mot · G6021108 · 1983-01-24 00:00:00 — Motion 1982/83: 1108 m. fl. Som kommunisterna påpekade i sin motion 1982/83:126 med anledning av proposition 1982/83:50 om vissa ekonomiskt-politiska åtgärder, finns det två huvudfrågor inom energiområdet . Den första är att avveckla kärnkraften i enlighet med folkomröstningens utslag och beslut. Om den skall kunna tas bort ur vårt lands försörjning med elektrisk energi fram till den tidpunkt, , som det har utlovats, måste kraftfulla och systematiska åtgärder vidtas i enlighet med en plan, som tidsmässigt sammanfaller med avvecklingen av kärnkraften. Det förutsätter ett samhälleligt engagemang av mer djupgående art än . Det förutsätter också att beslutet ges större trovärdighet än . Annars föreligger påfallande risk att avvecklingen allvarligt försvåras, försenas eller kanske omöjliggörs. Skall avvecklingen av kärnkraften ske enligt löftena, så är det nödvändigt att en rad olika delbeslut på energiområdet, av kraftproducenter och andra, har som förutsättning att kärnkraften skall avvecklas. är det uppenbarligen så att starka intressenter på området inte alls har denna utgångspunkt. Snarare är utgångspunkten att ju mer vi i tiden avlägsnar oss från beslutet om avveckling, desto lättare skall det bli att acceptera som ett faktum att en avveckling blir svår och kostsam. Det är inte överdrivet att säga att det förekommer direkt sabotage mot awecklingsbeslutet. Det är därför nödvändigt att från samhällets sida vidta aktiva åtgärder som förberedelse för kärnkraftens avveckling. De måste rikta sig mot användningsområdet, hushållning och användning av rätt energislag för rätt ändamål, i första hand. I andra hand måste kraftfulla åtgärder för att bygga upp en alternativ elproduktion vidtas. De allmänna förutsättningarna för att avveckla kärnkraften är inte de lättaste. I själva verket är det en alldeles ny erfarenhet för samhällelig planering att diskutera avvecklingens möjligheter i ett läge då det väsentliga som händer är att kärnkraften byggs ut. Läget är en följd av de märkliga turerna kring folkomröstningen. Tidsperspektivet blir långt och programmet gärna avveckling men först en rejäl utbyggnad åstadkommer givetvis extra svårigheter. , , tar kärnkraften av de investeringar som görs i anläggningar för produktion och distribution av elkraft. Motsvarande siffra för de nya alternativen är 5 (fem) %. Det behövs givetvis en samhällelig kraftansträngning för att vrida denna För att nå resultat måste samhället både fastställa mål och uttala bestämda önskemål. 1 annat fall överlämnas det faktiska avgörandet till de krafter som i stort sett bara har intresse av att tillföra mer energi. De krafter som söker omintetgöra avvecklingsbeslutet har kommit till klart uttryck i Svenska Dagbladets ledare , i vilken det heter: Enligt vår mening finns det starka skäl att inte väja för att beakta en fortsatt utbyggnad, utöver de tolv reaktorerna . . . Ett minimikrav är att man upphör med manipulationer som kallas förberedelser för kärnkraftens avveckling . . . På det hållet betraktas det således som manipulationer om man i någon mån försöker följa folkomröstningens resultat och beslut. Den andra huvudfrågan inom energiområdet är att minska importberoendet. Här har framför allt oljeberoendet uppmärksammats och det med all rätt. Den s. k. oljekrisen blev ett smärtsamt uppvaknande för alla tillväxtprofeter både i och andra industriländer. Föreställningarna om att billig energi alltid skulle finnas till hands, utan särskild planering eller ansträngning, fick en knäck. Läget förvärrades ytterligare 1979. Fram till den tidpunkten, slutet av , såg alla dessa profeter kärnkraften som räddaren i nöden, det nya energislaget som skulle säkra fortsatt tillväxt och sysselsättning. Därefter, med ökande säkerhetsproblem i allmänhet och avfallsproblem i synnerhet, har förtjusningen för kärnkraften mattats betydligt. Så sent som under folkomröstningskampanjen påstods det dock att kärnkraften skulle minska både oljeberoendet och