mot · G70275 · 1983-11-14 00:00:00 — Ett nationellt mikroelektronikprogram (prop. 1983/84:8) Det förslag från STU (Styrelsen för teknisk utveckling) som ligger till grund för industriministerns proposition deklarerar inledningsvis avsikten att säkerställa effektiv konstruktion och produktion av elektronikkomponenter för resten av 1980-talet. Därmed skulle en ökad export av system baserade på flera inhemska komponenter skapas och en långsiktigt konkurrenskraftig komponentindustri etableras. Industriministern förklarar sig på flera ställen i propositionen dela STU:s uppfattning, i synnerhet när det gäller kundanpassade kretsar. Om denna målsättning med de medel som begärs i propositionen kunde nås skulle det vara oansvarigt att bifalla propositionen. En tillbakablick på den komponenttekniska utvecklingen ger tyvärr anledning att förmoda att målsättningen saknar realism. Man har t. o. m. anledning att misstänka att regeringen är medveten om detta och följaktligen har andra icke uttalade motiv för sitt ställningstagande. Den internationella konkurrensen på alla områden har överallt lett till krav på jätteinvesteringar för att säkerställa överlevnad. Jätteinvesteringar som konkurrensmedel uppvisar ofta likheter med rysk roulette. Striden om morgondagens trafikflygplan mellan två giganter, och , är här ett bland flera exempel. Investeringarna för att utveckla ett nytt flygplan överstiger varje enskilt företags investeringsförmåga. Om medlen likväl satsas kommer ett av företagen att förlora i konkurrensen och slås ut helt. Liknande situationer är inte främmande för svenskt näringsliv. Den nuvarande specialstålsdiskussionen är bara ett exempel. Den internationella halvledarkomponentindustrin har visat samma utvecklingstrend. Efter en kort genombrottsperiod i komponentutvecklingen steg utvecklings- och produktionsinvesteringarna till miljardbelopp för framställning av varje enskild komponent. Detta krävde i sin tur en snabb internationellt förankrad avsättning för komponenterna. Den komponent som erövrade marknaden slog automatiskt ut liknande komponenter som i princip hade samma investeringar bakom sig. Den ryska rouletten var ett faktum, och antalet kvarvarande komponenttillverkande företag reducerades till ett fåtal. Gemensamt för de kvarvarande var, förutom exklusiv kompetens, att de hade tillgång till mycket slagkraftiga internationella marknadsorganisationer. Industriministern säger i propositionen att man skall inrikta sig på kundanpassade kretsar till skillnad från standardkomponenter, och man kan hoppas att han som grund för sitt ställningstagande har snuddat vid samma reflexioner som anförts ovan. Han har emellertid därvid förbisett det andra kriteriet för överlevnad, tillgång till en framgångsrik internationell marknadsföringsorganisation. När man därtill, som industriministern föreslår, avser att tillfredsställa en kundkrets bestående av små och medelstora företag i elektronikbranschen som förväntas hjälpligt kunna precisera sina individuella krav på kretslösningar kräver detta en internationell marknadsföringsorganisation som är väsentligt mer avancerad än den som de redan internationellt etablerade standardkomponenttillverkarna har. Att bygga upp och nå framgång med en sådan internationell marknadsföringsorganisation verkar långt ifrån realistiskt. Däremot kan man förutse att de redan befintliga komponenttillverkarna kommer att skapa ett ökat utbud av tjänster även beträffande kundanpassade kretsar för att marknadsmässigt kunna förränta sina redan stora investeringar. svenska små och medelstora förbrukare av sådana tjänster skulle kunna få sina behov tillgodosedda i förvissning om att den internationella konkurrensen leder till ständigt minskade priser. I stället för att förespegla de svenska entreprenörerna en konkurrenskraftig inhemsk produktion borde industriministern ha föreslagit att regeringen skulle vidta sådana handelspolitiska åtgärder som säkerställer tillgången inom ramen för det internationella handelsutbytet. Tyvärr framgår det på flera ställen i propositionen att industriministern i stället defaitistiskt förväntar sig ökade handelshinder inom området och antyder detta som ett bidragande motiv till propositionens förslag. Marknadskrafternas spel som resultaterat i ständigt sjunkande priser på komponenter gör knappast en sådan utveckling trolig, allra minst när det gäller att tillfredsställa svenska små och medelstora företags behov av kundanpassade kretsar. Kraven på restriktivitet skulle då vara en svensk angelägenhet i den mån de grundläggande kretslösningarna skulle vara av extremt teknologiskt eller säkerhetsmässigt intresse. Det är uppenbart att den redan etablerade svenska elektronikindustrin har ett starkt behov att förse sina egna produkter med specialkomponenter. Såväl ASEA som har tagit konsekvenserna härav och var och en byggt upp imponerande resurser för att tillfredsställa sina egna behov. Man kan förmoda att företagen också har möjligheter att genomföra de investeringar som den teknologiska utvecklingen kräver, i varje fall framgår det inte av propositionen att motsatsen skulle vara fallet. Mot bakgrunden av det allmänna ekonomiska läget i torde ett investeringsbidrag till framgångsrika och lönsamma storföretag knappast ha hög prioritet. I ett avseende är industriministerns ambition att långsiktigt säkerställa teknisk kompetens på komponentområdet angelägen. Det framgår nämligen av såväl STU:s ursprungsförslag som remissvaren att tillgången på kompetens är begränsad till ett litet fåtal människor i huvudsak verksamma inom de två industrierna på området, RIFA och ASEA-HAFO. Högskolornas kompetens är starkt begränsad och deras utrustning är enligt utredarna alltför ålderdomlig. Att enbart förse högskolorna med adekvat utrustning för forskning, undervisning och utveckling skulle kräva insatser långt utöver de belopp som föreslagits, som initialbristen på kompetenta lärarkrafter är en väsentlig stötesten som knappast kan lösas på kort sikt. Industriministerns förslag att sprida kunskap om den nya tekniken till de mindre och medelstora företagen genom att öka stödet till fortbildning av gymnasielärare förefaller inte särskilt realistiskt. Visserligen lär man teoretiskt kunna tömma havet med en tesked, men den tid som behövs står inte till förfogande. Om man skall stärka den svenska kompetensen krävs åtgärder av en helt annan storleksordning än de som föreslagits. att beslutar att, i avvaktan på UHA:s utredning om hur forskning och utbildning inom området skall bedrivas för att säkerställa en långsiktigt adekvat kunskapsnivå, avslå proposition 1983/84:8.