mot · G6021619 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1619 m. fl. Den forskning och forskarutbildning som byggts upp inom arkitektur- och byggnadsområdet har etablerat sig som en självständig forskning. Åtminstone inom områdena samhälls- och byggnadsplaneringsforskning har man i stor utsträckning frigjort sig från det tidigare starka beroendet av konventionella naturvetenskapliga och sociologiska synsätt. I stället har självständiga angreppssätt utvecklats, särskilt i studierna av sambandet mellan teknik, rumslig organisation och sociala förhållanden. Det är denna senare typ av byggnadsforskning som regeringen nu vill skära ned. En relativt stor del av samhälls- och byggnadsplaneringsforskningen har varit samhällskritisk. Den har belyst brister i uppfyllandet av mål om medborgarinflytande i planeringen, om integration av olika kategorier i boendet, om handikappanpassning, om god miljö för barn och ungdom, om avskaffande av trångboddhet m. m. Den har också stimulerat debatten om alternativa boende- och vårdformer samt visat på nya modeller för folkligt deltagande i planering och förvaltning av byggd miljö. I flera fall har man gjort historiska analyser som avslöjat svagheter i den förda bostadspolitiken. Man kan därför förstå att denna forskning inte setts med blida ögon av vare sig byggindustrin och fastighetsägare eller av de ansvariga för den förda bostadspolitiken. Detta är emellertid inget motiv för samhället att lägga om byggforskningen och göra den mer företagsvänlig. En sådan omläggning är emellertid vad byggforskningsrådet (BFR) och regeringen tycks vilja genomföra. Vid den omorganisation som gjordes av BFR centraliserades beslutsfattandet till föreståndaren och en krympt styrelse, där byggindustrin stärkt sin ställning medan brukar- och konsumentintressena helt lyser med sin frånvaro. Den centraliserade ledningen har lagt fram ett program för forskning och utveckling inom byggsektorn , ett program som vill göra byggforskningen mer tekniskt inriktad (Byggsektorn , BFR C13:1982). Programmet, som remissbehandlas, vill att byggforskningen skall vara mer inriktad på teknikutveckling och på byggföretagens ekonomi. I logik med regeringens felaktiga föreställning att kan exportera sig ur krisen uttrycks i BFR:s program önskemålet att byggforskningen skall bli mer exportbefrämjande. Detta innebär att forskningen skall bli mer kommersiell. En annan aktuell utredning om byggforskningen berör också frågan om forskningens kommersialisering (Ds Bo 1982:2 av ). Här kritiseras BFR:s nya program för dess övertro på forskningens betydelse för exportframgång. föreslår Mundebo en ökning av den s. k. uppdragsforskningen, vilket skulle öka byggindustrins möjligheter att styra även den övriga delen av forskningen. Det finns vissa brister i kontakten mellan forskning och avnämare inom ett område där sådan kontakt bör finnas. Det gäller särskilt kontakten med brukarnas organisationer. I Mundebos utredning identifieras avnämarna på sedvanligt borgerligt sätt med byggföretag och byggherrar. Dessa är ofta stora företag med egna resurser för forskning och utvecklingsarbete. Små företag och brukarorganisationer saknar emellertid sådana resurser. Sedan den s. k. byggforskningsavgiften avskaffades finansieras BFR:s verksamhet i sin helhet av staten. Det är därför ännu mer omotiverat än tidigare att BFR:s medel skall användas för att gynna storföretagen. Uppdragsforskning bör naturligtvis förekomma inom högskolan, bl. a. för att öka dess kvalitet och stimulera grundforskningen mot större samhällsrelevans. Däremot skall inte syftet vara att, som föreslås i Mundebos utredning, få forskningen mer lönsam eller göra forskningsinstitutionerna självförsörjande. Liksom annan forskning bör byggforskningen stå fri från vinstmotiv. Myten att forskningen kan vara samhällskritisk och uppskattad av företag som drivs av vinstmotivet måste avslöjas. BFR är organ för sektorsforskning. Sådan forskning styrs i stor utsträckning av kommunala och statliga organ. Detta anses ofta garantera s. k. brukarinriktning. Det är riktigt att många forskningsprojekt haft en stark inriktning på brukargrupper som boende, handikappade, gamla, barn och kvinnor (en inriktning som skall försvagas), men det är fel att säga att myndigheternas styrning garanterar att brukarnas intressen tillgodoses. Myndigheterna tar som bekant ofta större hänsyn till företagens och marknadsekonomins behov. För att garantera brukarinriktning inom byggforskningen måste man dels minska storföretagens inflytande, dels ge större utrymme för från staten fristående brukarorganisationer typ handikapporganisationer, PRO, hyresgästföreningen, fackliga organisationer samt kvinno- och miljörörelsen. Med tanke på att vissa av dessa organisationer är osedvanligt