mot · G602562 · 1983-01-20 00:00:00 — i Finansieringen av ATP-systemet , vid 1977/, försökte jag (i motion 1977/78:689 - SfU 1977/78:31 - protokoll 1977/78:134-135) aktualisera frågan om finansieringen av våra sociala förmåner och om önskvärdheten att för medborgarna klargöra sambandet mellan insatser och prestationer på detta område. Redan då var jag bekymrad över utsikterna att för framtiden kunna bemästra de samhällsekonomiska problem, som föreföll torna upp sig. För detta hade utskottet och dess talesman i kammaren ingen förståelse. Jag har sedermera haft anledning att på ett av dessa områden, den s. k. sjukförsäkringen - som knappast är en försäkring i detta ords strikta betydelse - till diskussion ta upp frågan om en återgång till en tidigare, individuellt anpassad försäkringsform, där premien kunde varieras med hänsyn till eventuellt önskade karensdagar och möjligen också försäkringsbelopp, vilket med nutida datateknik inte borde vara omöjligt (motion 1980/81:1220-SfU 1980/81:18; motion 1981/82:2197 - SfU 1981/82:15 samt protokoll 1981/82:73). Vid det här laget börjar vi nå fram till sanningens ögonblick i fråga om möjligheten att i längden infria de förväntningar, som byggts in i den allmänna tjänstepensionen. uttalade kort före sin bortgång sin oro för utvecklingen av AP-fondernas möjligheter att kunna fullgöra sin uppgift och befarade att pensionssystemet riskerade att bryta samman. Även från har liknande bekymmer anförts. För egen del har jag, utifrån motsvarande bedömningar, dels sökt väcka intresse för att mera effektivt än försöka bedöma konsekvenserna av fattade beslut (motion 1979/80:764 - KU 1979/80:44 - protokoll 1979/80:121-122), dels ifrågasatt det riktiga och rättfärdiga i att på sätt som sker genom en sned, vertikal fördelningspolitik belasta framtida generationer med kostnader för förmåner, som den nu levande generationen beviljar sig utöver vad dess eget produktionsresultat berättigar till (motion 1980/81:869- FiU 1980/81:21 - protokoll 1980/81:103 - snabbprotokoll 1982/ 83:17). Det är endast att konstatera att de riksdagsutskott, som haft att ta ställning till dessa frågor (SfU, KU, FiU), visat sig oförstående för den verklighet, som successivt rullats upp framför oss. Likväl har det funnits, och finns, inte minst socialdemokratiska ekonomer (), ja, t. o. m. statsministerns egen ställföreträdare och framtidsstudieledare, som sett tecknen på väggen och förstått att tyda dem. Såvitt jag förstår är det nu ingen tid att försitta, när det gäller att omforma system, som byggt på illusionen om en stadig och oavbruten ekonomisk tillväxt i vårt land - en illusion som måste demaskeras - till någonting annat där försäkringselementet byggs upp på vanligt hederligt sätt genom avstående i nutiden för utbetalning senare, utan att man gör sig förväntningar om osäkra inteckningar . Hade ATP byggt på ett ordinärt premiereservsystem skulle vi förmodligen ha haft en betydligt säkrare grund att stå på. Det är också av intresse att konstatera, att nödvändiga, ökade avsättningar till pensioner delvis kan ske inom arbetsgivaravgiftssystemets ram i den utsträckning sjukfallens antal och längd minskas i förhållande till tidigare beräkningar och därpå grundade avgifter. Om karensdagsfrågan under den nuvarande socialministerns händer skulle kunna desinfekteras, och allra helst om en återgång till det avgiftssystem, som fanns före Hagaöverenskommelserna (men gärna individuellt anpassat), kunde göras, skulle åtskilligt förmodligen kunna räddas för både sjukvårdens och pensionernas del. Studier inom framtidsstudiesekretariatet har visat vilken ofantlig belastning den framtida åldersfördelningen av den svenska befolkningen kommer att utgöra för vård- och servicefunktionerna i samhället, och drastiska förslag har därvid framställts, som opinionsbildarna ännu över huvud taget inte vågat ta upp till seriös debatt. Men den kommer, var så säker! Det krav på omfattande, obetalda vårdinsatser, som där uppställs, som allt flera familjer splittras och allt färre barn sätts till världen, kommer oavvisligen att tvinga fram ett omtänkande, som gör den utvidgade familjen, både vertikalt (fyra generationer) och horisontellt (släktingar), till en första-hjälp-instans i samhället. I detta sammanhang anser jag det ofantligt kortsynt att man , i samband med den famösa skattereformen, tog bort avdragsrätten för periodiskt understöd resp. gåvoskattereduktionen i fråga om svenska familjemedlemmar, eftersom sådana åtgärder sannolikt verksamt skulle kunna medföra en minskning av behovet av åtgärder från samhällsorganens sida (motion 1981/82:2530; SkU 1981/82:60). Det är därför skäl att ompröva detta beslut i en positiv anda. Mot bakgrunden av vad jag tidigare och anfört hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om nödvändigheten att skyndsamt utreda finansieringsformerna för den allmänna pensioneringen, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om en skyndsam översyn av sjukförsäkringssystemet för att undersöka möjligheten att individualisera avgiftsbetalningen i relation till önskat slag av förmåner.