mot · G602517 · 1983-01-18 00:00:00 — m. fl. Utbyggnad av vårdnadsersättningen, m. m. Alla barn har rätt till en trygg uppväxt. Det är alla vuxnas ansvar att barn och ungdomar får växa upp under goda villkor. Barnen är framtiden. Därför är barnens villkor och förhållanden den viktigaste samhällsfrågan. Alla samhällsåtgärder måste inrymma också barnens perspektiv. Beslut och åtgärder som påverkar samhällets utformning och människors villkor måste alltid ta hänsyn till barnen och deras behov. Hemmet och familjen är av central betydelse för barn och vuxna och också för samhället i stort. Därför är det nödvändigt med ett aktivt och solidariskt stöd från samhället till hem och familj. Därigenom läggs en god grund för en fortsatt positiv samhällsutveckling. Samhällets familjepolitik måste sätta barnen och deras bästa i centrum. I första hand har föräldrarna ansvar för sina barn och deras uppväxt, fostran och utveckling till trygga och trygga och harmoniska människor. Barnens behov av samvaro med sina föräldrar är en viktig grundprincip som måste tillgodoses. Föräldrarna måste få stöd från samhället i form av en offensiv familjepolitik som sätter barnens behov och rättigheter i förgrunden i form av en trygg och god barnomsorg, ett rättvist ekonomiskt stöd, en bra skola och en meningsfull fritid. Barnfamiljerna behöver också stöd från andra vuxna. Valfrihet är en av hörnstenarna i familjepolitik. Valet av omsorg för barnen måste göras av familjen själv. Valfrihet råder först när barnfamiljerna får ekonomisk ersättning för sin insats att vårda egna barn i hemmet - vårdnadsersättning och när den kommunala barnomsorgen täcker efterfrågan. Barn behöver få större del i de vuxnas vardag. Bäst tillgodoses behoven av ökad kontakt mellan barn och vuxna, närhet mellan boende, arbete och fritid, möjligheter till ökad mänsklig gemenskap och ansvarstagande för varandra i det decentraliserade samhället. Samhällsplaneringen måste därför i ökad utsträckning inriktas på små enheter och på en närmiljö som innehåller boende, service, arbete och skola. En sådan miljö underlättar kontakten mellan människor och innebär ökad trygghet för både barn och vuxna. Familjens roll och villkor Familjen ser helt annorlunda ut än den gjorde för några decennier sedan. Familjens roll och villkor har förändrats med samhällsutvecklingen i övrigt. De flesta barn växer upp i familjer, där båda föräldrarna förvärvsarbetar. av kvinnorna med barn i åldern har ett förvärvsarbete.1 De unga och den äldre generationen bor var för sig, sällan på samma ort. Det råder åtskillnad mellan barns och vuxnas liv och verksamhet. Många barn växer upp i små familjer med inget eller endast ett syskon. Det finns ca 1 miljon barnfamiljer med hemmavarande barn . I nästan hälften av dessa (491 000) finns endast ett barn.1 Familjen består oftast av barnoch föräldragenerationen. Det är ovanligt att släktingar eller andra vuxna bor tillsammans med kärnfamiljen. Många barn växer upp i familjer med bara en vuxen. En av fyra vårdnadshavare är ensamstående. Många barn växer också upp i familjer med en biologisk förälder och en vuxen som inte är biologisk förälder. Familjebilden växlar ofta under barnets uppväxttid. Samlevnadsformerna har blivit mindre stabila. Antalet skilsmässor har ökat . av förskolebarnen har samboende men ej gift vårdnadshavare.11 samband med skilsmässor kan syskonskaror splittras och vid nya familjebildningar kan nya syskon komma in i familjen. Många barn växer upp utar. nära relationer till eller med mycket begränsade kontakter med mor- och farföräldrar eller med andra äldre människor. Barn har totalt färre stabila vuxen- och syskonkontakter än vad som var fallet förr och familjen blir en liten och ofta mycket sårbar enhet. 