mot · G6022087 · 1983-01-25 00:00:00 — m. fl. Målet för regionalpolitiken är att ge alla människor i vårt land tillgång till arbete, service och en god miljö. En nära samverkan sker med bl. a. industrioch arbetsmarknadspolitiken för att nå detta syfte. Regionalpolitiken skall bidra till att utjämna levnadsvillkoren mellan olika landsdelar och inom skilda regioner. Det är inte helt enkelt att avgöra innebörden i begreppet utjämna leveransvillkoren. Det kan naturligtvis inte tolkas som en önskan att skapa identiska förhållanden. Det finns alltför stora skillnader mellan olika delar av landet och mellan stora och små orter för att något sådant skulle vara möjligt. Därför är det också omöjligt att erbjuda människor valmöjligheter i alla avseenden. Det går inte att eliminera alla de nackdelar som kan vara förbundna med valet av bostadsort. Storstadsbor kan njuta storstadens fördelar, men svårligen undvika dess nackdelar. Glest befolkade regioner och små orter har unika fördelar i vissa avseenden. Men det är oundvikligt att utbudet av kommersiell och annan service blir mer begränsat där än på andra håll. Det är likaledes oundvikligt att valmöjligheterna på arbetsmarknaden inte blir särskilt stora. Ett grundläggande krav som inte får eftersättas är dock, att något slags förvärvsarbete måste kunna erbjudas bägge makarna i en familj. Det är oftast svårt att förena mycket bestämda krav på bostadsort med lika bestämda önskemål i fråga om yrke. Den som vill bo på en bestämd ort måste vara beredd att ta de jobb som orten kan erbjuda. Den som sätter yrkesönskemålen högt måste vara beredd att söka arbete inom en vid region och i vissa fall betrakta hela landet som sin arbetsmarknad. Den här valsituationen bör klargöras redan i höstadiet inför valet av linje i gymnasiet. Vi anser det riktigt att den lokala arbetsmarknaden inte alltför mycket tillåts begränsa linjeutbudet i gymnasieskolan. Men det får då accepteras att vissa linjer utbildar för en arbetsmarknad som för de flesta förutsätter villighet att flytta. Att det förhåller sig på det sättet bör de utbildningssökande göras medvetna om redan vid ansökningstillfället. Den regionala utjämningen har kanske gått längre när det gäller lönerna än på något annat område. Den regionala ojämlikheten drabbar främst dem som saknar sysselsättning. Sannolikt är det nämligen omöjligt att förena en närmast total geografisk utjämning av arbetskraftskostnaderna med en lika stor utjämning av förvärvsfrekvenserna, låg arbetslöshet och minsta möjliga av en svag 1* 1982183. arbetsmarknad framdriven geografisk rörlighet. För att mildra struktuomvandlingens negativa följder har regionalpolitiken successivt byggts ut . Detta kunde dock inte hindra en växande reaktion mot strukturomvandlingen. Den hade flera orsaker. Så minskade t. ex. möjligheterna att vinna privatekonomiskt på rörlighet på arbetsmarknaden. Till detta bidrog en alltmer konfiskatorisk beskattning av inkomstökningar, men också den solidariska lönepolitikens uppenbara framgång. I LO:s näringspolitiska rapport (Näringspolitik för 80-talet. Rapport till 1981, s. 60) konstateras att har världens i särklass högsta textilarbetarlöner som metallarbetarlönerna är internationellt sett måttliga. Detta förhållande påskyndar naturligtvis strukturomvandlingen. Verkstadsindustrin blir förhållandevis konkurrenskraftig medan tekoindustrin tappar mark. Men de enskilda arbetstagarna upplever allt mindre fördelar av strukturomvandlingen. Ty kostnaderna för rörligheten i form av uppbrott från en van livsmiljö och krav på anpassning till en ny har inte minskat, endast de möjliga vinsterna. När insikten växt om de krav varje omställning ställer på den enskilde är det inte underligt att motståndet mot strukturomvandling, företagsnedläggelser och arbetskraftens rörlighet ökat. Men den solidariska lönepolitikens betydelse för de ökade trögheterna på arbetsmarknaden bör inte överdrivas. I motsats till tidigare, så drabbas nu också höglönebranscher och höglöneföretag av kriser och nedläggningar. Den som måste lämna ett varv för att söka jobb på annat håll kan med stor sannolikhet se fram emot minskad lön. Vetskapen om detta stärker naturligtvis motståndet mot strukturomvandlingen. De varvsanställdas förhållanden illustrerar hur lönedifferenserna i industrin varken återspeglar det faktiska sysselsättningsläget eller skillnaderna i konkurrensförmåga mellan olika branscher och regioner. Undersökningar visar att verkstadsarbetarlönema är högre i än i med bl. a. de expansiva industriorterna . (, : Industripolitikens spelregler. 