förhindra en stor kolanvändning i . Men här har vi fått se en total omsvängning från kärnkraftsförespråkarnas sida. är det kolet som skall bli den närmaste framtidens billiga och effektiva energikälla. Ett importberoende - olja skall ersättas med ett annat - kol. Detta är ingen lösning som på litet minskar importberoende på energiområdet. Med stigande efterfrågan kommer kolpriserna snabbt att öka. Stora kapitalintressen har redan säkrat kontroll och inflytande över viktiga koltillgångar och i har motsvarande grupper satsat hårt på en massiv kolintroduktion. Men måste undvika en upprepning av gamla misstag. En kraftigare satsning på inhemska bränslen, för det är på bränslesidan som storförbrukning av olje- och kolimporten sker, är absolut nödvändig. Användning av alla tre energislagen i värmeförsörjning kommer att vara nödvändig inom överblickbar tid, och kravet på ett minskat oljeberoende får inte drivas så långt att kol och kärnkraft favoriseras både på oljans och de inhemska bränslenas bekostnad. Det är i detta sammanhang viktigt att observera att oljeförbrukningen i minskat kraftigare än vad som beräknats. Som framgår av propositionen var oljans andel av den totala energiförbrukningen eller . beräknas en förbrukning av , således en ytterligare kraftig sänkning. energipropositionen,1980/81:90, förutsattes en tillförsel av olja på . Det målet är således redan uppnått. Även om det som vanligt beräknats en för hög förbrukningssiffra, något som vi vant oss vid när det gäller energiprognoser, bör ändå den snabba minskningen av oljans andel i energiförbrukningen uppmärksammas. Det finns för den närmaste framtiden ingenting som talat för stigande priser eller brist på olja på världsmarknaden. Om därför satsar kraftigt på fortsatt snabb nedpressning av oljeförbrukningen genom att ersätta den med kol och kämkrafts-el för uppvärmning i stället för inhemska bränslen är det att hoppa ur askan i elden. En effektiv och långt driven hushållning med energin är nödvändig om skall kunna avveckla kärnkraften och kraftigt minska beroendet av kol- och oljeimport. Dels - och det är en förstahandsfråga gäller det att åstadkomma en effektiv energianvändning, dvs. att motorer samt eldrivna maskiner och anläggningar av skilda slag systematiskt förnyas på sådant sätt att elsnåla anläggningar prioriteras, dels måste hela vårt byggnadsbestånd systematiskt och medvetet ges en energisnål karaktär, en framtidsinvestering som ger utdelning i form av många tusentals arbeten både på byggnadssidan och inom industrin. dels behövs medel att styra energianvändningen så att inte högvärdig energi i massomfattning förbrukas för ändamål som kan tillgodoses med lågvärdig energi. Det finns många och starka intressenter då det gäller tillförsel av energi. Användningen av energi blir ofta en sekundär fråga. På detta område finns inte samma starka påtryckarorganisationer. Men ur samhällets synpunkt är det inte likgiltigt - det finns ingen anledning att ge efter för de krafter vilkas huvudintresse är att oavbrutet höja nivån för energianvändning. Detta gäller som allmän regel. Både inom industrin och övrigsektorn (hushållen) används i stor utsträckning eldrivna apparater och maskiner. Vanligen är de konstruerade från helt andra utgångspunkter än att vara energisnåla. Genom att systematiskt prioritera elsnål utrustning vid förnyelse av apparaterna och maskinerna i fråga finns omfattande energi vinster att göra. Som ett exempel från övrigsektorn kan nämnas en undersökning gällande en speciell hushållsapparat, nämligen diskmaskinen. Den visar att den mest elförbrukande maskinen använder nästan så mycket energi som den mest elsnåla. Om man antar att det finns diskmaskiner i två miljoner hushåll (byts praktiskt taget alla nu existerande diskmaskiner ut) så får det en avsevärd effekt på elförbrukningen vilka maskiner man väljer. Resultatet av undersökningen kan sammanställas i följande tabell, som avser total energiförbrukning för diskmaskiner i hushållen: (I TWh/år) Alla hushåll