mot · G6021439 · 1983-01-25 00:00:00 — i m. fl. Fiskevårdsområdesbildning vid , m m. Den enskilda äganderätten är en drivkraft för social trygghet och ekonomiskt framåtskridande. Enskilt ägande främjar ansvarskänslan och förstärker viljan till personliga insatser. Att äga eller driva jord- och skogsbruk är för den skull en driftkraft till insatser i en verksamhet som oftast känns välmotiverad och meningsfull utan att den för den skull skänker kontant ersättning i jämförelse med andra grupper. En förväntning på en trygg framtid är ofta ett tungt vägande skäl till extra insatser i det egna företaget. Näringens utövare planerar ofta för mer än sin egen generation framåt. För att enskilda människors strävanden av detta slag inte skall omintetgöras förutsätts att politikernas beslut i frågor som berör ägandets villkor också har samma långsiktiga inriktning. Tvära kastningar och plötsliga förändringar kan på ett avgörande sätt skada gjorda ansträngningar som en lantbrukare kan ha gjort för sig själv, för sin familj och i förekommande fall för sina anställda. som nedlagt kapital i form av underhåll på markanläggningar och byggnader är en investering för en säker framtid är det också investeringar för underhåll av en del av den svenska landsbygdens kulturarv. Över hela vårt land bevaras genom pietetsfullt underhåll en byggnation som på en gång fyller rimligt höga krav på funktionalitet och vittnar om den egna landsändans byggnadskultur. I förhållande till den långsiktiga strävan från enskilda ägares sida har orosmoment i form av politiska och administrativa beslut ingett anledning till oro för framtiden. Skattelagstiftningen är exempel på detta. Den senaste fastighetstaxeringen och därav följande förmånsvärdebeskattning för bostad på lantgård kan om den inte ändras bli ödesdiger för såväl brukarens ekonomi och/eller fastighetens bostadsbestånd. gjorda nyanseringar till trots är detta en fråga som måste följas med största uppmärksamhet. Det finns också andra frågor med hög aktualitet som har skapat oro genom att urholka äganderättens innehåll. Fjolårets beslut i om fritt handredskapsfiske på ostkusten och i de fem är exempel på detta. Likaså vidgade reglerna, måhända oavsiktligt, för allmänhetens strövanden i skog och mark i enlighet med de allemansrättsliga reglerna i samband med förslaget om tillståndstvång för viltstängsel. a. pågår en i och för sig ytterst värdefull omarrondering men som tyvärr i alltför många fall framför allt för små markägare skänker mindre innehåll åt äganderätten. Vi avser i fortsättningen något mera utveckla de negativa effekterna i ovan nämnda exempel. Våra tyngst vägande argument gentemot utökat handredskapsfiske utöver de rent principiella invändningarna är att statskassan åsamkas en kostnad i storleksordningen utan att nämnvärda fördelar för fritidsfisket vinnes. Riksdagsbeslutet om intensifierad fiskevårdsområdesbildning fram kommer rent av att omintetgöras av den förväntade propositionen. Detta är för såväl vattenägare och yrkesfiskare som för fritidsfiskare ett allvarligt hot mot framtidens fiskemöjligheter. Ett förhållande som för övrigt styrks av att frågan om hur fiskebeståndsvårdande arbete inte ingående behandlades i beställning till regeringen. beställning av förslag till fritt handredskapsfiske rycker enligt vårt förmenande undan incitamentet för fortsatt fiskevårdsområdesbildning. Med hänsyn härtill bör regeringen, om den över huvud taget av ekonomiska och andra skäl skall effektuera beställningen, inte förrän efter 1985 förelägga det begärda förslaget. Ett sådant uppskov skulle på ett avgörande sätt förbättra förutsättningarna för framtida fiskevårdande arbete i och de fem sjöarna. Om värdet av det fiskebeståndsvårdande arbetets betydelse torde bred politisk enighet kunna råda. Den omarrondering som pågår i och kommer att för framtiden vara av stor ekonomisk betydelse för jord- och skogsbruket i dessa områden. Inte bara i extremfallen med nästan otroligt