mot · G6022431 · 1983-05-09 00:00:00 — m. fl. Förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /84, m. m. (kompletteringsproposition) (prop. 1982/83:150) Produktionsutvecklingen i (västvärlden + ) har efter den andra oljechocken 1979/80 varit utomordentligt svag (se tabell 1). Arbetslösheten har stigit kraftigt. Senaste vintern var arbetslösheten i sammantaget eller drygt 30 miljoner människor. Den långa och djupa nedgången har orsakats inte bara av oljeprishöjningarna utan också av att vissa dominerande länder i industrivärlden mycket konsekvent satsat på att bryta den höga inflationen som rått . Dessa länder har därför fört en mycket restriktiv politik inriktad på en låg ökningstakt i penningmängden. har allt tydligare tecken kunnat skönjas av en internationell konjunkturuppgång. Bakgrunden är dels de oljeprissänkningar som skett, dels att främst och även och lättat på penningpolitiken när nu inflationen kommit ned till 1960-talsnivåer. Flera faktorer har "bäddat" för sänkningarna av oljepriset. För det första har de höga oljepriserna lett till ett ökat energisparande. För det andra har oljepriset gett kraftiga stimulanser att utveckla och gå över till andra energislag. För det tredje har det höga priset gjort att oljefyndigheter, som inte var lönsamma, nu blivit det. Detta har lett till att OPEC:s andel av världens råoljeproduktion sjunkit från 1973 till . När de reala förutsättningarna på detta sätt klart förändrats kom sänkningen av oljepriset från tidigare per fat (= ) till nu per fat som en naturlig konsekvens. Vissa bedömare tror att oljepriset kommer att fortsätta att falla ytterligare en bit, kanske ner mot per fat. Den mer expansiva penningpolitiken har lett till att den internationella räntenivån gått ner rätt rejält. har som exempel centralbankernas diskonto sänkts i , i , i , i , i , i och i . Förväntningarna på den begynnande konjunkturuppgången måste dock omgärdas med ett antal reservationer. Utvecklingen i , som naturligtvis är det område som har störst 1 1982/83. Bruttonationalproduktens utveckling i vissa 1980-1983 Andel av OECD-områdets totala BNP, %i De sju stora länderna -0,4 - 1 3/4 2 3/4 1 1/2 - 1/4 - 4 3/4 1 1/2 1 1/2 1 3/4 - 1/2 - 1 1/4 - 1/4 1 3/4 1 BNP, priser och växelkurser. betydelse för , synes bli svagare än i övriga . Genom att OPEC-länderna nu får mindre oljeinkomster minskar deras efterfrågan på importvaror från industriländerna. De finansiella kriser som drabbat vissa östländer och (t. ex. , och ) gör att dessa länder nu tvingats lägga om sin politik i ytterst restriktiv riktning. Deras efterfrågan kommer därför självfallet att minska kraftigt. Oroande tecken tyder på att ytterligare östländer och kan komma att hamna i finansiella kriser. Skulle en kedjereaktion komma i gång kan påfrestningarna bli utomordentligt stora på det internationella banksystemet, vilket skulle helt kunna bryta en lovande uppgång i världshandeln. Om inflationen än en gång tar fart, som den ju brukar göra i konjunkturuppgångar, finns en påtaglig risk att den amerikanska (liksom andra centralbanker t. ex. och ) återigen stramar åt penningpolitiken och därmed dämpar konjunkturuppgången. Konsumentprisernas utveckling Årlig procentuell förändring De sju stora länderna De stora budgetunderskotten i flera av västvärldens länder (inte minst i ) leder till höga realräntor (låneräntan minus inflationen), vilket ställer större krav på lönsamheten hos planerade investeringar och därigenom dämpar investeringstakten. Trots de relativt optimistiska förväntningarna på en konjunkturuppgång anses allmänt att den sannolikt inte blir tillräckligt kraftig för att öka sysselsättningen, åtminstone inte i . En av orsakerna är den stora lediga kapaciteten inom industrin, vilken gör att produktionen kan ökas avsevärt innan expansionsinvestering blir nödvändig. Den allmänt ansträngda sysselsättningssituationen har framkallat en alltmer ökande protektionism. Skulle denna utveckling fortsätta kan det bli ett