ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G6021210 · 1983-01-25 00:00:00 — 1982/83: 1210 Det ökade antalet våldsbrott är allvarligt. Sedan våldsbrotten började öka har antalet sådana brott fördubblats . Ökningen har sedan fortsatt från 55 1975 till 74 1982. Såväl rånen som övrig misshandel har ökat kraftigt . Antalet misshandelsfall där gärningsmannen är okänd för brottsoffret ökar också och detta är oroande eftersom även gatuöverfallen inbegrips i denna grupp. Många människor hyser oro och rädsla inför denna negativa utveckling. En av samhällets viktigaste uppgifter är att trygga den enskilde till liv, hälsa och egendom. Rättssäkerheten måste inta en framskjuten plats i ett demokratiskt samhälle, och såväl ung som gammal måste ha rätt att känna trygghet. Uppmärksamheten och reaktionen gentemot våldsbrotten tycks också minska och detta gäller kanske framför allt massmedia. Detta tyder på en viss resignation, men också på ett minskat intresse för den som utsätts för våldet. Det är nödvändigt att särskilda åtgärder vidtas för att nedbringa antalet våldsbrott. bör få i uppdrag att utarbeta ett särskilt åtgärdsförslag i detta syfte. Ett sådant genomarbetat förslag skall innehålla såväl brottsförebyggande som operativa åtgärder. Även på lagstiftningsområdet måste eventuella förslag till skärpningar inbegripas i uppdraget. Med anledning av ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande behovet dels av åtgärder mot den ökande våidsbrottsligheten, dels av att ges i uppdrag att utarbeta ett särskilt åtgärdsförslag med syfte att nedbringa våldsbrotten och därmed öka rättssäkerheten för den enskilde. () ()
mot · G6021211 · 1983-01-24 00:00:00 — Motion 1982/83: 1211 Begränsning i rätten att inneha kniv och liknande vapen aktualiserade jag i interpellation och motion frågan om åtgärder mot innehav av kniv. Det skedde mot bakgrund av de många dödsolyckor som inträffat genom knivhugg. Åtskilliga ungdomar bär på sig knivar eller liknande vapen som stiletter, knogjärn, batonger, metallrör. finns förbud mot innehav av s. k. springstiletter och springknivar och som gäller personer . Vid interpellationsdebatt i kammaren framförde dåvarande justitieministern uppfattningen att det kunde finnas fog för en vidgad rätt att inskrida mot omotiverade innehav av knivar. I många länder förekommer också lagstiftning om knivförbud. har lag om knivförbud. har lagstiftning angående springstiletter samt slag- eller stötvapen som knogjärn, batonger o.d. men undantar dolk och kniv. Enligt engelsk lag är det förbjudet att vid offentlig tillställning medföra något slag av angreppsvapen. har lagstiftning om knivförbud. Möjligheten till vidgad rätt att ingripa mot omotiverade innehav av knivar undersöks av en projektgrupp som tillkallat. Det är viktigt att åtgärder vidtas för att förhindra olyckor med knivar. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär åtgärder i syfte att begränsa innehavet av knivar och liknande vapen.
