mot · G602739 · 1983-01-21 00:00:00 — Motion 1982/83: 739 m. fl. En plan för avveckling av stora institutioner För många handikappade är de av samhället fastlagda målen för bostadspolitiken mycket avlägsna. (Målet för bostadsförsörjningen är att hela befolkningen ska bereda sunda, rymliga, välplanerade och ändamålsenligt utrustade bostäder till skäliga kostnader.) är de fysiska bristerna i boendemiljöerna omfattande och merparten av bostadsbeståndet otillgängligt för stora grupper människor. Avsaknaden av boendeformer och service för att tillgodose speciella behov är stor, vilket leder till att tusentals människor utestängs från samhällsgemenskap och tvingas till förvaring på institutioner utan att något vårdbehov föreligger. bor många fysiskt handikappade, utvecklingsstörda, människor med psykiska problem, alkoholproblem, narkotikaproblem m.m. egentligen helt i onödan på stora institutioner. Det behov av praktisk hjälp och medmänskliga kontakter som är grunden för deras nuvarande institutionsboende skulle tillgodoses mycket bättre i små boendeenheter. Många människor med psykiska problem vandrar ut och in på våra psykiatriska kliniker. De klarar ofta inte av den ensamhet som råder när de skrivs ut till ett eget boende i en isolerad lägenhet. Människor med drogproblem reagerar ofta på samma sätt. Ur samhällets synpunkt är det ett stort slöseri med resurser att människomas behov av praktisk hjälp och medmänskliga kontakter utförs som det gör . Det blir dyrt för samhället och människorna själva får betala med att de mister både glädje och meningsfullhet i livet. Samhället samordnar sina resurser mycket dåligt. Dessutom är varje enskild myndighet ofta mycket låst vid att hålla kostnadsramarna för vaije enskilt konto. I själva verket kan denna sparsamhet visa sig mycket dyr på lite . Om ett landsting av kostnadsskäl inte kan investera i mindre enheter och inackorderingshem, så får man kanske tillbaka problemet i form av ökade kostnader på t. ex. psyk- och missbrukssidan. Men då belastas ett annat konto, varför sambandet inte syns så tydligt i budgeten. Ännu större svårigheter att göra rätt investering blir det givetvis om det är kommunerna som borde investera, vilket i sin tur skulle få till effekt att kostnader skulle minska. är det ändå samhällets skattebetalare som via kommunal-, landstings- eller statsskatt eller via andra avgifter får betala de onödiga vårdkostnaderna. Alla de tusentals människor som i onödan får leva ett meningslöst liv är naturligtvis de största förlorarna. Statens bidragsgivning gentemot kommuner och landsting måste sträva mot att öppna och mindre enheter främjas inom vårdområdet. Kommuner och landsting måste också på ett bättre sätt än vad som skett hitintills samordna sina insatser och se på vad som är bäst för de berörda och för skattebetalarna i ett län i sin helhet. På samma sätt måste samhällets bostadspolitik inriktas på att våra bostäder och vår utemiljö blir fysiskt tillgängliga och att det skapas möjligheter att inom den normala bostadsproduktionen anordna mindre vårdenheter och inackorderingshem. En avvecklingsplan bör därför upprättas för landets stora institutioner och för vissa patienter inom långvården, för att kommun, landsting och stat med samordnade insatser skall främja ett mer mänskligt boende i mindre enheter. Med hänvisning till ovanstående hemställs att begär att regeringen tar upp förhandlingar med kommunförbunden i syfte att ersätta de stora institutionerna med mindre enheter. () ()