ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G6021996 · 1983-01-25 00:00:00 — och stöd till kalkning av Det räder en bred politisk enighet om att försurningen av mark och vatten är ett stort miljöproblem och att aktiva samhällsinsatser krävs för att ändra utvecklingen. har genom lagstiftningsåtgärder lyckats minska de egna svavelutsläppen och därmed också minskat det försurande nedfallet, kommer därför av nedfallet från svenska källor. När det gäller det utifrån kommande nedfallet har gjort stora ansträngningar för att få till stånd internationella överenskommelser på området. Arbetet har varit framgångsrikt och som följd härav träder en konvention på detta område i kraft . Emellertid verkar sådana konventioner först på , varför temporära åtgärder är nödvändiga för att häva försurningen. En sådan åtgärd är kalkning av sjöar och vattendrag. pågår en försöksverksamhet med kalkning och erfarenheterna framstår som klart positiva. Vi vill dock aktualisera frågan om inte stödet till kalkningsverksamheten bör utvidgas till att också omfatta . Detta är i och för sig möjligt , men då endast i samband med kalkning av närliggande vatten. Kalkning av åker är enligt vår mening en betydelsefull åtgärd ur både miljö- och växtodlingssynpunkt. Jordbruket har begagnat sig av kalkning redan innan miljöproblemen blev aktuella. Om kalkningsstödet skulle utvidgas till att också gälla , utan nära samband med kalkning av närliggande vatten, uppstår ett gränsdragningsproblem gentemot jordbruksstödet. Vi anser det därför inte möjligt att nu föreslå en generell utvidgning av det statliga stödet till kalkning. Frågan borde i stället övervägas i den av regeringen tillsatta utredningen om jordbrukspolitiken och livsmedelsförsörjningen. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet att vidga statens stöd till kalkning till att även omfatta . () () msmmm M "MM
mot · G6022002 · 1983-01-25 00:00:00 — Successiva övergångstider för nytillkommande regler om märkning av livsmedel har att utfärda anvisningar för datum- och innehållsdeklarationer för livsmedel. Dessa har självklart mycket stor betydelse för livsmedelsföretagens verksamhet. Den växande av märknings- och innehållsdeklarationer börjar bli så omfattande att den är svårgenomtränglig. Dessutom är antalet mottagare av informationen från livsmedelsverket på dessa områden mycket stort, vilket gör det att det tar för nya anvisningar att nå ut till alla som är berörda. De livsmedelstillverkande företagen upplever detta som ett växande problem. Som exempel kan nämnas att nya regler och nya nycklar för livsmedelstillsatser med E-nummer utfärdades av SLV . Fr. o. m. försvann de tidigare märkningsreglerna och ersattes med nya. De nya reglerna gäller livsmedel som förpackas fr. o. m. . Varor förpackade får dock säljas slut . För berörda företag innebär detta att man måste kasta förpackningsmaterial för . För konsumenterna innebär det högre priser. För färskvaror som t. ex. bröd är situationen besvärande. De övergångsregler som utfärdats omöjliggör för berörda företag att utnyttja i många fall stora lager av förpackningsmaterial. För Tempo-Åhléns kunder får de nya reglerna till resultat att dessa måste betala . för förpackningsmaterial som företaget har liggande och inte kan använda. Detta är inte acceptabelt, då de nya reglerna endast marginellt förbättrar konsumenternas information om de varor de köper. Detta exempel är endast ett bland många . Därför måste livsmedelsverket på regeringens anmodan se över de generella grunderna för utfärdande av nya bestämmelser och övergångsregler. Övergångstiderna måste sättas så att redan nedlagda kostnader i förpackningsmaterial som inte kan användas inte kommer att belasta företagens kostnader och konsumentpriserna annat än i fall där märkningsförändringarna kommit till stånd för att förhindra att konsumenterna kommer till direkt skada. Regeringen bör omgående föranstalta om en grundlig genomgång av de principer som tillämpas av vid utfärdande av nya och förändrade regler för märkning av livsmedel. Åberopande det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående en översyn av principerna för tilllämpningsregler vid utfärdandet av nya och förändrade regler för märkning av livsmedel.
