mot · G6021097 · 1983-01-24 00:00:00 — Exempelvis bedöms 241 djurarter som är bundna till skogsmiljö vara utrotningshotade. De flesta av dessa är skalbaggar och praktiskt taget samtliga är knutna till gammal skog eller till gamla, döende eller multnande träd. Flora- och faunavårdsarbetet måste ges en ökad tyngd. Arbetet måste bedrivas längs flera linjer. Lämpliga instrument finns till stor del men de måste användas i större utsträckning och på ett mer målmedvetet sätt. Av grundläggande betydelse är att bibehålla eller återskapa lämpliga miljöer för de aktuella arterna. Särskilt värdefulla miljöer måste avsättas som naturreservat e. d. Detta är dock inte tillräckligt, utan därutöver krävs ökad hänsyn till växt- och djurlivet från jord- och skogsbrukets sida. Tvingande regler om tillräckligt långtgående sådan hänsyn är nödvändiga. Växtarter som hotas av blomplockning måste skyddas genom fridlysning enligt naturvårdslagen. På samma sätt måste djurarter som hotas av förföljelse, insamling e.d. fridlysas enligt jaktlagstiftningen eller naturvårdslagen. Till skydd för djurarter som hotas av störning (främst fåglar och sälar) måste komma till stånd djurskyddsområden enligt naturvårdslagen, reglering av småbåtstrafik med stöd av sjötrafikförordningen e.d. Vidare krävs kontinuerlig inventering och kartläggning av åtskilliga växtoch djurarter liksom i många fall aktiva insatser för djurlivet i form av utfodring, bevakning av bon, uppfödning och återinplantering m.m. På dessa områden görs stora ideella insatser av naturskyddare, ornitologer, jägare m. fl. vars betydelse inte kan överskattas. Däremot är samhällets engagemang helt otillräckligt. Arbetet hämmas i hög grad av brist på medel. Från naturvårdshåll har länge efterlysts ett särskilt faunavårdsanslag som kan användas dels för myndigheternas eget faunavårdsarbete, dels för bidrag till de ideella organisationernas arbete på detta område. Ett sådant anslag skulle i hög grad effektivisera faunavårdsarbetet i vårt land. Medel kan lämpligen tas ur jaktvårdsfonden. Modernt jordbruk innebär också en rad naturvårdsproblem. Jordbrukslandskapet består av monokulturer. Olika ursprungliga naturinslag söker man bli kvitt. Det sker genom ogräsbekämpning, dikning av smärre återstående våtmarker, borttagande av åkerholmar etc. Syftet är att effektivisera jordbruket. De långsiktiga ekologiska konsekvenserna är dock inte klarlagda. Mycket tyder på att det finns inslag i dagens rationella jordbruksdrift som innebär ett hot också mot jordbrukets långsiktiga effektivitet. Jordbrukets miljö- och naturfrågor är f. n. under utredning. Vi får anledning att återkomma när proposition läggs på basis av förslagen från den utredning om gift- och kemikalieanvändningen i jord- och skogsbruket, som tillsattes av folkpartiregeringen. Utredningen avlämnar sitt slutbetänkande. har hos regeringen begärt att bestämmelser införs om naturvårdshänsyn inom jordbruket. Vi vill inför det utrednings- och beredningsarbete som förestår understryka att dessa regler ges stringenta former. Erfarenheterna från skogsbruket, där det finns entydiga och ambitiösa bestämmelser i skogsvårdslagen, visar att det inte räcker med portalparagrafer. De måste följas av klara regler också i tillämpningsföreskrifter. Det finns annars risk för att intentionerna tunnas ut ju närmre den praktiska verksamheten man kommer. Det räcker således inte med ett traditionellt ramlagsförfarande. Skogen är vår viktigaste naturresurs. Den ger sysselsättning och stora exportinkomster. Men skogsbruk är inte den enda nyttan vi kan ha av skogen. Den har livsviktiga ekologiska funktioner och den ger rekreationsmöjligheter. Den är viktig som producent av vilt, bär och svamp. Skogsbruk måste bedrivas rationellt men med hänsyn till att skogen har olika användningsområden. Det är då nödvändigt att skogsbruket tar tillräcklig hänsyn till bl. a. naturvårdens krav. Sådan hänsyn kan innebära att de mest radikala metoderna inte används i områden med särskilda natur- eller friluftslivsvärden, att hyggenas storlek begränsas, att man låter bli att avverka i vissa känsliga områden, att ursprungliga skogstyper bevaras m. m. I skogsvårdslagen finns bestämmelser om naturvårdshänsyn. Dessa anger att skogsbruket måste bedrivas under vissa