mot · G602910 · 1983-01-24 00:00:00 — 1982/83: Motion 1982/83:910 m. fl. Samordningsfrågor inom totalförsvaret m. m. Regeringens förändring av departementsindelningen innebär att ekonomiskt försvar och civilbefälhavarna (från tidigare handels- resp. kommundepartementen) förs in under försvarsdepartementet. Det senare föreslogs 1978 av försvarsmaktens ledningsutredning. Utredningen konstaterade att den styrning som regeringen utövar gentemot civilbefälhavarna i fred i allt väsentligt utgår från chefen för försvarsdepartementet i dennes egenskap av ansvarig för samordningen av totalförsvaret samt från den samordningsavdelning (FöSam) som står till hans förfogande. Utredningens förslag godtogs inte den gången. Tyvärr måste konstateras att kommundepartementets intresse för civilbefälhavarna synes ha varit ringa, och i stället för beslut har frågor om civilbefälhavarna utretts i fyra omgångar, egentligen en och samma frågeställning alla gångerna. Det är inte uppgift att bestämma regeringens interna arbetsfördelning, men överföringen av civilbefälhavarna synes vara en åtgärd som bör underlätta planeringen inom totalförsvaret. I propositionen anges att sorn en konsekvens av den nya ärendefördelningen mellan departementen, varigenom en större del av totalförsvarsfrågorna har förts över till försvarsdepartementets verksamhetsområde, har behovet av nuvarande samordningsavdelning bortfallit. Denna har därför utgått ur departementets organisation och ersätts av en ny enhet för civilt totalförsvar, dvs. civilförsvar, ekonomiskt försvar, psykologiskt försvar och beredskap m. m., där även samordningsfrågor och frågor om räddningstjänst kommer att handläggas. Detta förefaller inte logiskt. FöSam tillkom för att samordna inom hela totalförsvaret, en uppgift som i krig tillfaller statsministern men som i fred utövas av försvarsministern. I krig övergår FöSam till statsrådsberedningen. Behovet av nära samordning mellan militära och civila delar inom totalförsvaret har successivt ökat. Fjolårets försvarsbeslut poängterade långt mer än tidigare behovet att kunna möta överraskande anfall, och då ställs ytterligare krav på samordning mellan militära och civila delar. Några exempel: Sjukvården samordnas mellan militärt och civilt på ett helt annat sätt . Byggnads- och reparationsberedskapen som tidigare främst kunde inriktas på militära behov torde få kraftigt ökade uppgifter för civilförsvaret i samband med mobilisering om den kommunala skydds1 1982/83. planläggningen leder till att man då skall bygga ett stort antal skyddade utrymmen. Konkurrensen mellan militära och civila behov av transportresurser blir kraftigt accentuerad vid överraskande angrepp jämfört med en situation då man räknat med lång förvarning. Detsamma gäller fördelningen av förnödenheter. Om statsministern i krig skall ha ansvaret för den viktiga samordningen ter det sig förvånande om samordningsorganet tas bort och ersätts med en enhet som enbart verkar inom de civila delarna av totalförsvaret. Tas samordningsuppgiften för hela totalförsvaret bort från hittillsvarande FöSam kommer funktionen inte att ha någon organisatorisk hemvist, och det kan inte vara rimligt att statssekreteraren ensam skall ha denna samordningsfunktion. Vi utgår från att regeringen har övervägt dessa frågor mer än som framgår av skrivningen i propositionen och att samordningen inom hela totalförsvaret därför finns säkerställd. Närmare information bör begäras, så att regeringen lämnar en redogörelse. Med tanke på den stora vikt som så länge lagts vid samordning inom totalförsvaret - och där ligger långt före de allra flesta länder - är det rimligt att en sådan redogörelse lämnas. Eftersom regeringen själv bör bestämma sina arbetsformer vill vi inte här söka lämna förslag till organisatorisk lösning. I fråga om civilbefälhavarna har som nämnts fyra utredningar sysslat med dem (försvarsmaktens ledningsutredning, två särskilda utredningar och försvarskommittén). De har kommit till samma slutsats. Civilbefälhavarnas uppgift i krig blir allt viktigare, då länen ofta är för små för att klara samordning inom totalförsvaret. Detta är bl. a. en följd av utvecklingen inom försörjningsområdet, som livsmedelsindustri, handel och transporter. Civilbefälhavarna får i krig ytterst långtgående