mot · G6022003 · 1983-01-25 00:00:00 — och av hagmarker och lövskogar Efter beslut av 1981 kommer skogsvårdsorganisationen att förfoga över betydande belopp för avveckling av s. k. 5:3-skog enligt skogsvårdslagen, dvs. bestånd som genom avsaknad av eller för skoglig virkesproduktion felaktiga skogsbruksåtgärder har en tillväxt som är mindre än hälften än den som är möjlig med ett skogsbestånd av samma ålder. 5:3-skogarnas historik varierar. De flesta är resultatet av felaktiga avverkningsmetoder, medan en del orsakats av stormfällningar. Detta gäller framför allt i . I är det ofta fråga om igenväxta hagmarker som inte hävdats . Mycket omfattande åtgärder för överföring av 5:3-skog är befogade och aktuella innan den översiktliga skogsinventeringen (ÖSI) är genomförd. Den avses bilda underlag för en väsentlig del av skogsbruksplaneringen i privatskogsbruket. 1 ÖSI finns särskilda instruktioner att markera områden av betydelse för friluftslivet, naturvården och kulturminnesvården. Genom fördelningen av resurser till avveckling av 5:3-skog i förhållande till inventering och planering är det dessvärre avsevärda risker att åtskilliga skogsbestånd som är av betydande intresse för naturvård kommer att huggas ned. Detta gäller framför allt de lövdominerade bestånden, de igenvuxna hagmarkerna, som starkt bidrar till landskapets mångformighet och ett rikt växt- och djurliv. Naturvårdsmyndigheterna och kommunerna har saknat resurser för att inventera betydelsefulla områden för att skapa underlag till bl. a. samråd om avverkning, dikning eller lövslybekämpning. Det föreligger starka miljöskäl vilka kan sammanfattas som ekologiskt grundade behov att slå vakt om mångfalden i naturen och landskapet att avsätta en del medel för avveckling av 5:3-skog till inventering och planering för skogsbruk, naturvård och friluftsliv . De avsatta medlen bör användas för att översiktligt inventera skogsområden av intresse för naturvård och friluftsliv och för att upprätta naturvårdsinriktade skogsbruksplaner över områden av särskilt intresse. Vi ser det som självklart att hänsyn till naturvården och friluftslivet markeras i alla skogsbruksplaner. En enda procent av medlen till avveckling av 5:3-skog , dvs. sammanlagt ca 10 milj. kr., bör räcka till en sådan inventering och planering. Inventeringen bör genomföras och bidra med underlag till både skogsbruks- och naturvårdsplanering. Sammanfattningsvis menar vi att en viss del, lämpligen en procent av medlen till avveckling av 5:3-skog, avsätts till inventering och planering för att ange naturvårdens och friluftslivets intressen och ge underlag för bl. a. naturvårdsinriktade skogsbruksplaner i områden av särskilt stort intresse för friluftsliv och naturvård. Denna inventering och planering bör genomföras i samverkan mellan skogsvårdsorganisationen, naturvårdsmyndigheterna och kommunerna. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om inventering, planering och bevarande av f. d. hagmarker och lövskogar.