restriktioner. De begränsningar man kunnat göra med hänvisning till skogsvårdslagen har dock varit få och av ringa omfattning. Så snart som konflikter uppstått mellan skogsbruket och naturvården har frågan om insatser enligt naturvårdslagen aktualiserats. Sådana insatser borde inte vara nödvändiga i alla fall om intentionerna bakom skogsvårdslagens bestämmelser fått fullt genomslag. Bristen på pengar har sedan gjort att man inte kunnat skapa naturreservat i tillräcklig omfattning. Detta innebär att de återstående resterna av naturskogar, urskogar och andra värdefulla områden snabbt håller på att försvinna. Det är därför nödvändigt att snabbt få till stånd en utvärdering av bestämmelserna om naturvårdshänsyn och att en skärpning av bestämmelserna kommer till stånd. Det behöver inte nödvändigtvis innebära ändringar i paragraferna i skogsvårdslagen. Snarare gäller det de förordningar och föreskrifter som utfärdas utifrån lagen. Det bör påpekas att de inskränkningar i skogsbruket som här diskuterats är av den karaktären att någon ersättning till markägaren inte ska utgå. Om mer omfattande inskränkningar krävs får reservatsbildning ske. Av gammelskogen återstår bara mindre fragment. har redovisat delresultat från den pågående urskogsinventeringen. Det finns bara urskog eller urskogsartad skog kvar i landet; och fjällregionen frånräknad. Det är ungefär av den produktiva skogsmarken. Dessa finns på tillsammans drygt 300 platser. En stor del av arealen finns på ett fåtal objekt, bl. a. , Tandövala i , Stenbitshöjden i . Det är högst angeläget att spara dessa gamla skogar. De utgör hela och relativt opåverkade ekosystem. En rad arter återfinns bara i dessa områden. De behövs som referenser vid skoglig forskning och som genbanker. Vi har ett ansvar för kommande generationer att orörda naturtyper bevaras. Gammelskogens situation är ytterst allvarlig. Anspråken från skogsbruket är stora. Inventeringarna är tidsödande och görs med knappa resurser. Resurserna för att skydda områdena genom att bilda naturreservat är alltför små. Det finns uppenbara risker att också merparten av de små rester som finns kvar av gammelskogen kommer att försvinna medan naturvården inventerar och väntar på bättre anslag. Det är därför nödvändigt att inventeringarna kan fullföljas och åtföljas av ett ambitiöst bevarandeprogram. Det är inget drastiskt krav att några promille av vår skogsmark bevaras. Ett sådant bevarandeprogram kommer givetvis att dra kostnader. Det gäller särskilt för att betala skogsägarna för att de låter skogen stå kvar. Med tanke på den betydelse gammelskogen har också för skogsbruket är det rimligt att skogsbruket kollektivt finansierar bevarandeprogrammet. Det kan ske med en mycket marginell höjning av skogsvårdsavgiften. En annan hotad naturtyp är ädellövskogarna, som finns i Syd- och . Här har krävt ytterligare skyddsåtgärder och möjligheter att förhindra att dessa skgoar avverkas och planteras med barrträd. Den befintliga bokskogslagen bör utvidgas till att gälla all ädellövskog. Vidare bör vissa ändringar ske i skogsvårdslagen, som innebär att från naturvårdssynpunkt värdefulla lövskogar undantas från dagens krav på avverkning och barrskogsplantering. Det är angeläget att regeringen framlägger förslag med denna innebörd. De s. k. 5:3-skogarna har kommit att diskuteras. 5:3-skogar är områden som inte utnyttjas tillräckligt effektivt ur skoglig synvinkel. Konflikten uppstår i de fall dessa områden också har betydande intresse från natur- och friluftslivssynpunkt. Olika tvångs- och stimulansåtgärder har införts för avverkning och insatser i syfte att öka skogsproduktionen i dessa områden. Vi ifrågasätter inte behovet av ökade skogliga insatser. Det är dock ytterst angeläget att detta program utformas så att tillräcklig hänsyn tas till naturvård och friluftsliv. Statliga medel bör inte utgå för insatser i sådana områden som av naturvårdsmyndigheterna anges som viktiga för naturvård och friluftsliv. För att förhindra detta krävs inventeringar, som bör finansieras inom ramen för de anslag som utgår för skogsvård. Dessutom krävs klara instruktioner till skogsmyndigheterna som förhindrar att för naturvården värdefulla 5:3-skogar avverkas innan inventeringarna slutförts och bedömts. Regeringen har aviserat en