mot · G7022808 · 1983-01-01 00:00:00 — Ändring i sekretesslagen (1980:100) m. m. 1983/84:142) Vi kan i och för sig ansluta oss till de lagändringar som medför större klarhet i fråga om myndigheters rätt att utan hinder av sekretess lämna ut uppgifter till andra myndigheter när det gäller misstankar om allvarligare brott. Det är inte rimligt att t. ex. polisutredningar om grova narkotikabrott skall försvåras t. ex. på grund av att det hos många myndigheter råder osäkerhet om i vilken utsträckning de skall eller får lämna ut uppgifter om brott. Vi ansluter oss också självklart till departementschefens förslag att behålla nuvarande sekretesskydd inom hälso- och sjukvården och . Däremot har vi invändningar på två punkter dels i fråga om vilken grad av misstanke som skall krävas för att sekretessen skall brytas, dels i fråga om vem som bör få lämna ut uppgifterna. När det gäller graden av misstanke lyder lagförslaget att brottet kan antas föranleda annan påföljd än böter. Brågruppen hade föreslagit skäligen kan antas" medan remissinstanserna givit olika förslag alltifrån grundad anledning anta eller välgrundad misstanke för att ingen skall felaktigt ledas till sådana begrepp som skälig misstanke. Departementschefen har funnit det svårt att välja ett uttryck som från alla synpunkter ter sig som det lämpligaste men medger att det finns ett behov av att uttryckligen ange vilken grad av misstankar som skall föreligga för att uppgifter skall lämnas. Vi delar den sist citerade uppfattningen men drar då slutsatsen, att det också i lagtexten bör framgå klart att det inte är fråga om vilket löst antagande som helst. Vi menar precis som föredragande statsrådet att misstankarnas styrka bör vara en av de omständigheter som en myndighet skall ta hänsyn till vid prövningen av om uppgift bör lämnas ut eller inte. I motsats till statsrådet anser vi att detta måste komma till uttryck i lagtexten. Vi föreslår därför att uttrycket välgrundad misstanke om brott blir lagtexten. Departementschefen anser att uppgifter skall få lämnas av enskilda befattningshavare och inte bara av myndigheten som sådan. påpekar han att det i många fall kan vara lämpligt att den enskilde befattningshavaren rådgör med en överordnad när fråga är om att lämna ut uppgifter om brott och i tveksamma fall lämnar över frågan till myndigheten för avgörande. Vi anser att vägen bör vara att det är myndigheten icke den enskilde befattningshavaren som skall fatta beslut om utlämnandet. Vi delar inte åsikten att det skulle vara en onödig omgång ifall frågan Rättelse: S. 6, i hemställan Står: 1983/84:142 till Rättat till: 1983/84:142 såvitt avser lagförslag 1 till alltid skulle ankomma på myndigheten som sådan. Vi antar nämligen att det inte blir någon daglig rutinfråga hos någon myndighet att skicka uppgifter om välgrundade misstankar om brott som föranleder fängelse till andra myndigheter. Vi vågar faktiskt hävda att även om både grova narkotikabrott och ekonomisk brottslighet tiUtagit^ så är den allt övervägande majoriteten av svenska folket fortfarande laglydiga medborgare. Vi har icke några välgrundade misstankar att anta något annat, eller vi tror faktiskt att sådana uppgifter som det är fråga om är ganska sällsynta, och vi menar att det är fråga om så allvarliga saker att den som har det yttersta ansvaret hos myndigheten bör ta ansvaret. På grund härav menar vi att lagtexten bör kompletteras med en bestämmelse som gör det till en huvudprincip att utelämnandet skall beslutas av myndigheten. Med anledning av vad som i motionen anförts hemställer vi 1. att beslutar att 14 kap. 2 § tredje stycket sekretesslagen får följande lydelse: Sekretess hindrar inte att uppgift om välgrundad misstanke om brott lämnas till åklagarmyndighet eller annan myndighet som har att ingripa mot brottet om fängelse är föreskrivet för brottet och detta kan antas föranleda annan påföljd än böter 2. att beslutar att 14 kap. 2 § första stycket sekretesslagen får följande lydelse: Sekretess hindrar inte att uppgift i annat fall än som avses i 1 § av en myndighet lämnas till annan myndighet "oylnci^im gileyb ' i k . : eils nåil mw äaymu m () () nagniciJielqqu abeialia laie nsb i bb i . . : ,i v sini tt.b »k mbl égminl tori naixv j 4v.> negeibsiöl mo< aiaaiq lemm i / taoi sbnt.gvi A j lalarlgibneJafno ab vfi no eiev ioel oli/j-. fligqqu -no ve nagriinvöiq biv'Mil r »neri j lii , ' errifvo/i stai.rn «mb lie iv naane labevle: lii: <! :,- , ,n, . itjrirfim bebnuiglev luiluyUJu »e löliiib leieaioi / .. Ar iv v . .-enmel el IIeib Tji'! : .< a . v igibijnied .iiebée moa nstorigibn/m /t, insri vin vv.j nv>f> »b Jgilqrniil cisa nr.ä lie i.vu.in ;-A> in; immel »e in o i ii egåll län benbioi9'<> r» barn t- ! : rrjit v. biwrn Ilil negåiliavö lenmel Het emme.-äs/] i fry w, \n in .visdgibn/m lii lab lis eie/ löd nog ii v lie n>nn i'/ r-ri»; lefimilliu rno lulaad eliel Heila mre> ngn v.fbv-i . estil Huli gnsamo siböno na sier sl(uJ> isb n n ' v siri n i; vf i /