toppstyrda bör medverkan från lokala organ i referensgrupper m. m. uppmuntras. En del av byggforskningen som nästan inte alls är brukarinriktad är energiforskningen. Ny teknik och nya byggnadstyper och energisystem införs utan att människornas behov studeras. Stora energibesparingar torde kunna göras om levnadssätt och boendeorganisation ändras till mer kollektiva kvaliteter. Sådana ändringar skall ske i demokratiska former. Särskilda medel bör reserveras för samhälls- och beteendevetenskapligt inriktad energiforskning och för experiment med ny teknik där brukarna har inflytande över den nya tekniken. Vi föreslår också i en separat motion att BFR-medel reserveras för socialt inriktade byggnadsexperiment av typ kollektivt boende. Byggforskningen skiljer sig från forskningen inom ansvarsområde därigenom att att BFR:s forskning är inriktad på praktisk tillämpning. BFR går emellertid längre än så. Man har en stark inriktning på individuella projektansökningar och lägger sig t. o. m. i forskningsinstutionemas arbetsgivaransvar genom att styra hur dessa fördelar arbetet mellan olika forskare. BFR beviljar inte s. k. ramanslag för grupper av forskningsprojekt (med undantag för energiområdet) och hindrar därmed en långsiktig uppbyggnad av kunskap inom olika forskningsområden. För att sektorsforskningen skall garanteras en god kvalitet fordras att den kompletteras med basresurser för grundforskning. Sådana basresurser finns i form av t. ex. tjänster som professor eiler docent inom högskolan. För att inte dessa resurser skall styras helt av sektorsforskningen måste en viss andel resurser för grundforskning garanteras. Just inom byggforskningsområdet är andelen fasta forskartjänster vid de tekniska högskolorna låg. Sektorsforskningen står i vissa fall för så mycket som tio gånger större andel än de fasta forskningsresurserna, vilket på grund av professorernas skyldighet att leda och administrera sektorsforskningen hindrar utvecklandet av en fri grundforskning, som kan bidra till att sektorsforskningen tillämpar relevanta metoder och teorier. Den sneda fördelningen hindrar också att den tillämpade forskningen sätts in i ett större, samhälleligt perspektiv. Mot denna bakgrund är det beklagligt att utbildningsministern föreslår att den borgerliga regeringens ambitioner att skära ner arkitektskolornas forskningsorganisation med fyra miljoner kvarstår (bilaga 10 s. 499). Den socialdemokratiska regeringens vilja att satsa på de tekniska högskolorna gäller tydligen inte arkitektursektionerna. Den borgerliga regeringen angav inga andra skäl än besparingsskäl för sitt förslag att skära ner arkitektskolorna. Bakom detta fanns åsikten att arkitektur inte var exportbefrämjande eller att forskning om miljöns funktionella och estetiska värden är en lyx som kan undvaras i kärva tider. Har den socialdemokratiska regeringen samma uppfattning? UHÄ:s förslag till hur de fyra miljonerna skall sparas har vid remissbehandlingen fått mycket stark kritik, utom kanske förslaget att dra in de vakanta s. k. dubbelprofessurerna i arkitektur och stadsbyggnad i . Osäkerheten om vilka ytterligare fem av de 27 existerande professurerna som skall dras in på de tre skolorna har länge nog skapat en dålig arbetsmiljö för lärare och forskare. Med tanke på att den nuvarande forskningsorganisationen behövs för både grundutbildning och sektorsforskning måste vidare nedskärningar avvisas. Sammanfattat ställer vi följande förslag, vilka bör bli föremål för beslut och åtgärder: att avvisa byggforskningsrådets ambition att genom en ökad andel renodlat teknisk och företagsekonomisk forskning söka vinna byggindustrins förtroende; att i enlighet med detta avvisa regeringens förslag att för /84 göra en omfördelning av forskningsresurserna till nackdel för forskning inom samhälls- och byggnadsplanering; att anslagen för forskning inom områdena samhällsplanering och byggnadsplanering räknas upp så att de tillsammans uppnår åtminstone samma belopp som anslaget för byggnadsteknik; att andelen beteende- och samhällsvetenskapligt inriktad forskning inom energiområdet ökas kraftigt; att byggforskningsrådets styrelse ges en sammansättning där brukar- och konsumentintressena klart dominerar; att införa fleråriga medelsramar för BFR; att BFR åläggs att bevilja medel för långsiktig kunskapsuppbyggnad inom områden där sådan forskarkapacitet finns; att 10 milj. kr. av BFR:s medel anslås till socialt inriktat experimentbyggande; att avslå förslaget om att sparmålet 4 milj. kr. av arkitektursektionernas forskningsorganisation skall kvarstå. Med hänvisning till det anförda föreslås* att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande åtgärder angående arkitekturforskning och hemställer om förslag härom. (vpk) INGA (vpk) * Se även motion 1982/83:1620.