mot · G702223 · 1983-11-24 00:00:00 — Men ett system med fonder skulle också kunna bidra till förändrade maktförhållanden, om de vore insatta i en strategi som syftar till en socialistisk samhällsomvandling. I fondtanken finns element som kan erbjuda utvecklingsmöjligheter för strukturer baserade på en demokratisk självförvaltnings principer. Regeringens förslag till fonder är inte insatt i en sådan helhetsstrategi. Av tankarna att finna en metod för demokrati i näringslivet har det blivit fem nya AP-fonder. Dessa fonder kommer att ha en begränsad storlek, att Fonderna skall byggas upp genom en 20-procentig vinstdelningsskatt och genom en ökning av ATP-avgifterna . För dessa medel skall fonderna köpa aktier, men de får var för sig inte skaffa av röstvärdet i något företag. Hälften av fondernas röstvärde skall kunna överlåtas till det lokala facket i ett berört företag om detta så begär. Fonderna skall ge minst en 3-procentig real avkastning för att utan att tära på sitt eget kapital kunna leverera av nuvärdet av de medel resp. fondstyrelse förvaltar till 13 . De fem fondernas styrelser skall utses av regeringen med en majoritet av löntagarsideförankrade personer. De förhoppningar som en gång skapats bland de arbetande, att löntagarfonder skall minska maktkoncentrationen och ge de arbetande ökad makt i samhället, att de skall bli ett effektivt medel i kampen mot arbetslösheten, att de skall bli ett viktigt medel för ekonomisk demokrati och ge möjligheter till ökad samhällelig styrning av den ekonomiska utvecklingen kommer icke att uppfyllas av detta förslag. Högerpropagandan om fondförslagets systemförändrande karaktär framstår som absurd om den bara skulle avse detta förslag. Men som visats i det föregående har denna agitation ett vidare politiskt syfte. De fem nya AP-fondema föreslås få en uppbyggnad och en funktion som i huvudsak överensstämmer med den . Denna fond innebar i sig ingen systemförändring utom i det avseendet att den stärkte sammanväxten mellan staten och kapitalet. Den har varken inneburit ökad makt för de anställda eller att arbetslöshetens utveckling påverkats. Detta ligger i aktieägandets karaktär. Aktiehandel är en kapitalistisk form för kapital- och förmögenhetsbildning. Den förutsätter i sig en spekulativ marknad och strider mot en samhällelig planmässighet i den ekonomiska utvecklingen. Fonderna skall ju operera på denna marknad som alla andra aktieägare med blott det egna kapitalets förräntning för ögonen. Detta leder inte till någon kvalitativ förändring av det ekonomiska systemet. I vilka företag fonderna kommer att äga andelar avgörs dessutom inte av några samhälleliga mål. Det kommer i stället att bestämmas av aktiemarknaden, av vilka företag som nyemitterar eller vilka aktier som omsätts på denna marknad och vilka aktier som kan antas ge god avkastning. Detta kommer varken att förändra den regionala utvecklingen eller sysselsättningsutvecklingen. Denna kommer som att bestämmas av den oförutsebara summan av olika kapitalisters vinstkalkyler och investeringsverksamhet samt av den offentliga sektorns utveckling. De föreslagna AP-fonderna kommer inte heller att spela någon påvisbar roll för den ekonomiska aktiviteten. Företagens problem är nu inte brist på kapital eller likvida tillgångar. Snarare är problemet nu överlikviditet. Ytterligare en stor kund på aktiemarknaden innebär ingen lösning på detta problem. I detta ljus måste man också betrakta AP-fondernas betydelse för löntagarnas inflytande i näringslivet. Förvisso har vi i sig inget emot en kollektiv aktieägare under samhällsinflytande som AP-fonder utgör. Det är ju inte till nackdel för de arbetande att aktieägaren är en AP-fond jämfört med att ägaren är en medlem i ett privat finanshus. Men det ökade inflytandet för de anställda och den fördjupade demokratin i näringslivet som sägs vara förbundet med AP-fondernas aktieinnehav är till stor del illusoriskt. Detta hänger inte bara ihop med de hårda begränsningsregler som uppsatts för fondernas