1960-talets koncentrationspolitik ledde bl. a. till en kraftig befolkningsomflyttning från landsbygden och de mindre tätorterna till storstadsregionerna. I dess spår följde ofta kontaktlöshet, isolering och rotlöshet. De yngre fick, i de flesta fall mot sin vilja, lämna hembygden för att få arbete. Den äldre generationen stannade kvar. Långa avstånd till anhöriga och få kontakter med andra vuxna i närmiljön har ökat barnfamiljernas isolering. Särskilt ensamstående föräldrar kan ha stora svårigheter att bryta sin isolering. Också invandrarfamiljerna är en utsatt grupp som kan ha svårt att få naturliga kontakter med människor utanför den egna nationalitetsgruppen. Man kan inte se familjen som ett entydigt begrepp. Det finns också stora sociala, ekonomiska och kulturella skillnader inom gruppen barnfamiljer. Den lilla familjen kan ha svårt att tillgodose barn och vuxnas behov av gemenskap och stöd i olika sammanhang. Flerbarnsfamiljen och familjer med endast en inkomst lever ofta under ekonomiskt besvärliga förhållanden. Det råder stora olikheter vad avser de ekonomiska förutsättningarna för 1 - SOU 1981:25. barnfamiljer och familjer utan barn. Allt detta påverkar barnens uppväxtvillkor. Hemmet som den fasta punkten i barns tillvaro och föräldrarnas möjlighet att ge sina barn kärlek, trygghet och stimulans har avgörande betydelse för barns uppväxt och framtida villkor. kan konstateras att idealbilden av familjen som stabil och varaktig enhet och kärnan i den mänskliga samlevnaden inte alltid stämmer med verkligheten och med barns erfarenheter av vuxenvärlden. Kärnfamiljen som ideal ställer krav som många föräldrar inte orkar leva upp till. Likaså har professionaliseringen inom barnomsorgen och en överdriven tilltro till experters betydelse gjort många föräldrar osäkra i sin fostrarroll. Också trycket från kommersiella intressen att ständigt konsumera mer innebär påfrestningar på föräldrarna och den gemensamma familjeekonomin. Alla föräldrar behöver stöd i sin föräldraroll. Barnen är en angelägenhet och en glädjekälla inte enbart för föräldrarna. Barnen är också allas gemensamma ansvar. Därför måste vi alla var och en som medmänniskor ställa upp och ta ansvar för barnens fostran och utveckling och uppväxtmiljö. Fler vuxenkontakter och stabila sociala relationer med grannar, släkt och vänner kan vara ett gott stöd för barnfamiljerna. De bästa förutsättningarna för detta finns i ett decentraliserat samhälle med närhet, överblickbarhet och inflytande över den egna situationen. Gemenskapen över generationerna har genom industrisamhällets framväxt och senare koncentrationspolitik med separering av boende, arbete och fritid och service minskat starkt. De ekonomiska och materiella villkoren för barnen och deras familjer har förbättrats och det sociala trygghetssystemet har byggts ut. Men för att uppnå en god livskvalitet måste också de sociala villkoren och möjligheterna till gemenskap förbättras, framför allt i de större tätorterna och dess förorter. De vuxnas intressen och prioriteringar går som regel före barns rättmätiga behov. Gemenskapen över generationsgränserna är svår att uppnå i ett samhälle som är så starkt sektoriserat och centraliserat som vårt. Detta påverkar också möjligheterna att föra vidare traditioner, normer och värderingar. Uppdelningen i aktiva och passiva delar av livet har kommit att hårt drabba också den äldre generationen. Barn och ungdomar har passiviserats och den kommersiella kulturen har vunnit ökad terräng på de egna och föreningsanknutna aktiviteternas bekostnad. Flera kartläggningar och utredningar har pekat på oroande fakta om barns och ungdomars liv. Antalet barn som känner ensamhet och rotlöshet har ökat. I en intervjuundersökning som genomförts av samhällsdebattören har barn från olika länder genom teckningar uttryckt sina drömmar om framtiden men också direkt och indirekt avslöjat svåra problem. Av de intervjuade barnen var det endast bland de svenska som man fann dem som aldrig upplevt att någon tycker om dem. Larmrapporter har presenterats om barn med psykiska problem, barn och ungdomar som missbrukar droger och om självmordstankar hos både barn och ungdomar. Det finns inga entydiga svar till varför det blir så här. Det råder dock ingen tvekan om att