mot · G6021846 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83:1846 m. fl. Anslagstekniska frågor för vissa idrottsorganisationer Idrotten utgör den viktigaste fritidssysselsättningen för en stor del av befolkningen. Den spelar en stor social roll och får en växande betydelse för människors hälsa och därmed för den förebyggande hälsovården. Idrottsrörelsen måste vara en fri, obunden och demokratiskt uppbyggd rörelse. Staten har ett ansvar för att idrottsrörelsen ges möjligheter att vidareutvecklas, men det statliga stödet får inte förenas med krav på offentlig styrning av verksamheten. Alla former av idrottsutövning måste anses vara likvärdiga från det offentligas utgångspunkt. Det föreligger inget motsatsförhållande mellan elitidrott och breddidrott utan tvärtom ett ömsesidigt beroende. Från breddidrotten kommer elitutövarna och dessa stimulerar i sin tur breddidrotten. Många ledare i breddidrottssammanhang är också rekryterade bland gamla elitidrottare. I tusentals småklubbar runt om i landet fostras talanger som är en förutsättning för att svensk idrott skall kunna hävda sig internationellt . Idrott och friluftsliv har mycket gemensamt men utgör ändå två skilda företeelser. Vår största och dominerande idrottsorganisation är med dess anslutna förbund och föreningar. Vid sidan av dessa finns ett tiotal fristående organisationer, de s. k. främjandeorganisationerna, som bedriver en liknande verksamhet. Dessa erhåller visst stöd genom detta och bör vara likställda med detsamma. Till riksidrottsstyrelsen utser regeringen två ombud med suppleanter. Därutöver utser regeringen två revisorer att granska RF:s verksamhet. Det är RF som i myndighets ställe fördelar anslagsstöd till de utanförstående organisationerna. Till denna grupp hör följande tio organisationer, nämligen , Cykelfrämjandet, De svenska lantliga ryttarföreningarnas centralförbund, , , /Simfrämjandet, , och Ridfrämjandet samt som en enhet kårortsnämnderna i , , , , , , , , , , , , , , och . Vid ett studium av anslagsutvecklingen synes de utanförstående organisationerna missgynnade i förhållande till RF-organisationerna. har anslagen till specialförbunden ökat med , distriktförbunden , medan de utanförstående ökat med endast . Från RF ser man helst även de utanförstående organistionerna skall rymmas inom ramen för RF:s verksamhet. Dessa är dock av annan mening och vill icke inordnas i RF. Man understryker att man i sin verksamhet skiljer sig från RF främst genom att konkurrens- och tävlingsaspekten ej finns med. Man hävdar från de tio att var och en av dem i sig utgör en folkrörelse och att man anser det principiellt felaktigt att en folkrörelse fördelar bidrag till andra sådana. Från riksdagsrevisorerna förelåg ett enhälligt förslag innebärande att de utanförstående organisationerna borde kunna bilda en samarbetsorganisation att fungera som samarbetspartner med RF och regeringsombud, äska anslag och i övrigt framföra krav och önskemål till RF. En fungerande samarbetsorganisation skulle med tiden själv kunna ta initiativ till ett hävande av anknytningen till RF. Beträffande förslaget om en samarbetsorganisation var remissopinionen delad. Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran av , , , och Ridfrämjandet. Däremot avstyrktes förslaget av , , och . I två motioner (1981/82:2332 och 2333) yrkade s resp. c avslag på riksdagsrevisorernas enhälliga förslag. Man gick således i dessa partier också emot sina egna representanter bland riksdagsrevisorerna. Avslag blev således kulturutskottets förslag och sedermera beslut. Moderata samlingspartiet reserverade sig till förmån för riksdagsrevisorernas förslag angående samarbetsorgan för de s. k. främjandeorganisationerna. Vi anser det vara av stor betydelse att utreda hur dessa organistioner på bästa sätt skall kunna erhålla ett direkt statligt stöd och ej vara nödgade gå över annan organisation, i detta fall . Med hänvisning till ovanstående hemställs att begär att regeringen låter utreda hur de s. k. främjandeorganisationernas statliga stöd skall utformas. () () () ()