ägande. Det hänger främst ihop med deras liv på aktiemarknaden, på av dess funktion förestavade villkor. Eftersom fonderna skall fungera som en del av aktiemarknaden med intresse för att denna utvecklas efter kapitalistiska effektivitetskriterier kan detta leda till att fondernas styrelser och representanterna för löntagarsidan i dessa helt binds upp av systemet. Samma kan förhållandet bli på det lokala planet där det lokala facket alltid kommer att ha en rösträtt som är i klar minoritet. Dess representanter riskerar att bindas upp i ett ägaransvar som står i motsatsställning till de arbetandes klassintressen. De föreslagna fondernas fördelningspolitiska verkan kommer långt ifrån entydigt att bli till de arbetandes fördel. Detta beror på den allmänna utvecklingen av styrkepositionerna mellan klasserna och den fackliga politik som förs. Visserligen kommer fonderna til! stor del att byggas upp genom vinstdelning, men i den mån de leder till kapitalökning för företagen och detta i form av en minoritetspost kommer dessa medel ändå att kunna disponeras av de dominerande ägarna i den mån de omvandlas till arbetande kapital. Visserligen bestämmer fonderna över var tillgångarna skall investeras, men när de investerats i ett företags aktier utgör de ju en tillgång för detta företag. Om dessutom fonderna blir ett argument i avtalsrörelserna och negativt kommer att påverka löneutvecklingen, kan fonderna komma att stärka kapitalets position på de arbetandes bekostnad. Vi kan alltså se att de föreslagna AP-fonderna icke kommer att lösa de aktuella problem de svenska lönarbetarna står inför. De kommer inte att påvisbart kunna påverka arbetslöshetens utveckling. De kommer inte att verksamt bidra till en jämnare fördelning eller att motverka maktkoncentrationen inom näringslivet. De kommer inte att befordra de fackliga organisationernas inflytande som självständiga krafter. innebär i sig skapandet av en ny aktieägare en kritik av aktiemarknadens nuvarande aktörer. Det skapar också en aktieförvaltning av icke obetydlig storlek som inte kontrolleras av storfinansen. Detta gäller även fonderna som är tänkta att fungera helt på det nuvarande systemets villkor. En utvidgning av ATP-systemet kan i och för sig vara motiverad. det skall förskjuta kraftförhållandena mellan klasserna till de arbetandes fördel fordras emellertid att det inte baseras på klassamarbetets utgångspunkt. Det fordras också att AP-fonderna får en inriktning som befrämjar de arbetandes intressen. Fondernas pengar måste satsas utifrån samhällsekonomiska kalkyler och överväganden. Detta innebär att fonderna bl. a. måste ha inte bara en regional förankring i sin sammansättning, utan att de skall ha ett uttryckligt uppdrag att främja näringslivet inom varje region. Fondernas medel måste också kunna användas för att stödja löntagarkollektiva företag och nya samhälleliga industrier. Fondernas inflytande måste utnyttjas för att motverka transnationalisering och industriutflyttning. Tills frågan om hur fondstyrelserna skall väljas är utredd bör fondernas styrelser utses av . En majoritet bör dock som i regeringens förslag ha förankring hos löntagarna. Fonderna måste också betraktas som oberoende av den löne- och fördelningspolitik som förs. Detta innebär att synen på fonderna som ett medel för att åstadkomma att de arbetande accepterar en återhållsam lönepolitik tillbakavisas. De bidrag som företagen får betala till fonderna skall inte avräknas i avtalsrörelserna. Med en sådan inriktning av fondernas politik skulle utvidgningen av AP-fondsystemet kunna tjäna syftet att bidra till en nödvändig förändring av den ekonomiska politiken. Likväl skulle de dock inte svara mot de förväntningar som skapats på ett fondsystem som verksamt kan bidra till att lösa krisens och maktkoncentrationens problem. Frågan gäller, hur ett fondsystem skall utformas, som verkligen har udden riktad mot storfinansens makt ett fondsystem, som tjänar en självständig politik i de lönarbetandes kollektiva intresse