mot · G602757 · 1983-01-20 00:00:00 — m. fl. Utvecklingen inom skolväsendet har kännetecknats av decentralisering. En lång rad förändringsbeslut har fattats, som alla har det gemensamt att de innebär ett ökat lokalt ansvarstagande. Allt fler har börjat inse värdet av att människor på lokal nivå får ta ett aktivt ansvar och att därmed beslutsnivå och verkställighetsnivå läggs så nära varandra som möjligt. Det ligger ett stort värde i att skolan fungerar som en tydlig förebild i samhället när det gäller decentralisering. Det är viktigt att personal, elever och föräldrar får uppleva fördelarna med en decentraliserad organisation i det dagliga arbetet. Det är viktigt därför att skolan inte enbart skall fullgöra en funktion som svarar mot det nuvarande samhällets aktuella behov, utan skolan skall också vara en positiv kraft i utvecklingen mot de övergripande målen i samhället. Decentraliseringspolitiken har tagit sig en lång rad praktiska uttryck med ett förändrat statsbidragssystem som ökat utrymmet för lokala bedömningar om hur resurserna skall användas, med den nya läroplanen som helt präglas av detta nya synsätt, vilket kommer till uttryck i bl. a. lokala arbetsplaner för enskilda rektorsområden. Den förändrade och förenklade statliga skoladministrationen är ett annat exempel där centralstyrningen av skolväsendet har minskat till förmån för ett regionalt och lokalt ansvar och lokala beslut. Förändringarna i skolan, av vilka vi här redovisat några, och den gemensamma inriktning som dessa haft innebär i sig ett behov av att också reformera lärarutbildningen. Den nuvarande utbildningen har sin grund i ett utredningsarbete , och besluten fattades av 1967. I samband med högskolereformen 1977 inordnades utbildningen i högskolan, men i huvudsak är det samma lärarutbildning som gäller alltfort. Den utbildningen utformades för andra förutsättningar och krav än vad som gäller . Framför allt gäller detta för utbildningen av klasslärare som har ansvar för elevernas grundläggande träning och kunskapsinhämtande. vill därför i denna motion redovisa den inriktning som vi anser en sådan förändrad lärarutbildning bör ges. Utbildningen bör vara en yrkesutbildning som konsekvent anpassas till målsättningen för den skola som läraren skall arbeta i. En sådan lärarutbildning måste givetvis tillgodose lärarnas behov av goda kunskaper. Men också lärarnas förmåga att skapa motivation hos eleverna och att lära känna elevernas behov och utveckling måste ges ett stort utrymme i utbildningen. Goda kunskaper om skolan som organisation, kunskaper om samhällets avsikter med skolan samt frågor om jämställdhet är andra viktiga moment för att läraren skall kunna vara med och ta det vidgade ansvar som ett decentraliserat skolsystem utan tvivel kräver. Ökade kunskaper om och erfarenheter av arbetslivet är betydelsefullt för att bättre kunna samordna elevernas arbetslivserfarenheter med skolans undervisning. Den nuvarande stadieindelningen i har ingen motsvarighet i barnens utveckling utan är till stor del en följd av skillnader i lärarnas utbildning. Stadieövergångarna innebär ofta stora omställningssvårigheter för eleverna med lärarbyten och nya klassgrupperingar. En förändrad sammanhållen klasslärarutbildning är därför en angelägen uppgift. Det skulle föra alltför långt att i detalj redovisa vad en sådan utbildning borde innehålla, men några saker förtjänar att framhållas. En medveten och ökad satsning har gjorts inom skolan för att ge eleverna bättre basfärdigheter. Betydande insatser har gjorts för att förändra och förbättra undervisningen, bl. a. i ämnet svenska. Om t. ex. den grundläggande läs- och skrivinlärningen på lågstadiet inte motsvarar elevernas behov utgör detta självfallet en mycket starkt hämmande faktor för allt annat kunskapsinhämtande och för färdighetsträningen. Den grundläggande lågstadielärarutbildningen är för kort för att utbildningen att undervisa i ämnet svenska skall kunna förstärkas. Läs- och skrivinlärning är dessutom inte någonting som är genomgånget och avslutat i och med att barnen lämnar lågstadiet. Detta kan konstateras som den nuvarande utbildningen för blivande mellanstadielärare inte i någon större utsträckning behandlar sådana moment. Ett allsidigt och väl utvecklat språk är det mest värdefulla verktyg skolan kan ge sina elever för att dessa skall nå framgång i sin sociala omgivning och i sin framtida yrkesroll. Det är dessutom en förutsättning för inhämtande av kunskaper i alla andra ämnen. Ämnet svenska bör således förstärkas i lärarutbildningen. Orienteringsämnena i tillförs ständigt nya moment. Utvecklingen, både i vad gäller kunskaper och i vad gäller tillämpningen av kunskaper, sker i mycket snabb takt. Det är en orimlighet att begära att alla lärare ständigt skall kunna förnya sin kunskap i en sådan situation. Främst gäller detta klasslärare som har att undervisa i alla ämnen. Till detta skall också läggas att nya moment från ämnena teknik och hemkunskap har tillförts de lägre stadierna. Sammantaget torde man kunna hävda att det är mycket svårt för en klasslärare att ensam täcka alla orienteringsämnen. Den snabba utvecklingen innebär vidare att svårigheterna också ökar år . Vi tror att många klasslärare har ett naturligt intresse för antingen de naturorienterande ämnena eller för de samhällsorienterande, och utbildningen bör därför ges en huvudinriktning mot ettdera av dessa båda ämnesblock. Miljöfrågorna tillhör vår tids mest centrala frågor. För att kunna förstå, analysera och påverka vår miljö är det av avgörande betydelse att skolan ger eleverna en djup och saklig information om såväl samhällsvetenskapliga som naturvetenskapliga fakta och synsätt. Därför är det viktigt att ämnet ekologi ingår i såväl SO- som NO-varianten. De etiska frågorna, livsåskådningsfrågorna och det kristna kulturarvet måste tillmätas stor vikt i skolans undervisning. Detta måste också komma till uttryck i lärarutbildningen. Skolan har också skyldighet att verka för jämställdhet mellan män och kvinnor. Otvivelaktigt skulle detta arbete underlättas om vi kunde uppnå en jämnare könsfördelning bland lärarna i de lägre stadierna. En gemensam klasslärarutbildning är ett bra sätt att åstadkomma denna förändring. Vi ser framför oss ett vikande elevunderlag i . För att inte behöva öka andelen resande barn, för att kunna bibehålla de små skolornas fördelar och för att slå vakt om skolorganisationen i glesbygd behöver skolstyrelserna kunna använda tillgängliga lärarresurser på ett mer flexibelt sätt. Detta skulle underlättas av en lärarutbildning som ger möjligheter att tjänstgöra över nuvarande stadiegränser. Med stöd av vad som anförts i motionen hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om inriktningen av en förändrad klasslärarutbildning. () () () () () () () () ()