mot · G6021212 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83: 1212 Lokalisering till av länsrätten i När det gäller att sprida sysselsättningen inom en region så bör det inte bara begränsas till tillverkningsindustrin och servicenäringar i dess anslutning och allra helst som industrisysselsättningen minskat i antal anställda under det senaste årtiondet. Även regional statlig verksamhet torde kunna spridas över länen i större utsträckning och därmed bidra till en jämnare sysselsättningsspridning inom en region. Detta kan även gälla landstingskommunal förvaltning om det kan påvisas att så kan ske utan olägenhet. i har kartlagt vilka möjligheter som finns för omlokalisering av statlig verksamhet inom länet och då bl. a. funnit att länsrätten bör omlokaliseras från till . En flyttning av länsrätten till skulle ge vissa regional- och sysselsättningspolitiska vinster för som de negativa effekterna för är överkomliga. kommun, som under de senaste sex sju åren kraftigt drabbats av sysselsättningsminskningar och negativ strukturförändring av näringslivet, skulle ha stort behov av sådan omlokaliseringsåtgärd om länsrätten flyttas till . Prognosen i länsplaneringen pekar på att problemen för kommer att bestå också på lång sikt. Antalet arbetstillfällen beräknas minska med 1600 . Det får till följd befolkningsminskning för kommunen och sjunkande förvärvsfrekvens för såväl män som kvinnor. För arbetsmarknaden i behövs naturligtvis betydligt mera omfattande åtgärder för att klara dess problem. Med en arbetslöshet på ca 1200 och med stor risk för ökad långtidsarbetslöshet så förslår naturligtvis flyttningen av länsrätten inte långt, men det är med en flerfald av åtgärder som man långsiktigt kan stärka och bredda arbetsmarknaden i . Enligt vad som går att utläsa av budgetpropositionen så kommer senare att ta upp frågan om omlokalisering av länsrätten i . Med hänvisning till ovanstående hemställer jag att beslutar att länsrätten i skall lokaliseras till . 1* 1982/83.
mot · G6021214 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83: 1214 m. fl. Förbud mot innehav av kulsprutepistol m. m. De privatpersoner som önskar inneha vapen i måste söka myndigheternas tillstånd för detta. Det är en viktig princip, och speciellt i tider med ökat våld i samhället finns det anledning att vara mycket restriktiv med licensgivningen. Enligt 9 § vapenlagen får tillstånd att inneha kulsprutepistol eller annat automatvapen endast ges om synnerliga skäl föreligger. Tillståndet kan förenas med villkor att göra vapnet obrukbart och regler om hur förvaringen skall ske, men det är inget krav. 5 § vapenkungörelsen preciserar när tillstånd skall lämnas, och enligt denna skall man antingen vara aktiv medlem i skytteförening eller förening för frivillig befälsutbildning eller motsvarande organisation samt ha automatvapenskyttemärke i guld, eller vara vapensamlare. Dessutom kan man få tillstånd om man är i behov av vapen för sin tjänst. Dessa regler kompletteras av anvisningar, och det kan verka som om licens ges med mycket stor restriktivitet. Men praxis varierar mellan olika polisdistrikt. Det finns exempel på samlare som förvarar ett 20-tal brukbara kulsprutepistoler i lägenheten. Då vapenregistret är offentligt kan vem som helst ta reda på var vapenförråd av denna storlek finns. Det är direkt olämpligt att privatpersoner kan få tillstånd att inneha automatvapen då: de har mycket större skadeverkan än andra vapen om de missbrukas de är sämre målskjutningsvapen än andra vapen de är så moderna att ett verkligt prydnadsvärde och affektionsvärde knappast kan finnas. Med anledning av ovanstående hemställs att hos regeringen begär förslag till lagstiftning som innebär att tillstånd att inneha kulsprutepistol eller annat automatvapen ej får ges till privatpersoner. () ()
