mot · G702100 · 1983-11-15 00:00:00 — om den industrialiserade världen upplever vad som kan betecknas som en kris, uppträder de verkligt allvarliga kriserna i tredje världens länder i , och . Vi har fått uppleva hur skillnaderna mellan rika och fattiga länder har ökat och också skillnaderna inom länderna. Eftersom världens resurser är begränsade och krympande måste biståndet från varje enskilt land ses mot bakgrund av världens samlade behov. måste i ökad grad stödja och stimulera FN-organen till de gemensamma insatser som är nödvändiga. har spelat en pådrivande roll när det gäller biståndsinsatserna. Det kanske allvarligaste med regeringens förslag är att de biståndspolitiska ambitionerna minskas och att det i sin tur kommer att ge utrymme för minskade ambitioner hos andra länder. Det gäller inte minst stödet till de multilaterala organen. Det är genom samverkande åtgärder som vi kan komma till rätta med de svåraste problemen. Det svenska biståndets användning är till största delen uppbundet till vissa länder. Det gör att en nedskärning av biståndet drabbar det multilaterala biståndet och den akuta hjälpen. Mot bakgrund av den djupnande nöd, som en stor del av mänskligheten befinner sig i, är detta en orimlig utveckling. ansträngningar att komma till rätta med sin ekonomi får inte gå ut över de allra svagaste i världen. Med bibehållande av denna målsättning bör det ändå finnas möjligheter att minska biståndets belastning på vår betalningsbalans, som man förstärker dess inriktning på världens fattigaste och mest behövande. jordbruk och industri kan i samverkan med svensk forskning delvis inriktas särskilt på en teknik och en produktion som direkt kan bidra till att möta den akuta världsnöden och till att långsiktigt lösa dess orsaker. avser att ytterligare utveckla detta vid behandlingen av budgetproposition. avvisar mot denna bakgrund förslaget till urholkning av biståndet. 1 * * 1983/84. S-politiken har inneburit att man, med bortseende från ekonomiska realiteter, slagit vakt om de privilegierade pensionärsgruppernas situation. politik innebär däremot ett särskilt skydd och värn för de sämst ställda pensionärerna. Vi har, för att skapa förutsättningar för ökad grundtrygghet, accepterat att basbeloppet beräknas utifrån ett prisindex som inte tar hänsyn till effekter av indirekta skatter och energiprishöjningar. har föreslagit att alla pensionärer med låg eller ingen ATP skall ha rätt till pensionstillskott och att dessa räknas upp ytterligare. Härvid förbättras situationen för dem som har låg eller ingen ATP. Socialdemokratin frångår nu de besked man gav i valrörelsen. Pensionen kommer inte att vara värdesäkrad enligt de regler som gällde . Det pensionssystem socialdemokratin nu föreslår saknar rätlinjighet och logik. Det kan främst ses som ett sätt att med krångliga beräkningsturer närma sig det faktiska utfall som det system vi förordar skulle ge. Den socialdemokratiska dimbildningen innebär att man beräknar basbeloppet enligt ursprunglig metod, drar från detta, dock ej 1,som är devalveringseffekt . Man räknar ned det särskilt införda tilläggsbeloppet , varefter man slopar dessa . Därefter används dessa pengar til! att höja grundpensionen från av basbeloppet och pensionstillskottet från . För förtidspensionärer höjs det från . Såvitt vi nu kan finna innebär av regeringen tillämpat pensionsindex i stort sett samma utfall som det av oss förordade. De principiella synpunkterna för ett rensat index äger alltjämt tillämplighet. Vi anser härtill att pensionstillskotten bör räknas upp till av basbeloppet. För förtidspensionärer bör, i enlighet med regeringens förslag, utgå. Vi är härtill beredda pröva förutsättningarna att återgå till en situation där förtidspensionärerna erhåller dubbla pensionstillskott men avstår i avvaktan på basbeloppets utveckling att nu lämna förslag i denna del. bör nu fatta beslut om att samtliga pensionärer med låg eller ingen ATP fr. o. m. skall ha rätt till pensionstillskott. I förhållande till