mot · G70281 · 1983-11-14 00:00:00 — Motion 1983/84:81 Åtgärder för elever med handikapp i det allmänna skolväsendet m. m. 1983/84:27) Utbildningen av handikappade barn och ungdomar gavs förr på speciella institutioner. Det var dock många handikappade barn som aldrig fick någon skolgång, inte minst gäller det gruppen cp-skadade. fick handikappade barn skolplikt. har en intensiv debatt förts om behovet av integrering av handikappade barn. Debatten och kraven om integration måste ses mot bakgrunden av det destruktiva institutionsliv många handikappade barn tvingats leva tidigare. Utvecklingen har också gått mot en integrering. Tomtebodaskolan för synskadade har fått allt färre elever. Synskadade elever har kunnat integreras i den vanliga skolan med de extra resurser som ställts till förfogande. Många rörelsehindrade barn har också, genom den ökande tillgängligheten av skollokaler och personlig assistans, kunnat gå i den ordinarie skolan på orten. När det gäller utvecklingen bland döva barn har dock behovet alltmer framträtt av att hålla de döva barnen samman. konstaterade att trots att integrationsutvecklingen nu pågått vet vi mycket litet om vad skolgång i grupp eller enskilt i klass med icke handikappade innebär för en elev med en funktionsnedsättning. Inte heller specialskolan som miljö har blivit granskad av forskningen. Man konstaterar också att det inte finns några enkla lösningar på integrationsproblemen. Det finns över huvud taget inga 'integrationsmodeller att rekommendera som de bästa. Men man säger ändå att en trend är att barn och ungdomar med handikapp ibland vill träffa andra med samma svårigheter och uppleva gemenskap i en sådan grupp. Mot den bakgrunden är det nu lagda förslaget i propositionen om en avveckling av gymnasium som ett riksgymnasium för rörelsehindrade något svårt att förstå. I propositionen föreslås att ett riksgymnasium för döva inrättas i , att ett riksgymnasium för hörselskadade inrättas i samt att Tomtebodaskolan behålls som resurscentrum. Man tar i propositionen inte heller ställning till om undervisningen av de ca 20 elever som går där skall tas bort. Den enda grupp med svåra handikapp man anser klara en integrering ute i kommunerna är gruppen svårt rörelsehindrade ungdomar. Därför föreslår man att gymnasium som riksgymnasium försvinner från - dvs. Erfarenheterna av de senaste årens integrering är, som integrationsutred ningen konstaterade, skiftande. Man vet egentligen inte hur integreringen fungerar utöver de rent fysiska momenten. Man konstaterade ju också att individuella lösningar måste finnas, behoven hos eleverna är så olika, ingen färdig modeller för alla är möjlig. Det är endast ungefär hälften av de rörelsehindrade ungdomarna som fortsätter till gymnasiet. För gruppen hörselskadade och döva är procentsiffran ännu något lägre. Däremot är det ungefär lika högt antal bland de synskadade ungdomarna som bland ungdomar i allmänhet som söker till gymnasieskolan. Att hörselskadade och döva ungdomar därför behöver extra resurser och stöd av varandra för att söka till gymnasium har man konstaterat. Inrättandet av två riksgymnasier för dessa grupper visar att man förstår allvaret bakom dessa ungdomars behov av utbildning och vilka svårigheter de har haft tidigare. Det är uppenbart att det därför föreligger en stor oro inför avvecklingen av det enda riksgymnasium som finns för rörelsehindrade. Det framstår som tämligen inkonsekvent att man så kategoriskt kan fastslå att det inte finns något behov av ett riksgymnasium för rörelsehindrade, inte ens som ett resurscentrum, när man föreslår inrättandet av sådana skolor för döva och hörselskadade. finns alltså runt 1 200 hörselhindrade ungdomar i gymnasieåldern. Hälften av dem går i gymnasium. beräknade 1969 att ungefär 130 rörelsehindrade ungdomar var så svårt handikappade att de behövde särskilda resurser inom ramen för en gymnasial