mot · G602489 · 1983-01-18 00:00:00 — revisorers förslag i anslutning till granskning av domänverket (förs. 1982/83:12) I de svenska fjällen växer nedanför kalfjället oftast fjällbjörkskog. Närmast därunder kommer barrskog som karakteriseras av långsam tillväxt, gleshet och oftast mycket gamla träd. Det är den skogen man kallar fjällskog. Fjällskogarna utgör våra sista, ursprungliga, större, sammanhängande barrskogsområden. De representerar omistliga värden för naturvården och har stor betydelse för rennäringen. Tillsammans med anslutande fjällområden bildar de vildmarker som utgör naturliga ekologiska enheter utan motsvarighet i . Många av fjällskogarna är så orörda och naturliga som skog över huvud taget kan vara i vårt land. De är resultatet av tusentals år av naturlig utveckling. Det ursprungliga växt- och djurlivet finns bevarat. Arter som hotas i andra delar av landet har här en . Dessa skogar är nödvändiga för forskningen och som referensområden. Fjällskogarna är också viktiga för rennäringen. Detta beror främst på att trädlavarna under vissa perioder behövs som föda åt renarna. Fjällskogarna har av biologiska och ekonomiska skäl varit undantagna från skogsbruk i stor utsträckning. är situationen en annan. Vi har fått förbättrade föryngringsmetoder och nya trädslag. Det statliga stödet till skogsbruksåtgärder i dessa områden har ökat kraftigt. Fjällskogarna börjar därför exploateras. Denna exploatering innebär vägar, kalavverkningar och andra ingrepp i tidigare orörda områden. Unika naturvärden spolieras. Samerna får sina försörjningsmöjligheter ytterligare beskurna. På vissa håll är det osäkert om ny skog kommer upp - åtminstone tar det mycket . Många är oroade för hotet mot fjällskogen. har begärt ett tioårigt awerkningsförbud i avvaktan på närmare utredningar om vad som måste skyddas. och naturskyddsföreningar har instämt i detta krav. har krävt snara åtgärder för att skydda fjällskogarna. Självklart måste vi utnyttja våra skogstillgångar på ett rationellt sätt. Skogen är en av våra viktigaste naturresurser med stor betydelse för ekonomi och sysselsättning. Detta gäller inte minst i inland. Vi får dock inte för marginella virkeskvantiteters skull offra våra värdefullaste fjällskogar. Större urskogar och övriga för naturvården särskilt värdefulla fjällskogar måste skyddas liksom de trädlavskogar rennäringen 1 1982/83. Skogsbruk i dessa skogar är i allmänhet olönsamt. Sysselsättning och avkastning i skogsbruket kan ökas genom intensifierad skogsvård på övriga skogsmarker. revisorers förslag i anslutning till granskning av domänverket tar upp problemen i samband med skogsbrukets expansion i fjällskogarna. Revisorerna framhåller att en rimlig avvägning mellan naturvårds- och skogsbruksintressen i dessa områden bör åstadkommas. En utredning bör genomföras skyndsamt och därefter bör beslut fattas om användningen av de fjällnära barrskogarna. I avvaktan på resultatet härav bör domänverket och övriga skogsägare iaktta restriktivitet vid utförande av skogsarbeten på berörda arealer. Hotet mot fjällskogarna är ett av våra allvarligaste och mest akuta naturvårdsproblem. revisorers förslag innebär att åtgärder vidtas för att lösa detta problem. Enligt vår uppfattning är dock situationen så bekymmersam att mer kraftfulla åtgärder är nödvändiga. Situationens allvar kan illustreras med den akuta konflikt som uppstått mellan skogsbruket och naturvården i det s. k. Kirjesålandet i . Här finns stora sammanhängande arealer med högvuxen, ståtlig granurskog som sannolikt saknar motsvarighet i landet. Trots att området utgör ett av de värdefullaste urskogsområdena i hela fjällregionen avser domänverket att påbörja avverkning i stor skala och därigenom spoliera de unika naturvärdena. har begärt att domänverket skall avstå från avverkning i avvaktan på en samlad avvägning mellan naturvårdsoch skogsbruksintressena för hela fjällområdet. har inte velat tillmötesgå begäran. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att hos regeringen begär ett förslag till användning av barrskogarna ovanför gränsen för svårföryngrad skog i fjällranden som bygger på en samlad avvägning mellan skogsbrukets krav och bevarandeintressena (naturvård, rennäring och friluftsliv), 2. att uttalar att - i avvaktan på det begärda förslaget inga avverkningar, vägdragningar eller andra skogsbruksåtgärder får ske på statens mark och inte heller på annan mark annat än i de fall åtgärden i fråga tillstyrkts av ansvariga centrala myndigheter på natuvårds- och rennäringsområdet.