splittrad ägobild kommer effekterna att bli stora. Möjligheterna till ett effektivt skogsbruk kommer säkerligen att för framtiden vara den mest märkbara effekten. Den nya ägobilden kommer att skänka de flesta bestående fastigheterna ett större äganderättsligt och ekonomiskt värde. Äganderätten till de nya fastighetsbildningarna kommer med de nya möjligheterna till effektivt och rationellt nyttjande att bli fullödigare . Ingen reform är emellertid så bra att den inte har avigsidor. Denna reforms avigsida framstår för många av de markägare som har mindre markarealer och som tydligen inte i fortsättningen medges utgöra självständiga fastigheter. Enligt uppgift har gränsen för självständig fastighetsbildning satts vid 40 50 ha. Enligt vårt förmenande en alltför hög och så långt vi förstår ganska godtyckligt vald arealgräns. 1 princip måste självfallet en lagfarens ägares rätt att behålla sin egendom som självständig fastighet gälla även i fortsättningen även om fastigheten är liten. Om det av ekonomiska (vägrätt e. ), administrativa eller andra skäl likväl måste fixeras en undre gräns då den lilla fastigheten bör ingå i en gemensamhetsskog e. d. måste denna gräns sättas betydligt lägre än den nu tillämpade gränsen om 40 50 ha. Det måste i detta sammanhang erinras om hur en markägares möjligheter till arbetstillfälle i gemensamhetsskog minskar i förhållande till den möjlighet till arbete som han har som självständig ägare till fastighet. Enligt vårt förmenande är förväntade effektivitetsvinster i de stora gemensamhetsskogarna sannolikt betydligt överskattade. Om denna effektivitetsvinst över huvud taget finns har den i så fall vunnits på bekostnad av en urholkning av innehållet i äganderätten. Enligt moderata samlingspartiets mening förekommer här ett utbyte av storheter, där så olika komponenter har bytts mot varandra som principen om inskränkt äganderätt mot en kalkylerad praktisk eller ekonomisk fördel. Förlorande part är enligt vår bestämda mening de många markägare som på detta sätt fått dispositionsrätten till sin fastighet så urholkad att han inte själv på sin skog kan fullgöra skogsvårdslagens intentioner om god skogsvård. Men hänsyn till arbetstillfällena på den egna fastigheten och den sociala trygghet som ägandet skänker bör vid det fortsatta arbetet med omarrondering betydligt lägre gräns tillåtas för självständig fastighetsbildning. En av allemansrättens grundregler har varit att den medger allmänheten rätt att fritt vandra i skog och mark där det inte inverkar menligt på markägarens odling eller anläggning. En tolkning som omfattas av respekt och förståelse från såväl den strövande allmänhetens som markägarens sida. Möjlighet för intolkning av en vidgad rätt i de allemansrättsliga reglerna har kunnat göras efter beslut i anledning av en proposition om tillståndsplikt vid anläggning av viltstängsel. 1981/ 82:220). Här anför ministern som ett skäl för att övergå från samrådsförfarande till tillståndsplikt att det finns exempel på stängsel som uppförts så att de utgör ett hinder för allmänhetens strövanden med stöd av de allemansrättsliga reglerna. Vi anser inte att motiveringen var tänkt som en medveten vidgning av allmänhetens rätt att fritt ströva oberoende av jordägarens markanvändning. För den skull är det angeläget att uttalar att allmänhetens rätt att ströva i skog och mark liksom tidigare är fritt, då det inte inkräktar på/eller utgör hinder för markägarens nyttjande av marken, inte ens då marknyttjandet är av så speciell karaktär som betesdrift i ett vilthägn. Med stöd av ovanstående hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motion en anförts om vikten av fiskevårdsområdesbildning vid och i de fem , 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande lägsta areal för att vid omarrondering få bilda självständig fastighet, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om allemansrättens innehåll. L. () i HANS () BO () (m) () () () () (m9 () () () ()