mot · G6022290 · 1983-04-05 00:00:00 — Motion 1982/83:2290 m. fl. Åtgärder för tekoindustrin, m. m. 1982/83:130) av mer eller mindre tillbakagång står svensk textilindusti nu vid den nedre gränsen för fortsatt självständig existens. Situationen av innebär därför ett val mellan den definitiva nedläggningen och ett fortlevande i nya former. Svensk tekopolitik har inte på något realistiskt sätt förhållit sig till den faktiska utvecklingen. Man har satt upp riktmärken utan att egentligen fråga vad som behövs för att uppnå dem. Man har engagerat sig i en traditionell typ av stödpolitik och därvid skjutit betydelsefulla avgöranden ifrån sig. Tekopolitiken har haft starka inslag av politiskt dubbelspråk - målet med 30-procentig självförsörjning har ömsom proklamerats, ömsom tagits tillbaka. Samma partier, som klagar över neddragningen av stödet, är de mest entusiastiska förespråkarna av fri konkurrens på tekoområdet. Samma parti, som genom vissa talesmän förordar protektionism, går genom andra emot dem. Bakom dessa dubbeltydigheter ligger av allt att döma osäkerhet och oklarhet i analysen av tekokrisens egentliga orsaker. I det politiska etablissemanget har man uppenbarligen sett tekoindustrins nedgång som en obönhörlig, naturlig process, vars fortgående är ett bevis på dess riktighet. Världsmarknaden uppfattas med detta synsätt som en fri tävlingsarena och utvecklingen som en tillämpning av de komparativa fördelarnas teori. vågar ingen politiker öppet uttala, vad som är konsekvensen av denna ödesbundna syn - nämligen att tekoindustrin i helt utraderas. om den internationella ekonomin i sin utveckling följer vissa bestämda lagbundenheter, är de konkreta uttrycken härför alls inte givna. De ekonomiska tendenserna kan dessutom motverkas och modifieras. På tekoområdet är den internationella utvecklingen ett resultat av speciella mönster i ekonomiska strukturer och ekonomiskt handlande. Den internationella textilindustrin domineras av ett antal västliga multinationella grupper. Förflyttningen av stora delar av textilindustrin till och tredje världen är väsentligen resultatet av ett medvetet agerande från dessa gruppers sida. Den har inte skapats av någon automatiskt fungerande marknad. Lokaliseringen av industrin har inte heller följt några av de klassiska konkurrenslagarna utan snarare medvetet inriktats på länder med viss politisk och social struktur. Inte heller är textilindustrins nya geografiska lokalisering ett uttryck för tredje världens industriella uppstigande. Den textilindustri, som i tagit de första stegen till verkligt industriella driftsformer, krossades systematiskt. När nu ett och senare den multinationellt styrda textilindustrin spritt sig i delar av tredje världen är också detta ett uttryck för underutveckling och ekonomisk slagsida. När man ibland från liberalt håll hävdar, att öppenhet från mot denna tekoindustri är ett slags hjälp till ekonomisk utveckling, är det illusioner. Omlokaliseringen av den internationella textilindustrin är till nackdel för folken i alla delar av världen. Den är ett led i ett osunt mönster för ekonomisk utveckling, som överallt leder till obalanser och utnyttjande av människor. Den skapar arbetslöshet i industriländerna och för mervärde och kapital från tredje världen till de multinationella finansimperierna. Också utvecklingen i övrigt på tekoområdet ha följt medvetet framskapade riktlinjer, vilka inte är följder av någon fri och naturlig resursfördelning utan av en mycket speciell logik i kapitalets beteende. Förändringar i bomullskvalitet har sålunda styrts av de amerikanska maskinproducenternas intressen. Också maskintekniken i allmänhet är inriktad på snabbhet och mindre materialåtgång, vilket resulterat i ensidigare teknik, glesare material och ett övermått av appretur i varorna. Bristande ändamålsenlighet i stora delar av produktionen - och speciellt den importerade - är följden. Det sagda leder bl. a. till två