mot · G602274 · 1983-01-14 00:00:00 — m. fl. Besvärsreglerna i datalagen m. m. har det varit en allmän strävan att minska ärendemängden i . Det finns all anledning att fortsätta strävandena att effektivisera . En av de metoder som bör användas är att låta ärenden om besvär över myndighetsbeslut i större utsträckning än f. n. prövas av förvaltningsdomstol i stället för av regeringen. Ett fall där en sådan förändring både är möjlig och lämplig är besvär enligt datalagen (1973:289), kreditupplysningslagen (1973:1173) och inkassolagen (1974:182). Offentlighets- och sekretesslagstiftningskommittén () föreslog i betänkandet Data och integritet (SOU 1972:47) att besvär enligt datalagen med hänsyn till ärendenas art - syntes böra prövas av dåvarande Kungl. Maj:t, dvs. regeringen, och att ärendena borde handläggas inom . Detta blev också fallet. I samordningens intresse blev resultatet självfallet detsamma beträffande de sedermera antagna kreditupplysnings- och inkassolagarnä, trots att det beträffande dem knappast fanns skäl därtill med hänsyn till ärendenas art. Tvärtom torde besvärsärenden enligt dessa lagar av alla skäl med fördel hanteras utanför . Granskar man OSK:s förslag närmare genom vad som anförs i bl. a. betänkandet och arkiverade handlingar finner man att kommittén vacklade i frågan om besvärsinstans. I slutskedet av arbetet med förslaget till datalag rådde uppenbarligen enighet om att besvär borde handläggas av regeringsrätten och inte av regeringen. På initiativ av en i slutskedet förordnad expert från blev förslaget slutgiltigt, dock det att besvärsärenden skulle handläggas av regeringen. Måhända fanns det skäl för att i inledningsskedet av tillämpningen av datalagen välja denna ordning. Det var fråga om ett helt nytt lagstiftningsområde och en helt ny teknik. Den prövning det är fråga om är emellertid strikt legal till sin karaktär. Tiden borde därför nu vara inne för en ny ordning. Det är dessutom fråga om ärenden och avvägningar som domstolarna har lång erfarenhet av att bedöma. Både inom de allmänna domstolarna och förvaltningsdomstolarna handskas man i ökad utsträckning med frågor som tangerar området mänskliga fri- och rättigheter eller direkt gäller den enskildes personliga integritet. gjorde en genomgång av annan lagstiftning till skydd för integriteten och fann då följande: Det har redan förut konstaterats, att integritetsintrång kan uppkomma även genom informationsbehandling. Enligt gällande rätt finns också möjligheter att reagera mot sådana intrång. En genomgång av dessa möjligheter och deras användbarhet när automatisk databehandling trätt i äldre metoders ställe är påkallad. Skyddsreglerna kan indelas i tre grupper: reglerna om offentlighet och sekretess, regler med ändamål att i övrigt hindra myndigheter från opåkallade eller överdrivna ingrepp i enskildas privatliv samt de huvudsakligen mot andra enskilda riktade regler, som främst återfinns i . var den indelningen vanlig att rättsfrågor i händelse av besvär skulle gå till förvaltningsdomstol medan frågor om ändamålsenlighet och lämplighetsfrågor skulle handläggas av regeringen. Som redan konstaterats har emellertid domstolarna nu lång erfarenhet att handskas med avvägningar enligt andra regler om bl. a. mänskliga fri- och rättigheter. Det kan här räcka att nämna socialrättens område samt kommunalbesvärsmålen som rymmer många frågor av lämplighetsnatur. Andra delar som domstolsväsendet har att syssla med är frågor om hets mot folkgrupp, förtalsbrott osv. Det saknas vidare skäl att i likartade fall tillämpa olika processordning beroende på om eller maskinell informationsbehandling har använts. Slutligen bör frågor om mänskliga fri- och rättigheter, dit besvär enligt datalagen kan höra, definitivt inte bli föremål för växlande politiska vindar. Inte ens misstanken om att ovidkommande synpunkter tillåtits påverka behandlingen av ett ärende bör ges grogrund i ett bibehållande av nu gällande ordning. En ändring av besvärsinstans hindrar självfallet inte eller regeringen att genom egna beslut inrätta personregister. I konsekvens med ändring av besvärsregeln i datalagen bör motsvarande regler i kreditupplysnings- och inkassolagarna ändras. Regeringsrätten bör bli besvärsinstans. Anledningen härtill är ärendenas dignitet. Vidare är det fråga om relativt få ärenden som inte bör splittras på olika kammarrätter. F. n. åtgår inte särskilt stora resurser inom för behandling av besvär enligt datalagen, kreditupplysningslagen och inkassolagen. Antalet besvärsärenden har inte uppgått till fler än ett 70-tal. Detta skall ses i relation till de ca 40 000 beslut datainspektionen meddelat . Däremot krävs onödigtvis resurser för upprätthållande av beredskap på området. Undanröjandet av behovet av denna beredskap leder till en besparing inom . Den föreslagna förändringen torde endast marginellt öka belastningen på regeringsrätten. Mot bakgrund av det anförda hemställer vi att beslutar med verkan fr. o. m. ändra 25 § datalagen, 23 § kreditupplysningslagen och 19 § inkassolagen (som samtliga har exakt samma lydelse) enligt följande som Motionärernas förslag betecknade förslag Talan mot datainspektionens beslut fores hos regeringen genom besvär. Justitiekanslern får föra talan för att tillvarataga allmänna intressen. Talan mot datainspektionens beslut fores hos regeringsrätten genom besvär. Justitiekanslern får föra talan för att tillvarataga allmänna intressen. () ()