och inte binder upp dem vid de villkor det borgerliga samhället sätter upp. 1981 behandlade denna fråga och utformade riktlinjer för en sådan fondkonstruktion. En utgångspunkt måste vara att fonderna inte ensamma kan dominera försöken att skapa en motpol till den kapitalistiska maktstrukturen. De måste vara en del av en mer omfattande strategi syftande till att genombryta storkapitalets ledande ställning i samhället. Därför är det nödvändigt att även överföra storbankerna i samhällelig ägo. Det är också nödvändigt att nationalisera stiftelser och investmentbolag. Fonderna måste också kombineras med en skatte- och fördelningspolitik, som angriper de oförtjänta och spekulativa värde- och förmögenhetsökningarna, och som stärker sådana offentliga verksamheter, vilka har betydelse för de breda folklagrens levnadsförhållanden. skisserade mot denna bakgrund ett system av samhällsfonder kombinerade med lokala fackliga investeringsfonder. Finansieringskällorna för fonderna skall vara sådana skatter och avgifter, vilka överför delar av den orättfärdiga förmögenhetsbildningen från privata och till stor del improduktiva verksamheter till produktiva och socialt nyttiga sådana under de lönarbetandes kontroll. Spekulationen måste angripas, produktionen gynnas. Samhällsfonderna skall i första hand inriktas på att genomföra ett långsiktigt program för nyindustrialisering i nationell skala. När det privata storkapitalet i så hög grad undandrar sig denna uppgift, måste de lönearbetande själva påta sig den. Fonderna skall med denna inriktning i första hand sättas in för att stärka och utveckla den offentligägda och kooperativa industrin för att ge denna rollen av spjutspets i den fortsatta industriella utvecklingen. Det innebär alltså, i motsats till propositionens förslag, att fonderna inte skall uppträda som aktieköpare i privatföretag på den privata aktiemarknadens villkor och med accepterande av de ramar, som det kapitalistiska näringslivets ledande krafter redan dragit upp. Fonderna skall inte kopplas till någon löne- och inkomstpolitik, vars syfte är att hålla nere eller sänka reallönerna ytterligare till förmån för de privata vinsterna. Fonderna skall överflytta resurser från storkapitalet till de lönarbetande, inte tvärtom. Fondernas investeringar skall medverka till genomförandet av en de arbetandes självständiga teknologipolitik. De skall, med andra ord, främja sådana tekniska lösningar som gynnar en humanistisk syn på människan och arbetet. De skall medverka till att ge produktionen sådana organisationsvillkor, vilka gynnar demokratiska besluts- och ledningsprinciper. De skall främja teknik, som motarbetar rovdrift på materiella resurser. De skall sättas in till förmån för en teknik, som uppvärderar det mänskliga yrkesarbetet och mobiliserar allas inneboende kapacitet i arbetsprocessen. Omvänt skall de användas för att motverka och avskaffa sådan teknik och organisation, vilken leder till utarmning av arbetet, odemokratiska maktstrukturer och miljöfarliga inflytelser. Fondernas investeringar skall givetvis ge avkastning. Men kraven härpå skall utformas utifrån ett större perspektiv. De skall inriktas på långsiktiga mål för teknisk förnyelse och industriell utveckling, vilka inte låter sig uppnå med alltför kortsiktiga och ensidigt profitinriktade krav. Fonderna skall ingå i en politik, som syftar till att upphäva skillnaderna mellan landets olika regioner, och som bryter den koloniala karaktär ekonomin fått i de s. k. skogslänen. Fonderna skall också kunna sättas in för att rehabilitera och utveckla krisdrabbade industrier samt i förekommande fall investera i nya på orter, där de gamla industrierna faller. De lokala fackliga organisationerna skall kunna använda medel ur samhällsfonderna för att bygga upp lokala investeringsfonder. Dessa skall ha till syfte att i såväl samhällsägda som privata företag garantera viktiga insatser på den lokala arbetsplatsen. De lokala fackliga investeringsfonderna skall tjäna som ett vapen i den