mot · G6021806 · 1983-01-25 00:00:00 — Avdrags- och uppgiftsskyldigheten vid vissa uppdragsersättningar De nuvarande reglerna om socialförsäkringsavgifterna skapar i vissa fall en stor osäkerhet för uppdragsgivarna. Det kan vara helt omöjligt för en uppdragsgivare att bedöma om han kommer att anses vara skyldig att erlägga arbetsgivaravgift eller ej. Lagreglerna är vagt formulerade och någon bindande förklaring i enskilda fall går inte att få. Vi vill betona att det i och för sig inte är den nya avdrags- och uppgiftslagen som skapat den besvärliga situationen; den ändrar ingenting alls i fråga om avgifterna. Men just däri ligger också ett problem. Många uppdragsgivare framför allt säkerligen småhus- och lägenhetsägare - kan nu få intrycket att bara de gör vad som fordras enligt den nya lagen så går de säkra. Men så är alltså inte alls fallet; även den som kontrollerat att uppdragstagaren har B-skattsedel eller som betalat mot faktura med momsuppgifter kan bli skyldig att erlägga arbetsgivaravgifter. Och för småhus- och lägenhetsägare befriar den nya uppgiftsskyldigheten inte från skyldigheten att också bedöma avgiftsfrågan precis som . Enligt vår mening är det en stor brist i nya broschyr att den inte på något sätt påpekar detta förhållande. Formuleringarna i texten måste tvärt om sägas vara sådana att läsaren lätt får intrycket att hela uppgiftsproblemet är klart när deklarationen är riktigt ifylld. En mer fullständig information om vad som gäller för en småhus- eller lägenhetsägare i fråga om uppgifts-, avdrags- eller avgiftsskyldighet krävs alltså. Men det räcker inte, utan mer grundläggande reformer, som gör slut på den orimliga osäkerheten i avgiftsfrågorna, måste snabbt till. Delvis är problemen här gamla, nämligen när det gäller att avgöra i en konkret situation om ett uppdragsgivar- eller arbetsgivarförhållande föreligger. var det ju så att arbetsgivaravgift endast skulle erläggas om ett regelrätt arbetsgivarförhållande förelåg, medan uppdragstagare alltid erlade egenavgifter. I och med den ändring som beslöts flyttades emellertid gränsen till ett i praktiken mer svårbedömt läge, nämligen så att även uppdragsgivare som inte är arbetsgivare kan vara skyldiga att erlägga arbetsgivaravgifter. Särskilt för småhus- och lägenhetsägare har detta ökat svårigheterna högst avsevärt, eftersom det trots allt torde vara ganska sällan som en sådan lämnar ut så omfattande arbeten att han kunnat anses som arbetsgivare tidigare. Inte omöjligt, givetvis, men ovanligt. Det kan väl i och för sig i ljuset av erfarenheterna diskuteras om 1975 års beslut var helt klokt. Det utlöstes ju i första hand av borttagandet av det tidigare taket för avgiftsunderlaget vilket skulle komma att medföra orimliga marginaleffekter för uppdragstagare med höga löneinkomster. Några överväganden om de svårigheter som skulle kunna vållas småhus- och lägenhetsägare förekom knappast. En återgång till de äldre reglerna i fråga om egenavgifter är nu knappast aktuell, även om det säkert i och för sig skulle kunna gå att undvika de s. k. pomperipossaeffekterna på annat sätt. Dessutom skulle inte heller en sådan återgång lösa problemen helt; den bristande samordningen mellan skatte- och avgiftsreglerna skulle fortfarande finnas. Vad som krävs rent praktiskt är en enkel och helt entydig metod för en uppdragsgivare att bedöma om han vid betalande av en ersättning skall räkna med arbetsgivaravgifter eller ej. På skattesidan finns systemet med A- och B-skattsedlar, där det är helt klart att uppdragsgivaren går fri om han övertygat sig om att uppdragstagaren har B-skattsedel för det aktuella året. Det går också att få ett konkret besked av den lokala skattemyndigheten om skatteavdrag skall göras i mer svårbedömda fall. En motsvarighet till detta behövs med det snaraste i fråga om avgifterna. Helst bör gränsdragningen givetvis vara exakt densamma som i fråga om skatterna, men det primära är att det måste finnas ett enkelt sätt att få säkert besked i frågan. Det vi talar om är alltså inte någon motsvarighet till systemet med förhandsbesked i skattefrågor, utan ett sätt för den enskilde uppdragsgivaren själv att genom kontroll av ett papper eller möjligen genom ett telefonsamtal få en uppgift om sina skyldigheter. Vi är medvetna om att det pågår utredningsarbete om reformer av systemet för avgiftsadministration och att det i förlängningen av detta också kan komma en närmare materiell integration av skatte- och avgiftsreglerna. Men enligt vår mening är det mer bråttom än så. Statsmakterna måste med allra största förtur inrikta sig på att hitta ett sätt att undanröja den orimliga osäkerhet som råder för uppdragsgivare. Som vi inledningsvis sagt ställs saken på sin spets genom den nya lagen om avdragsoch uppgiftsskyldighet, som redan trätt i kraft. Det är därför bråttom om man inte med öppna ögon skall bädda för tragedier när uppdragsgivare som gjort så gott de kunnat för att följa den nya lagen i efterhand befinns vara skyldiga att också betala arbetsgivaravgifter, sanktionsavgifter osv. Med hänvisning till det i motionen anförda hemställer vi 1. att beslutar att av regeringen begära åtgärder för att en mer fullständig information ges uppdragsgivare om vilka skyldigheter de har enligt skatte- och avgiftslagstiftningen; 2. att beslutar att av regeringen begära att högsta prioritet ges åt strävandena att få fram ett enkelt och entydigt system för uppdragsgivare som behöver veta om de är skyldiga att räkna med arbetsgivaravgifter eller ej.