mot · G6021215 · 1983-01-25 00:00:00 — 1982/83: 1215 m. fl. Nämndemannainstitutionen har gammal hävd i svenskt rättsväsende. Härigenom har lekmän kunnat medverka vid domstolarna och tillfört yrkesdomaren sina kunskaper och erfarenheter. Det allmänna medborgerliga omdömet har kunnat komma till uttryck i rättsskipningen. Nämndemännens medverkan innebär en väsentlig insyn i domstolarnas verksamhet. Detta är av stort värde för demokrati och rättssäkerhet. Nämndemannakåren borde därför ha en sammansättning som motsvarar befolkningen. Den undersökning som redovisades 1981 av visar att det föreligger stora skillnader. Trots att valen till nämndemän sker i kommunfullmäktige efter partipolitiska fördelningsgrunder, tvingas man ändå konstatera att de valda ur andra synpunkter inte alls motsvarar befolkningen i stort. Vissa yrkesgrupper och åldersgrupper är klart överrepresenterade medan andra är underrepresenterade. Anställda hos stat och kommun liksom äldre personer tillhör den förstnämnda gruppen medan t. ex. yngre män och industriarbetare tillhör den . Detta är otillfredsställande förhållanden som är det angeläget att förändra. Ett väsentligt skäl till dessa förhållanden torde vara den låga ersättningen /dag kombinerat med stora variationer i avdrag på lön eller påverkan på annan inkomst. En industriarbetare får som regel vidkännas fullt löneavdrag medan en statligt eller kommunalt anställd endast får ett mindre löneavdrag. En pension berörs inte alls. Detta innebär att stora grupper i verkligheten är utestängda från förtroendeuppdrag som nämndemän. I budgetpropositionen aviseras att det pågår en översyn av antalet nämndemän vid vissa mål. I samband därmed bör även rekryteringsförutsättningarna för nämndemän prövas. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs att hos regeringen begär åtgärder för att åstadkomma en jämnare social rekrytering till förtroendeuppdrag som nämndemän. () () () () ()
mot · G6021216 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83: 1216 i m. fl. Rekryteringen av aspiranter till Polisväsendet har, sedan förstatligandet , genomgått en teknisk upprustning av så stor omfattning att man på den materiella sidan är någorlunda väl tillgodosedd. Det gäller skyddsutrustning, fordon, radiosystem, trafikövervakningsutrustning etc. Även om () av naturliga skäl får finna sina årliga anslagsäskanden för dessa ändamål nedprutade av så kan polisen ändå notera att den materiella standarden höjs . Självfallet delar vi uppfattningen, att det är bra att så sker. Inte minst från arbetarskyddssynpunkt är det ett rimligt krav att ha fullgod utrustning. Men om RPS har fått rimligt gehör för materiell upprustning och framförhållning förefaller de personella resurserna bli kraftigt åsidosatta i regeringens budgetproposition. Där föreslås att antalet aspiranter minskas till 200 från de av RPS begärda 500 utbildningsplatserna. De aktuella rekryteringstalen för den senaste framgår av nedanstående sammanställning: Det innebär den lägsta rekryteringen . Detta motiveras visserligen med att det f. n. inte är aktuellt att inrätta nya tjänster men ingen prognos om avgångar lämnas. Det vore synnerligen olyckligt om polisen återigen försattes i det besvärliga personalläge som man just har arbetat sig ur. Därutöver innebär de stora variationerna av elevantalet svåra problem för planeringen. Den nedgång av grundutbildningen som ägt rum från /80 har kunnat mötas genom dels s. k. naturlig avgång, dels uppsägning av lärare med tidsbegränsade förordnanden. Dessutom har ett stort antal timlärare entledigats från sina engagemang vid skolan. har fyra lärare med tillsvidareförordnande sagts upp. Den ryckiga intagningen av polisaspiranter försvårar Den äventyrar kvaliteten och kontinuiteten och blir därigenom ett hot mot högskolans framtida kompetens. måste därför ha helt andra möjligheter till framförhållning av sin planering än f. n. Därför bör rekryteringstalen fastläggas i taget. Med hänvisning till vad som framförts i motionen hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna att rekryteringstalen till skall fastställas för längre perioder än . HANS () i () ()