regeringens förslag innebär vårt förslag en förstärkning för de sämst ställda pensionärerna. Påfrestningarna på pensionssystemet kan inte exakt anges förrän basbeloppet fastställts. Effekterna torde emellertid bli i huvudsak desamma för pensionärskollektivet som helhet, men vårt förslag innebär en förstärkt ställning för de sämst ställda pensionärsgrupperna. Detta visar också att av oss förordat system för pensionsberäkningar är ett automatiskt och väl verkande system, till skillnad från regeringens förslag, vilket förutsätter manipulerande förhandlingar och justeringar för att ge ett någorlunda rimligt resultat. Avgörande i ett grundtrygghetssystem är att sjuka människor skall ha råd att utnyttja och ha tillgång till läkare och läkemedel. Särskilt viktigt är att skydda dem som ofta måste gå till läkare, t. ex. barnfamiljer, handikappade, äldre m. fl. Det är också av rättviseskäl för orter utan läkare angeläget att möjligheten till telefonrecept kan finnas utan merkostnad, även om problemen i sammanhanget gör det nödvändigt med åtgärder. Enligt vår mening finns förutsättningar att höja avgifterna för dem som sällan är sjuka eller behöver medicin. Det är inte orimligt att göra jämförelser med kostnaderna för andra servicetjänster. En fortsatt höjning kan ske om ett förbättrat högkostnadsskydd införs. Enligt vår mening kan en sådan utveckling förordas redan under nästa budgetår. En minskad belastning på den offentliga sektorn med 200 milj. kr. är därvid inte orimlig. I sammanhanget vill vi också påpeka behovet av en ökad information till allmänheten om högkostnadsskyddet så att enskilda i samband med t. ex. telefonrecept inte mister sitt berättigade skydd. I propositionen föreslås att äktamakeprövningen återinförs, bidragsdelen i studiemedlet slopas och att studiemedlet räknas av basbeloppet. Enligt vår mening innebär dessa förslag en studiesocial tillbakagång utan faktisk hänsyn till de studerandes situation eller till framtida reformbehov. Sociala och ekonomiska bakgrundsfaktorer eller familjesituation skall inte tillåtas påverka en persons utbildningsmöjligheter. Den hittillsvarande utvecklingen av det studiesociala stödsystemet aktualiserar enligt vår mening en genomgripande översyn för att övergripande målsättningar och krav om rationalitet skall tillgodoses. anser att studiemedlen bör beräknas efter det tidigare, av oss förordade, basbeloppsindexet. Studiemedlet bör utgå av basbeloppet, dvs. en höjning från . Om man utgår från att av regeringen förordat index ger samma utfall som vårt, innebär vårt förslag en besparing på ca 90 milj. kr. räknat på helår. Detta gör det möjligt att bibehålla bidragsdelen enligt nuvarande regler (25 milj. Ett återinförande av äktamakeprövningen måste avvisas inte minst av jämställdhetsskäl (40 milj. I den fortsatta reformeringen av det studiesociala systemet bör den enskildes skuld och återbetalningsreglerna ägnas särskild uppmärksamhet. En höjning av minimiavgiften med /år skulle minska den enskildes långsiktiga skuldbörda men också skapa ett reformutrymme i storleksordningen 10 milj. kr. utsatte den dåvarande socialdemokratiska regeringen i det närmaste för investeringsstopp. Så levererades t. ex. knappt en enda ny personvagn. En sådan järnvägspolitik satte oundvikligen sina spår i form av nedslitning av SJ:s materiel. 1981 fastlade ett ambitiöst investeringsprogram för att rycka upp SJ. skulle investeringarna öka med realt . Detta program gav bl. a. till resultat att levererades en ny personvagn till SJ. Denna satsning kombinerad med en flexibel prispolitik och modern marknadsföring måste fortsätta. Att nu avbryta investeringsprogrammet, som regeringen föreslår, vore att riskera att SJ:s trend än en gång viker neråt. säger därför nej till besparingsförslaget vad gäller SJ. Däremot biträder vi regeringens förslag vad gäller förstärkning av statskassan från utan att för den del nu ta ställning till treårsplan för perioden /85-1986/87. Vi anser vidare att man under /85 kan dra in 300 