mot · G6021539 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1539 m. fl. Särskilda åtgärder för arbetsanpassning och sysselsättning De handikappades situation på arbetsmarknaden underlättas av att utvecklingen av en ny teknik och nya hjälpmedel eliminerat många av de hinder som tidigare gjorde det omöjligt för många handikappade att utföra en meningsfull arbetsinsats. innebär den ekonomiska utvecklingen och den ökande arbetslösheten svårigheter att placera handikappade på den reguljära arbetsmarknaden. Arbetet med att bereda handikappade arbete måste därför drivas vidare, av såväl sociala som ekonomiska skäl. Inte bara arbetsgivarna utan också arbetstagarna och deras organisationer måste aktivt medverka till detta. Det är nödvändigt att de åtgärder som vidtas är positiva och inte har karaktären av tvång. För att förbättra de handikappades möjligheter på den reguljära arbetsmarknaden bör systemet med lönebidrag utvecklas ytterligare. Den utredning som tillsattes efter beslut av med uppdrag att utreda de handikappades möjligheter på arbetsmarknaden i stort bör förutsättningslöst pröva en differentiering av lönebidragens storlek med hänsyn till handikappets art och svårighet i det individuella fallet. Lönebidragets storlek avgörs av vilken typ av arbetsgivare som anställer en handikappad. Således utgår full kostnadstäckning till statliga myndigheter och allmänna försäkringskassor, medan privata och övriga offentliga arbetsgivare erhåller bidrag enligt en fallande skala . Allmännyttiga organisationer erhåller bidrag av den totala lönekostnaden. Förhöjt bidrag kan dock utgå i vissa fall. Denna konstruktion kan uppfattas som ett stöd till arbetsgivaren, snarare än ett stöd till den handikappade. Enligt vår uppfattning bör bidraget göras beroende av vilken arbetsförmåga den enskilde handikappade har. Då så är motiverat, bör bidrag för hela lönekostnaden kunna utgå oberoende av vem som är arbetsgivare. Lönebidraget bör icke vara tidsbundet utan utgå så länge den handikappade är anställd och arbetsförmågan är reducerad. Bidraget bör kunna såväl höjas som sänkas beroende på hur arbetsförmågan utvecklas. Vi ser med tillfredsställelse att inom tillkallats en arbetsgrupp med uppgift att arbeta med sådana frågor inom som kan minska behovet av statligt stöd. I annat sammanhang har vi lagt fram våra förslag rörande kostnadsutvecklingen vid stiftelsen . Vi noterar att arbetsgruppen också har till uppgift att studera Samhällsföretags ställning som konkurrent till andra företag samt principerna för medelstilldelningen. Likaledes kommer kostnaderna per anvisad arbetstagare vid de skyddade verkstäderna att jämföras med kostnaderna vid andra sysselsättningsformer. bildades har vi i olika sammanhang framfört våra synpunkter på Samhällsföretags konkurrensförhållanden, prissättning, exportverksamhet och verksamhet i övrigt. Dessa torde därför vara väl kända och det saknas anledning att nu upprepa dem, utan vi avvaktar resultatet av den utredning som igångsatts. I detta sammanhang vill vi framföra våra betänkligheter med anledning av den definition Samhällsföretagsgruppen ger begreppet gravare handikapp. Relaterat till en arbetssituation anses detta i allt väsentligt avse personer med sociala problem, i första hand missbrukare. Den bristande förmåga som visats från tidigare regeringars och myndigheters sida att inse alkohol- och narkotikamissbrukets natur och konsekvenser har lett till en tragisk utveckling av missbrukssituationen i . Vi har ett mycket stort antal missbrukare, ofta i unga åldrar, som har stora svårigheter att anpassa sig till samhället och arbetslivet. Moderata samlingspartiet har under en följd av år lagt förslag i som, om de hade genomförts, skulle ha medverkat till en betydande förbättring av situationen. Vi lägger också fram ett omfattande förslag i missbruksfrågan. En förutsättning för lyckosam rehabilitering av en missbrukare är att insatserna mot missbruket sätts in på ett så tidigt stadium att social utslagning inte sker. I första hand måste insatserna inriktas på att missbrukaren blir kvar i det arbete han eller hon redan har. Det kan emellertid inte vara rimligt att en organisation som stiftelsen använder en så stor del av sina resurser som till att ge missbrukare arbete. Detta kan inte ha varit lagstiftarens avsikt. Samhällsföretag har såväl tekniska som personella resurser avsedda att kompensera handikapp. Det borde vara självklart att dessa resurser skall användas för att bereda skyddat arbete och rehabilitering åt svårt fysiskt och psykiskt handikappade som har svårt att finna arbete på den reguljära arbetsmarknaden utan dessa insatser. Detta är motivet till att Samhällsföretag erhållit driftbidrag av en storlek som är helt otänkbar i andra sammanhang. Härav framgår att handikappbegreppet inte kan omfatta personer som av åldersskäl eller geografiska skäl har svårt att finna arbete på arbetsmarknaden. Inte heller missbrukare kan i någon större utsträckning rimligen anses tillhöra den grupp som har störst behov av Samhällsföretags resurser. Självfallet bör Samhällsföretags tekniska och personella resurser företrädesvis reserveras för sådana handikappade som har störst behov av dem och kan tillgodogöra sig dem. Dessa synpunkter bör beaktas vid bedömningen av vilka arbetshandikappade som i första hand bör beredas arbete inom verkstäderna. Med hänsyn till den känsliga konkurrenssituation som Samhällsföretag befinner sig i är det angeläget att det statliga stödet till arbetsgivare som anställer handikappade blir neutralt. Härigenom undviks också att olika grupper av handikappade ställs mot varandra. bör därför målsättningen vara att lönebidraget till stiftelsen inte överstiger . Enligt vår mening bör det vara möjligt att, som driftbidraget till Samhällsföretag reduceras, öka antalet handikappade som erhåller lönebidrag. Härigenom uppnås den dubbla målsättningen att bereda fler handikapade sysselsättning på den reguljära arbetsmarknaden som större kostnadseffektivitet erhålls. Vi utgår ifrån att verksamheten vid arbetsmarknadsinstituten kommer att bli föremål för granskning i samband med utredningen om de arbetshandikappades situation på arbetsmarknaden. Enligt vår uppfattning bör därvid möjligheterna till samverkan mellan studeras. I vissa fall bör det vara möjligt att bedriva verksamheten i gemensamma anläggningar. I avvaktan härpå bör arbetsmarknadsinstituten inte utvidgas. Med hänvisning till vad som i motionen anförts hemställs 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs angående lönebidrag, 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs angående skyddat arbete, 3. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs angående arbetsmarknadsinstituten. . HÖGMARK (m) () ()