väljer: Som synes skulle i det extremt bästa fallet energibesparingen kunna uppgå till . På motsvarande sätt förhåller det sig med övriga maskiner och apparater. Sammantaget, inom både industri- och övrigsektorn, rör det sig om möjligheter att spara energi i storleken hela effekten av ett par kärnkraftverk. Den hittillsvarande effekten av energisparande i befintlig bebyggelse är helt otillräcklig. Tillgängliga uppgifter visar på en ökande eftersläpning i förhållande till det uppsatta sparmålet. Det behövs kraftigare styrmedel för att åstadkomma den minskning av energianvändningen inom området på ca som förutsatts och som budgetpropositionen också talar om. Det är gott och väl att de regler som gäller för kommunernas ansvar och befogenheter inom detta område kommer att ses över. Men det är inte tillräckligt. De otillräckliga resultaten tyder på att kraftigare styrmedel är helt nödvändiga. Om inte sådana sätts in blir energisparmålen i bebyggelsen i stort sett bara önsketänkande. En god hushållning med energi innebär också att inte använda högvärdigare energi än ändamålet kräver. Den omfattande konverteringen till elvärme innebär brott mot denna regel för god hushållning med elenergin. Om vi, i enlighet med vissa planer eller prognoser, bygger ut elvärmen i skilda former till att omfatta bortåt , så är det ett omfattande slöseri med högvärdig energi. Uppvärmning av inneluft till bör inte annat än i undantagsfall ske genom elkraft. Den omfattande utbyggnaden av elvärmen innebär också att vi med tusen trådar bokstavligen knyter oss fast vid en mycket hög elkonsumtionsnivå - och därmed gör det mycket svårare att avveckla kärnkraften. Vi har försatts i denna situation på grund av majoritetsbeslut i om en väldig utbyggnad av kärnkraften. Beslutet byggde på föreställningen att den industriella efterfrågan på elkraft stadigt skulle öka. Så har emellertid inte skett. Däremot har de elproduktionsanläggningar som baserades på den felaktiga prognosen kommit till stånd. Resultatet har blivit ett kraftigt överskott på kapacitet och svårigheter att placera elkraften. Det har lett till att elkonsumtionen i allt större utsträckning har styrts i riktning mot uppvärmningen. Det har blivit ett direkt problem att finna avsättning för elkraften. Naturligtvis innebär denna låsning till elvärme att avvecklingen försvåras genom den tröghet som konverteringen från elvärme till annan uppvärmning utgör, kostnadsmässigt och praktiskt. innebär trycket från kärnkraftselen att utvecklingen av alternativ elproduktion förhindras eller i varje fall starkt försvåras. Under folkomröstningen talades mycket om att förhindra direktverkande el för uppvärmning. I praktiken är det nu snarare tvärtom så att direktverkande elvärme stimuleras. I sak innebär detta utan tvivel att avvecklingen försvåras. Den elanvändning som direkt i bebyggelsen kan tillåtas för uppvärmning bör uteslutande vara den som går åt att tillvarata lågtemperaturvärme genom värmepumpar. Direktverkande elvärme i tillkommande bebyggelse skall inte alls tillåtas. En plan måste utarbetas för hur den uppvärmning som sker med el skall ersättas av bränslen eller andra energikällor. Det är användningen av el som skall reglera tillförseln, inte tvärtom. Det innebär att eventuellt framtida elöverskott lämpligen kan regleras på det sätt som förutsattes i texten på valsedeln för Linje 1 och Linje 2 i folkomröstningen: Kärnkraften avvecklas i den takt som är möjlig med hänsyn till behovet av elektrisk kraft för upprätthållandet av sysselsättning och välfärd. Ytterligare el från fler kärnkraftverk ger varken sysselsättning eller mer välfärd. Att ställa av onödiga kärnkraftverk är däremot att följa utbyggnadslinjernas anvisning om avveckling i den takt som är möjlig , Det är bra att det i budgetpropositionen påpekas att effektiviteten i energisparandet behöver ökas. Vpk har länge efterfrågat sådana insatser. Det är också bra att regler skall ses över och att olika verk från det nya till industri- och skall