mot · G602540 · 1983-01-20 00:00:00 — Motion 1982/83:540 Redovisningen till skattebetalarna av uttagna skatter och arbetsgivaravgifter är i ekonomisk obalans. De statliga utgifterna är i runda tal , medan statsinkomsterna uppgår till . Med ett budgetunderskott på och räntor på statligt upptagna lån på är det lätt att inse, att lösningen på våra ekonomiska problem inte ligger enbart på skattehöjningsområdet och en stilla förhoppning om förbättrade konjunkturer. Den offentliga sektorn, som utgör av bruttonationalprodukten, måste bli föremål för besparingar. Om en ökad förståelse för våra bekymmer skall kunna vinnas, så måste en information av ett helt annat slag än komma till stånd. Om vi som konsumenter koper en vara är vi givetvis intresserade av priset. Om vi tecknar en pensionsförsäkring eller en brandförsäkring, är vi också intresserade av att veta vad denna tjänst kostar oss. Försäkringsbolaget ger oss t. o. m. möjlighet att välja mellan olika alternativ - högre självrisk och lägre premie eller låg självrisk och högre premie. Om man frågar enskilda personer - det må vara riksdagsmän, kommunalpolitiker eller arbetare inom privat eller offentlig förvaltning - får man klara besked om vad deras utgifter uppgår till när det gäller försäkringar, bilskatt eller hyra för bostad. Men när man frågar, hur mycket de betalar i statlig eller inkomstskatt eller för sin sjukvård, är kunskapen härom synnerligen dålig. T. o. m. försiktiga gissningar antyder, att folk i gemen har en skrämmande liten kännedom om de avgifter och skatter, som påförs dem genom politiska beslut i kommuner, landsting och riksdag. Löntagaren som får sin slutskattesedel och gör sig mödan att grundligt studera den, upptäcker under rubriken en rad tomma rutor. Där står: folkpensionsavgift, tilläggspensionsavgift, sjukförsäkringsavgift, arbetsskadeförsäkringsavgift etc., vilka alla är ägnade att väcka hans nyfikenhet. Där står också skogsvårdsavgift, tillfällig skogsvårdsavgift och några till, som han förstår gäller någon annan än honom själv. Men folkpensionsavgiften och sjukförsäkringsavgiften, den måste väl gälla honom? Men varför får han inte reda på beloppets storlek? Om samme löntagare blir egen företagare och får B-skatt, fylls däremot rutorna i. Förklaringen är att det gäller s. k. egenavgifter. Företagaren belastas själv av dessa medan, när det gäller löntagaren, betalningsansvaret vilar på arbetsgivaren. Men detta hindrar ju inte att dessa siffror är högeligen intressanta för Oavsett om pengarna kallas statsskatt, kommunalskatt eller arbetsgivaravgifter, sä betalas de ur den totala ersättningen för löntagarens arbetsinsats, och löntagaren har rätt att bli upplyst om vart dessa pengar tar vägen. Det är ju dennes enda möjlighet att bilda sig en uppfattning om de tjänster han betalar för till det allmänna,är värda sitt pris. har det varit en allmän tendens att avföra så mycket som möjligt från den enskildes skattsedel och lägga det på allmänna arbetsgivaravgifter. Låt oss ta ett exempel: En person har en till statlig beskattning taxerad inkomst på . Hans skattsedel skulle på raden för DEBITERING kunna upplysa om: Landstingsskatt (sjukvård) * Avgifter fastställda genom avtal mellan arbetsmarknadens parter. Med dessa uppgifter i sin hand kan löntagaren likaväl som företagen räkna ut att summan av inkomstskatterna är , medan summan av de s. k. arbetsgivaravgifterna uppgår till (inkl. de avtalsenliga) . Det är ingen oväsentlig information till medborgaren att han betalar ungefär lika mycket i inkomstskatt som arbetsgivaravgifter. Vid en inkomst på . är arbetsgivaravgiften större än inkomstskatterna. Om kommunalskatten specificerades på kommun och landsting - vilket är möjligt - skulle vår löntagare kunna räkna ut att han för sjukvård () och sjuklön (sjukförsäkring) betalade . Detta är inte heller en oväsentlig information om en sjukvård, som ofta i den allmänna debatten kallas gratis. Inkomstutjämningen har i vårt land gått så långt att en ytterligare utjämning inte i märkbar grad påverkar de breda lagren. Den ekonomiska tillväxten stannar av och kan inte finansiera de ytterligare reformer vi kanske Vad som behöver göras, måste ske genom omprioriteringar inom existerande offentlig sektor. Eller annorlunda och klarare uttryckt: Inga reformer kan göras, som vi inte själva får betala. Sedan spelar det ingen roll om vi är hög- eller låginkomsttagare. Om dessa omprioriteringar skall kunna genomföras utan svåra tvister mellan olika grupper, måste väljarna vara väl informerade om effekterna av olika åtgärder. Vi kan inte begära av väljarna att de moget och ansvarsfullt skall ta ställning till politikernas förslag, om de inte informeras om hur dessa påverkar dem själva. Ett minimikrav är att varje inkomsttagare i samband med att denne får sin slutskattesedel får den totala skattebelastningen redovisad. Med hänvisning till det anförda hemställs att begär att regeringen uppdrar åt att komplettera slutskattesedeln med specificerade uppgifter om varje skattskyldigs totala skatte- och avgiftsbelastning. 1* 1982/83.