skogspolitisk proposition. Det är angeläget att den inte ger naturvårdsintressena en svagare position - utan en starkare. Så bör t. ex. stödet till skogsbruket utformas så att det inte utgår till företagsekonomiskt olönsamma skogsbruksåtgärder där riksintressen för naturvården kommer till skada. Denna princip har sin betydelse såväl när det gäller 5:3-skogarna som fjällskogarna. Vidare bör principen att skogsbruket självt bör finansiera sådana naturvårdsinsatser som i ett långsiktigt perspektiv är till nytta också för skogsbruket slås fast. Mineralhanteringen är sannolikt den näring där hänsynen till naturvård är minst. I analogi med vad som gäller för skogsbruket och vad som beslutats rörande jordbruket bör regler om naturvårdshänsyn införas också i den lagstiftning som styr mineralhanteringen. Motiven är lika starka. Det anslag som anvisas i statsbudgeten för förvärv av värdefulla naturområden är av central betydelse för naturvårdsarbetet. Det hölls dock under den förra socialdemokratiska regeringsperioden på en låg nivå och urholkades successivt. Folkpartiregeringen genomförde 1979 en kraftig höjning av anslaget. Det utgick då med 25 milj. kr. För innevarande budgetår anslogs 20 milj. kr. Då beslutades emellertid att mark för ett sammanlagt värde av 10 milj. kr. skulle överföras från domänfonden till naturvårdsfonden. Denna mark skulle särskilt användas för att möjliggöra markbyten i samband med reservatsbildning, vilket skulle avsevärt underlätta sådan. I det socialdemokratiska budgetförslaget föreslås nu att denna överföring avskaffas. Detta innebär således en kraftig minskning av resurserna för reservatsbildning, särskilt som anslaget ligger kvar på oförändrad nominell nivå. Denna kraftigt minskade ambitionsnivå för naturvården kan inte accepteras. Behoven är mycket stora. Utvärderingar som gjorts visar att de mål som satts upp vad avser reservatsbildning långt ifrån uppnåtts. Läget är prekärt eftersom ett stort antal naturområden nu hotas av exploatering och måste avsättas som reservat . Det gäller särskilt urskogar och naturskogar. Vi förslår därför att beslutar att bibehålla systemet med överförande av mark från domänfonden till naturvårdsfonden. Endast då kan behoven hjälpligt tillgodoses. Värdet av den överförda marken bör liksom under innevarande budgetår uppgå till 10 milj. kr. Som framgår av motionen är naturvårdslagen i vissa avseenden otillräcklig. Den fyller inte de krav som den ställs inför . Det är därför tid för en allmän översyn av lagen. Därvid bör man också eftersträva att i en ny naturvårdslag inarbeta bestämmelser och regler från annan lagstiftning, så att man får en samlad naturvårdslagstiftning. Lagen bör också utgå från att regler om naturvårdshänsyn skall införas i den lagstiftning, som reglerar verksamheter som påverkar naturen. Härmed kan också naturvårdsarbetet koncentreras och förenklas. I avvaktan härpå vill vi föreslå sådana ändringar i nuvarande lag att får möjligheter att direkt hos regeringen initiera skyddsåtgärder för värdefulla naturområden. Denna möjlighet skulle kunna utnyttjas i de fall då länsstyrelserna underlåter att vidta sådana åtgärder. Det finns en rad exempel på att värdefull natur förstörts, därför att berörd länsstyrelse trots påpekanden från inte tagit upp frågan om skydd enligt naturvårdslagen. I dessa fall har nu ingen möjlighet att föra upp frågan till regeringen. Med hänvisning till ovanstående hemställs* 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om , 2. att hos regeringen begär förslag om inrättande av en nationalpark i Sjaunjaområdet, 3. att hos regeringen begär förslag om inrättande av en nationalpark i Taavavuoma, 4. att hos regeringen begär förslag om inrättande av en nationalpark i Rogenområdet, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i övrigt anförts i motionen om skydd för fjällvärlden, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om lagstiftning rörande snöskotertrafik, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om skydd för våtmarker innebärande a) intensifierad inventering av våtmarker, b) klassning av deras skyddsvärde, c) avgränsning och skydd för de våtmarksområden som inte får exploateras för skogsbruk eller energiutvinning, 8. att sorn sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om