mot · G602342 · 1983-01-17 00:00:00 — Motion 1982/83:342 m. fl. Användande av bioteknik inom gruvnäringen De som brutits i landet har behandlats på det konventionella sättet. Efter brytning och anrikning har metallframställning ägt rum i masugnar och smältverk. En metod som går under den allmänna beteckningen pyrometallurgi. Dessa processer är i regel mycket energikrävande. Detta har gjort att intresset för att finna nya och energisnålare metallframställningsmetoder ökat kraftigt . Såväl vid de enskilda bolagen som vid landets forskningsinstanser har utvecklingsarbete bedrivits. I första hand har så kallade hydrometallurgiska metoder studerats. Dessa metoder går ut på att man med hjälp av kemikalier tar fram metallerna. Begreppet läkning används i sammanhanget. Främst har intresset koncentrerats till biologisk läkning under inverkan av i första hand bakterier. Det är därmed ett appliceringsområde för biotekniken, något som regeringen enligt budgetpropositionen vill satsa medel på. Metoden har utanför vårt land använts i industriell skala. Det mest kända exemplet är koppargruvan , , . Där utvinns av världens koppar, av vilket en fjärdedel utvinns bakteriellt. Fördelen med denna framställningsmetod ligger främst på det ekonomiska planet. Metoden är energisnål, vilket innebär att förekomster med lägre halter än vad som är normalt kan utvinnas. Vid Aitik utanför bryts en malm med en kopparhalt på . Med den aktuella metoden bör det vara möjligt att gå betydligt lägre ner i halt. Det finns också intressanta miljömässiga aspekter på metoden, vilket framgår senare i texten. Metoden kan något populärt jämföras med att brygga kaffe. Den sura laklösningen med sitt innehåll av bakterier får rinna genom det material som innehåller metall. Genom en rad kemiska processer löses metallerna ut och hamnar i laklösningen. Laklösningen förs sedan på lämpligt sätt vidare till någon form av bassäng, där metallerna, exempelvis koppar, kan fällas ut med hjälp av järnskrot. Något större miljöproblem med laklösningen bör inte uppstå. I en rätt utformad anläggning kan laklösningen användas kontinuerligt (recirkuleras). Metallerna koppar, bly, zink och nickel är de som visat sig mest intressanta för utvinning med bioteknik. Däremot är inte metoden tillämpbar på rena järnmalmer, såvida inte svavelkis finns närvarande, vilket oftast inte är fallet. 3 sami Nr 342-343 Metoden är betydligt mer flexibel än konventionell metallutvinning och kan användas på en rad olika typer av förekomster. Här ges några exempel. hänvisas till projekt som kan vara aktuella i vårt land. Runt nedlagda gruvori landet finns ett stort antal s. k. varphögar. I flera av fallen kan det förmodas att materialet innehåller metaller lämpliga att utvinna med bioteknik. I dessa fall kan det räcka med att laklösningen sprayas över varpen. I andra fall kan det behövas en sprängning för att åstadkomma optimal lakningseffekt. Denna möjlighet bör speciellt studeras när det gäller varphögar runt nedlagda gruvor i Bergslagen, varphögar som i många fall utgör ett miljöproblem på grund av naturlig läkning. En inventering av varphögar i Bergslagen bör enligt vår mening utföras. I anslutning till anrikningsverk runt om i landet finns olika stora avfallsdammar. Dessa innehåller metaller i små mängder. Ju äldre avfallsdammarna är desto högre metallhalter kan de förmodas innehålla. Att dammarna innehåller metaller beror på att anrikningsprocesserna inte är hundraprocentiga. En del hamnar med andra ord i avfallet. En utvinning av metaller ur dessa avfallsdammar med hjälp av bioteknik bör kunna motiveras ekonomiskt. En stor fördel är att materialet i avfallsdammarna är finkornigt, vilket gör att angreppsytan från laklösningen blir mycket stor och lakningsprocessen underlättas. Flera av de avfallsdammar som är aktuella har vållat miljöproblem. De är också under uppsikt av . Eftersom det i dammarna förekommer en naturlig läkning kan det inte uteslutas att grundvattnet kan förorenas. Vi menar att samtliga avfallsdammar i