mot · G602249 · 1983-01-12 00:00:00 — och för att stimulera till ökat vattenbruk I analogi med jordbruk och skogsbruk har numera myntats begreppet vattenbruk. Vattenbruk innebär odling av vattenorganismer som fisk, musslor, kräftdjur och alger till skillnad från fiske, där man fångar vilda bestånd av fisk, musslor och kräftdjur. F. n. grundas 3/4 av vår inhemska totala fisk- och skaldjurskonsumtion på import. Totalt har den årliga konsumtionen ett värde av . Trots en betydande export av fisk var handelsunderskottet . Det torde vara uppenbart för alla hur angeläget det är att detta handelsunderskott reduceras och helst utbyts mot ett handelsöverskott på detta område. Mot denna bakgrund finns det all anledning för en vattenbrukare att se ljust på en framtida marknad för fiskprodukter, om bara marknadsföring och distribution kan ordnas på ett tillfredsställande sätt. Räknar vi dessutom in våra goda naturliga förutsättningar för odling av fisk, kräftdjur, musslor och alger är möjligheterna stora för utveckling av ett svenskt vattenbruk. Denna näringsgren borde kunna ge ekonomisk tillväxt och ökad sysselsättning inte minst i glesbygder. Vårt land har goda produktionsförutsättningar för vattenbruk. Inte av landets yta täcks av sjöar, och kustlinjen är mer än . Dess värre saknar vi däremot ett effektivt distributionssystem för färsk fisk. Dessutom har det svenska fisket och vattenbruket stora handelspolitiska problem att kämpa emot. Vi får betala tull när vi exporterar till , medan våra konkurrenter inte har motsvarande tullar på den svenska marknaden. F. n. är av den djupfrysta torsken som äts i landet importerad från och . Inte av all lax är också importerad. Varför har då inte tidigare kunnat nå upp till de nivåer av vattenbruk som förekommer exempelvis i och ? Viktigast torde kanske vara att odlarna saknar ekonomiska stimulanser. Men minst lika viktigt för den långsamma utvecklingen av vattenbruk i torde vara de mycket komplicerade administrativa reglerna för tillstånd och dispenser m. m. Den som överväger att agna sig åt vattenbruk konfronteras dess värre med ett myller av lagbestämmelser och med olika myndigheter med ibland motstridig uppfattning om vad som kan tillåtas eller inte. Detta har lett till en stor osäkerhet hos odlarna om deras möjligheter att med rimlig säkerhet bedriva vattenbruk. I rapporten från Arbetsgruppen för juridiska frågor inom för vattenbruk redovisas hur inte mindre än 9 lagar och 14 administrativa myndigheter kan bli involverade i prövningen av ett tillstånd för vattenbruk. Detta är naturligtvis orimligt. Andra länder som t. ex. har betydligt enklare regler för vattenbruk. Samma gäller också och . Styrgruppen har eftersträvat att så långt möjligt förenkla och förbättra inom ramen för de lagar och administrativa system som gäller. Mycket kan vidtas av berörda myndigheter på eget initiativ. Andra förslag kräver emellertid ytterligare överväganden, men bör kunna genomföras med tämligen enkla förändringar och tillägg i instruktioner och förordningar. Vi ställer oss i princip bakom dessa förslag från Styrgruppen för vattenbruk. Men det räcker ju inte med att tillstånden för vattenbruk kan erhållas på ett enklare sätt. Det krävs också ekonomiska stödåtgärder för att hjälpa odlaren genom de första känsliga åren i en ny näring. Först måste det ju till ganska stora investeringar i utrustning. Sedan kommer foderkostnaden för i regel bortåt innan inkomsterna förhoppningsvis börjar flyta in. Detta kräver ett ganska stort rörelsekapital som helst inte bör belasta odlaren med dryga amorteringar och räntor under de första besvärliga åren. Redan nu finns några stödåtgärder som kan utnyttjas av den nystartade vattenbrukaren nämligen glesbygdsstödet, vissa rörelse- och produktutvecklingslån, samt regionalpolitiska stödformer. Tyvärr har det emellertid visat sig att rörelse- och produktutvecklingslånen med nuvarande lånevillkor inte är särskilt attraktiva för odlarna. Enligt vår mening är det viktigt att ge utvecklingsfonderna ökade möjligheter att lämna avskrivningslån till hyggliga villkor. Samma gäller också möjligheter att lämna regionalpolitisk! stöd i form av avskrivnings- eller återbetalningslån. Enligt vår mening är det viktigt att bygga ut glesbygdsstödsformerna och det regionalpolitiska stödet, eftersom detta synes ge de bästa betingelserna för nystartade odlare. När det gäller att få fram en rationellare och effektivare uppsamling av producerad fisk, distribution och försäljning så menar vi att man i första hand bör satsa på att hjälpa de företag som redan visat sig framgångsrika på detta område. Om utvecklingsfonden eller annat organ ställer tillräckliga rörelse medel till förfogande på goda villkor så bör dessa företag kanske i stället intensifiera sin skickliga marknadsföring. Därmed kan de måhända i ökad omfattning inrikta sig på att ta hand om andra odlares produkter i stället för att utöka sin egen produktion. Vi tror att man den vägen har de största möjligheterna att snabbt få fram en effektiv distribution och försäljning. Man kan då utnyttja sådana odlare som redan dokumenterat sin förmåga att skapa goda kontakter inte minst i utlandet när det gäller att avsätta sina produkter. Dessa odlare kan också ge råd till nya odlare om vilka produkter man bör ägna sig åt att framställa. Vi måste ju nämligen även i vattenbruket inrikta oss på att ta fram sådana produkter som marknaden efterfrågar. Detta är det enda och framgångsrika sättet att få ekonomi i dessa nya verksamheter. Förslag ute på remiss Vi är medvetna om att regeringen f. n. har Styrgruppens för vattenbruksfrågor förslag ute på remiss och att man därför i viss omfattning måste avvakta remissinstansernas utlåtanden innan man tar några beslut. Men det finns å andra sidan vissa åtgärder som kan vidtas för att utnyttja de möjligheter som bl. a. devalveringen har skapat att öka vår inhemska produktion av fisk och andra vattenbruksprodukter. Med hänvisning till det anförda hemställs därför 1. att som sin mening ger regeringen till känna att man bör påbörja åtgärder för att eliminera en del handelshinder som verkar återhållande på vattenbruk, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att man bör påbörja en förenkling av nuvarande regler för tillståndsgivning m. m. i anslutning till vattenbruk, 3. att som sin mening ger regeringen till känna att länsstyrelsernas och utvecklingsfondernas resurser bör utökas när det gäller att ekonomiskt stödja nystartade företag som vill bedriva vattenbruk resp. stödja de redan etablerade företag som vill utöka sina insatser när det gäller distribution och försäljning av vattenbruksprodukter. minab/gotab 1983 73346