mot · G702245 · 1983-01-01 00:00:00 — m. fl. Basenheten (prop. 1983/84:69) fattade med 230 röster mot 63 beslutet att reformera inkomstskatten. Beslutet innebar framför allt två saker. För det första sänktes marginalskatterna kraftigt, och skattesatsen i den statliga inkomstskatten beslöts uppgå till högst för huvuddelen av de heltidsarbetande inkomsttagarna. För det andra begränsades det skattemässiga värdet av underskottsavdragen och då också till vid den statliga beskattningen. Skattepolitiken bör vara utformad så att den uppmuntrar arbete, produktiva insatser och sparande samt bekämpar inflation, spekulation och skattefusk. Att detta inte i full utsträckning var fallet blev alltmer uppenbart. Genom att även kommunalskatterna höjdes kraftigt blev marginalskatten i vissa fall så hög som . Det är mot denna bakgrund som beslutet om skattereformen skall ses. Skattereformen var avsedd att göra det lönsammare för den enskilde att arbeta och spara som det skulle bli dyrare att basera sin ekonomi på olika former av upplåning. En sänkning av marginalskatten leder med nödvändighet till att de största lättnaderna, både relativt och i absoluta tal, sker för höginkomsttagarna. Men genom att reformen kombinerats med en avdragsreform och med de lönepolitiska konsekvenser som höga marginalskatter får, är marginalskattereformen, sedd i ett helhetsperspektiv, fördelningspolitiskt acceptabel. Beslutet i har sedan regeringsskiftet kommit att ändras på inte mindre än tre punkter. För det första ändrades förutsättningarna för reformen radikalt genom devalveringen. För det andra gjordes justeringar i den beslutade skatteskalan, den s. k. LO-rabatten, och för det tredje infördes rätt till avdrag för fackföreningsavgift. sker så ytterligare två förändringar i överenskommelsen, skalan justeras och indexuppräkning minskas för både 1984 och 1985. Detta är djupt olyckligt och ett hot mot förtroendet för de offentliga beslutsorganen. riksdag har i ett särskilt fattat beslut lagt fast inkomstskatteuttaget för genomförande åren 19831985. 1 1983/84. i en särskild övergångslag om ikraftträdande av reformen. Propositionen innebär nu att denna lag skall ändras. Regeringens agerande är anmärkningsvärt från bl. a. följande utgångspunkter: Reformens upprivande innebär en återgång årliga justeringar av skatteskalorna. Detta omöjliggör varje långsiktighet i avtalsförhandlingarna. Vi får en återgång också till enbart 1-åriga avtalsuppgörelser. Förslaget leder också till att nya förhandlingar kommer att föras inom ramen för redan träffade avtal. Eftersom en av de förutsättningar som avtalet på tjänstemannasidan byggde på nu har förändrats, är det förståeligt, om än samhällsekonomiskt äventyrligt, att omförhandlingar begärs. Genom att ändringen av skatter görs så sent blir det nödvändigt med en övergångsbestämmelse för att inte förändringarna skall få retroaktiv verkan. Denna innebär att skatt inkomster kommer att tas ut efter två olika skatteskalor. För skattskyldiga med ett bokföringsår som börjat tidigare än blir skatten lägre än för andra skattskyldiga. Förhållandet är från principiella utgångspunkter tvivelaktigt och orättvist. Det kan med fog ifrågasättas om inte skatteregler som är utformade på detta sätt står i strid med vår konstitutions krav på likabehandling. Förslaget kommer också att innebära en ökad administrativ belastning på skattemyndigheterna. Flera komplicerade frågor måste bedömas innan beslut om vilken skatteskala som skall tillämpas kan fattas. Det finns skäl att anta att ett flertal fall också kommer att orsaka skattedomstolarna en ökad arbetsbörda och därigenom också både samhället och enskilda större kostnader. Förändringarna strider mot skattereformens anda Målsättningen med skattereformen var bl. a. att stimulera till ökade arbetsinsatser och gynna produktiva satsningar. Det fanns en enighet om dessa målsättningar mellan de tre partier som ingick skatteöverenskommelsen. Varje förändring av reformen som innebär att marginalskatten höjs är i strid med dessa målsättningar. Höga marginalskatter begränsar människors vilja till extra insatser och produktivt risktagande. De försämrar därigenom vårt lands ekonomiska tillväxtmöjligheter och utgör på ett hot mot vår gemensamma välfärd. Det är en illusion att tro att de inkomsttagare som har inkomster över eller inom det skikt där skatteuttaget skärps stillasittande kommer att Nej, de kommer med all säkerhet att enskilt eller via sina organisationer driva kravet på kompensatoriska lönehöjningar. Om de lyckas med detta kommer den med förslaget åsyftade inkomstutjämningen inte att uppnås. 