allvarligt hot för ett litet och starkt exportberoende land som . Den ekonomiska situationen i Genom att den internationella konjunkturen nu tycks svänga uppåt, finns det tecken på att de två devalveringarna 1981 och 1982, tillsammans innebärande en valutaförändring , kan komma att leda till en ökning av den svenska exporten. Avgörande för den långsiktiga effekten är dock om vi i kan hålla en kostnadsnivå jämbördig med våra viktigaste konkurrentländer. Därför är det av vital betydelse att den konkurrensutsatta delen av arbetsmarknaden blir löneledande avtalsrörelse. En viss försiktighet i bedömningarna av utvecklingen för produktionen tarvas med hänsyn till de skiftande siffrorna månad för månad. ökade visserligen industriproduktionen men samma månad sjönk orderingången. var det tvärtom, produktionen sjönk, men orderingången ökade. Den förbättrade exportutvecklingen har, vad gäller påverkan på produktion och sysselsättning, motverkats av den kraftigt nedpressade svenska efterfrågan. Det finns anledning att påminna om de negativa följder som är förknippade med att devalvera. För ett land med så stora utlandsskulder som innebär en stor devalvering en kraftig ökning av utlandsskulden och därmed av räntorna till utlandet. Detta har inte minst drabbat många små och medelstora företag medför sin egen storlek rätt betydande utlandslån. I flera fall har devalveringen lett till stora finansiella påfrestningar. För kommunsektorn innebar den senaste devalveringen en kostnadsökning på nästan . Devalveringar leder också oundvikligen till en kraftig ökning av inflationen. Höstens devalvering beräknas öka inflationen . Eftersom den internationella inflationen avtagit lär årets inflationstal inte bli fullt så högt som befarat () utan kommer kanske att stanna på . Men när det gäller den internationella konkurrenskraften så är det relationerna mellan olika länders inflation som är viktigare än de absoluta inflationstalen. Om alltså prisstegringstakt sjunker från till , som den sjunkande internationella inflationen innebär att viktiga konkurrentländers inflation sjunker från till , så är ju föga vunnet. I sammanhanget måste konstateras att internationella bedömare () ansåg att, om mittenregeringens politik fullföljts så pekade den svenska inflationen mot en nivå på . Med den minskade internationella inflationen sista halvåret (oljan, räntorna m. ), som inte beaktade , hade sannolikt den svenska inflationen varit nere på den nivå, , som regeringen uppsatt som mål . Det svenska diskontot har kunnat sänkas fyra gånger , en gång (), en gång () och två gånger (resp..0,). Räntesänkningarna har avspeglat den sjunkande internationella räntan (se ovan under avsnittet den internationella situationen). Med den nuvarande politiken riskerar att få dramatiskt höjda arbetslöshetstal. med socialdemokratisk regering tyder på detta vid en jämförelse med motsvarande månad året innan. 1983 har arbetslösheten ökat med 25 000 eller från 2,9 till av arbetskraften. har antalet arbetslösa ungdomar ökat från 6,0 till (se tabell nedan). Alla uppgifter i 1 000-tal Arbetslösa ungdomar 16-24 år Källa: SCB () och AMS. Dessa siffror skall ses i perspektiv av att den internationella konjunkturen nu är bättre än . Dessutom har den socialdemokratiska regeringen satsat mycket stora summor på AMS och offentliga investeringsprojekt. I budgetpropositionen anvisades för sysselsättningspolitiska åtgärder. Och föreslås i kompletteringspropositionen ytterligare . I viktiga avseenden synes regeringen vara på väg in i en återvändsgränd när det gäller att bekämpa arbetslösheten. Statistiken visar klart sämre resultat av arbetslöshetsbekämpningen nu än . Utan en samlad strategi för att pressa ner budgetunderskotten så kommer dessa obönhörligen att öka dramatiskt. Vi riskerar därmed att successivt försämra våra möjligheter att bekämpa arbetslösheten. 