slutsatser. Handelspolitiska försvarsåtgärder på sociala grunder är inte till nackdel för folken i tredje världen - snarare tvärtom. En ny tekopolitik måste söka en utvecklingslinje för industrin, som går vid sidan av många av de etablerade mönstren för produktion och teknologi. Regeringspropositionens grundtanke är att stödet till tekoindustrin stegvis skall minskas och ges en starkare accent till förmån för effektivisering och marknadsföring. Argumentationen bakom denna linje är bl. a. devalveringseffektema, som ansetts gynna även tekoindustrin. Resonemanget är diskutabelt, inte bara därför att tekoindustrin importerar en mängd halvfabrikat och inte är ensamt om valutadeprecieringar (t. ex., som exporterar textilvaror till , har devalverat ). Man nämner i regeringspropositionen inte att tekoindustrin påverkas även av den ekonomiska politikens andra sida: reallönesänkning och åtstramning av konsumtionen. Äldrestödet är ingen speciellt bra stödform, och vpk förordade aldrig dess ursprungliga genomförande. Det får dock inte anses tillrådligt, att man nu så snabbt avvecklar det. Verkan på många företags situation riskerar bli drastisk, särskilt när nedtrappningen förutsätts bli liktydig med en minskning av det totala stödet. Äldrestödet bör vara kvar, såvitt man inte på annat sätt kan förbättra branschens situation. Propositionen uttalar sig för ett bibehållande av 30-procentsmålet. Detta stämmer på intet sätt med innehållet i övrigt. Det är helt orealistiskt att utifrån propositionens allmänna inriktning och ramar anse att 30 procents självförsörjning skall kunna uppnås. Antingen borde man öppet ha sagt, att målet nu överges, eller också borde betydligt mer energiska åtgärder föreslagits för att garantera dess genomförande. Propositionen förbigår en rad sidor av den svenska tekoindustrins nuvarande problematik. Man tvekar inför handelspolitiska åtgärder, som kan ha någon verkan. Man angriper inte det sönderfall som råder inom den statliga tekokoncernen eller de snåriga verksamheter i vilka Överstyrelsen för ekonomiskt försvar är invecklad. Kvalitets- och prisfrågor angrips inte. Någon mer långsiktig bild av vad tekoindustrins plats är i svensk industriell produktion - och om den skall ha någon plats - ges inte, inte heller diskuteras den eventuella följden av att branschen mer eller mindre försvinner. Regeringspolitiken lämnar sålunda en mängd viktiga frågor obesvarade och detta i ett läge, där de måste besvaras. Om man skall försvara en svensk tekoindustris framtida existens, måste ett flertal åtgärder av delvis nytt slag vidtas. Det är meningslöst att sätta upp självförsörjningsmål, som ligger högre än den nu rådande faktiska självförsörjningsgraden, om man inte är beredd att också ge tekopolitiken nya och kraftfullare inslag. Det är likaledes nödvändigt att påbörja ett mer långsiktigt tänkande, då det gäller den textila produktionens inriktning och ändamål. Importen måste begränsas. Även de som inte är förespråkare av protektionistiska åtgärder i princip och i allmänhet kan föga annat än erkänna, att importberoendet för del på tekoområdet gått utöver vad som är förenligt med en rimlig nivå för en branschs liv. Alternativet till skyddsåtgärder är att acceptera tekoindustrins fullständiga utslagning. Både från ekonomisk och social synpunkt är det möjliga och riktiga att begränsa import från sådana länder där det multinationella kapitalet utnyttjar självständiga nationers och folks politiska betryck och svaghet för att bereda sig extra fördelar. Det är gentemot denna produktion som begränsningar är praktiskt möjliga och politiskt försvarbara. Två åtgärder framstår som lämpliga i sammanhanget. Den ena består i införandet av en socialklausul gentemot vissa importländer (exempelvis , , , ). Den andra består i uppsättandet av bestämda kvalitetskrav i syfte att sortera ut bristfälliga och dåliga inslag i varuutbudet. och representanter för de i tekoproduktio nen