ökade insatser för flora- och faunavård, 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om regleringen av jordbrukets hänsyn till naturvården, 10. att hos regeringen begär utvärdering och skärpning av gällande regler för skogsbrukets hänsyn till naturvården, 11. att hos regeringen begär att inventeringen av återstående urskogar (gammelskogar) påskyndas och att ett bevarandeprogram utarbetas och genomförs, 12. att hos regeringen begär att förslag om lag till skydd för ädellövskog föreläggs , 13. att hos regeringen begär att kompletterande bestämmelser utfärdas så att programmet för skogsvård i de s. k. 5:3skogarna bedrivs så att väsentliga naturvårdsintressen inte skadas, 14. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om skogsbrukets kollektiva finansiering av vissa naturvårdsinsatser, 15. att hos regeringen begär att förslag föreläggs om införande av regler om hänsyn till naturvårdens krav i gruvoch minerallagstiftningen, 16. att med avslag på regeringens förslag beslutar att mark motsvarande ett värde av 10 milj. kr. skall överföras från domänfonden till naturvårdsfonden, 17. att som sin mening ger regeringen till känna att . av jaktvårdsmedel bör avsättas för insatser för flora- och faunavård i enlighet med vad som anförs i motionen, 18. att hos regeringen begär en översyn av och ändringar i naturvårdslagen i enlighet med vad som anförs i motionen. () () () () () () () () () *Se även motionerna 1982/83:10981099. Lag om hushållning med mark- och vattenområden av riksintresse Inledande bestämmelser 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om hushållning med sådana markoch vattenområden som har särskild betydelse från nationell synpunkt (riksintressen). Lagen skall tillämpas vid beslut enligt de författningar i vilka detta särskilt föreskrivs. 2 § Regeringen får besluta att en eller flera kommuner skall redovisa till regeringen eller till den myndighet som regeringen bestämmer hur kommunen i sin planering kan ta hänsyn till en viss fråga som kan vara av riksintresse och som inte omfattas av denna lag. 3 § Områden som är av riksintresse för naturvården, kulturminnesvården eller friluftslivet skall så långt möjligt skyddas mot sådana förändringar som kan skada områdenas bevarandevärden. 4 § Brukningsvärd jordbruksmark bör inte tas i anspråk för bebyggelse som på ett från samhällets synpunkt tillfredsställande sätt kan anordnas på annan mark. 5 § Områden som är av väsentlig betydelse för fiske- eller rennäringen skall så långt möjligt skyddas mot sådana förändringar som kan försvåra näringens bedrivande. 6 § Förändringar av mark- och vattenanvändningen inom områden som behövs för sådana transport-, vattenförsörjnings- eller energidistributionsanläggningar som är av väsentlig betydelse från nationell synpunkt får tillåtas endast om förändringarna inte påtagligt försvårar tillkomsten och användningen av sådana anläggningar. 7 § Förändringar av mark- och vattenanvändningen inom områden med mineraltillgångar eller andra lägesbundna naturresurser av riksintresse får tillåtas endast om förändringarna inte påtagligt försvårar utnyttjandet av sådana resurser. 8 § Områden som är av väsentlig betydelse för det militära och civila försvaret skall så långt möjligt skyddas mot förändringar som kan motverka försvarets intressen. 9 § Inom obrutna kustområden får användningen av marken och vattnet inte förändras i en sådan omfattning att områdenas karaktär påverkas. Lämpliga områden bör reserveras för turism och friluftsliv. Fritidsbebyggelse får tilllåtas endast om den är förenlig med naturvårdens, friluftslivets och kulturminnesvårdens intressen och om den inte förläggs inom större sammanhängande områden som är förhållandevis opåverkade av bebyggelse. Industriell eller liknande verksamhet, som väsentligt skulle påverka miljön, får inte komma till stånd. Obrutna kustområden är kustområdena från till gränsen mot , från Simpevarp till Arkösund och från till . 