mot · G602276 · 1983-01-14 00:00:00 — 1982/83 276-284 m. fl. Kommunernas kompetens inom näringslivet Det prekära sysselsättningsläget i allmänhet och den besvärliga ungdomsarbetslösheten i synnerhet har framtvingat ett ökat kommunalt engagemang i näringslivs- och arbetsmarknadsfrågor. Inte sällan utformas de kommunala insatserna i dessa sammanhang som mer eller mindre väl maskerade subventioner till företagen. I många fall uppkommer då frågan hur vidsträckta sådana kommunala initiativ kan vara utan att den kommunala kompetensen överträds. Även om närings- och sysselsättningspolitiken i första hand är en statlig angelägenhet är det knappast ägnat att förvåna att kommunerna ger dessa frågor en framskjuten ställning i sin verksamhet. Det är ju på den lokala nivån som företagskriser, vikande sysselsättning och arbetslöshet får den största genomslagskraften. Förväntningarna på kommunala initiativ inom näringspolitiken har blivit allt starkare , och det är inte enbart kommuninvånarna i allmänhet som sätter press på politikerna. Ofta går företagen själva i spetsen med mer eller mindre långtgående krav på stödåtgärder. Ett vanligt exempel på påtryckningar av det här slaget är att företaget begär att kommunen skall ta över dess lokaler för att sedan hyra ut desamma till företaget igen. De bakomliggande motiven är naturligtvis kapitalbehov för nya investeringar eller en strävan att skapa ett större rörelsekapital. Det saknas heller inte fall då man bakom åtgärderna klart kunnat ana insikten om att en framtida nedläggning blir billigare om man inte äger lokalerna. Andra exempel på indirekta stödåtgärder är diverse marktransaktioner mellan kommun och företag till subventionerade priser. I flera fall har transaktionerna överklagats och de kommunala besluten att också indirekt stödja det lokala näringslivet undanröjts vid den rättsliga prövningen. Inte ens borgen för lån till kommunägda företag som härigenom vill ta över lokaler från privata företag tycks falla inom ramen för den kommunala kompetensen. I Klippans kommun i nordvästra avsåg sålunda det kommunägda industrifastighetsbolaget att uppta ett banklån för att med ifrågavarande lån kunna överta en fastighet från två företag och därefter hyra ut fastigheten till företagen. Avsikten var att kommunen sedan skulle ikläda sig borgensförpliktelse för lånet. Enighet om åtgärden som sådan förelåg i kommunfullmäktige. På grund av oenighet om köpeskillingens storlek överklagades dock beslutet av moderata företrädare. Kammarrätten fäste inget avseende vid 1 1982/83. tvisten om köpeskillingens storlek. Kommunfullmäktiges beslut upphävdes däremot med motiveringen att ett kommunalt borgensåtagande av detta slag inte föll inom de kommunala kompetensreglerna. Kommunen har överklagat kammarrättens dom till regeringsrätten. Genom den uppkomna situationen har ett 70-tal arbetstillfällen kommit i farozonen. Till bilden hör att hyressättningen avsågs bli helt marknadsmässig och att ingen subvention skulle utgå. Exemplet ger enligt vår uppfattning klart vid handen att det kommunala handlingsutrymmet på näringspolitikens område är synnerligen snävt avgränsat. Allt fler seriösa företag gör liknande framstötar till kommunerna. Det har även förekommit att statsägda företag framfört krav som går utanför den kommunala kompetensen. Utan tvekan förhåller det sig så att många kommuner uppfattar det nuvarande rättsläget som ett svårt hinder för en aktiv näringspolitik. Därmed står det också klart att tungt vägande skäl som strävan efter utveckling och människors sociala behov ofta råkar i konflikt med kompetensreglema. Den kommunala kompetenslagstiftningen har varit föremål för vissa överväganden i utredningen och näringslivet (SOU 1982:20), en utredning som emellertid endast föreslagit smärre förändringar i gällande lagstiftning. Det måste enligt vår mening starkt ifrågasättas om inte problem av sådan räckvidd och så klar politisk innebörd som det här är fråga om borde belysas i en större utredning med parlamentarisk sammansättning. Med viss rätt kan göras gällande att en utvidgning av kommunernas kompetens inom näringspolitiken också kan få mindre önskvärda konsekvenser för den kommunala verksamheten. Sålunda är kommunernas insyn och inflytande i företag som erhållit kommunalt stöd fortfarande lika begränsat. Därtill kan en legalisering av ett kommunalt komplement till statliga stöd innebära risker för den kommunala självstyrelsen. Dessa invändningar får enligt vår uppfattning emellertid inte hindra att frågan om kommunernas kompetens och befogenheter inom näringslivet blir föremål för en skyndsam omprövning. Målsättningen för en sådan omprövning bör vara att skapa förutsättningar för ett väl fungerande samspel mellan statlig näringspolitik och kommunala insatser i sysselsättningsskapande syfte. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av en omprövning av de kommunala kompetensreglerna på näringslivets område. HANS () ()