mot · G6021248 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83: 1248 och personal för marin beredskap Stormakternas aktivitet utefter våra kuster har ökat påtagligt de . Exempel på detta är välkända. Existerande beredskap att klara av den nya situationen måste bedömas som otillräcklig. Skall förtroendet för neutralitetspolitikens effektivitet kunna upprätthållas krävs uppenbarligen en förbättring. Kustberedskapen består av många element, militära såväl som civila. En pusselbit som saknas är en marin motsvarighet till hemvärnet, dvs. en möjlighet att på frivillighetens grund komplettera vid beredskapshöjningar. Att fylla denna brist skulle vara en väsentlig förbättring, troligen också en ekonomisk besparing. Intresse att åta sig dylika beredskapsuppgifter har uttryckts av (tidigare Sjövärnskåren), som uttalat att deras medlemmar är intresserade. Många av dem är krigsplacerade i just kustbevakningsorganisationen. , särskilt , har man diskuterat att inrätta ett särskilt sjövärn (marint hemvärn), alternativt att tilldela hemvärnet fler uppgifter, eller att avtala med nyckelpersoner i marinens krigsorganisation att tjänstgöra vid förhöjd beredskap. värnpliktsutredning (VK 66) förutsåg uppgifter för det allmänna hemvärnet, men dessa idéer har endast i obetydlig utsträckning realiserats. På vissa platser har hemvärnet dock tilldelats uppgifter i hamnar, för att iordningställa hinder etc. Ett skäl till att existerande hemvämsorganisation inte tilldelats fler uppgifter är förmodligen att många av dessa, däribland viktiga spaningsfunktioner, har sådan karaktär att en annorlunda ordning krävs. Hemvärnets geografiska indelning är t. ex. alltför finmaskig. spaning kräver överblick över större områden än motsvarande funktioner på land. Hemvärnet leds av försvarsområdesbefälhavarna, medan funktioner måste ledas av marin chef. Bland uppgifterna kommer att ingå drift av komplicerad utrustning såsom kustradarstationer, för vilket krävs utbildning, som bara den på uppgiften krigsplacerade har fått och som är för omfattande för att ge till hemvärnsmän. Detta hindrar inte att det också finns ett flertal uppgifter som torde vara lämpliga att handhas av intresserade överåriga. Lokalrekrytering är möjlig i långt mindre utsträckning än i det allmänna hemvärnet bl. a. på grund av kusttrakters avfolkning. Hemvärnets uppgift är att försvara hembygden. Den beredskapsuppgiften måste förläggas till kustlinjen antingen det bor några där eller inte. Dessa m. fl. omständigheter pekar på att marinens existerande kustbevakningsorganisation skulle utgöra en naturlig och effektiv grund för förstärkning av den beredskapen på frivillighetens grund. Denna organisation har erforderliga lednings- och rapporteringskanaler ordnade liksom samverkan med andra, bl. a. civila spaningsorgan. Dess geografiska indelning är skräddarsydd för spaning över vattenytan. Utbildad personal, krigsplacerad i organisationen, finns redan. Bland dessa skulle man i första hand rekrytera frivilliga att träffa avtal med. Däremot skulle det kunna vara praktiskt att utnyttja hemvärnskungörelsens normer för att reglera vissa av den frivilligt tjänstgörande personalens förhållanden som t. ex. ekonomiska förmåner, tilldelning av vapen och annan utrustning, eller tjänstgöringsskyldighet. Hur en förstärkning av den beredskapen med frivilliga skall ordnas och administreras i detalj, eventuellt därav föranledd ändring i hemvärnskungörelsen, eller genom särskild sjövärnskungörelse och genom personliga frivilligavtal med mobiliseringsmyndighet måste närmare utredas. Denna fråga hänger samman även med formerna för att beordra förhöjd beredskap. Med hänvisning till det anförda föreslås att begär att regeringen snabbt utreder frågan om förstärkning av marinens bevakning av kusterna genom frivilliga åtaganden. () ()