milj. kr. ur postverkets konsolideringsfond på samma sätt som skett såväl det förra som innevarande budgetår. Skattepolitikens inriktning har redovisats ovan i avsnitt III. avvisar således förslagen om höjning av bilaccisen och förmögenhetsskatten. När det gäller förslaget om höjning av förmögenhetsskatten finns det även skäl att ifrågasätta om inte ett brott mot grundlagens förbud mot retroaktiv skattelagstiftning föreligger. Förmögenhetsskatten tas ut på de skattepliktiga tillgångar som föreligger per året före taxeringsåret. Men i praktiken måste skatten anses som en belastning på hela inkomstårets förmögenhet och därigenom strida mot det uppställda förbudet. Vi vill även erinra om att den höjning av förmögenhetsskatten som fattade beslut om , inte gäller förrän vid taxering, dvs. Eftersom förslaget inte granskats av lagrådet saknas sakkunnigt utlåtande om denna fråga. I likhet med vad vi anfört i motioner under föregående riksdagsår (1982/83:112 och 1982/83:2431) accepterar vi inte reglerna om obligatoriska avsättningar till särskilda investeringskonton samt att förändringar görs av bolagsbeskattningen. Vi återkommer till den sistnämnda frågan när proposition förelagts . I propositionen aviseras att även övriga förslag i promemorian (Ds Fi 1983:21) om bolagsskatten skall genomföras, vilket torde syfta på förslaget om breddat underlag för produktionsfaktorsskatten. Enligt detta förslag skall fysisk person som redovisar inkomst av jordbruksfastighet eller rörelse betala en grundavgift om till socialförsäkringen i de fall egenavgifter f. n. inte utgår. Sålunda kommer bl. a. grundavgift att tas ut för sådan arrendeinkomst och skogsinkomst som är avgiftsbefriad. Vidare kommer inkomst av annan fastighet som redovisas enligt konventionell metod (jordbruks- och hyresfastigheter) att beläggas med grundavgift när inkomsten avser fysisk person. Det föreliggande utredningsförslaget anser vi vara behäftat med så allvarliga brister att det inte kan läggas till grund för någon lagstiftning i frågan. Någon analys av de samhällsekonomiska effekterna av förslaget finns inte utförd. Det finns redan på denna grund starka skäl för ett avvisande. Förslaget innehåller också möjligheter till kringgåendeförfaranden som synes vara svårt att förhindra. Åtgärder i syfte att minska dessa brister kommer i så fall att ytterligare komplicera vårt redan alltför krångliga skattesystem. De regler som promemorian innehåller innebär också att inkomsttagarna inte skall behandlas lika. Man gör åtskillnad mellan fysiska och juridiska personers beskattning. Detta är ett förhållande som vi inte kan acceptera. bör därför ge regeringen till känna att förslaget inte bör genomföras. Finansministern aviserar även att det särskilda forskningsavdraget (FoUavdraget) skall avskaffas fr. o. m. . Det anförs att detta avdrag inte har någon egentlig effekt på företagens FoU-verksamhet eller på deras benägenhet att förvärva forskningsresultat utifrån. Vi kan inte dela denna bedömning. När det gäller näringslivets möjligheter att hävda sig har forskningsoch utvecklingsinsatserna avgörande betydelse. FoU-insatserna i svensk industri är höga sedda i ett internationellt perspektiv. Gjorda undersökningar tyder på att det svenska näringslivet lägger ner större FoU-kostnader per krona förädlingsvärde än något annat OECD-land. Detta förhållande borde inte vara utan samband med det förstärkta FoU-avdraget. Även fortsättningsvis är stora insatser på detta område nödvändiga. Det är därför enligt vår uppfattning inte rimligt att sänka de statliga stimulanserna till denna verksamhet. Regeringen bör således inte förelägga något förslag med denna inriktning. Att skattebelägga endast det produktiva sparandet är särskilt skadligt för vårt lands ekonomi och vårt folks fortsatta välstånd. Under de ickesocialistiska regeringarnas tid vidtogs en rad åtgärder för att stimulera det produktiva sparandet. Införandet av ytterligare en skatt på produktionssparande anser vi helt orimligt. Våra