utreda, prova och övervaka vad som händer inom energiområdet. Spridande av information och kampanjer om energisparande är nog också bra och sådant har förekommit i stor omfattning . Ändå måste regeringen och dess energiminister, oavsett politisk färg, gång på gång konstatera att de uppsatta sparmålen inte har uppnåtts och att effektiviteten är för låg. Vpk har krävt en lagstiftning om energihushållning. Det behövs bestämda styrmedel om energianvändningen skall kunna styras in i banor som är nyttiga för hela samhället. En energianvändning med regler och normer enligt en samhällelig plan är nödvändig. För att det skall ske behövs också ett samhälleligt inflytande över energisparandet så att det verkligen kommer till stånd. Olja och oljeprodukter kommer, som redan påpekats, att vara en av de viktigaste komponenterna i bränsleförsörjning. Tillgång och pris på olja har inte utvecklats på det negativa sätt som kunde fruktas s. k. oljekriser. En planmässig politik för att säkra långsiktiga leveranser, tillräcklig raffinaderikapacitet, goda lagringsmöjligheter och effektiv, billig distribution kräver att samhället har kontroll över verksamheten. Ett överförande av den privata oljehandeln till statlig, och kooperativ förvaltning är därför en viktig åtgärd inom bränsleområdet. En fortsatt utbyggnad av samhällets oljelagringsprogram är också nödvändig. Det är otillfredsställande att de privata oljebolagen, så som skedde 19781979, kan göra stora vinster på att sälja ut beredskapslager och sedan strunta i att fylla dem igen inom föreskriven tid. Även om den minskande oljeförbrukningen motiverar en minskad lagring behöver samhället bygga ut sin oljelagringskapacitet för att bli mindre beroende. Naturgas har blivit en alltmer attraktiv energikälla. Även om den liksom andra petroleumprodukter är ändlig, kommer den de närmaste decennierna att vara ett viktigt komplement i energiförsörjningen. Det är uppseendeväckande att det i propositionen inte nämns någonting om möjligheter att erhålla leveranser av naturgas från . Vpk har i en särskild motion begärt att förhandlingar med och en projektering av naturgasledning över från skall sättas i gång. Kol kommer snabbt in i den svenska energiförsörjningen. är på väg in i ett kolsamhälle på samma okontrollerade sätt som vi drevs in i oljesamhället . Hela energiavsnittet i regeringens proposition om ekonomiskt-politiska åtgärder pekar mot en storsatsning på kol i bränsleförsörjningen. Det strider helt mot de utfästelser som kärnkraftspartierna gjorde inför folkomröstningen och också mot det efterföljande riksdagsbeslutet. Marschen in i Kolsverige måste hejdas och begränsas. Vpk tar upp miljöaspekterna på kolhanteringen i en särskild motion. Men även ekonomiskt och handelspolitiskt måste kolanvändningen kontrolleras. Det måste finnas en klar och samlad överblick av hur mycket kol som förs in i och i vilka typer av anläggningar det planeras att komma till användning. I oppositionsställning förordade socialdemokraterna en kontroll av kolhandeln genom importlicenser (mot. 1981/82: 1609). I den nu föreliggande regeringspropositionen lyser det yrkandet med sin frånvaro. Har förutsättningarna ändrats i och med skiftet från oppositions- till regeringsställning? Vpk, som hade samma krav, anser inte det och yrkar därför fortfarande på en kontroll av kolhandeln genom importlicenser. Inhemska bränslen är det område där det framför allt krävs snabba och beslutsamma åtgärder enbart för att komma upp till de blygsamma mål som tidigare fastslagits. Enligt vpk:s mening måste ambitionerna också ökas. Oljeersättningsdelegationens (OED) påpekande att det främst är användarsidans begränsade möjligheter att förbruka en möjlig produktion som hindrar utvecklingen är en utmaning för alla som talar om hur viktigt det är att minska importberoendet av energi och hur svårt det är att avveckla kärnkraften. Det gäller inte minst regeringen och dess industriminister. Men det enda man intresserar sig för på det hållet är torv! Andra