mot · G6022004 · 1983-01-25 00:00:00 — m. fl. Den omställning av landets energiförsörjning som den nationella energipolitikens målsättning förutsätter kräver en omsorgsfull planering på central, regional och lokal nivå. Konsekvenserna för skilda samhällsområden måste klarläggas i ett tidigt skede. Energifrågorna bör ses som en integrerande del av den övriga samhällsplaneringen och måste beaktas då åtgärder vidtas inom andra samhällssektorer. En regional, länsvis, överblick och samordning i vissa fall även samordning över länsgränserna krävs naturligtvis när det gäller planeringen för att utnyttja råvaruresurserna. Här gäller det resurser med ofta stor areell utredning som icke följer kommungränser eller ens länsgränser. För att ett rationellt utnyttjande skall kunna åstadkommas erfordras därför samarbete över kommungränserna; såväl samarbete för att hindra att samma energiresurs intecknas av flera kommuner som samordningsbehov med syfte att rationellt utnyttja överskottsresurser inom ett område är angeläget. Den avvägnings- och prioriteringsfunktion som författningsenligt lagts på den regionala myndigheten torde icke kunna fullgöras på ett tillfredsställande sätt utan en samordnande överblick över anspråken och tillgångarna på de regionala energiresurserna. Detta gäller bl. a. torvresurserna vars utnyttjande är beroende av den regionala myndighetens bedömning utifrån naturvårdssynpunkter och ofta förutsätter direkt tillstånd i form av koncessioner meddelade av den regionala myndigheten. Likaledes när det gäller skogsbränslen kan det med fog hävdas att regionala och interregional bedömningar erfordras som underlag för den kommunala planering som siktar på att utnyttja dessa bränslen. En av anledningarna till den tröghet varmed särkilt fasta bränslen introduceras i kommunernas oljereduktionsplaner torde just kunna sökas i bristande samordning mellan den kommunala och regionala nivån. En gemensam bedömning av tillgängliga energiresurser tillsammans med en regional avstämning mellan underskotts- och överskottsområden skulle ge betydligt säkrare underlag för den kommunala energiplaneringen. Den regionala uppsummering och avstämning som på så sätt skulle möjliggöras skulle i sin tur utgöra en betydligt säkrare grund för den nationella avstämningen och bedömningen av den energipolitiska utvecklingen än som f. n. föreligger. Med ledning av det sagda förordas att den regionala nivån länssty 1 1982/83. Nr 2004 - 2007 reisen ges en klart definierad roll i den nationella energiplaneringen innebärande en samordnande funktion mellan den kommunala och nationella nivån. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om länsstyrelsernas roll i energiplaneringen som samordnare mellan den kommunala och den nationella nivån. () ()
mot · G6022006 · 1983-01-25 00:00:00 — översyn av lagen om finansbolag Lagen (1980:2) om finansbolag omfattar företag som ägnar sig åt factoring, leasing och annan finansieringsverksamhet, om antingen företagen är bankägda eller nettovärdet av tillgångarna i verksamheten överstiger visst belopp. Enligt 3 § första stycket 1. gäller lagen emellertid inte sådana företag vars finansieringsverksamhet avser finansiering endast i samband med avsättning av tjänster som erbjuds eller varor som framställs eller säljs av företaget självt. I praktiken har tolkningen av detta sistnämnda undantag medfört att till kategorin finansbolag kommit att hänföras företag, vilka som ett led i sin reguljära näringsverksamhet ställt krediter till förfogande, i och för sig stundom i anslutning till hyresavtal, utan att denna finansieringsverksamhet som sådan bidragit eller varit avsedd att bidra till företagets vinst. Avgränsningen av undantagsbestämmelserna i finansbolagslagen har givetvis gjorts i syfte att så långt möjligt säkerställa konkurrenslikställighet på detta område. Uppenbarligen har emellertid den praxis bankinspektionen tillämpat medfört att företag betraktas som finansbolag med den särskilda ekonomiska belastning detta innebär till följd av en påfallande snäv tolkning av vad som skall anses som företagets egna tjänster eller av företaget självt producerade varor. Nuvarande praxis synes innebära att nya och praktiska lösningar, som svarar mot särskilt de mindre företagens krav på flexibilitet på finansieringsområdet, onödigt försvåras. Med hänsyn härtill framstår en översyn av bestämmelserna om en utvärdering av hittillsvarande erfarenheter av lagens tillämpning som angelägen i syfte att komma till rätta med nämnda nackdelar. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att hos regeringen begära en översyn och utvärdering av lagen om finansbolag.