mot · G6021217 · 1983-01-24 00:00:00 — Motion 1982/83: 1217 m. fl. Avskaffande av den militära bestraffningsrätten Det finns inte något annat område eller annan verksamhet i samhället än den militära som fortfarande tillåter chefer i olika positioner att utöva bestraffningsrätt mot underlydande personal. Det är ett oacceptabelt förhållande att det i ett samhälle som skall få finnas kvar sådana bestämmelser. Motivet för att bibehålla den särskilda militära bestraffningsrätten brukar vara att det militära livet på avgörande sätt skiljer sig från samhället i övrigt. Disciplin, lydnad och de krav som kriget ställer sägs göra detta nödvändigt. Men strävan måste i stället vara att det militära försvar som den allt övervägande delen av svenska folket säger ja till skall skilja sig så litet som möjligt från de normer och värderingar som är allmänt accepterade i samhället i övrigt. från den synpunkten måste den militära bestraffningsrätten betraktas som ett stort hinder för att det militära försvaret skall integreras och inlemmas som en naturlig och nödvändig del av vad som brukar kallas det totala försvaret, dvs. hela det övriga samhället. Det finns skäl till att under krig och motsvarande förhållanden ha en skärpning av lagar i olika sammanhang. Men inte ens under sådana extrema förhållanden är det självklart att bestraffningsrätt skall utövas av andra än de vanliga domstolarna. Om det civila samhället inte bevakar och slår vakt om dessa rättigheter ligger ståndrätter och godtyckliga bestraffningar, också dödsstraff, nära till hands. Önskemålen att upprätthålla disciplin, lydnad eller ännu hellre lojalitet, som det från militärt håll alltid talas mycket om, kan inte heller straffas fram vare sig i fred eller krigstid. Sammanhållning i svåra och pressade situationer måste bygga på andra grunder än rädslan för bestraffningar, annars kommer inte något system, militärt eller civilt, att i längden hålla ihop. Den särskilda militära bestraffningsrätten måste därför avskaffas i första hand under fredstid. Det talas i årets budgetproposition om nödvändigheten av att stärka de värnpliktigas inflytande på olika plan. Det talas till och med om ett väsentligt utökat ansvar. Det är svårt att förstå hur det skall förenas med det faktum att militära chefer skall ha rätt att utöva bestraffningsrätt. Propositionens skrivning om att: Betydelsen av den anställda personalens positiva syn på samverkan med och medinflytande för de värnpliktiga bör också understrykas, rimmar illa med rättighet att bestraffa. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen hemställer om förslag om att den särskilda militära bestraffningsrätten avskaffas. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · G6021220 · 1983-01-24 00:00:00 — Motion 1982/83: 1220 Enligt är förälder som ej har vårdnaden om sitt barn skyldig att betala underhållsbidrag för barnet. Bidragsförmågan, dvs. hur mycket han/hon skall betala, prövas av allmän domstol. Om en förälder inte kan betala sitt underhållsbidrag kan bidragsförskott utgå. Alla frågor som rör bidragsförskott prövas av (). När en familj ansöker hos FK om bidragsförskott tvingar i allmänhet FK parterna att gå till domstolen först för att få en dom på den underhållsskyldiges förmåga att utge bidrag. Bidragsförskottet är ju tänkt som ett skyddsnät, och samhället skall bara rycka in när den egna förmågan brister. Förmågan skall alltså prövas först. När parterna fått sin dom går de tillbaka till FK. I princip skall FK följa domstolens ställningstagande när de fattar beslutet om bidragsförskott. Det finns dock ett undantag. I 4 § 4:e stycket står det: Om det underhållsbidrag som har blivit fastställt uppenbarligen understiger vad den underhållsskyldige bör erlägga i bidrag, lämnas inte bidragsförskott med högre belopp än underhållsbidraget. Denna regel uppfattar vissa försäkringskassor som att de alltid har möjlighet att överpröva tingsrättens domar och göra en egen bedömning. De anser sig därför ha möjlighet att, även om domstolen fastställt ett visst underhållsbidrag, ej lämna bidragsförskott eller blott ett reducerat sådant. Detta innebär att dubbelarbete görs - dels tingsrättens bedömning, dels FK:s - samt en behörighetskonflikt - vem bestämmer, domstolen eller FK? Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om kompetensfördelningen mellan tingsrätt och försäkringskassa i ärende om fastställande av underhållsbidrag. () ()