ekonomiska problem består inte i att vi sparar för mycket. Det är tvärtom så att vår gemensamma konsumtion är för hög, både den offentliga och den privata. Detta framgår med önskvärd tydlighet av obalansen i statsbudget och bytesbalans. Vi yrkar med anledning härav således avslag på förslaget om införande av en omsättningsskatt på börsaktier. I propositionen föreslås en lång rad åtgärder i syfte att begränsa statens utgifter inom verksamhetsområde. Sålunda föreslås besparingar inom som kommer att få effekter på utbildningsradions verksamhet, som utbildningsprogramverksamheten övergår till att vara avgiftsfinansierad i stället för anslagsfinansierad. Vidare föreslås besparingar inom med minskade statsbidrag för vikarier och för viss icke undervisningsbunden verksamhet. Inom gymnasieskolan reduceras timantalet vid vissa gruppstorlekar, som vissa resurser återförs för att ge möjlighet till en reducerad självstudietid. Inom högskolan föreslås nedläggning av utbildningslinjer på flera orter. Enligt propositionen föreslås en besparing inom om 50 milj. kr. inför /86. Besparingen föreslås få den inriktningen att den skattefinansierade utbildningsradioverksamheten sammanförs med den avgiftsfinansierade delen av koncernen och att man därigenom uppnår vissa rationaliseringar och besparingar. den totala ambitionsnivån bör kunna omprövas. Vidare görs begränsningar i utbildningsradions investeringsprogram motsvarande 24,2 milj. kr. I nuvarande statsfinansiella läge vill vi inte motsätta oss att får vidkännas en viss begränsning. Det nu framlagda förslaget, som i första hand inriktar sig på utbildningsradion, är emellertid så illa underbyggt att det inte bör ligga till grund för riksdagsbeslut. Det går exempelvis inte att utläsa om regeringen syftar till en nedläggning av UR. Detta är i så fall inte en fråga för SR:s koncernledning. UR har inrättats genom riksdagsbeslut. Skall en statusförändring ske bör detta av regeringen klart och entydigt redovisas för . Det nu framlagda förslaget bygger inte på någon teknisk eller ekonomisk bedömning av fördelar resp. nackdelar med eterburna distributionsformer i förhållande till kassettdistribution. Det kan möjligen vara rationellt att distribuera de inspelade banden direkt till kommunernas AV-centraler, men det är en felsyn att tro att utbildningsradion skall kunna svara för distributionen till varje enskild skola vid varje särskilt tillfälle då banden skall användas. Sålunda bortfaller inte behovet av särskild personal vid kommunernas AV-centraler. Enligt vår uppfattning finns här också betydande risker för en kostnadsövervältring på kommunerna. För många mindre skolor spelar fortfarande den direkta etersändningen en betydande roll. innebära att de små skolorna får skaffa dyrbar utrustning. Vi konstaterar därutöver att de upphovsrättsliga problem som kan uppstå om UR försvinner över huvud taget ej har belysts. Enligt vår uppfattning bör återförvisa ärendet till regeringen för en allsidig beredning med sikte på att beslut skall kunna tas i anslutning till avtalsrevisionen 1986. Besparingskravet bör i avvaktan härpå läggas ut över hela . Här föreslås en besparing på den icke undervisningsbundna delen av förstärkningsresursen som i huvudsak används till fria aktiviteter, syo, frivillig musik, hemkunskap på lågstadiet, maskinskrivning samt skolpersonalens besök hos eleverna på arbetsplatsen under den praktiska arbetslivsorienteringen. Inte minst den senare delen förtjänar speciell uppmärksamhet med tanke på de besparingar som gjordes och som drabbade praon. I propositionen föreslås att besparingen, 106 milj. kr., uppnås genom att veckotimpriset reduceras . Eftersom kommunerna har anpassat verksamhetens omfattning till den totala resursens volym i kronor i stället för veckotimmar, innebär förslaget endera en sänkning av ambitionsnivån eller en stor kostnadsövervältring från staten till kommunerna. Ingetdera av dessa två alternativ är enligt vår mening acceptabelt. som man minskar resurserna för att