befogenheter, i princip hela regeringens befogenheter för en landsdel om förbindelserna uppåt avbryts. Men civilbefälhavarna kan inte antas ha en chans att klara dessa uppgifter - särskilt vid ett överraskande angrepp om de i fredstid ställs utanför vad som händer i länen och i samhället. Det enda som dagens civilbefälhavarkanslier är avpassade för är övningsverksamhet för länsstyrelsernas och det egna kansliets krigsorganisation. Kansliernas personal utgörs av tre till sex personer. Med så små resurser är det omöjligt att kunna få ens den begränsade inverkan på planeringen som de fyra utredningarna förordat. De har därför alla fyra föreslagit en utökning med åtminstone två handläggare per kansli. tryckte mycket hårt på detta: En förstärkning av civilbefälhavarnas kanslier är dock enligt kommitténs mening under alla förhållanden nödvändig. Beslut om detta borde fattas i samband med försvarsbeslut. Kommunministern räknade med en förstärkning med tolv tjänster, varav tre tjänster för /83 - motsvarande den besparing som senare skulle göras genom indragning av Bergslagens civilområde. gick dock emot den rationalisering som indragningen av civilområdet skulle möjliggöra. Utskottet ansåg att de tre tjänsterna ändå skulle tillkomma och att även andra tjänster kunde tillföras redan under / 83. Utskottet framhöll betydelsen av de tolv nya tjänsterna och sade att det är angeläget att förstärkningarna kommer . En tanke i utredningarna och propositionen var att civilbefälhavarnas kanslier skulle förstärkas genom att man minskade andra myndigheter. Civilbefälhavarnas kanslier är alltså på tre till sex personer, medan det sammanlagt finns flera hundra befattningshavare vid centrala och lägre regionala enheter inom de civila totalförsvarsmyndigheterna. Även omfördelningar från militära myndigheter bör vara möjliga. Årets budgetproposition är mindre angelägen om frågan än de fyra utredningarna och försvarsbeslutet. Föredraganden säger: Jag anser att en viss förstärkning av civilbefälhavarkanslierna kan behövas under budgetåret. Detta ligger också i linje med försvarsbeslut. I den mån medel kan frigöras från andra anslag, bör de få användas för detta ändamål. Fördelningen på kanslier avser jag föreslå regeringen i samband med beslutet om regleringsbrev för /84. Det är ett vagt uttalande mot bakgrund av vad som så ofta upprepats . Desto mer anmärkningsvärt är det då att föredraganden föreslår en personalökning inom en av de centrala myndigheterna, nämligen , som föreslås få fem nya tjänster (plus fem lärartjänster vid civilförsvarets skol- och förrådsanläggningar). Det synes oss motsägelsefullt att i detta läge utöka en central myndighet och därmed ytterligare skjuta upp den tidpunkt då den av och förberedande instanser så bestämt förordade förstärkningen av civilbefälhavarkanslierna kan genomföras. Något motsvarande uttalande om att skall förstärkas har inte funnits. Tvärtom bör det vara en strävan att hålla nere antalet anställda vid de centrala myndigheterna. Vi föreslår därför att avslår förslaget om att inrätta fem ytterligare tjänster vid . Därmed ökas möjligheterna till positivt beslut inom ramen för det uttalande som föredragande statsrådet gör i fråga om civilbefälhavarkanslierna. Antal värnpliktiga i utbildningen I likhet med föreslås i budgetpropositionen en extra intagning av värnpliktiga för att beta av en del av värnpliktspuckeln, 2500 värnpliktiga extra skall tas in. Erfarenheten är dock att det är färre än planerat som grundutbildas. Så har det varit tidigare, och av siffror i budgetpropositionen framgår tl 1982183. att antalet blev lägre än planerat också /82. Det planerades att 36 100 skulle grundutbildas inom armén, 6687 inom marinen och 4417 inom flygvapnet eller tillsammans 47204 värnpliktiga. Men utfallet var 34900 inom armén, 5451 inom marinen och 4221 inom flygvapnet eller sammanlagt 44572. Det betyder att 2632 färre än planerat blev utbildade. Detta innebär att i ett läge med många värnpliktiga i en puckel som ger stora problem för tusentals värnpliktiga förvärras problemet av att utbildningsapparaten är ännu mindre utnyttjad än planerat. Puckeln växte alltså 1981/82 så mycket genom felslagna planer att det äter upp allt man skulle kunna vinna genom att ta in 2500 extra. Skulle detta upprepas