar avverkningsnivåerna. Hit hör det vid varje enskilt tillfälle erhållna priset, för skogsägaren rotnettot, och skogsägarens nettobehållning med hänsyn till skattebelastningen. Endast i ett fåtal fall förekommer uppenbar försumlighet. Regeringen föreslår nu regler i syfte att öka avverkningarna utan att tillfredsställande analysera varför dessa i vissa fall legat på en låg nivå. De ändringar som föreslås leder till att förutsättningarna att bedriva skogsbruk förändras i så måtto att skogsskötseln mer måste bedrivas utifrån planekonomiska än efter marknadsmässiga förutsättningar. Detta kommer i konflikt med kravet på att skogsbruket skall sikta till en uthållig hög virkesproduktion. Regeringens förslag försvårar således en framsynt skogspolitik. Införandet av principen att komplettera ransoneringsbestämmelser med awerkningsskyldighet öppnar också framtida möjligheter att ändra den nu föreslagna avverkningsnivån. Härmed kommer skogsägarna att få leva med en betydande osäkerhet när det gäller planeringen av skogens långsiktiga skötsel. Moderata samlingspartiet kan inte medverka till denna utveckling och avvisar således den föreslagna lagstiftningen. De kraftiga inslag av planekonomiskt tänkande som präglar propositionens förslag innebär också, om det kommer till utförande, en försvagning av äganderättens innehåll för skogsägarna. Att i skogsvårdslagen införa en särskild bestämmelse om gallringsskyldighet bär samma prägel av detaljreglering som vi i det tidigare vänt oss emot. Gallring av skog, som är så tät att produktionen av värdefullt virke väsentligt hämmas, är angelägen för varje skogsägare och ligger i dennes eget intresse. Genom att tillåta erkända och rationella skogsbruksmetoder skulle även denna typ av gallringar öka. Ytterst är frågan om god skogsvård, innefattande även gallringar, en fråga om skogsbrukets lönsamhet. Ändras skogsbrukets ekonomiska förutsättningar så att skogsskötseln kan bedrivas med rimlig avkastning förbättras också möjligheterna till god skogsvård i alla avseenden. Vidare är det angeläget att skogsvårdslagens karaktär av ramlagstiftning bibehålls. Ett införande av en bestämmelse av det slag propositionen föreslår innebär en ytterligare detaljreglering. Enligt vår mening bör den föreslagna lagstiftningen avvisas. I propositionen föreslås ändring av nu gällande lagstiftning för användningen av kemiska medel i skogsbruket. Avsikten är att liksom i nu gällande lag bekämpning av lövsly skall vara förbjuden. Skillnaden mellan nu gällande lag och förslaget är att de undantag som förutsätts kunna medgivas skall anges av kommun för vissa marker, och för andra marker av skogsvårdsstyrelser. Fickning kommer inte längre att vara tillåten. I praktiken innebär regeringens förslag långt gående möjligheter för kommunerna att utnyttja sin vetorätt. Propositionen är i denna del anmärkningsvärd då den inte innehåller något förslag till närmare preciserad anvisning om vilka områden som skall undantas. För den skull kommer inte heller besvär över kommunens beslut genom s. k. kommunalbesvär att bli meningsfullt. Enligt moderata samlingspartiets mening är varken nu gällande lag eller den av regeringen föreslagna lagen ändamålsenlig om man på allvar avser att komma till rätta med lövslyproblemet. Enligt vår mening tillgodoses kravet på en effektiv lövslybekämpning om alternativ 2 i förslaget från kommittén om användning av kemiska medel i jord- och skogsbruket (Ds Jo 1980:11) kommer till utförande. Alternativ 2 innebär en delegering av beslutsfattandet rörande kemisk lövslybekämpning till lokal nivå på sådant sätt att kommunerna, inom ramen för sin fysiska planering, fastställer vilka områden som är känsliga från miljövårds- och friluftslivssynpunkt. Inom sådana områden har kommunerna möjlighet att förbjuda besprutning. Alternativet innebär också att skogsvårdsstyrelserna kan vägra tillstånd till besprutning på objekt där lövslybekämpning lämpligen kan ske. I utredningen förutsattes att skulle utfärda anvisningar för kommunernas handläggning beträffande sådana områden som skulle undantas från besprutning. Som ett uttryck för utredningens