inhemska bränslen talas det inte om i budgetpropositionen om man bortser från alternativa drivmedel, som ligger på ett annat plan. Det är bra att en satsning på torv har satts i gång. Men vilka åtgärder planeras för att ta till vara skogs- och jordbruksavfall, användning av vass, odling av energiskog m. m. Stora energiresurser, som i ett slag skulle förbättra både energi- och handelsbalans och ge underlag för många årsarbetare i de värsta arbetslöshetsområdena, ligger och väntar på att bli tillvaratagna. Ett stöd motsvarande det som regeringen redan beslutat om för torveldade anläggningar bör också införas när det gäller andra inhemska bränslen. De åtgärder för att stärka samhällets inflytande över torvutvinningen som aviseras i propositionen ligger väl i linje med vad vpk tidigare föreslagit. Men också här behövs en utvidgning till andra bränslen. Vpk:s förslag om inrättande av regionala bränslebolag med statligt och/eller kommunalt ägande är fortfarande högaktuellt. Uran till det begränsade svenska kärnkraftsprogrammet kan, som påpekas i propositionen, anskaffas på den internationella marknaden. Någon prospektering eller brytning av svenskt uran behöver därför inte förekomma. Som påpekats tidigare är det sätt på vilket elförsörjningen ordnas av största vikt för det svenska energiprogrammet. En utbyggnad av mottryckskraft, vindkraft och mindre vattenkraftsresurser i kombination med en reducering av eluppvärmning och effektiva sparåtgärder inom alla andra områden är en förutsättning för att kärnkraften skall kunna avvecklas. Grundvalen för elförsörjningen består för framtiden som tidigare i vattenkraften. Det tidigare uttalade målet på kan uppnås genom effektiviseringar av nuvarande anläggningar samt utbyggnad av mindre kraftverk. De beslut rörande fysiska riksplanen undantagna, outbyggda fyra huvudälvarna skall också fredas från exploatering. Samma gäller de i beslutet innefattade älvsträckor, som också har stort bevarandevärde. Det är emellertid nödvändigt med ytterligare eltillförsel för att säkra behoven. Den stora reserv som utgörs av el från kraftvärmeproduktion är svagt utnyttjad. Vid en välmotiverad utbyggnad av fjärrvärme (huvudsakligen fastbränslebaserad i nya anläggningar) i tätorterna skapas ett underlag i storlek . På grund av tillgången på el från kärnkraftverken sker f. n. ingen utbyggnad av kraftvärme. Det måste emellertid ses som en viktig förberedelse för avvecklingen av kärnkraften, att staten i samverkan med kommunerna ser till att utbyggnaden av fjärrvärmen sker i former som gör det möjligt att snabbt, genom förberedda markreservationer o. d. färdigställa anläggningar för elproduktion. Också härvidlag torde det vara lämpligt eller nödvändigt med en samhällelig plan för denna utbyggnad. Samhället bör också intressera sig för utbyggnaden av industriellt mottryck i anslutning till att kärnkraften försvinner ur kraftförsörjningen. Ett ganska stort eltillskott bör tas ut genom uppförande av vindkraftverk. gällande energipolitiskt beslut innefattar ett helt otillräckligt tillskott vindkraft. I själva verket har tillskottet satts så lågt att det över huvud inte stimulerar till någon insats på detta område. Det blir inte ens meningsfullt med en tillräcklig upphandlingsorganisation för så små kvantiteter kraft. Enligt kommunisternas mening bör det utarbetas ett större statligt vindkraftprogram i storleksordningen . Det förutsätter en särskild organisation för att komma till utförande. Just nu förhindrar tillgången på kärnkraftsel effektivt varje spontan antydan till vindkraftsut Då emellertid kärnkraften skall avvecklas enligt ett politiskt beslut, så måste samhällets politiska instanser också ta ansvaret för att utveckla de energikällor som skall ersätta kärnkraften. Det kan ske i form av ett statligt vindkraftsprogram. Utöver vad som tidigare nämnts om el/olja, kol, inhemska alternativa bränslen och deras roll i värmeförsörjningen, finns det ytterligare några energikällor på värmeområdet som fortfarande måste