1 stället orsakar förändringarna kompensatoriska krav från andra löntagargrupper, och den nödvändiga återhållsamheten i lönerörelsen omintetgörs. Det borde även för regeringen stå klart att en höjning av marginalskatterna ökar inflationstrycket. Om regeringen verkligen menar allvar med sin strävan att bekämpa inflationen borde man fasthålla vid skatteuppgörelsen. Vidtar man åtgärder som rubbar denna, försvåras avtalsrörelsen och risk föreligger att löne- och därigenom prisstegringstakten ökas. I propositionen hävdas att förutsättningar för en fullständig finansiering av reformens andra steg inte föreligger. Detta är inte korrekt. Enligt vår uppfattning är steg redan fullt ut finansierat. Det är således inte om utformningen av finansieringen som oenighet föreligger utan om själva behovet av ytterligare åtgärder för att täcka reformens kostnader. Detta framgår av nedanstående tabell. Steg 1 och 2 6,4 Skattehöjning på grund av bristande kompensation för devalveringen 1,6 Höjd skatt på olja och el 2,2 De av regeringen nu föreslagna ändringarna av reformen innebär en skatteskärpning med 670 milj. kr. på grund av ändringarna av basenheten och 130 milj. kr. på grund av ändringarna i skatteskalan. Förslagen medför således en överfinansiering. Reformen innebär inte längre enbart en omfördelning av skattetrycket utan också en höjning av detsamma. står fast vid reformen Från sida står vi fast vid reformen. Vi anser att det beslut som fattat är ett bra beslut och att det bör genomföras i sin helhet. Vi yrkar därför avslag på alla propositioners förslag om förändringar av reformen. Målet med reformen, som uppställdes i riksdagsbeslutet, är att , vid antagande om skattesats, skall av alla heltidsarbetande och av samtliga skattskyldiga ha en marginalskattesats om högst . Det är enligt vår bestämda uppfattning väsentligt att denna målsättning kan uppnås i full utsträckning. Med den inflationsutveckling som vi fått på grund av devalveringen och den lättsinnigt förda ekonomiska politiken är det osäkert om den i reformen fastslagna indexuppräkningen är tillräcklig. Det går f. n. inte att med någon säkerhet bedöma om några ändringar av indexskyddet för är nödvändiga för att fullfölja överenskommelsens innebörd. Vi avser att återkomma till denna fråga . Beträffande finansieringen av det tredje steget vill vi anföra följande. Skatteöverenskommelsen innebär att reformen skall totalfinansieras. Detta har också skett för genom den 2-procentiga löneavgiften och för det andra bl. a. genom höjningen av oljeskatten som vi redovisat ovan. Det är inte nu möjligt att ta ställning till på vilket sätt finansieringen skall ske. Med det korta perspektiv och med den ryckighet som regeringen bedriver den ekonomiska politiken går det inte att f. n. avgöra vilken finansieringskälla som är den bästa. Klart är att en del av finansieringsbehovet bör täckas genom att rätten till avdrag för fackföreningsavgift slopas. Detta innebär att 1 200 milj. kr. av finansieringsbehovet är täckt. Resten får beslutas när den ekonomiska utvecklingen med större säkerhet än kan bedömas. Vi har påtalat angelägenheten av att ett fribelopp vid beräkningen av egenavgifter för egenföretagare införs. Inte minst mot bakgrund av att ett schablonavdrag på . införts för löntagare är det ur rättvisesynpunkt viktigt att denna reform genomförs. Vi vill även erinra om att de inkomster som en egenföretagare redovisar till en del består av avkastningen på i företaget bundet kapital även om på denna del erläggs egenavgifter. Denna kapitalinkomst beläggs således med högre skatt än övriga inkomster av denna typ, trots att det är fråga om i hög grad riskvilligt kapital. Vi vill mot denna bakgrund således ånyo upprepa vårt yrkande om att ett fribelopp motsvarande en sänkning av egenavgiften på ett avgiftsunderlag om högst . bör införas, vilket också innebär ett avdrag på . Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar avslå proposition 1983/84:69, att beslutar införa ett fribelopp motsvarande en sänkning av egenavgiften på ett avgiftsunderlag om högst . () () () () () () i () () () () . ÅSLING (c)