mot · G6021222 · 1983-01-25 00:00:00 — 1982/83 1222-1234 1982/83: 1222 En princip i trafikförsäkringar, liksom i försäkringar i övrigt, är att varje risktagare skall bära sina risker, dvs. betala de som risken för uppkomna kostnader motsvarar. Så betalar olika ålderskategorier olika , beroende på hur länge de tecknat försäkring. Skillnaden mellan olika åldersgrupper kan vara rätt stor inom samma kategori, typ privatbilister. Men skillnaden mellan olika trafikkategorier är än mer betydande. Premien för en motorcykelförsäkring är betydligt större än för bil. Skillnaden i premie mellan trafikförsäkringen för bil resp. motorcykel skapar tillsammans med lägre för äldre försäkringar en viss orättvisa mellan de olika kollektiven. Mc-kollektivet består till en huvuddel av yngre förare och bilkollektivet av både äldre och yngre bilförare. Eftersom resp. försäkringskollektiv bär sina risker själva får de yngre förarna inom mc-kollektivet bära hela bördan av de yngre förarnas högre risker. Inom bilkollektivet finns det däremot en viss utjämning, de yngre förarna betalar inte fullt så hög premie som risken inom denna ålderskategori motsvarar medan de äldre bilförarna får betala något mer än vad deras risknivå berättigar till. Man kan säga att de yngre bilförarnas subventioneras av de äldre. Trots att kategorin äldre bilförare även består av före detta yngre mcförare, subventioneras inte dessa eftersom mc-kollektivet och bilistkollektivet skall bära sina kostnader själva. Det är detta förhållande som skapar en viss orättvisa. Mc-föraren får betala full premie som ung mc-förare - medan den unge bilföraren har en något subventionerad premie och får sedan som äldre bilförare betala något mer än vad hans risk gör skäligt. Detta problem skulle kunna lösas genom att mc-förare och bilförare sågs som ett kollektiv men med olika risker och därmed olika . Då skulle inte kravet på att varje försäkringskollektiv skall bära sina egna kostnader behöva leda till den orättvisa som nuvarande kategoriindelning ger genom att mc-förarna byter försäkringskategori efter viss ålder. Alternativt kan andra metoder prövas för att återföra en viss del av de äldre bilförarnas något högre premie till de yngre mc-förarna. 1 1982/83. Mot bakgrund av det ovan anförda yrkar jag att begär förslag till ändringar i trafikskadelagen i syfte att ge mc-förare rättvisare försäkringsvillkor.
mot · G6021223 · 1983-01-24 00:00:00 — Motion 1982/83: 1223 Enligt regeringens budgetproposition förbereds en lagstiftning som innebär att handläggningen av företagsinteckningar koncentreras till en enda inskrivningsmyndighet. Arbetet bygger på betänkandet Företagshypotek (SOU 1981:76). har fått i uppdrag att i samarbete med statskontoret utreda de tekniska och organisatoriska frågorna som har samband med centraliseringen. ADB-stöd för handläggningen skall införas i samband med att en inskrivningsmyndighet tar över ansvaret. En centralisering av inskrivningsväsendet till en enda myndighet kommer allvarligt att försämra kontakten mellan allmänheten och inskrivningsmyndigheten. Förslaget har också rönt kritik på denna och andra punkter. Med hänsyn till att ADB-tekniken medger decentraliserade lösningar bör ett alternativ till centralisering övervägas ytterligare. Utgångspunkten bör vara att en inskrivningsmyndighet även i fortsättningen skall finnas i varje län. De samordningsfrågor som är aktuella bör också kunna lösas med hjälp av ADB-tekniken i en decentral organisation. Med stöd av ovanstående hemställs att begära att regeringen låter utreda ett alternativ med bibehållande av en inskrivningsmyndighet för företagsinteckningar i varje län. () ()