arbetande är de naturliga bevakarna av olika varutypers kvaliteter. För att såväl bereda tekoindustrin lättnader som för att ge ett visst stöd åt barnfamiljerna är det rimligt att låta pröva tanken att inom ramen för ett system med differentierad mervärdeskatt föra barnkläder till de produkter som får en lägre skattesats. Den statliga textilkoncernen hade kunnat utvecklas till en bärare av tekoindustrins förnyelse. Så har inte skett. Tvärtom har sönderfallet, när det gäller sättet att leda företaget, tilltagit. De anställdas förtroende för ledningen har rubbats. Skall Eiser förmå hävda sig, måste en nyformulering av dess företagspolitik ske. En demokratisering av koncernens styr- och ledningsorgan måste ske och de anställdas förtroende återvinnas. En särskild revision av företaget måste genomföras på initiativ av ägaren-staten. Den nuvarande ledningen måste avgå. För att återställa ett grundläggande förtroende och klargöra vad som egentligen skett, då det gäller de privata företagen och statens beredskapspolitik, är det också nödvändigt att företa en granskning av hur stödet från Överstyrelsen för ekonomiskt försvar till tekoföretaget fungerat. Slutligen måste en mer långvarig strategi på textilproduktionens område utvecklas. Tekoindustrins existens i är inte bara en fråga om att underkasta sig de utvecklingslinjer som dominerat . Det är av grundläggande betydelse att marken bereds för kvalitativt annorlunda former av produktion. En särskild arbetsgrupp bör tillsättas, bestående av dels specialister på teknik och material, dels representanter för de anställda inom branschen. Denna grupp bör ta upp och utveckla alternativa idéer och .förslag. Man bör sålunda pröva möjligheterna att utveckla användbarheten hos inhemska material (rayon och ull). Från statsmakternas sida bör i detta sammanhang undersökas, vilka kontakter som kan utvecklas med länder (t. ex. ), vilka alltjämt producerar långfibrig bomull. Vidare bör man undersöka möjligheterna för en ny typ av tekoproduktion. Initiativ från anställda inom branschen har visat på, hur man kan uppnå en ny grad av ändamålsenlighet och användbarhet hos produkterna. Det sker genom att bättre tillvarata yrkeskunnande och materialkännedom, att bättre utforma produkter i omedelbar anslutning till användarnas behov. Det sker genom att bryta ned de tendenser till uttunning av varornas bruksvärde, som framkallas av den ensidiga maskintekniken. Det sker även genom att tillämpa ett nytt synsätt på textila produkter, där marknaden reagerar mot ytlighet och urholkade egenskaper och mera ser till föreningen av ändamålsenlighet och estetik i både material och utförande. Med ett bevarat yrkeskunnande och med nya idéer kan man möta de förväntningar som finns hos växande grupper konsumenter på en ny syn i fråga om textila produkter. Mot bakgrund av det här anförda och med anledning av proposition 1982/83:130 föreslås 1. att hos regeringen begär förslag till begränsning av tekoimporten på grundval av en socialklausul, 2. att hos regeringen begär förslag till införande av ett allmänt kvalitetskrav för tekovaror, vilka avses bli saluförda i , 3. att hos regeringen begär att frågan om sänkt mervärdeskatt på barnkläder övervägs av den kommitté som arbetar med frågan om differentierad sådan skatt, 4. att avslår proposition 1982/83:130 vad avser avveckling av äldrestödet, 5. att hos regeringen begär att Eisers nuvarande ledning ersätts med lednings- och styrorgan, i vilka demokratiskt valda representanter för de anställda är i majoritet, 6. att hos regeringen begär en genomgripande revision av , 7. att hos regeringen begär en särskild granskning av situationen, då det gäller ÖEF:s ekonomiska relationer till tekoindustrin, 8. att hos regeringen begär förslag till utarbetande av nya utvecklingslinjer för framtida tekoproduktion i enlighet med vad som anförs i motionen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) mhtab/gotmb 1983 75159