fackliga kampen. De skall vara redskap för den fackliga organisationens självständiga strävanden. Fonderna skall byggas upp med en central fond främst avsedd för större, övergripande satsningar på nationell nivå och 24 länsfonder. Lokala fackliga investeringsfonder förutsätts få disponera medel ur länsfonderna. Ett system med länsfonder ger, enligt vår mening, bättre anknytning till regionala opinioner och valda länsorgan. Detta kan främja både engagemang och insyn. I ljuset av regeringsförslaget kan man givetvis diskutera, ifall uppdelning på länsfonder ger alltför små resurser för varje fond. Å andra sidan saknar regeringsförslaget en central fond, som kan ta sig an en övergripande nationell uppbyggnadspolitik. Frågan om antalet fonder behöver dock inte ses dogmatiskt det är givetvis möjligt att tillämpa de av oss förordade riktlinjerna även i ett system med fem fonder. Fondsystemet enligt vår här skisserade modell förutsätts på alla nivåer styras av representanter, som är demokratiskt valda och som har redovisningsskyldighet inför dem som valt dem. Fonder enligt denna konstruktion binder inte fackföreningsrörelsen vid den utveckling, som behärskas av kapitalägarna. De ger tvärtom de arbetande och deras organisationer ytterligare ett stridsmedel i kampen om makten i ekonomin och på arbetsplatserna. Tillsammans med strejkrätt, rätt att välja löneform, vetorätt mot destruktiva arbetsprocesser m. m. kan de bilda grund för en alternativ makt i arbetslivet. Utgångspunkten för varje fondsystem, liksom för varje samhällspolitisk reform arbetarrörelsen genomdriver, måste vara att främja rörelsens mål. Detta mål är att bryta ned det borgerliga samhällets makt- och egendomsförhållanden och bygga ett nytt samhälle ett samhälle, där klasserna avskaffats och människorna på alla samhälleliga plan gemensamt styr sig själva utan att ha några herrar över sig. För ett sådant mål behövs en arbetarrörelse med en självständig ideologi och fackliga organisationer, som inte låter sig fångas upp i systembevarande åtgärder, vilka ger ett illusoriskt medinflytande till priset av att man accepterar kapitalägarnas fortsatta övervälde. Kapital och arbete kan inte försonas annat än till priset av arbetets underkastelse. Arbetet måste insistera på sin självständiga kamp och sina självständiga mål. Dess mål, intressen och värderingar är kvalitativt annorlunda än kapitalets. Det är dessa alternativ, annorlunda, socialistiska strävanden ett fondsystem skall främja. Med hänvisning till ovanstående föreslås 1. att beslutar uttala sig för vad som i motionen anförs om fonder som ett medel att bryta kapitalets maktkoncentration och utveckla demokratin, 2. att beslutar godkänna vad som i motionen anförs om samhällsfonder och hos regeringen hemställa om förslag i enlighet därmed, 3. att beslutar godkänna vad som i motionen anförs om lokala fackliga investeringsfonder och hos regeringen hemställa om förslag i enlighet därmed, 4. att beslutar att beträffande en utvidgning av APfondsystemet med ytterligare fem fonder godkänna vad som därom anförs i motionen, innebärande att dessa för att förskjuta kraftförhållandena i samhället till de arbetandes fördel skall a) användas för att främja samhällsekonomiska målsättningar, b) användas för att främja regional balans, c) kunna användas för att stödja löntagarkollektiva företag och nya samhälleliga industrier, som ett komplement till samhällsfonderna enligt ovan, d) användas för att motverka transnationalisering och industriutflyttning, e) t. v. ges styrelser som utses av och som skall ha en majoritet av löntagarföreträdare, f) byggas upp oberoende av avtalsrörelserna, 5. att beslutar att under förutsättning av ett bifall till punkt 4 godkänna förslaget i proposition 1983/84:50 till lag med reglemente för allmänna pensionsfonden med de förändringar däri som föranleds av ett bifall till punkt 4 ovan (vi förutsätter här att utskottet utarbetar erforderliga förändringar i lagtexten). (vpk) (vpk) H. (vpk) (vpk) HANS (vpk) (vpk)