anlita andra än lärare, vilket redan med nuvarande förutsättningar är allvarligt, minskar man tilläggsbidraget för vikarieinsatser. Därigenom ökar behovet av medel för att sätta in andra än lärare - men den resursen minskar regeringen. Detta resonemang är helt ologiskt. Därutöver föreslås en reduktion av tilläggsbidraget till kommunerna med 161 milj. kr. Detta innebär en minskning av statsbidraget till korttidsvikarier. Under de frånvarodagar som det härigenom inte blir möjligt att anställa lärare får verksamheten ordnas på annat sätt. Här är det således inte fråga om lärarlösa lektioner utan om lärarlösa dagar! Förslaget är inte heller bra därför att det ökar den felaktiga tron att det finns särskilda medel för vikarier och när dessa är slut blir det inga vikarier (eftersom statsbidraget för annat än undervisning minskas blir det heller ingen annan verksamhet). Detta minskar i stället för ökar det kommunala inflytandet över hur resurserna skall användas. Vi vill också anmäla tveksamhet till den aviserade förändringen vad avser ansvarsfördelningen mellan rektor och skolstyrelse. är det rektor som beslutar i vad mån vikarier skall anställas, eftersom det är en pedagogisk fråga i första hand och där det gäller att från dag till dag göra lämpliga avvägningar. Sådana beslut torde inte kunna fattas av skolstyrelsen. Med hänvisning till vårt tidigare resonemang om det statsfinansiella läget och det stora behovet av besparingar vill vi inte motsätta oss den sammanlagda besparingen på men väl sättet på vilket den genomförs. De av regeringen föreslagna besparingarna innebär ett ökat krångel och en ökad detaljstyrning av skolans verksamhet, som vi inte kan acceptera. Som vi tidigare redovisat i vår partimotion (1982/83:948 om utbildning och forskning) bör strävan vara att uppnå ett enkelt, elevrelaterat statsbidragssystem med en mycket låg grad av detaljreglering. Med ett sådant system kan eventuella besparingar ges en mer generell karaktär, och kommunernas möjligheter att möta sådana besparingar genom egna besparings- och effektivitetsåtgärder ökar i motsvarande grad. I avvaktan på ett sådant statsbidragssystem bör nu uppdra åt regeringen att återkomma med ett nytt besparingsförslag för , vilket lämnar en hög grad av frihet för den enskilda kommunen att själv ta ställning till var och i vilken omfattning besparingar inom skall göras. Vad som här anförts om besparingarnas inriktning bör ge regeringen till känna. Här förslås en betydande besparing i form av timreduktion i förhållande till gruppstorlek. Förslaget är acceptabelt så till vida att det innebär en utveckling mot ett mer elevrelaterat statsbidragssystem för gymnasieskolan. Vi ställer oss dock tveksamma till förslaget om återföringsresurs, inte därför att den inte skulle komma att behövas, utan för de effekter den får för övrigt. Av propositionens knapphändiga beskrivning kan man anta att den kommer att dirigeras över SÅS-medlen (Särskilda Åtgärder inom Skolområdet). SÅS-resursen är mycket svårhanterlig eftersom den innehåller flera specialdestineringar men skall fördelas efter generella behovskriterier. Den nu föreslagna återföringsresursen försvårar hanteringen ytterligare. Vidare förslås att ca 40 milj. kr. tas i anspråk i samband med en omprövning av ordningen med självstudietid på de teoretiska linjerna. Eftersom propositionen inte på något sätt beskriver hur den aviserade omprövningen skall gå till, avstår vi här från argumentation och hänvisar till vår principiella ståndpunkt såsom den senast kom till uttryck vid vårens riksdagsbehandling av samma fråga. Sammanfattningsvis kan vi således acceptera besparingen på 150 milj. kr. för gymnasieskolan och med en viss tvekan också återföringsresursen på 15 milj. kr. Däremot motsätter vi oss återföringen av de 40 milj. kr. som avses för omprövning av självstudietiden, dels därför att regeringen inte presenterar något konkret förslag, dels därför att det endast innebär en omfördelning inom gymnasieskolan. Här föreslås dels en