barnens sociala uppväxtmiljö i hög grad påverkar deras uppväxt och formar deras framtida villkor. Detta understryker behovet av att barnen får trygga hemmiljöer. Det går inte att se familjepolitiken isolerad fram samhällets utformning och stödinsatser i övrigt. Åtgärder som inte hör till familjepolitiken i vanlig bemärkelse har ändå en direkt inverkan på barnfamiljernas situation. Det krävs insatser på en rad områden för att avhjälpa de brister som centraliseringen lett till och som oftast på ett mycket hårdhänt sätt påverkar barns och ungdomars uppväxt- och livsmiljö. Att ge barn och unga goda uppväxtmiljöer är en av de viktigaste familjepolitiska uppgifterna. Med goda uppväxtmiljöer menar vi miljöer som främjar ansvar, gemenskap och omsorg om medmänniskor, miljöer som har uppgifter för alla, miljöer som främjar samarbete och kontakter mellan generationer och miljöer som stimulerar till egenaktivitet och en meningsfull fritid. Såväl i tätorter som i glesbygder måste fungerande samhällen utvecklas, där människor känner trygghet och gemenskap. Befintliga miljöer måste förbättras och nya planeras utifrån närhets- och helhetsprincipen. Bostadsområdena måste planeras så att människor kan bo kvar även om behoven skiftar . Bostadsområdena måste planeras så att de blir levande miljöer. Små arbetsplatser, butiker och hantverkslokaler kan göra bostadsområdena till fungerande lokalsamhällen. Små daghem, fritidshem och fritidsgårdar i det egna bostadsområdet bidrar till att stärka barns hemkänsla och ger kontinuitet i kamratkontakterna. Den nya socialtjänstlagen utgår från en helhetssyn på människan. Sociala hänsyn skall tas i samhällsplaneringen - ett krav som länge drivit och som är lagstadgat. Därmed ökar möjligheterna att för framtiden undvika 1960-talets planeringsmisstag med åtföljande sociala konsekvenser. Helhetssynen är en bärande tanke i socialpolitiska arbete. Enligt socialtjänstlagen skall kommunerna verka för att barn och unga kan växa upp under trygga förhållanden. Skyddet av barnen måste vara en av samhällets angelägnaste uppgifter. Ett av de viktigaste målen för arbete med barn och ungdom är det förebyggande arbetet. Det framstår som självklart att kvinnor och män har rätt till arbete på samma villkor och har samma ansvar för hem och familj. Allt fler kvinnor förvärvsarbetar också när barnen är små. Det är bland kvinnor i åldern med barn som förvärvsfrekvensen ökat snabbast . I denna grupp förvärvsarbetar av kvinnorna. Bland kvinnor med barn i åldrarna förvärvsarbetar . Sysselsättningssituationen för kvinnor liksom för män varierar dock mellan olika orter. Dessutom har kvinnor av tradition ett mer begränsat antal yrken att välja på. Målet Arbete åt alla måste inrymma en strävan att också alla kvinnor som vill ha ett arbete skall få det. Därför måste regionalpolitiska och arbetsmarknadspolitiska insatser till för att skapa fler arbetstillfällen också för kvinnor. Trots lågkonjunkturen och vikande sysselsättning är () 200 000 fler kvinnor sysselsatta på arbetsmarknaden än 1976. Detta är resultatet av en arbetsmarknadspolitik som utgår från att kvinnor är en tillgång på arbetsmarknaden och ett resultat av att kvinnor känner en rätt och en vilja att gå in på arbetsmarknaden. Viktigt är att kvinnor på grund av en rad familjepolitiska reformer har lättare att förena förvärvsarbete och ansvar för hem och familj. För barnens bästa är det angeläget att arbetslivet utformas så att föräldrarna kan fungera på lika villkor i arbetsliv och i familjeliv. En trygg och kvalitativt god barnomsorg måste finnas för barn med föräldrar som förvärvsarbetar eller önskar göra detta om barnomsorgen kan lösas. Föräldraledighet och deltidsarbete är enligt lagen båda föräldrarnas rättighet och möjlighet, men attitydförändringar behövs för att detta skall omsättas i praktiken. Möjligheten att övertidsarbeta får inte vara styrande vid avancemang och tillsättande av tjänster. Att ha små barn och ta god vård om dem kan och får aldrig vara en