mot · G602898 · 1983-01-24 00:00:00 — Motion 1982/83:898 Hjälp åt kvinnor i Det finns mycket sorn förenar kvinnor världen över: förmågan att bära fram liv och en därmed sammanhängande vördnad för livet, en hårt beprövad kraft att kämpa och överleva. Dessa egenskaper betyder mycket för vår förmåga att skapa en fredligare och mer human värld. Men gemensamt för världens kvinnor är också en svagare och mer sårbar ställning i alla samhällen. Trots att världen behöver kvinnornas kunskaper och talanger har majoriteten av världens kvinnor inte någon chans att göra sina röster hörda. De får aldrig någon chans att påverka utvecklingen på någon nivå där beslut fattas. Följande fakta kan hämtas ur FN:s statistik om u-landskvinnans villkor: Flickor är mer undernärda än pojkar (- ). Hälsosituationen har försämrats för den stora gruppen kvinnor på landsbygden och i städernas slumområden (WHO ). Analfabetismen bland kvinnor har ökat (- för vetenskap, utbildning och kultur). I har kvinnorna ansvar för av allt jordbruk, av all djurskötsel och av mattillagningen (Internationella arbetsorganisationen). Ända sedan födseln får flickorna mindre att äta än sina värdefullare bröder. Undernäring är mer utbredd bland flickor och flickorna får därför minskad motståndskraft mot sjukdomar. När de sedan blir gravida påverkar deras eget hälsotillstånd fostrets och en ond cirkel har påbörjats. Inom utbildningsområdet råder också orättvisa förhållanden: I första hand skickas sönerna till skolan. Trots att fler barn nu går i skolan i har analfabetismen bland kvinnor ökat. Det händer till och med att småflickor säljs som hustrur när bröderna behöver pengar till skolavgifter. Mödrarnas utbildningsnivå bestämmer vilken utbildning barnen och speciellt döttrarna får. I stället för att gå i skolan har u-landsflickan och senare kvinnan ansvaret för hushållsgöromål, matlagning, arbete på fältet, vattenhämtning, skötsel av barnen och husdjuren dag ut och dag in. Ändå får hon inga inkomster och kan därför inte fatta självständiga beslut om sitt och sina barns liv. Följande intervju gjord av en biståndsarbetare i med en man på landsbygden får illustrera u-landskvinnans arbetsvillkor samt mannens och samhällets syn på hennes arbete: - Har du många barn? - har inte varit god mot mig. Av 16 födda lever bara 9, svarade han. - Arbetar din fru? - Nej, hon är hemma . - Jag förstår. Hur tillbringar hon sin dag? - Låt mig se ... hon går upp , hämtar vatten och ved, gör upp eld och lagar frukost. Sedan går hon till floden och tvättar kläder. Efter det går hon till staden för att mala säd och köpa det vi behöver på marknaden. Därefter lagar hon i ordning lunchen. - Kommer du hem mitt ? - Nej, hon kommer med min mat ut till fältet där jag arbetar, hemifrån. - Och efter det? - Ja ... hon tar hand om hönsen och grisarna - och sen ser hon naturligtvis efter barnen ... sedan lagar hon middagsmaten så att den är klar när jag kommer hem. - Går hon och lägger sig efter middagen? - Nej, det gör jag. Hon har saker att göra i hushållet fram . - Men du sa ju att din fru inte arbetar! - Det är klart att hon inte gör. Jag sa ju till dig att hon stannar hemma. Detta är alltså u-landskvinnans verklighet. På vad sätt kan nu svenskt bistånd göra något åt detta? Hur kan vi se till att det u-landsbistånd vi ger, och bör fortsätta att ge tills vi gjort det överflödigt, verkligen kommer fram till de fattigaste - till kvinnorna och barnen? Ett svar på denna fråga framfördes vid en konferens i , anordnad av Delegationen för framtidsstudier, av . Han sade bl. U-hjälpen skulle med all sannolikhet lättare nå de mest behövande om den i väsentligt högre grad än förmedlades av folkrörelser och frivilligorganisationer. Det gäller inte att ersätta de officiella regeringsorganens verksamhet. Detta skulle bara föra med sig att nya byråkratier växte upp, både i givar- och mottagarländer, med svåra samordningsproblem. Naturligtvis skulle det inte heller vara tillrådligt att i snabba ryck skifta om resursfördelningen. Vad jag förespråkar är ingenting mer och ingenting mindre än att man på ansvarigt håll allvarligt och systematiskt överväger om det inte vore skäl att, successivt och varsamt, slussa ut betydligt mer bistånd via ideella föreningar, branschorganisationer, fackföreningar osv. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställs att hos regeringen hemställer om en översyn av det svenska u-landsbiståndets fördelning mellan statliga organ och folkrörelser/frivilligorganisationer.