mot · G602201 · 1983-01-12 00:00:00 — Språkvetenskaplig granskning av medicinsk terminologi I en tidigare motion (1976/77:701) har jag utan framgång gjort mig till tolk för önskvärdheten av en språkvetenskaplig översyn av den medicinska terminologin, särskilt den som används i patientsammanhang. Med den emfas, som den nya hälso- och sjukvårdslagen knyter till patientinformationen, vore det underligt om inte det - inte minst från företrädare för sjukvården - framförda önskemålet om en språkvetenskaplig översyn av medicinsk terminologi äntligen realiserades. Medel härför synes utan svårighet kunna tas ur det rikliga anslaget till social forskning, som delegationen för social forskning disponerar över på budget. Med hänvisning till det tidigare och anförda får jag därför hemställa att hos regeringen begär att en grupp för språkvetenskaplig granskning av medicinsk terminologi tillsätts, förslagsvis finansierad ur anslaget till social forskning.
mot · G6022010 · 1983-01-25 00:00:00 — har maktkoncentrationen i det svenska näringslivet debatterats intensivt. Under har bl. a. strukturen på aktieägandet förändrats. Det institutionella ägandet har ökat mycket kraftigt både genom direkt och indirekt kontroll av aktieportföljerna. Genom ett omfattande och invecklat ägande kan t. ex. stiftelser och investmentbolag bygga upp avsevärda maktpositioner när det gäller inflytandet över svenskt näringsliv och sysselsättning. Denna utveckling innebär stora risker för att makten och inflytandet tillkommer personer med liten eller ringa erfarenhet av praktisk företagsamhet. Aktiemarknadens roll och de spelregler som gäller för ägande och inflytande genom aktier är således av speciellt intresse när det gäller att begränsa maktkoncentrationen inom näringslivet. Enligt vår mening bör därför övervägas på vilket sätt man begränsar det institutionella aktieägandets tillväxt antingen genom en begränsning av dess placeringsmöjligheter på aktiemarknaden eller genom förändringar i utövandet av rösträtt. Detta är en komplicerad fråga och bör därför bli föremål för närmare överväganden. Olika vägar bör därvid prövas i syfte att förhindra en fortsatt koncentration av ägande och inflytande i näringslivet. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen begär att initiativ tas i syfte att begränsa det institutionella ägandets tillväxt och möjligheter till inflytande genom aktieinnehav. () ()
mot · G6022011 · 1983-01-24 00:00:00 — m. fl. Stödet till små vattenkraftverk Den PM sorn SIND presenterade 1980 och som innehöll en utvärdering av stödet till små vattenkraftverk har fortfarande sin aktualitet. I utredningen konstaterades att det största hindret för en fortsatt upprustning resp. nyanläggning av små vattenkraftverk är finansieringen. Vid förra behandlades en motion som aktualiserade förutsättningarna för de små vattenkraftverken. ansåg att erfarenheter av stödsystemets tillämpning noga bör bearbetas, och med tanke på att bestämmelserna trädde i kraft var inte beredd att avge någon meningsyttring i motionens syfte. Enligt vår uppfattning finns det inte anledning att avvakta utan det är angeläget att nu vidta förändringar så att små vattenkraftverk blir mer intressanta att rusta upp eller nyanlägga. Följande förbättringar föreslås: Lån kan beviljas till högst av anläggnings- eller upprustningskostnaden. Den övre gränsen bör höjas till . Lånens amorteringstid bör förlängas så att den överensstämmer med investeringens tekniska livslängd, och möjligheten till ränte- och amorteringsfrihet bör utökas. Den nedre effektgränsen för bidrag är 100 kW. finns möjligheter till bidrag för mindre vattenkraftverk, men detta har tillämpats mycket restriktivt. Vi anser att även dessa mindre verk i många fall bör få stöd och att dispens för nedre effektgränsen bör ges generöst. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen. () () () () i () () i