mening beträffande lämpliga säkerhetsavstånd i förhållande till vattendrag, vägar och boende angav utredningen också ett förslag för detta. I utredningen förutsattes att dessa förslag till regler skulle vara till vägledning vid upprättande av anvisningar. Ett beslut om lagstiftning av denna innebörd medger möjligheter att komma till rätta med det allvarliga problem som ökande arealer av lövsly utgör inom skogsbruket. Likaså tillgodoser denna lagstiftning rimliga krav på hänsyn till naturmiljö, friluftslivet, fritidsområden, sjöar och vattendrag, allmänna vägar, vattentäkter samt boendes hälsa och trivsel. För att möjliggöra tillsyn av den av regeringen föreslagna lagen om minimiavverkning föreslås att skogsvårdsstyrelserna skall tillföras ytterligare resurser för att fullgöra myndighetsuppgifter. Då det enligt moderata samlingspartiets mening är obehövligt med en sådan lagstiftning är det inte heller nödvändigt att tillföra skogsvårdsstyrelserna ytterligare medel. Härvid kan medel avseende beräknat till 10 milj. kr. Från moderata samlingspartiet har vi länge hävdat att det centrala i hela utbudsproblematiken är skattesystemet. En genomgripande reform av marginalskatterna är nödvändig för att påtagligt påverka avverkningsbenägenheten inom det privatägda skogsbruket. Intill dess att en sådan omläggning är genomförd måste särskilda, temporära regler införas. I annat fall finns uppenbar risk för att utbudet ytterligare försämras. En administrativt enkel metod är att från inkomst av skogsbruk medge extra avdrag av det slag som beslutats av vårriksdagen 1981. Effekten ökar med väsentligt höjda procentsatser. Ett sådant förfaringsätt innebär också att avverkningarna kan anpassas efter konjunkturerna, något som regeringens förslag om minimiawerkningsskyldighet inte tar hänsyn till. Lönsamheten i skogsbruket måste vara godtagbar för att skogsägaren skall stimuleras till avverkning och reinvesteringar i god skogsvård. Med stöd av vad ovan anförts hemställs 1. att avslår regeringens förslag till Lag om ändring i skogsvårdslagen (1979:429), 2. att avslår regeringens förslag till Lag om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark, 3. att antar följande förslag till Lag om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark Härigenom föreskrivs följande. 1 § Kommunfullmäktige får förbjuda spridning av bekämpningsmedel, avsedda för bekämpning av lövsly, över skogsmark som är känslig från miljövårds- och friluftslivssynpunkt. Regeringen, eller efter regeringens bemyndigande , meddelar närmare föreskrifter om när skogsmark kan anses vara av den art som avses i första stycket. 2 § För spridning av sådana bekämpningsmedel över annan skogsmark än för vilken kommunfullmäktige utfärdat förbud enligt 1 § första stycket krävs tillstånd av . 3 § Tillstånd får lämnas om det finns starka skäl från skogsvårdssynpunkt. Regeringen, eller efter regeringens bemyndigande , meddelar närmar t föreskrifter om förutsättningarna för tillstånd. 4 § får medge undantag från skyldigheten enligt 2 § att söka tillstånd till spridning om det behövs för vetenskaplig prövning. Därvid skall nämnden föreskriva de villkor som behövs till skydd för allmänheten. 5 § Skogsmarkens ägare har inte rätt till ersättning om spridning förbjuds enligt 1 § eller spridning annars vägras enligt 2 eller 4 §. 6 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 1 § eller villkor som föreskrivits enligt 4 § eller som i strid mot 2 § sprider bekämpningsmedel döms till böter eller fängelse i högst . 7 § beslut enligt denna lag får överklagas hos genom besvär. och produktkontrollnämndens beslut överklagas hos regeringen genom besvär. Denna lag träder i kraft då lagen (1982:242) om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark skall upphöra att gälla. Undantag som meddelats enligt 3 § sistnämnda lag eller motsvarande äldre bestämmelser skall gälla även efter den nya lagens ikraftträdande. 4. att avslår förslaget att till Skogsvårdsstyrelserna: Myndighetsuppgifter för /84 utöver i proposition 1982/83:100 bilaga 11 föreslaget förslagsanslag anvisa ytterligare . H. () L. () i () ()