10 § Inom högexploaterade kustområden skall allmänhetens möjligheter att nyttja de för friluftslivet värdefulla stränderna bevaras. Lämpliga områden bör reserveras för turism och friluftsliv. Ny bebyggelse bör inte tillåtas inom områden som är förhållandevis opåverkade i form av mindre kompletteringar av befintlig bebyggelse. Högexploaterade kustområden är kustområdena mellan och udde samt mellan och . För industriell eller liknande verksamhet, som väsentligt kan påverka miljön eller som av andra skäl ställer särskilda krav på lokaliseringsplatsen, skall lämplig mark hållas reserverad i områden vid i , i anslutning till tätort, på Väröhalvön i , i anslutning till och tätorter, på Tunabergshalvön i och i anslutning till och tätorter. Inom övriga delar av de högexploaterade kustområdena får industriell eller liknande verksamhet, som väsentligt kan påverka miljön, tillåtas endast i anslutning till områden där sådan verksamhet redan förekommer. 11 § På och får användningen av marken och vattnet inte förändras i en sådan omfattning att öarnas karaktär påverkas. Lämpliga områden bör reserveras för turism och friluftsliv. Fritidsbebyggelse får tilllåtas endast om den är förenlig med naturvårdens, friluftslivets och kulturminnesvårdens intressen och om den inte förläggs inom större sammanhängande områden som är förhållandevis opåverkade av bebyggelse. 12 § Inom andra kustområden än som avses i 911 §§ (övriga kustområden) bör de områden som har stor betydelse för naturvården, friluftslivet och kulturminnesvården bevaras. Fritidsbebyggelse får tillåtas endast om den är förenlig med dessa bevarandeintressen och med turismens intressen och om den inte förläggs inom större sammanhängande områden som är förhållandevis opåverkade av bebyggelse. 13 § Inom obrutna fjällområden får anläggande av vägar och gruvor samt skogsbruk eller annan liknande verksamhet inte tillåtas, om verksamheten skulle påverka områdenas karaktär. Obrutna fjällområden är Långfjället-Rogen, Sylarna-Helags, , , , , , , , Sarek-Mavas, KebnekaiseSjaunja, Rostu och Pessinki. 14 § Inom den kalfjällsdominerade fjällvärlden utanför de obrutna fjällområdena bör de områden som har stor betydelse för naturvården och friluftslivet bevaras. Lämpliga områden bör reserveras för turism och friluftsliv. Fritidsbebyggelse får tillåtas endast om den är förenlig med bevarandeintressena och med turismens intressen och om den inte förläggs inom större sammanhängande områden som är förhållandevis opåverkade av bebyggelse. I områden som gränsar till de obrutna fjällområdena får anläggningar för turism och friluftsliv samt fritidsbebyggelse tillåtas endast i form av kompletteringar av befintliga anläggningar. Den kalfjällsdominerade fjällvärlden är ett i huvudsak sammanhängande område från i söder till gränsen mot och i norr. 15 § I de större älvarnas dalgångar bör de områden som har stor betydelse för naturvården, friluftslivet och kulturminnesvården bevaras. Fritidsbebyggelse får tillåtas endast om den är förenlig med dessa bevarandeintressen och med turismens intressen och om den inte förläggs inom större sammanhängande områden som är förhållandevis opåverkade av bebyggelse. De större älvar som avses i första stycket är , , , Ljusnan, , , , , , , älv, älv, Lule älv, älv och älv. Utbyggnad för vattenkraftsändamål får inte ske i följande vattenområden: I Dalävlen samt uppströms , Ammerån uppströms Överammer, Storån-Dammån samt Hårkan uppströms Hotagen , Storån uppströms Klumpvattnet, , Saxån, Ransarån uppströms Ransarn samt Vojmån uppströms Tärnaån, Kirjesån och Juktån uppströms Fjosoken källflödena uppströms Sädvajaure resp. Riebnes älv I Lule älv uppströms Akkajaure, Lule älv uppströms Skalka och Tjaktjajaure samt Utbyggnad för vattenkraftsändamål får inte heller ske i följande älvsträckor: Tredje och fjärde styckena gäller inte om en vattenkraftsutbyggnad orsakar endast obetydlig miljöpåverkan. 16 § I anslutning till större sjöar bör de områden som har stor betydelse för naturvården, friluftslivet och kulturminnesvården bevaras. Fritidsbebyggelse får tillåtas endast om den är förenlig med dessa bevarandeintressen och med turismens intressen och om den inte förläggs inom större sammanhängande områden som är förhållandevis opåverkade av bebyggelse. De sjöar som avses i första stycket är , , , , Båven, , , , Åsnen-Mien, , , , Lygnern, sjösystem, Unden, , , , i och . I I I Ljusnan sträckan mellan och sträckan mellan och sträckan mellan och (Härjedalsljusnan) och sträckan mellan Laforsen och (Mellanljusnan) Långan mellan och Tärnaforsen mellan och Göuta