mot · G6022013 · 1983-01-25 00:00:00 — De höga fasta avgifterna för elkraft som många eldistributörer tillämpar motverkar sparandet. Särskilt påtagligt är det när det gäller fritidshus. Där kan den rörliga avgiftens andel av den totala elräkningen ofta bli helt försumbar. Det vore naturligt om det statligt ägda vattenfallsverket föregår med gott exempel genom att forma en fritidshustaxa med i huvudsak rörliga avgifter. Självfallet bör också andra kraftdistributörer påverkas att följa efter. Regeringen bör lämna erforderliga direktiv till vattenfallsverket. Med hänvisning till ovanstående föreslår jag att hos regeringen hemställer om åtgärder för en mer hushållsinriktad eltaxa för fritidshus i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · G6022015 · 1983-01-24 00:00:00 — m. fl. Den regionala energiplaneringen i Genom lagen om energiplanering har kommunerna ett huvudansvar för utformningen av vår framtida energiförsörjning. Det är naturligt att så sker med hänsyn till kommunernas faktiska ansvar för värmeförsörjning, samhällsplanering och i många fall också eldistribution. I storstadsområdena blir dock behovet av en regional samordning särskilt påtaglig. Där bebyggelsen ofta går i varandra är det naturligt att gemensamma lösningar aktualiseras. Med hänsyn till energiplaneringens vittomfattande konsekvenser för hela samhällsstrukturen är det viktigt att det samordningsarbetet sker på ett sätt som ger största möjliga demokratiska insyn och kontroll. I har den regionala samordningen i huvudsak skett genom ett samägt kommunalt bolag, STOSEB. Erfarenheten visar att det är en ordning som lämnar mycket övrigt att önska ur demokratisk synpunkt. Genom att STOSEB :s styrelse är en indirekt vald församling är det svårt att utkräva ett mera påtagligt politiskt ansvar för de beslut som fattas. Bolagsformen gör att insynsmöjligheterna är starkt beskurna. Sättet att utse STOSEB :s styrelse gör också att den politiska sammansättningen inte blir representativ. Det blir en kraftig överrepresentation för de största partierna i regionen. De många turerna kring den s. k. och planerna på en hetvattenledning från Forsmarks kärnkraftverk till ger också belägg för att de principiella invändningar som man kan rikta mot strukturen har fått konsekvenser i den praktiska verksamheten. Det finns därför anledning att aktualisera frågan om huruvida inte den regionala samordningen på energiområdet bör föras över till ett organ som står under mera direkt demokratiskt inflytande. I har en särställning när det gäller samordning av regionala frågor. Genom en speciallagstiftning har fått uppgifter framför allt på den regionala planeringens område som är mera vittgående än vad som är vanligt för landsting. Detta bygger på den välmotiverade tanken att det är lämpligare att de många viktiga samplaneringsfunktioner som är nödvändiga i ett storstadsområde sker i ett direktvalt demokratiskt organ än i form av indirekt sammansatta kommunala bolag. Det skulle därför vara naturligt om också fick ta över det regionala samordningsansvaret för energipolitiken i . Statsmakterna kan medverka till en sådan utveckling genom att göra de förändringar som är nödvändiga i den speciallagstiftning som gäller för . Självfallet bör sådana förändringar ske i samråd med och berörda kommuner. Det vore lämpligt om regeringen tog initiativ till överläggningar med och länsavdelningar av om ett överförande av ansvaret för den regionala energiplaneringen till . Med hänvisning till vad som anförts föreslår vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om den regionala energiplaneringen i . () ()
mot · G6022017 · 1983-01-25 00:00:00 — m. fl. Såsom tidigare framförts i motioner från socialdemokratiskt håll spelar uppfinnarna en viktig roll inom innovationsverksamheten. Deras verksamhet bör därför stödjas stipendievägen har det framhållits i de socialdemokratiska motionerna. Då STU :s första stipendier till uppfinnare infördes diskuterades också mera långtgående former för stöd åt oberoende uppfinnare som borde ägna sig på heltid åt uppfinningsarbete. Det var redan då känt att uppfinnare som ges möjlighet att uteslutande ägna sig åt uppfinnararbete också bland sin produktion tid efter annan bidrar med de bästa och