förenkling av schablontillägget som utgår för stödundervisning, studiehandledning, syo samt kostnader för annan studieoch yrkesorientering för vuxna, dels en besparing om ca 10 milj, kr. Vi accepterar förenklingen i systemet med schablontillägg men avvisar besparingen. Merparten av resurserna används för syoinsatser, som i dagens arbetsmarknadssituation behövs mer . Behovet av syo för vuxna ökar ständigt, och i skolan bör i det läget inte göras några besparingar inom detta område. Schablontillägget bör således beräknas till en gemensam procentsats men med nuvarande kostnadsnivå (i förhållande till regeringens förslag + 10 milj. I propositionen förslås neddragningar av högskoleutbildning på tre områden, nämligen tandläkarlinjen, läkarlinjen samt fritidspedagog- och förskollärarlinjerna. Regeringsförslaget inebär att utbildningarna helt läggs ned på fem orter. När en besparing av denna art skall göras är det enligt vår mening viktigt att fler faktorer noga beaktas vid prövningen. Arbetsmarknadshänsyn måste vara vägledande. En nedskärning som avser att anpassa utbildningsutbudet till den existerande eller förväntade sysselsättningssituationen inom området är särskilt angelägen när det är fråga om utbildningar som drar stora kostnader. Vi konstaterar att i samtliga nu aktuella fall är detta kriterium uppfyllt, och vi är därför beredda att acceptera neddragningar av ungefär den omfattning som regeringen föreslår. måste vissa andra hänsyn tas när det gäller att välja formen för neddragningarna. Att lägga ner hela utbildningsenheter, som regeringen förslår, har givetvis fördelar ur ekonomisk synpunkt. Mot dessa måste dock ställas det enligt vår uppfattning angelägna i att ha en decentraliserad utbildning med god regional spridning. Erfarenheterna visar att såväl rekryteringen av studenter som tillgången till färdigutbildad personal påverkas av närheten till utbildningsorten. I många fall har också mindre utbildningsenheter kvalitativa fördelar som bör beaktas. Detta talar emot den av regeringen valda lösningen. Till detta kommer att nedläggning av fungerande enheter riskerar att leda till att pågående forskning inte kan fullföljas på avsett sätt och att uppbyggd vetenskaplig kompetens inte kan tas till vara fullt ut. Nedläggning av hela undervisningsenheter innebär också en minskad flexibilitet och betydande problem om undervisningen åter skulle behöva utökas. De ekonomiska fördelarna med en sådan lösning kan också motverkas av ökade svårigheter att realisera friställda lokaler och utrustning och att omplacera övertalig personal. Mot denna bakgrund motsätter vi oss förslagen att helt lägga ned tandläkarutbildningen i och läkarutbildningen i . I fråga om tandläkarutbildningem bör planeringsramen /85 inriktas på att erbjuda 240 platser som fördelas lika mellan de fyra utbildningsorterna , , och . En sådan dimensionering kan föväntas täcka det framtida behovet som varje landsdel får del av utbildningen. Att helt beröva denna typ av utbildning kan innebära att rekryteringsmöjligheterna där bli sämre än annorstädes. De av oss föreslagna åtgärderna bör ge en besparing av ungefär samma omfattning som regeringsförslaget. I fråga om läkarutbildningen konstaterar vi att regeringen föreslår neddragning på annan ort än vad fackmyndigheten redovisar i sin anslagsframställning /85. En bättre lösning är att neddragningen fördelas jämnt mellan och . I detta sammanhang vill vi också understryka vikten av att vid dimensioneringen av läkarlinjen noga beakta behovet av läkare i glesbygden där fortfarande svårigheter föreligger i fråga om rekryteringen. Beträffande förskollärar- och fritidspedagoglinjerna finner vi de arbetsmarknadspolitiska skälen särskilt tungt vägande. Självfallet måste en neddragning göras av en så pass dyrbar utbildning när redan en betydande arbetslöshet i yrkeskåren kan påvisas. När det gäller lokaliseringen av neddragningarna finner vi det emellertid rimligt att dessa företas på ett annat sätt än vad regeringen föreslagit.