mot · G602991 · 1983-01-24 00:00:00 — m. fl. I lagen om rätt till jakt föreskrivs att jakträttsinnehavarna skall sörja för ett artrikt och livskraftigt villebrådsbestånd genom en ändamålsenlig och efter tillgången på vilt lämpad jakt och genom åtgärder för villebrådets skydd och förkovran. Jakten skall alltså inte främst inriktas på ett ekonomiskt utbyte. Den skall anpassas till bl. a. viltstammens storlek, ålders- och könsfördelning, viltets tillgång på föda och övriga förhållanden. För att undanröja eventuella missförstånd så vill vi i detta sammanhang deklarera att visst finns det markägare som lever upp till detta, och på dem skall ingen skugga falla. Det finns markägare, bl. a. skogsbolag, som insett värdet av att den lokala befolkningen samt anställda fått möjlighet till sin jaktliga utövning till rimliga villkor. Men tyvärr så är verkligheten på många håll en annan än vad lagen anger. De ekonomiska intressena gör sig alltmer gällande i den svenska jakten, till nackdel för både viltet och jägarna. Det finns markägare som vill, eller som förleds till att vilja, utnyttja den fina viltkonjunkturen i mer för sin egen än för jaktens huvudsyfte. Prisutvecklingen på jaktens område och de ekonomiska intressen som där gör sig alltmer gällande är oroande. Skall spekulationsintressen få tränga undan seriösa jägare från jaktmarker som de innehaft i många årtionden och som de med stor möda och stora uppoffringar sökt vårda på bästa sätt? Ja, detta kommer att bli följden om den nuvarande utvecklingen får fortsätta. Allt fler jägare kommer att ställas inför valet att tvingas avstå från utövandet av jakt eller att avstå från annat till förmån för jakten. Det finns goda förutsättningar att pressa ut höga avgifter av jägarna, eftersom jakten är en del av deras sätt att leva. Varje ansvarsfull jägare och även människor utanför jägarkretsen, bör inse att en sådan utveckling av flera orsaker kommer att verka förödande på viltvården. Av flera orsaker synes det vara nödvändigt med åtgärder på detta område, inte minst styrks detta av att jägarorganisationerna betraktar frågan om arrendepriserna som den största frågan . En fråga som måste få en godtagbar lösning. Detta problem har också aktualiserats genom motioner till , bl. a. i motion 1981/82:197. Vid jordbruksutskottets behandling av denna motion anfördes att jakt- och viltvårdsberedningen väntades avlämna sitt betänkande. Utskottet ansåg att motionen inte borde föranleda någon ytterligare åtgärd från sida, eftersom utredningsresultatet skulle avvaktas. Vid behandling av denna motion framfördes från utskottets talesman, att utredningen inte 1 1982/83. kommer att föreslå någon priskontroll på jaktarrenden. Eftersom utskottets talesman även är ledamot av jakt- och viltvårdsberedningen så föranleder denna sakupplysning oss att föreslå åtgärder angående prisutvecklingen på jaktmöjligheter. Utbudet av jaktmöjligheter sker i olika former. När det gäller älgjakten tillämpas ofta arrendeformerna fem- eller tioårsperioder, med ett fast markpris eller både markpris och en fällningsavgift. Anbudsförfarande förekommer också och, något som mött starka jägarprotester , en fällningsavgift som uttas i förskott. Det senare har för övrigt blivit föremål för en anmälan från en jakt vårdskrets i till konsumentombudsmannen. Den anmälan som jaktvårdskretsen lämnade in till konsumentombudsmannen har lämnats utan åtgärd från dennes sida. Hur ett sådant förfaringssätt, att i förskott ta betalt per djur, är förenligt med en god viltvård är svårt att förstå. När jägare har betalat i förskott för sina älgar, måste man förstå att det i många fall smäller vid första bästa tillfälle. Vi vet med säkerhet att på många områden varierar älgstammen år , beroende av flera orsaker. T. ex. vid torra somrar så söker sig älgarna till områden med rikliga inslag av vattendrag och vid nederbördsrika somrar till höj dlägena. Det finns också andra faktorer som inverkar på djurstammens storlek och även dess sammansättning. Ett system med förskottsbetalning kan då innebära att den urskiljning av beskattningen som är önskvärd inte kommer till stånd. Att genom ett förbud åtgärda ett sådant system som här omtalas kan bli svårt, eftersom ett pris per djur kan omräknas till ett fast arrendepris. Det måste därför beaktas vid en prisreglering, där man utarbetar riktlinjer för vad som är skäligt i pris per djur. Men självfallet måste systemet som sådant, att betala i förskott, anses förkastligt. Om jägarna inte lyckas fälla det antal djur som tilldelats, på grund av tillgång eller andra omständigheter, så skall naturligtvis inte betalning kunna utkrävas för icke fällda djur. bör helt förbjudas. Det är en sak att man t. ex. försäljer konkursbon genom anbud, men att inge anbud på djur som fritt vandrar mellan olika markägare kan ur många synpunkter anses förkastligt. Detta tillvägagångssätt leder till att ekonomiskt starka jägare ges företräde vid utbud av jaktmöjligheter. Det är också till följd av detta förfarande som utländska jägare får möjlighet att tränga undan jägare som innehar eller innehaft marker som de av ekonomiska skäl kan behålla. Likaså inbjuder anbudsförfarande! till att icke nogräknade personer utnyttjar de marklösa jägarnas situation för att göra snabba pengar. Även vid former av arrenden i 5- och 10-årsperioder är utvecklingen ogynnsam. Allt fler jägare, t. ex. den lokala befolkningen, får det allt svårare att erlägga arrendeavgifterna. Det handlar inte bara om att betala till markägaren för jaktmöjligheterna. Det skall betalas moms på priserna, ett statligt jaktkort skall lösas och det skall övningsskjutas och avläggas prov för att man skall få gå ut i skogen med bössan. ut fällningsavgifter, och genom särskilda fällningsavgifter skall jägarna bekosta inventering av älgstammen. Det är alltså en mängd olika kostnader som skall läggas till dessa avgifter till markägaren. Detta måste tas i beaktande vid en värdering av skäliga jaktarrenden. finns det, med rätta, en kraftig opinion mot prisutvecklingen på jaktmöjligheter. Främst gäller detta för älgjakt, men även arrendepriser för småviltjakt berörs i detta sammanhang. Jägarorganisationerna betraktar detta som den största frågan inför 1980-talet, och man anser att den måste få en skyndsam lösning. Även 1982 beslöt att arrendeprisfrågan måste få en godtagbar lösning. Helt klart är att prisutvecklingen på jaktens område och de ekonomiska intressen som där gör sig alltmer gällande inte står i överensstämmelse med en riktig viltvård och jaktens huvudsyfte. Därför är det angeläget att åtgärder vidtas, om möjlighet skall ges att leva upp till de målsättningar som anges i jaktlagen. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att hos regeringen hemställer om skyndsamt förslag till prisreglering för arrendepriser för älgjakt i enlighet med vad som anförts i motionen, 2. att hos regeringen begär förslag till lag om förbud mot anbudsförfarande vid utarrendering av jaktmark, 3. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i övrigt anförs i motionen. (vpk) (vpk) 1* 1982/83.