belastning. Enligt vår mening är arbete med barn en viktig uppgift både för män och kvinnor som kan tillföra arbetslivet stor nytta och positiva kvaliteter. Ledighet vid omsorg av barn får därför inte resultera i sämre villkor på arbetsmarknaden vare sig det gäller privat eller offentlig tjänst. Vård av små barn bör tvärtom vara en merit som kan jämställas med andra arbetslivserfarenheter. Ett delat ansvar för barn, hem och yrkesverksamhet är en förutsättning för en givande familjegemenskap men också för ett mänskligare arbetsliv. Rätten till förkortad arbetstid upp till barnets 8:e levnadsår ger möjligheter 1* 1982183. till mer tid för barnen. Denna viktiga reform genomfördes av regeringen och trädde i kraft . Det är viktigt att också papporna tar vara på möjligheterna att i ökad utsträckning vara mer tillsammans med sina barn. Attityderna i arbetslivet måste omfattas av insikten att föräldrar behöver andra vuxnas stöd. Den förkortade arbetstiden för småbarnsföräldrar är ett steg i den riktningen. Men det behövs fortfarande mycket opinionsbildning för att förändra attityderna och öka förståelsen i arbetslivet för att ansvaret för barns villkor inte bara är föräldrars utan också andra vuxnas, som t. ex. arbetskamraters, arbetsledares och arbetsgivares. Inte minst fackföreningsrörelsen har här en stor uppgift att fylla i attitydförändrande syfte. Stödet till barnfamiljerna har byggts ut trots en svår ekonomisk situation . De icke-socialistiska regeringarna har genomfört en rad reformer som främjar valfriheten för barnfamiljerna. prioriterade endast den institutionella heltidsomsorgen. a. följande beslutats med som huvudansvarig för de sociala frågorna: - Föräldraförsäkringen har byggts ut med 5 nya månader till 12, varav enligt vårdnadsersättningens princip, med lika ersättning oavsett inkomst, till den som helt eller delvis avstår från förvärvsarbete. - ATP-rätt för vård av egna små barn - Lagstadgad rätt till förkortad arbetstid för småbarnsföräldrar - Statsbidrag till deltidsförskola och öppen förskola - Ökat lokalt inflytande över barnomsorgen och slopande av en råd statliga detaljregleringar inom barnomsorgen - 151 000 nya platser har tillkommit i barnomsorgen som byggts ut med en kraftfullhet som saknar tidigare motstycke - Successiv höjning av barnbidragen - Flerbarnstillägg för familjer med många barn - Omfördelning av bostadsbidragen till att i första hand utgå till familjer med de största behoven - Reformerat vårdbidrag till handikappade barn De icke-socialistiska regeringarna vidtog en rad åtgärder för att förbättra barnfamiljernas situation och skapa större rättvisa mellan barnfamiljer med olika villkor. Någon majoritet i har dock inte funnits för att skapa förutsättningar för ökad valfrihet inom barnomsorgen. det familjepolitiska området kvarstår därför. Det är anmärkningsvärt att den socialdemokratiska regeringen rivit upp viktiga rättvisereformer. Föräldrarnas egna vårdinsatser för sina barn värderas inte som ett samhällsnyttigt arbete genom att vårdnadsersättningen inte kunnat genomföras. De andra partierna har genom ett hårdnackat motstånd förhindrat denna rättvisereform. Drygt hälften av förskolebarnen får inte något stöd av samhället för sin barnomsorg. Särskilt missgynnas barnfamiljer i sysselsättningsmässigt och ekonomiskt svaga områden. Skattesystemet tar inte någon större hänsyn till barnfamiljernas försörjningsbörda. Socialdemokraternas beslut att deltidsförskolan och den öppna förskolan inte skall erhålla något statsbidrag till sin verksamhet är ett svek såväl mot barnfamiljerna som mot glesbygdskommunerna. Genom detta beslut försvårar man möjligheterna för kommunerna att ge alla barn del av pedagogisk ledning och samvaro med andra barn. Motståndet mot vårdnadsersättningen från framför allt socialdemokraterna har skapat stora ekonomiska orättvisor inom familjepolitiken. Föräldrar som själva vill vårda sina barn får inte sin arbetsinsats ekonomiskt värderad. Därmed tvingas dessa barnfamiljer att försörja sig på