nästa budgetår blev det alltså ingenting av med tanken att utbilda fler värnpliktiga. Försvaret får dyrt betala dessa avvikelser genom att de försenar framtida rationaliseringsmöjligheter i fredsorganisationen. Det är sannolikt riktigt att inkalla fler än per beräknat tusental till grundutbildning då bortfallet synes stort. Två onödiga utredningar signaleras. Det sägs att Bergslagens militärområdes materielförvaltnings lokalisering skall utredas med anledning av artilleriets officershögskolas flyttning till . Detta är inte nödvändigt. Officershögskolan bör nyttja de lokaler som används av förvaltningen - annars faller den kalkyl som förslaget om flyttning av skolan byggde på. Förvaltningen kan då flytta till Karolinen i , där det ju finns ett stort antal tomma rum. Tanken på att frågan skall utredas bör accepteras bara om ordet utredas här enbart avser rent praktiska detaljer inte lokaliseringen som sådan. Föredraganden säger vidare att han ämnar föreslå regeringen att låta utreda frågan om en sammanslagning av de centrala staberna till en myndighet. Inledningsvis bör härvid noggrant utvärderas vunna erfarenheter från den pågående omorganisationen av de centrala staberna och från motsvarande omorganisationer i våra grannländer. Just den frågan var föremål för ingående utredning av försvarsmaktens ledningsutredning. Det betänkandet visade både ett fyrmyndighetsalternativ och ett enmyndighetsalternativ. Besparingsmöjligheterna är i huvudsak desamma i båda alternativen, till följd av möjligheten att även i ett flermyndighetsalternativ ha gemensamma beredningsenheter. (Såsom också genomförts i den nya stabsorganisationen i fråga om markoch byggnadsärenden där en enhet inom försvarsstaben är beredningsenhet också för de tre försvarsgrenscheferna.) Frågan om en eller fyra myndigheter är väsentligen en värderingsfråga, och de principer som därvid synes aktuella är så pass väl beskrivna i ledningsutredningens betänkande att en ny utredning knappast skulle tillföra något mer. Mot att föra samman myndigheterna till en talar att det kan bli en alltför kraftig belastning på ÖB, till följd av ett mycket stort antal frågor om förbandsproduktionen, som är försvarsgrenschefernas ansvar. I har införandet av enmyndighetsalternativet inneburit oklarheter och konflikter. Dessutom är den norske forsvarssjefen inte operativt helt jämförbar med vår ÖB eftersom han inte är den operativt ansvarige i krig - då underställs i stället norska styrkor NATO-kommandon. Om man skall ha det ena eller andra alternativet i är alltså främst en värderingsfråga av om det är bra med förstärkt centralisering, om det är lyckligt att minska ÖB:s möjligheter att koncentrera sig på operativa frågor och långsiktsplanering och om det är önskvärt att minska utrymmet för att få frågor belysta från olika håll. De ekonomiska möjligheterna till rationalisering finns som nämnts ungefär i samma utsträckning i båda fallen, särskilt som staberna numera är samlokaliserade. Regeringen har i andra sammanhang uttalat att man bör hålla nere utredandet. Att då tillsätta en ny utredning för att göra i stort sett samma arbete som en annan utredning redan gjort förefaller inte rimligt just i en fråga där de avgörande frågorna är av principiellt slag mer än att vara bundna till en dagssituation. Det är föga sannolikt att en ny utredning skulle ge något väsentligt nytt i fråga om de principiella frågor som bör avgöra ett beslut. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att begär hos regeringen att få en redogörelse över hur samordningsfrågor inom totalförsvaret både i fredstid och i krigstid - avses handläggas inom , 2. att avslår regeringens förslag om fem nya tjänster till centrala administration och att regeringen disponerar motsvarande medel i samband med den förutskickade prövningen av resurser till civilbefälhavarkanslierna i samband med regeringens beslut om regleringsbrev för / 84, 3. att hos regeringen begär åtgärder för att öka sannolikheten för att antalet värnpliktiga i grundutbildning kommer att överensstämma med det för resp. budgetår planerade antalet, 4. att uttalar att den principiellt och praktiskt redan utredda frågan om antal myndigheter i den centrala militära stabsorganisationen inte åter bör göras till föremål för utredning. () ()