mot · G6021224 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83: 1224 Ändrade regler för god mans förvaltning av fast egendom Rättsreglerna om sysslomans förvaltnings- och redovisningsskyldighet är ålderdomliga och föga utvecklade. I synnerhet gäller detta redovisningsskyldigheten. För denna finns i stort sett endast föreskrifterna i 18 kap. 9§ handelsbaden. Den är oförändrad och ger i första hand föreskrift hur man skall klandra sysslomans redovisning. Motsatsvis utläses ur bestämmelsen, att sysslomannen icke har någon laglig skyldighet att redovisa förrän han vid sysslan skildes. En syssloman är med andra ord icke skyldig att på eget initiativ avge periodiska redovisningar. Den person, vars rätt sysslomannen förvaltar, kan till följd härav tvingas att hos domstol begära vitesföreläggande för att få fram en redovisning. Han kan enligt prejudikat emellertid då inte vara helt säker på att få en dom på redovisning. Han är beroende av att domstol i det speciella fallet finner honom ha tillräckligt intresse av en redovisning med verifikationer. Om å andra sidan en syssloman av eget initiativ framlägger periodisk redovisning, kan han förklara att denna inte är bindande för honom. Den som får redovisningen vet i dagens rättsläge inte om en sådan redovisning är klanderbar. Den berörda lagföreskriften förutsätter ju för av redovisning att sysslomannen skilts från sysslan och så är ju icke fallet vid periodisk redovisning. Sysslomannareglerna kan bli tillämpliga på förvaltningar av betydande omfattning. Så är t. ex. förvaltande god man enligt lag om samäganderätt att anse såsom syssloman enligt 18 kap. 9 § handelsbaden. En god man som för fastighetsägarna förvaltar en fastighet är således enligt de gällande rättsreglerna icke skyldig att på eget initiativ avge periodiska redovisningar. Han kan därmed skapa betydande svårigheter för delägarnas ekonomi och t. ex. för deras självdeklarationer. God man kan nu i brist på regler i princip få vara hur gammal som helst. Detta kan inte anses rimligt. Den som förvaltar annans egendom, stor eller liten, måste vara fullt arbetsför till kropp och själ och i stånd att utföra de uppgifter, som avdraget avser. En åldersgräns på förslagsvis måste införas, varefter intet förordnande får förekomma. God man måste tillsättas för en bestämd tid, förslagsvis maximalt i sänder. Något tills vidare-förordnande utan tidsgräns, som vissa domstolar praktiserar, får ej förekomma, emedan det kan medföra rättslöshet för den enskilde delägaren i samägandet. 1982/83:1224 5 Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen anhåller om förslag om lagreglering av god mans förvaltning av fast egendom på sätt som anförts i motionen. () () 1* 1982/83.
mot · G6021225 · 1983-01-25 00:00:00 — Motion 1982/83: 1225 Reglering av tidpunkten för erläggande av betalning för faktura, m. m. Till skydd för konsumenterna har tillkommit vissa tvingande speciallagar såsom konsumentköplagen, konsumentkreditlagen och hemförsäljningslagen. Emellertid kvarstår problem för den enskilde konsumenten. Beträffande tidpunkten för erläggande av betalning av faktura finns otaliga variationer. Vid köp av t. ex. kapitalvara, resebiljetter m.m. är det mycket vanligt att betalning inte sker kontant utan mot faktura. I många fall allra helst vid leveranser med bud, är det omöjligt att få betala kontant. Faktura kommer i efterskott med tidpunkt för betalning helt efter utställarens godtycke. Ofta anges som betalningsfrist. Om betalning ej sker, sker hot om inkasso. 10,15, 21 eller är variationer som är vanliga. Kunden/konsumenten har i regel ingen aning om tidsfristen. Det borde finnas bestämmelser som säger att leverantören t. ex. på följesedel som kvitteras av kunden, är tvungen att ange betalningstidpunkt; alternativt en lagbestämmelse som medger 30 dagars respittid för betalning av fakturor. Är kunden bevisligen medveten om kortare betalningstid än skall detta få förekomma, i annat fall skall bestämmelsen gälla. Det borde vara rimligt att en person skall kunna utnyttja semesterlagens regler om fyra veckors sommarsemester och under den tiden vistas på annan ort utan att riskera att vid hemkomsten mötas av dels faktura med utgången tidsfrist, dels faktura med straffränta och dels även inkassobesked. Beträffande rätten att utta fakturaavgift är det förståeligt att den som handhar debitering per faktura behöver ha ersättning för sina omkostnader. Det är däremot helt oacceptabelt att den som önskar betala kontant, och nekas därtill, skall tvingas att betala fakturaavgift. Med hänvisning till vad som i motionen anförts hemställs att beslutar att i lag reglera tidpunkten för betalning av fakturor samt rätten att utta fakturaavgift i enlighet med vad som anförts i motionen. () ()