riksskola. gymnasium har mellan 20 och 30 rörelsehindrade elever. Det borde inte finnas något motsatsförhållande mellan strävandena att nå integration på hemorten av rörelsehindrade ungdomar och att ha en central resurs för t. ex. de ungdomar som har mycket svåra handikapp, för dem som av sociala skäl behöver komma hemifrån, för dem som av personliga skäl helt enkelt vill ha den trygghet som ett riksgymnasium ger. För precis som integrationsutredningen fastslagit, Det finns över huvud taget inga integrationsmodeller att rekommendera som de bästa. På har man bakat in elevernas behov av nödvändig behandling och utprovning i skolschemat. Många elever går dessutom på mediciner, som gör dem trötta. Behovet är därför stort att kunna inordna olika behandlingar i skolschemat. Det kan annars bli alltför tröttsamma dagar för många svårt handikappade elever. Om riksgymnasium skall läggas ned , är risken uppenbar att lokala resurser inte hinner byggas upp för att klara de mycket stora behov en del av eleverna har. De fem planeringsregionerna kommer inte heller tidsmässigt att klara av denna planering till /85.1 dagens ekonomiska läge är risken också uppenbar att kommunerna är mindre benägna att satsa på de resurser som behövs, även om medel kan fås via SÅS-anslaget. Invändningarna mot propositionens förslag vad avser nedläggningen av försöksverksamheten för rörelsehindrade vid gymnasium är därför av två slag. Den ena är att jag anser det vara tveksamt ur principiell synpunkt att i dagens läge ta ställning för en nedläggning av ett riksgymnasium. Först när lokala resurser byggts upp är det möjligt att avgöra om alla rörelsehindrade ungdomar kan ges en gymnasial utbildning inom den egna planeringsregionen. Integrationsdebatten har lärt oss att vara mindre kategoriska i våra ställningstaganden, utvecklingen bland hörselskadade och döva har varit att man känt att integrering i vanliga klasser inte fungerat. För synskadade ungdomar har det varit tvärtom. Däremot finns inte samma entydiga bild av behoven hos gravt rörelsehindrade ungdomar, som dessutom ofta har komplicerade medicinska problem. Man kan helt enkelt inte säga kategoriskt att vi inte behöver ett riksgymnasium för vissa rörelsehindrade elever. Jag anser därför att ett riksgymnasium för rörelsehindrade skall finnas kvar t. v. Den andra invändningen mot att nu fatta ett beslut om nedläggning är mer praktisk. I dagens ekonomiska läge föreligger en uppenbar risk att kommunerna inte kommer att anse sig ha råd med att bygga upp de erforderliga resurserna för att svårt rörelsehindrade ungdomar verkligen ska kunna efterfråga gymnasial utbildning. Oavsett vad man har för inställning till de ovannämnda uppfattningarna är det ändå uppenbart att propositionens förslag vad avser de ungdomar som redan är intagna på gymnasium och de ungdomar som skall söka in till nästa läsår är alltför oklart. Garantier måste lämnas för att de elever som redan är antagna får fortsätta sin utbildning och att de elever som vill söka in skall ha möjlighet att göra detta. Tidpunkten för nedläggning måste därför framflyttas under alla omständigheter. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att uttalar sig för att garantier lämnas för att de elever som är antagna vid gymnasium - samt de som ämnar söka utbildning där under nästa läsår - får fortsätta sin utbildning vid skolan, 2. att uttalar sig för att en utvärdering av rörelsehindrade ungdomars möjligheter till gymnasial utbildning görs innan beslut fattas om upphörande av försöksverksamheten vid gymnasium, 3. att uttalar sig för att statsbidrag - 1,4 milj. kr. - utgår till försöksverksamheten och att dessa medel tas från de i propositionen föreslagna ytterligare medel under SÅS-anslaget, 4. att uttalar sig för att de medel styrelsen för vårdartjänst disponerar för verksamheten i anslutning till riksgymnasiet under en övergångstid får stanna hos SV.