1* 1982183. Den socialdemokratiska regeringen räknar med att budgetunderskottet för innevarande budgetår 1982/83 kommer att bli . Detta skall jämföras med att underskottet för förra budgetåret blev och att beräknade årets underskott till . Budgetunderskottet tillåts alltså öka med jämfört med , en ökning utan jämförelse och högre än det av beräknade. Budgetunderskottet /84 anger regeringen nu till och vill därför göra gällande att man minskat budgetunderskottet med 1,9 miljarder jämfört med innevarande budgetår. Det är att ge en ofullständig och därmed felaktig bild av verkligheten. Det skenbart minskade underskottet har uppnåtts dels genom det tidigare påvisade kraftigt uppblåsta underskottet för innevarande budgetår (16 miljarder mer än det av fastställda), dels genom ett antal engångsinkomster. Innevarande budget har blåsts upp genom att utgifter som egentligen belastar kommande år anvisats . På så sätt hoppas regeringen uppenbarligen att kunna ge en optiskt bättre bild av budgetutvecklingen framöver. Ett av de mest flagranta exemplen är att medel anvisats för de förluster det statliga fartygsbolaget beräknas få . Andra exempel är vägbyggande, mineralprospektering, stimulanser inom energiområdet, ekonomiskt stöd till Statsföretag och Svenska Varv etc., etc. Ett ytterligare bevis för att budgetsaldot 1983/84 inte innebär något positivt trendbrott jämfört med mittenregeringens budgetpolitik är att /82 motsvarade budgetunderskottet av BNP, medan det /84 blir . Att socialdemokraterna drivit upp budgetunderskottet till rekordsiffran av BNP under det mellanliggande /83 förändrar inte detta faktum. De totala statliga utgifterna har ökats med om man jämför den statsbudget /83, som fastställde (256,) och det budgetförslag regeringen lagt fram /84 (). Ökningen på ett enda år är alltså större än hela den statliga inkomstskatten (39,). Det ökade budgetunderskottet kommer att hämma den tillväxt som eftersträvas. Växande budgetunderskott skapar inflation, hög ränta och minskat utrymme för industrins investeringar. Mot den bakgrunden är det ett nödvändigt inslag i en offensiv ekonomisk politik att förhindra att budgetunderskottet ökar. Den enda möjliga metoden att minska budgetunderskottet är därför att både öka skatteunderlaget och minska de offentliga utgifterna. Långsiktigt måste utgifterna anpassas till den allmänna ekonomiska utvecklingen. Besparingsåtgärderna under 1980-1982 innebar början till en anpassning av utgiftsökningen till tillväxten i hela ekonomin. mokratiska regeringens budgetpolitik den påbörjade utvecklingen mot kontroll av utgiftsexpansionen. Räntebetalningarna på statsskulden är den post som växer snabbast bland de offentliga utgifterna och med total automatik. Räntorna är redan nu den näst största utgiftsposten () och kommer att vara den största. som underskottet i statens budget består ökar räntebetalningarna och med ett snabbt växande underskott ökar ränteutgifterna än snabbare. Detta innebär att det blir allt svårare att få kontroll över den offentliga utgiftsexpansionen. som man undviker att ta itu med denna automatiska ökning i utgifterna innebär därmed en osolidarisk övervältring av bördan för dagens offentliga överkonsumtion (de totala offentliga utgifterna motsvarar nu av BNP) på kommande generationer. På fördelningspolitikens område kan konstateras att som socialdemokraterna ständigt talar om att slå vakt om de sämst ställda, innebär deras konkreta handlande att klyftorna i stället ökar. Som ett exempel kan tas pensionerna. Den socialdemokratiska regeringens politik innebär att en ogift folkpensionär utan pensionstillskott får en pension på total . Det är en höjning med . En ogift ålderspensionär med maximal ATP får , vilket är en höjning med . Det innebär att skillnaden ökar med . pensionsförslag har såväl som tidigare syftat till att minska pensionsklyftan - att skapa ökad rättvisa inom pensionärsgruppen. - när fick regeringsansvar - har pensionstillskotten räknats upp kraftigt. Folkpension -I- pensionstillskott var /år mot /år vid regeringsskiftet . Det innebär en dryg fördubbling av pensionen. De