landet bör inventeras för att finna om mineralutvinning med bioteknik är möjlig. Som ett första exempel att studera föreslår vi Gillervattnet i anslutning till anrikningsverket i . Vi vill på denna punkt hänvisa till regeringens budgetproposition . I skrivning under H 11 framgår att stöd till miljöskyddsteknik skall kunna sökas. För /84 föreslår regeringen att ett anslag på 63 milj. kr. avsätts för detta. Vi menar att dessa medel bör vara tillämpliga på punkterna 1 och 2 ovan. Möjligheten till metallutvinning med bioteknik finns också i anslutning till nedlagda underjordsgruvor. I flera fall finns runt det utbrutna området kvar rester av metaller. Metoden kräver att randmaterialet sprängs upp, att laklösning via borrhål når ner till det söndersprängda området varefter laklösningen pumpas upp till dagytan. Genom dessa processer blir detta alternativ förhållandevis kostsamt. Alternativet bör ändå beaktas. I landet finns ett flertal fyndigheter som bör studeras. Kopparfyndigheten i Laver, , är ett sådant exempel. Ett annat är Los i gruvor i Hälsingsland. Flertalet nedlagda fyndigheter i Bergslagen bör också bli aktuella i sammanhanget. En fjärde grupp av mineralfyndigheter som bör passa för denna typ av process är de med låga metallhalter och de som rent tekniskt är svåra att utvinna. Vi vill i första hand peka på projekt i som är intressanta. Fyndigheten i Rakkejaur har inte kunnat brytas ut i sin helhet på grund av mineraltekniska svårigheter. Det har inneburit stora problem att separera fram de enskilda som varit av ekonomiskt intresse. Det beror till stor del på att malmen är mycket finkornig. En utvinning med bioteknik bör vara ytterst lämplig för denna malm. I finns vidare ett flertal förekomster innehållande metallen nickel. Vi har tidigare riksdagsmotioner (bl. 1981/82:200) föreslagit att ett handlingsprogram för utvinning av dessa upprättas. Även till årets riksdag kommer en sådan framställning att göras. Konventionell utvinning av nickel är förknippad med två problem. Den ena är att energiåtgången vid smältningen är stor, den andra är svårigheten att separera fram de som är av intresse. Båda dessa problem går att komma runt vid användande av bioteknik. Ytterligare ett exempel där bioteknik kan bli aktuell är i anslutning till sulfidmalmsgruvor, där brytningen bedrivs i dagbrott. För att komma åt malmen på djupet är det nödvändigt att ta bort en stor mängd gråberg. Inte sällan innehåller detta gråberg metaller, om än i mindre mängd än den malmkropp som bryts. Metallinnehållet i dessa gråbergsrester kan i flera fall utvinnas med bioteknik. I den tidigare omtalade fyndigheten i , , är det just gråberget som utsätts för läkning. En gruva i landet som har liknande förutsättningar är Aitik utanför . Här måste stora mängder gråberg brytas bort. Ett speciellt projekt som vi vill rikta uppmärksamheten på är . Där finns möjligheten att med kort varsel starta en utvinning med bioteknik. Det stora gruvraset, som inträffade , har skapat de naturliga förutsättningarna för en lakningsprocess. Enligt beräkningar gjorda vid har den naturliga läkningen inneburit att malmlösningar till ett värde av 345 milj. kr. pumpats bort från gruvan utan metallåtervinning. Vi menar att det nu är hög tid att en kommersiell läkning sätts in. Utvinning av metaller med bioteknik öppnar tveklöst nya perspektiv vad beträffar svensk gruvnäring. Inom forskningsinstitutioner och gruvbolag pågår studier kring processen. Någon övergripande plan för en satsning på bioteknik inom svensk gruvdrift finns dock inte. Vi menar att samhället måste påta sig ansvaret för att en sådan utarbetas och i samråd med bl. a. berörda gruvbolag, och forskningsinstitutioner upprätta ett handlingsprogram. Under hänvisning till det anförda föreslås att uttalar sig för att försök i industriell skala med metallutvinning genom lakningsteknik bör startas i enlighet med vad i motionen anförs och ger regeringen detta till känna. HANS (vpk) i (vpk) (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)