en inkomst som ger dem extremt låg ekonomisk standard. Särskilt hårt drabbas flerbarnsfamiljerna. Enligt uppfattning är detta en allvarlig diskriminering av föräldrarnas vårdarbete med egna barn när samhället vägrar värdera detta arbete som samhällsnyttigt som man värderar motsvarande vårdarbete som utförs inom barnomsorgen. Ur rättvisesynpunkt är det stötande att en så stor del av barnfamiljerna ställs utanför samhällets stöd till barnomsorgen. Som tidigare framhållits går stödet till barnomsorgen företrädesvis till ekonomiskt och sysselsättningsmässigt gynnade regioner. Det sker alltså i praktiken en omfördelning från ekonomiskt svagare till bättre ställda. En sådan omvänd fördelningspolitik strider mot uppfattning att trygghetssystemet skall syfta till att skapa grundtrygghet för alla. Det av socialdemokraterna bibehållna ensidiga stödet till institutionsvård har starka centralistiska effekter. Redan rika kommuner med en hög sysselsättning gynnas ekonomiskt av det nuvarande stödet. Dessa kommuner - som har en väl utbyggd barnomsorg - får ett årligt statsbidrag per barn. Däremot får ekonomiskt svaga områden i landet, som ofta har en låg sysselsättning, via barnomsorgsavgiften vara med om och betala barnomsorgen i de rika regionerna. Ett sådant system leder till att klyftorna mellan ekonomiskt starka områden och ekonomiskt svaga växer, och detta strider mot målsättning om regional balans och en rättvis fördelning av resurserna i landet. Ekonomisk grundtrygghet för alla Ekonomisk grundtrygghet är en förutsättning för att individen skall kunna fungera i samhället. Ingen skall behöva leva i oro inför vad som kan hända honom/henne och familjen om försörjningsmöjligheten av någon anledning rycks undan. Det får inte heller vara så att människor avstår från att skaffa sig barn på grund av att det skulle medföra ekonomisk påfrestning som man inte anser sig kunna klara av. Det socialpolitiska trygghetssystemet måste utformas så att det lyfter upp den som har det sämst till en rimlig levnadsstandard. Särskilt angeläget är det att barnfamiljerna får ett ordentligt stöd. Trygghetssystemet skall utformas så att det tillsammans med skatte- och familjelagstiftning möjliggör att alla vuxna människor kan betraktas som ekonomiskt självständiga individer. I budgetpropositionen betonas att samhällets ekonomiska stöd får ökad betydelse i ekonomiskt kärva tider. aviserar regeringen tillsättandet av en särskild arbetsgrupp för att göra en samlad bearbetning av det utredningsmaterial som snart kommer att finnas beträffande det ekonomiska stödet till barnfamiljerna. Det är enligt vår mening nödvändigt att en sådan sammanvägning sker och detta underströks bl. a. i den reservation som avgav i samband med socialutskottets behandling av dessa frågor . som vi förutsätter att regeringen också tar hänsyn till de förslag som tidigare lagts fram av bostadsbidragskommittén och föräldraförsäkringsutredningen, anser det angeläget att också skattesystemet vägs in i denna översyn. Det är angeläget att skattesystemet utformas så att det tar ökad hänsyn till försörjningsbördan inom familjen. Skattesystemet måste få ökat inslag av bärkraftsprincipen. Särskild vikt måste läggas vid flerbarnsfamiljernas situation. Det ekonomiska stödet till barnfamiljerna skall verka utjämnande mellan hushåll med resp. utan barn. Det skall också möjliggöra för familjerna att klara grundkostnaderna för barnen under deras uppväxt. Det ekonomiska trygghetssystemet måste utformas så att det inte kolliderar med skattesystemet och så att den sammantagna effekten av skatter och ekonomiskt stöd inte blir en annan än vad som avsikten var med bidraget eller stödformen. Det nuvarande sociala trygghetssystemet är i många avseenden svåröverskådligt. De olika bidragsformerna har byggts ut successivt under en lång följd av år. Bidraget har fått skilda konstruktioner beroende på när de införts. Något enhetligt system har därför inte kunnat införas. Kraven på samordning inom det socialpolitiska