bäst ställda pensionärerna har inte fått sina pensioner höjda lika kraftigt. har efter regeringsskiftet dels föreslagit en uppräkning av pensionstillskotten med av basbeloppet, dels återupprepat kravet att alla pensionärer med bara folkpension och låg ATP skall ha rätt till pensionstillskott. När det gäller de totala offentliga utgifterna har inte bara statens utgifter en central plats utan minst lika mycket kommunernas och landstingens. Mellanåren 1971 och 1982 har den totala kommunala utdebiteringen ökat per skattekrona till . per skattekrona, dvs. Ökningstakten har emellertid avtagit starkt , då den totala ökningen var . Stagnationen i svensk och internationell ekonomi påverkar självfallet också kommuner och landsting. Skatteinkomsterna har slutat att växa i samma takt som . De bördor som den socialdemokratiska regeringen därutöver har lagt på kommunsektorn genom devalveringen, momshöjningen, höjningen av arbetsgivaravgifterna och ytterligare indragning till staten av kommunala skattemedel hotar att utlösa en kommunalekonomisk kris med kommunala skattehöjningar på . skärps kraven på insatser när det gäller sysselsättning, utbildning och socialhjälp. Ändringarna i befolkningens ålderssammansättning kräver fortsatt utbyggnad av åldringsvård och sjukvård redan för att upprätthålla nuvarande standard. Kommuner och landsting måste i denna situation självklart vara beredda att göra omprioriteringar, effektivisera och hushålla bättre med tillgängliga resurser. Utan en sådan omprövning och omställning sprängs de samhällsekonomiska ramarna. Skattehöjningar är ingen framkomlig väg. Inte minst drabbas låginkomsttagarna mycket hårt. Ansvaret för att en omprövning kommer till stånd ligger i första hand på kommunerna och landstingen själva. avvisar bestämt hårdare centralstyrning genom ökad detaljreglering av den kommunala verksamheten eller lagfäst kommunalt skattestopp. Det ökade ansvar för den ekonomiska utvecklingen i stort som kommunerna och landstingen nu måste ta på sig bör i stället förenas med större frihet att använda resurserna på mest effektiva sätt. Vid regeringsskiftet arbetade stat-kommun-gruppen med åtgärder för att minska den statliga detaljregleringen av kommunsektorn. I gruppen satt statssekreterarna i de departement som har omfattande kommunala anknytningar (kommun-, budget-, utbildnings- och socialdepartementen). Gruppen hade också en värdefull anknytning genom att de båda förbundsdirektörerna i och ingick i gruppen. Direktiven gav gruppen långtgående befogenheter att verka för avreglering. Gruppen företog också systematiskt översynsarbe te på betydelsefulla områden. På viktiga avsnitt skulle detta översynsarbete redovisas för regeringen . Arbetet med denna uppgift fortlöpte planenligt vid regeringsskiftet. Det framstår som oförklarligt varför regeringen inte tog till vara det arbete som redan var långt kommet. Det arbete som den tänkta stat- och kommunberedningen skall utföra kan troligen inte komma i gång förrän , dvs. då den tidigare stat-kommun-gruppen skulle ha kunnat slutredovisa betydelsefulla delar av sitt viktiga arbete. Vi kan alltså konstatera att regeringen på detta område genom valhänt hantering av frågan åstadkommit en tempoförlust i det viktiga arbetet att förenkla och avbyråkratisera kommunsektorn . har som mål att ge kommunerna likvärdiga ekonomiska arbetsförutsättningar. Detta arbete bedrivs inom ramen för skattekraftsutjämningen. Reformsträvandena inom den statliga skattekraftsutjämningen har varit särskilt markerade . Skatteutjämningsbidragen har ökat från till ca . Mätt i kronor per invånare har skatteutjämningsbidraget ökat från . Men fortfarande kvarstår stora skillnader mellan kommunerna i fråga om skattekraft. I kompletteringspropositionen redovisar regeringen en mycket ambitiös och i och för sig vällovlig målsättning att komma ned i en inflation på . Det som skulle tala för en rejäl minskning av inflationen är främst att den underliggande inflationen, som regeringen