värdefullaste innovationerna. , i vilken bl. () var representerad, ansåg i sitt betänkande (SOU 1977:64) att STU borde vidareutveckla det ekonomiska stödet genom t. ex. arbetsstipendier eller uppfinnarstipendier. I SUF:s yttrande över kommitténs förslag anfördes bl. a.: Förutsättningen för att de av föreslagna stödformerna inom innovationsprogrammet skall få avsedd verkan är att sammansättningen av dem blir sådan att uppfinnaren skall kunna verka tillräckligt dvs ett eller i följd. På förslag av SUF konkretiserades den särskilda näringspolitiska delegationen (Ds Ju 1979:1) sitt förslag på följande sätt: Det av STU med framgång prövade systemet med uppfinnarstipendier bör dessutom utvidgas. Efter exakt mönster av författar- och konstnärsstöd (inkomstgaranti) får SUF i uppdrag att administrera det årliga valet av tio nya uppfinnare som är högt förtjänta vad gäller praktisk kreativitet. En ny kull på tio uppfinnare utses . Därefter fylls antalet på upp till sextio efter pensionering etc. Den näringspolitiska delegationens förslag har inte lett till något ställningstagande men i socialdemokratiska motioner har som tidigare nämnts framförts förslag vid skilda tillfällen i samma anda. Som en logisk följd av partiets insatser har regeringen nu framlagt förslag om att STU bör pröva olika former för att stimulera uppfinningsverksamhet. Ett alternativ är att STU prövar att utnyttja uppfinnarstipendier för att täcka uppfinnares lönekostnader . 1983, bil. 14, s. Av det ovan anförda framgår av aktivt verkat för ett uppfinnarstöd i likhet med det 1 1982/83. av regeringen föreslagna och i sitt arbete härmed ofta samverkat med såväl TCO som LO. Eftersom det i regeringens förslag framhålls att det kan vara fråga om täckande av lönekostnader anser vi det angeläget att såväl SUF som TCO och LO deltar i utarbetandet av regler och bestämmelser för denna nya form av uppfinnarstipendier. Mot bakgrund av det anförda yrkar vi att som sin mening uttalar att utarbetandet av regler för stimulans av uppfinningsverksamhet genom utnyttjandet av uppfinnarstipendier för att täcka uppfinnares lönekostnader skall ske i intim samverkan med , i (LO) samt (). () ()
mot · G602202 · 1983-01-12 00:00:00 — Årsberättelser från sjukhus och vårdinstitutioner I tidigare motioner (1976/77:260 och 1978/79:714) har jag sökt väcka intresse för att återställa den tidigare ordning som rådde före det stora datoriseringsgenombrottet vid behandlingen av statistiska uppgifter från sjukvården. ägnade sig klinikchefer vid sjukhusen och deras kolleger ute i provinsialläkardistrikten åt att vid arbetsårets slut gå igenom resultaten av sin verksamhet och i sammanhang därmed också i många fall göra värdefulla iakttagelser och reflexioner rörande sjukdomspanoramat och vårdresultaten vid deras enheter - reflexioner, som i många fall kunde leda till åtgärder på det lokala planet. Sedan man i stället beordrades att lämna sina uppgifter till centrala myndigheter och deras datorer försvann överblicken - resultaten värkte ofta fram först förlopp - och därmed också intresset för denna verksamhet, en verksamhet som varje verkställande direktör vid ett företag förmodligen anser vara essentiell för ledningen av företaget. har skjutit ifrån sig ansvaret för att tillse att årsberättelser från sjukhusen upprättas i sedvanlig ordning, med hänvisning till att detta är en landstingsangelägenhet. Men ju mer man överflyttar av ansvaret för verksamheten till landstingen desto viktigare är det att tillsynsmyndigheten - verkligen får ett sakligt underlag för att kunna bedöma inte bara hälsoläget centralt utan minst lika mycket vid de särskilda enheterna. För den skull bör bemyndigas att föreskriva att de särskilda sjukvårdande enheterna (sjukhus, kliniker, vårdenheter etc.) skall vara skyldiga att upprätta och till insända årsberättelser enligt fastställt formulär. Med hänvisning till det tidigare och anförda hemställs att begär att regeringen bemyndigar att från vederbörande sjukvårdsmyndigheter infordra årsberättelser enligt av styrelsen utfärdade anvisningar.