mot · G6022123 · 1983-01-25 00:00:00 — m. fl. Ändrad grundutbildning för vuxna läs- och skrivhandikappade Få handikapp är så stigmatiserande som läs- och skrivsvårigheter. Brister i läs- och skrivfärdigheter hämmar den grundläggande utbildningen, och det läs- och skrivhandikappade barnet lämnar oftast skolan med en långt sämre utbildning än vad som svarar mot dess förutsättningar för övrigt. Som vuxen får den läs- och skrivhandikappade leva med omgivningens fördomsfulla antagande att bristerna i läs- och skrivfärdigheter reflekterar brister i den mentala kapaciteten för övrigt. Han/hon har ju inte ens lärt sig att läsa ordentligt. . . Många söker därför att dölja sitt handikapp. Förutom att detta är svårt i ett samhälle som i så hög grad som vårt förutsätter att medborgarna kommuniserar skriftligt, är detta en kontraproduktiv anpassningsmetod. Ju bättre man lyckats dölja sitt handikapp, desto mindre motiverad blir man att söka hjälp, eftersom detta medför en risk att skrivsvårigheterna uppdagas för omgivningen. För vuxna med läs- och skrivhandikapp som önskar förbättra sina färdigheter står huvudsakligen tre möjligheter till buds: den kommunala grundutbildningen för vuxna (grundvux), utbildning vid folkhögskola och den fria bildningsverksamhetens kurser. För många har folkhögskolan blivit det mest tilltalande utbildningsalternativet, och åtta av landets folkhögskolor erbjuder särskilda kurser för läs- och skrivsvaga på mellan . Folkhögskolans företräden är såväl pedagogiska som sociala. Till följd av sin stora frihet kan folkhögskolan utforma kurser med hänsyn till elevernas särskilda förutsättningar. Den kan t. ex. utforma undervisningen i läs- och skrivfärdigheter, språk och andra grundläggande färdigheter efter elevernas behov och ge en samhällsorientering och allmänkulturell orientering som tar hänsyn till den vuxnes livserfarenhet. Vidare har folkhögskolan möjlighet att använda det särskilda bidraget för handikappverksamhet vid folkhögskola för att förstärka lärarinsatserna i kurser för läs- och skrivhandikappade. Dokumenterade läs- och skrivsvårigheter innefattas i vidgade handikappbegrepp, som förutom fysiska och psykiska handikapp även innefattar socialt handikapp och språkligt handikapp. Detta ger möjligheter till undervisning i små grupper och även individuell stödundervisning. Inom programmet Pedagogiskt utvecklingsarbete för folkhögskolan har arbete med läs- och skrivhandikappade givits en särskild plats. Verksamheten vid har dokumenterats och utvärderats vad gäller behovet av särskilda läromedel för denna elevkategori. Folkhögskolans internat har visat sig ge de läs- och skrivhandikappade ett värdefullt socialt stöd för sin utveckling. Gemenskapen i internatet stärker självkänslan och avvecklar de hämningar som avhållit eleverna från att utnyttja sina medborgerliga rättigheter av oro från att röja sitt handikapp. Den demokratiska fostran som såväl folkhögskolan som utbildningsform som internatmiljön ger hjälper eleverna att träda in i samhällets politiska liv i vid mening. Så är det t. ex. läs- och skrivhandikappade elever vid några folkhögskolor som startat ett (). Erfarenheten från de folkhögskolor som bedrivit särskild grundutbildning för läs- och skrivhandikappade är entydigt goda. Elevantalet har fördubblats , från 159 elever 1977/78 till 320 elever 1980/81. har en viss nedgång i elevtillströmningen förmärkts. Skolorna har erfarit hur preliminärt antagna elever avstått från sina platser av studiesociala skäl. Det kan med fog antas att de studiesociala villkoren styr läs- och skrivhandikappade elever bort från den utbildningsform som passar dem bäst, nämligen folkhögskolan. Detta har att göra med den praxis som utvecklats i tillämpningen av utbildningsbidrag inom arbetsmarknadsutbildningen och för grundvux. Arbetsmarknadsmyndigheterna har blivit alltmer restriktiva med att ge utbildningsbidrag för studier vid folkhögskola. Antalet folkhögskoleelever med sådana bidrag har minskat från ca 3 000 till omkring 500. Utbildningsbidrag för folkhögskolestudier ges numera nästan enbart till den som är eller riskerar att bli arbetslös och har bristande grundutbildning enbart om ett handikapp också föreligger. De flesta länsarbetsnämnder inkluderar inte läsoch skrivhandikapp i sin handikappdefinition. Följden blir att den läs- och skrivhandikappade som är eller riskerar att bli arbetslös kan få utbildningsbidrag för t. ex. grundutbildning för vuxna eller arbetsmarknadsutbildning, men inte till en för dem skräddarsydd grundutbildning vid folkhögskola. Enligt Förordningen om grundutbildning för vuxna åläggs kommunerna att sörja för att grundutbildning anordnas i kommunen för den som behöver den. Elever i sådan grundutbildning är enligt särskild förordning berättigade till timersättning. Inget hindrar en kommun från att uppdra åt en inom kommunen belägen folkhögskola att anordna en sådan grundutbildning. Detta kan således i och för sig ske i de kommuner där de åtta folkhögskolor som har särskilda kurser för läs- och skrivhandikappade är belägna. För sådana elever från andra kommuner kan emellertid studiestödet för grundutbildning inte tillämpas om de önskar välja att studera vid folkhögskola utanför den egna kommunen. Timersättning för grundutbildning borde kunna utgå även i de fall då det är särskilt motiverat att kommunen uppdragit åt en skola belägen utanför kommunen att ordna sådan utbildning för vissa elever. Läs- och skrivhandikappade är i fråga om tillgång till litteraturen att jämställa med synskadade. De hjälpmedel som synskadade har tillgång till, är lika angelägna för läs- och skrivhandikappade. Detta gäller i synnerhet talboksservicen men även sådana hjälpmedel som skrivmaskin, eftersom läsoch skrivsvårigheter för flertalet har samma ursprung som motoriska störningar av sådant slag som gör handskrift svårläsbar. Särskilt skulle tillgång till sådana hjälpmedel som kurslitteraturen på talbok och skrivmaskin bidra väsentligt till studieframgången. Med hänvisning till det ovan anförda yrkas* att som sin mening ger regeringen till känna att förordningen om grundutbildning för vuxna ändras så att kommunen kan anordna sådan utbildning utanför kommunens gränser. () () * Se även motionerna 1982/83:2124-2125.