1982, s. 67). Möjligheterna att åstadkomma nya jobb i och lösa rekryteringsproblemen i den småländska småindustrin hade naturligtvis underlättas om lönerelationerna varit de motsatta. Vi betvivlar möjligheterna att, även under maximalt gynnsamma yttre betingelser, med lån och bidrag till näringslivet utjämna förvärvsfrekvenserna, om inte också arbetskraftskostnaderna tillåts variera mellan olika regioner. Det finns egentligen bara två sätt att variera arbetskraftskostnaderna. Det ena är regionala variationer i arbetsgivaravgifterna. arbetsgivaravgifter i vissa regioner är att kostnaden för att hålla sysselsättningsgraden på en rimlig nivå i regionen får bäras av människor i övriga delar av landet. Det andra sättet är regionala differenser i utgående löner. Då blir det människorna i den berörda regionen som själva får betala kostnaden för att hålla sysselsättningsgraden uppe. beslöt om en sänkning av arbetsgivaravgifterna i 4 kommuner i . Däremot är det arbetsmarknadsparterna som har att ta ställning till de krav på sänkt lönenivå för att rädda eller nyskapa jobb som ibland reses. har sådana krav alltid avvisats av parterna. inställning till hur regionalpolitiken bör bedrivas utgår från följande: Det bästa förutsättningarna för en gynnsam regional utveckling förefinns vid hög och stabil tillväxt i ekonomin, balans gentemot utlandet och ett kostnadsläge som stimulerar fortsatt industriell expansion. Ett självklart krav på alla regionalpolitiska insatser bör därför vara att de inte hämmar utan främjar den allmänna tillväxtkraften i ekonomin. Biandekonomin och de regionalpolitiska ambitionerna låter sig väl förenas. Men en spontan, marknadsstyrd utveckling kan skapa problem i vissa delar av landet. Ett viktigt syfte med regionalpolitiken är därför att korrigera den marknadsstyrda utvecklingen i de fall regionala problem uppstår. Men insikten om detta bör inte hindra oss från att föredra regionalpolitiska lösningar som utnyttjar marknadsmekanismerna framför sådana som kräver en ständig kamp mot marknadskrafterna. Även om huvuddelen av den offentliga sysselsättningen inte är fritt lokaliseringsbar, så kan ökade regionalpolitiska hänsyn i den offentliga sektorns egen verksamhet tas på annat sätt. De tunga regionalpolitiska insatserna skall koncentreras till och i övrigt till de orter som drabbas av djupgående strukturförändringar. Genom regionalpolitiska insatser bör det göras särskilt lockande att lokalisera verksamheter med god lönsamhet och överlevnadsförmåga till stödområdet. Det bör undvikas att krisingripanden och andra näringspolitiska insatser utanför stödområdet kommer i konflikt med de regionalpolitiska målen. De regionalpolitiska medlen skall användas för att komma till rätta med och motverka långvariga obalanser mellan och inom olika regioner när det gäller sysselsättning och service. Arbetsmarknadspolitiska insatser skall däremot göras över hela landet, både i långsiktigt syfte och vid akuta kriser. Visserligen måste regionalpolitiken hållas samman på riksnivå, men det hindrar inte att man på länsplanet bör ges ökad administrativ och ekonomisk beslutanderätt. beslutade om ett antal förändringar inom ramen för det regionalpolitiska stödet. Det finns därför ingen anledning att nu föreslå ytterligare förändringar. har också begärt att regeringen tillsätter en parlamentarisk kommitté för att utreda det regionalpolitiska stödet till näringslivet. Regeringen har i budgetpropositionen (prop. 1982/83:100 bil. 14) meddelat att direktiv till en sådan skall beslutas. bör ge regeringen till känna att denna kommitté skall beakta de synpunkter som här framförs om förutsättningarna för och inriktningen av den framtida regionalpolitiken. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att den parlamentariska kommittén för det regionalpolitiska stödet till näringslivet bör beakta vad som i motionen anförs om förutsättningar för och inriktning av den framtida regionalpolitiken. () ()