stödsystemet har därför varit många, inte minst från . Mittenregeringens principförslag (prop. 1982/83:3) att samordna det socialpolitiska bidragssystemet och vidta administrativa förenklingar är därför ett nödvändigt inslag i arbetet för att vidareutveckla grundtryggheten. Stödet måste utformas så att det inte utestänger vissa familjetyper på grund av den omsorgsform de valt. De olika ekonomiska stödsystemen till barnfamiljerna måste liksom övriga socialpolitiska insatser vara enkelt och överskådligt utformade så att tolkningen blir klar och entydig och den enskilde kan överblicka vilka förmåner som kan utgå. Samhällets familjepolitik skall befästa grundtryggheten och garantera en rättvis fördelning av samhällets resurser. Därför skall nya sociala trygghetssystem eller förändringar i nu gällande stödformer bygga på grundtrygghetsprincipen. Socialdemokraterna inledde sin regeringsperiod med en politik som leder till en försämring av barnfamiljernas ekonomi. Beräkningar visar att regeringens inflationspolitik med devalvering och höjd moms drabbar en tvåbarnsfamilj med . mindre i konsumtionsutrymme . Mot den bakgrunden ger en barnbidragshöjning på /år och barn inte tillräcklig kompensation. Landets ekonomiska läge gör att stark återhållsamhet måste gälla för nya reformer. Situationen ställer krav på att i möjligaste mån omfördela resurser inom tillgängligt ekonomiskt utrymme. Därför är det än mer angeläget att resurserna fördelas rättvist inom det sociala stödsystemet. Stödet till barnfamiljerna måste prioriteras. F. n. ser flera utredningar över barnfamiljernas situation. I samband med behandling av proposition 1982/83:55 och motionen som väckts i samband därmed, framhöll att det är nödvändigt att anlägga en helhetssyn på barnfamiljernas situation och förutsättningslöst överväga vilka stödformer som är bäst ägnade att tillgodose behoven. Enligt vår mening krävs för att möta de varierande behoven både barnbidrag, flerbarnsstöd, vårdnadsersättning och tillgång till barnomsorg. Barnbidraget skall också i fortsättningen vara stommen i familjestödet. Dess successiva utbyggnad skall fullföljas. Flerbarnsstödet bör byggas ut så att studerande ungdomar i åldern räknas in i underlaget för flerbarnsstöd. Bostadsbidragen skall i ökad utsträckning ta hänsyn till hushållens försörjningsbörda. Föräldrar som vårdar egna små barn skall ha ersättning för sin vårdinsats. För att föräldrar som väljer att förvärvsarbeta skall få en trygg omsorg för sina barn måste de som så önskar beredas plats inom den kommunala barnomsorgen. På förslag av mittenregeringen beslutade 1981 om ett särskilt stöd till flerbarnsfamiljerna, flerbarnstillägget, som är direkt kopplat till barnbidraget. Flerbarnstillägget trädde i kraft och utgick med . för tredje barnet och . för varje därpå följande barn. Socialdemokraterna röstade i emot denna fördelningspolitiskt rättvisa reform. Inför valet lade fram ett förslag om fortsatt utbyggnad av flerbarnsstödet. Underlag till ett sådant förslag förelåg förberett i då mittenregeringen avgick. Socialdemokraterna har i regeringsställning vad gäller flerbarnstillägget ändrat ståndpunkt. Detta är tillfredsställande. Det regeringsförslag om förbättrat flerbarnstillägg som anslöt sig till följde helt linje. Regeringen har dessutom aviserat en utbyggnad av flerbarnsstödet att omfatta även studerande ungdomar i åldern . Det är enligt vår mening av största vikt att ett sådant förslag framläggs skyndsamt. Barnomsorgen - all omsorg om barn Barn måste ha nära och varaktiga kontakter med vuxna. Framför allt är det viktigt att barnets behov av kärlek och trygghet tillfredsställs, eftersom det är grunden för alla barnets relationer i tillvaron. Kärlek och trygghet är nödvändigt för en positiv utveckling, för barnets förmåga att bry sig om andra, att ge och ta emot respekt och själv bli en bra förälder. För att åstadkomma detta krävs att barnet får en god omsorg, oavsett om det sker i det egna hemmet eller i någon form av samhällets barnomsorg.