uppmärksammas. Spillvärme tas fortfarande till vara i alltför liten omfattning. I propositionen om ekonomiskt-politiska åtgärder nämndes den endast i förbigående och i budgetpropositionen förekommer den inte alls. Men fortfarande släpps det ut mycket värme från processindustrier och andra anläggningar till ingen nytta. Det sker både i form av varmvatten och varmluft. Regeringen bör därför vidta åtgärder så att denna värmereserv blir tillvaratagen. Energikombinat, anläggningar samlokaliserade med oljeraffinaderier för att kunna ta till vara och förgasa tunga restoljor och eventuellt också fasta bränslen, har inte nämnts i årets budgetproposition. Med tanke på att det talas om att storstädernas värmeförsörjning rymmer särskilda svårigheter och möjligheter och att detta har stor betydelse för hela landets energisituation är det anmärkningsvärt att energikombinaten inte berörs. För det är just i storstadsområdena som detta kan bli aktuellt. En samproduktion av värme, el och alternativa drivmedel i sådana energikombinat kan bidra till lösningen av storstädernas energiproblem. Närvärme, småskaliga värmesystem med lägre arbetstemperaturer än de stora fjärrvärmesystemen, behöver också byggas ut. I mindre orter eller i kvartersgrupper och stadsdelar i större tätorter, är detta en uppvärmningsmetod som har många fördelar. Också i större industrianläggningar med tillgång till egen spillvärme är närvärmesystem att föredra framför högtemperaturanläggningar. De kan ges en flexibel bränsleanvändning, värmeförlusterna i transportsystemet blir små och kostnaderna därmed lägre. Vpk vidhåller kravet att samma stöd som ges till stora fjärrvärmesystem också skall komma närvärmeanläggningar till del. Kärnvärme och hetvattenledningar från kärnkraftverken måste avvisas som värmekällor. ASEA satsar fortfarande stora resurser på sin kärnvärmereaktor SECURE. Den producerar som alla andra reaktorer radioaktivt avfall med samma risker och samma möjligheter till framställning av kärnvapenplutonium. Den bör inte få tillverkas. Hetvattenledningar från kärnkraftverken borde nu definitivt vara dödförklarade. Men fortfarande höjs det från vissa håll krav på att storstädernas värmeförsörjning skall lösas på det sättet. bör en gång för alla avvisa alla planer på att utveckla och använda dessa värmekällor. Kärnkraftsutbyggnaden pågår fortfarande i . Socialdemokraterna har ställt sig bakom beslutet om avveckling, avvisat upparbetning av avfallet som en användbar metod att lösa den frågan och uttalat att högst tolv reaktorer skall tas i bruk. Trots detta har man förklarat att alla de tolv planerade reaktorerna skall tas i bruk och sänder , , i väg den första lasten med avfall till upparbetning i . Det finns ingen logik och heller inte någon ärlighet i ett sådant handlingssätt. Vpk anser att den beslutade avvecklingen i hög grad underlättas om de sist planerade och byggda reaktorerna, och 3, aldrig färdigställs och laddas. Det sparar pengar, minskar avfallsmängden och sparar därigenom ännu mer pengar. När det gäller avfallet måste alla planer på upparbetning stoppas. Vpk har i sin motion om nedrustning gett ovedersägliga argument för det nära sambandet mellan upparbetning av avfall från civila kärnreaktorer och framställningen av plutonium för tillverkning av kärnvapen. Det olycksaliga atomsopfartyget måste läggas upp, avtalet om upparbetning med det franska bolaget brytas och åtgärder vidtas för att förvara det oupparbetade avfallet i på det sätt som ger minst risker för människor och miljö. Både nuvarande och kommande generationer får vänja sig vid att leva med hotet från kärnkraft och kärnvapen, men det är , den svenska , regeringen, de politiska partierna och andra, som kan påverka utvecklingen i vårt land, som har ansvaret för den del av hotet som kärnkraftsutbyggnaden här har åstadkommit. Vpk säger med samma motivering nej till att kärnkraftsbolagen skall få ersättning för de förluster som de påstår sig ha lidit genom försenad laddning och start av vissa reaktorer.