mot · G602219 · 1983-01-12 00:00:00 — Ändrade regler för upplåning i utlandet I en motion till 1980/riksdag (nr 869 om formerna för finansiering av statens utgifter) tillät jag mig att diskutera de problem som den ökande statliga upplåningen, och då särskilt den utländska upplåningen, vållar. (FiU 1980/81:21) bestod motionen en ovanligt grundlig behandling, som bl. a. innefattade en redogörelse för de synpunkter den dåvarande statssekreteraren i , , statsverksproposition redovisat på detta problem. Själv hade jag tillfälle att i kammaren ytterligare behandla frågan (protokoll 1980/81:103). ansåg att motionärens inventering av grundlagsmässiga regler rörande statsbudgetens balansering skulle representera en bristande tilltro till statsmakternas vilja och förmåga att av egen kraft sätta gränser för statsutgifternas stegring och att finna en rimlig avvägning mellan inkomster och utgifter. Ehuru utskottet sade sig i och för sig ha förståelse härför uttryckte det dock för sin del tilltro till förmåga att fatta beslut som vänder utvecklingen, och föreslog att lämna motionen utan ytterligare åtgärd. Detta var , för mindre än . har tyvärr varken eller någon regering fattat beslut som vänder utvecklingen. Man har i stället fortsatt i tangentens riktning. Tidpunkten för någon ytterligare åtgärd synes snabbt nalkas. I höstens allmänpolitiska debatt (snabbprotokoll 1982/83:17) tillät jag mig att återvända till detta problem, detta så mycket mer som man inom - trots en mycket mindre oroande finansiell situation än vår - ägnat stort intresse åt möjligheten att i konstitutionella former begränsa den statliga skuldsättningen. , av vilket jag är ledamot, behandlade också förslaget till ny instruktion för (KU 1982/83:1 y). Av naturliga skäl inskränkte sig utskottet till en granskning av förslaget ur konstitutionella aspekter och uttalade inga finanspolitiska synpunkter på detta. Förslaget har bifallits av . Statsskulden, som var 320 miljarder, därav i utländska lån 63 miljarder, väntas under innevarande budgetår totalt öka till ca 500 miljarder, därav troligen ca 100 miljarder i utländska lån. Det är inte omöjligt att dessa siffror är tilltagna i underkant. Bara på , sedan motion 1980/81:869 skrevs och finansutskottets betänkande avgavs, har den allmänna opinionens oro för utvecklingen snabbt stegrats. Detta kontor räknar sina anor , då det hette riksens ständers kontor och hade till uppgift att likvidera statens skuld och inlösa mynttecknen. Kontoret indrogs efter en räfst 1765 och blev en del av statskontoret men återupprättades under namnet riksgäldsdirektionen 1789 benämnas . (Med hänsyn till nu gällande språkgranskningsprinciper borde det förmodligen döpas om till det i dagens läge mera moderna och adekvata statsskuldskontoret.) Dess uppgift är dock numera icke att likvidera statens skuld utan att obönhörligt öka den. Skulden härför är dock icke kontorets utan regeringens och egen. Såvitt jag förstår skulle det måhända vara möjligt att utan att förgripa sig på grundlagen i stället i instruktionen för riksgälds- eller statsskuldskontoret införa bindande bestämmelser om de ändamål, för vilka - särskilt utländska lån får upptagas genom kontorets försorg. Sådana lån bör icke få upptagas för konsumtionsändamål utan endast - som - för förmodat produktiva investeringar. Med hänvisning till vad jag tidigare och anfört hemställs att i instruktionen för (eventuellt statsskuldskontoret) låter skriva in för vilka ändamål lån, särskilt utländska sådana, får, resp. inte får, upptas i enlighet med vad som anförts i motionen.