medger i finansplanen, var klart på nedåtgående innan den socialdemokratiska regeringen genom devalveringen vände kurvan uppåt. Dessutom har därefter inträffade oljeprissänkningar och internationella räntesänkningar ytterligare dämpat prisstegringstakten och ökat förutsättningarna för inhemska räntesänkningar. Mot detta står för det första det kraftigt ökade budgetunderskottets indirekt prisdrivande effekter. För det andra lär lönekostnadsstegring redan vara intecknad via löneglidning och följsamhetsklausuler. Dessutom kan den internationella inflationen åter komma att stiga om konjunkturen tar fart. Det är knappast troligt att en så drastisk sänkning av inflationen (från till ) låter sig förenas med fortsatt offentlig expansion och minskning av arbetslösheten, vilket regeringen försöker ge intryck av. I själva verket förutsätter en sådan minskning av inflationen en hård åtstramningspolitik. Sammantaget lär det nog vara möjligt att inflationen går ner något när devalveringseffekten klingat av, men vi tvivlar på 4-procentsnivån. Med en i och för sig optimistisk men mer realistisk bedömning torde inflationen komma att uppgå till . Regeringen har i kompletteringspropositionen anammat den tanke som fördes fram i ekonomisk-politiska motion , nämligen ett tak för de automatiska utgiftsökningarna. Detta kan ske på så sätt att full kompensation endast ges upp till viss nivå för prisstegringarna. finansutskottets behandling av centerförslaget fick det i princip stöd av övriga partier utom vpk, om än med något olika motivering, från å ena sidan socialdemokraterna och å den andra och moderata samlingspartiet. Regeringen föreslår att taket sätts till , som överensstämmer med regeringens ambitionsnivå för inflationen. Regeringen anser att åtgärder i första hand bör komma i fråga för indexstyrda utgifter. Det blir sålunda fråga om att i tillämpliga delar begränsa uppräkningen av utgifter som styrs av t. ex. basbelopp, försvarsprisindex, bruttonationalinkomst, produktionsmedelsprisindex och den s. k. tidskoefficienten. De utgiftsområden som berörs är t. ex. pensioner, studiemedel, bidragsförskott, försvaret, u-landsbiståndet, jordbruksregleringen och bostadslånen Bortses från jordbruksprisregleringen och transfereringar via socialförsäkringssektorn, som inte redovisas över statsbudgeten, utgör nämnda utgiftsområden ca en fjärdedel av de totala statsutgifterna och ca en tredjedel av de automatikstyrda utgifterna. Skulle inflationen verkligen kommer ner till ger tak-systemet inga direkta besparingar. Om däremot inflationen blir , som vi antagit ovan, uppkommer inte obetydliga besparingar på de områden som berörs. Av tabell 4 framgår att basbelopp, försvarsprisindex och bruttonationalinkomster tillsammans styr exakt en fjärdedel (15,6+7,2+2,2=25 %) av de totala statsutgifterna, dvs. Från denna summa skall dras de som folkpensionerna utgör och som regeringen uttryckligen undantagit från tak-resonemangen. Av hela budgeten på är automatikstyrd. Regeringens automatiktak berör således av statsutgifterna. Tittar man sedan närmare på vilka områden som berörs så är det främst försvaret (21,- ) och u-landsbiståndet (6,- ). Därutöver ligger endast två mindre poster, studiemedel (3,) och bidragsförskott (1,), som tillsammans utgör av statsutgifterna. Utanför statsbudgeten har som enda område nämnts jordbruksprisregleringen. De otvetydiga vallöftena innebar ett återställande av den fullständiga värdesäkringen av pensionerna. Skulle vallöftena infrias borde pensionerna höjas med (regeringens beräknade inflation 1983). Om regeringen å andra sidan vill fullfölja inflationsbekämpningen borde pensionerna omfattas av tak-förslaget. väljer regeringen en mellanväg som varker motsvarar vallöften eller den uttryckta ambitionen vad gäller inflationsbekämpningen. Pensionärerna skall enligt regeringen få kompensation inflation med avdrag för jrvitljaraer Kronor lopanue priser, uciopp enligt ouugcipiuposiLiem 17o^mj. m. m. m. m. vård m. m. 32,9 46,3 26,1 34,2 17,1 13,9 12,3 19,0 56,5 28,2 utgifter 2,11,15,8,11,5,4,4,6,19,9, den del som kan beräknas belöpa på devalveringen. Om regeringens inflationsantagande (9,) står sig och den reviderade nationalbudgetens antagande (s. 96) om devalveringseffekten på priserna () håller, skulle resultatet bli att pensionerna således räknades upp . Indexinslaget i jordbruksprisregleringen är av helt annan karaktär än övriga indexar som påverkas av statliga beslut. De senare påverkar direkt inkomsterna för olika grupper i samhället eller anslagen för olika ändamål. Påverkan är proportionell mot utebliven kompensation. För jordbrukarnas inkomster blir effekten femfaldigad genom jordbruksavtalets/regleringens konstruktion. Hur automatiken inom jordbruksprisregleringen fungerar beskrivs i långtidsbudgeten (s. 128-129): Enligt beslut skall jordbruket varje halvår kompenseras för kostnadsutvecklingen i verksamheten. Dessa ersättningsbelopp beräknas med utgångspunkt från utvecklingen av produktionsmedelsprisindex under en föregående sexmånadersperiod och finansieras av konsumenterna genom höjda livsmedelspriser. Även kostnaderna i förädlingsledet m. m. kompenseras inom ramen för jordbrukets prisregleringssystem. Detta inflationsskydd på kostnadssidan är kompletterat med ett system som är avsett att ge jordbrukarna en inkomstutveckling som ligger i nivå med jämförbara gruppers. Varje procentenhets kostnadsökning inom jordbruket som inte kompenseras har beräknats resultera i en minskning av jordbrukarnas inkomster för eget arbete och kapital med i storleksordningen . Varje procentenhets kostnadskompensation till den jordbruksprisreglerande sektorn kan beräknas ge en ökning av på konsumentprisindex (KPI) och för posten Livsmedel i KPI-beräkningarna. Automatiken inom jordbruksprisregleringen kommer att belysas av livsmedelskommitté. Genom jordbruksprisuppgörelsen kompenseras jordbruket för i nu nämnd ordning: Kostnadsökningar inom viss uppsamling och förädling. Produktionskostnadsökningar inom jordbruksdriften. Ersättning till eget arbete och eget kapital. De två förstnämnda punkterna avser kompensation i efterhand för redan inträffade kostnadsökningar. Den sista avser följsamhet till andra lönekollektivs inkomstutveckling. Om man behandlar de tre punkterna rätt över och inför begränsningar i prishöjningarna på jordbrukets produkter måste motsvarande krav ställas på de förnödenheter som jordbrukarna köper. Det kan då vara skäl att notera att en mycket stor del av jordbrukarnas kostnader styrs av den internationella prisutvecklingen (olja, maskiner, handelsgödsel). Eftersom jordbrukspriserna i prisregleringsledet till avser produktionskostnader och endast till avser arbets- och kapitalinkomster för jordbrukarfamiljer är det av utomordentlig betydelse att jordbrukaren erhåller kompensation för kostnadsökningarna för produktionsmedel. Regeringen föreslår att andra steget (1984) av marginalskattereformen skall finansieras med höjda energiskatter (bensin /liter, olja /m3 och el /kWh). Förslaget kommenteras nedan under avsnittet alternativ. Slutligen kan konstateras att kompletteringspropositionen inte innehåller några konkreta besparingsförslag. Endast ett antal oversynsprojekt redovisas. Det är självfallet först om och när dessa översyner leder till konkreta åtgärder som de kan få någon betydelse för budgeten. Eftersom några förslag inte nu presenteras lär de flesta knappast kunna realiseras förrän tidigast . ALTERNATIV En ideologisk helhetssyn En ekonomisk politik, som skall ha möjlighet att bli framgångsrik i den besvärliga situation som befinner sig i, måste bygga på en ideologisk helhetssyn. Enligt vår mening bör en sådan helhetssyn bottna i en tro på den enskilda människans initiativförmåga, vilja att ta ansvar och frihet att göra egna val. En sådan grundsyn låter sig bara förenas med marknadsekonomi inom sociala och miljömässiga ramar. En väl fungerande marknadsekonomi kan till sin karaktär endast vara decentralistisk.