mot · G602323 · 1983-01-17 00:00:00 — har vid olika tillfällen hävdat att får ett överskott av läkare. Representanter för läkarkåren har också krävt åtgärder, bl. a. minskad utbildning, för att inte den situationen skall uppstå att läkare riskerar att förlora arbetstillfällen. har också tillgången på läkare ökat starkt , nämligen från ca 10 1970 till drygt 19 1980. Trots detta och allt tal om överskott av läkare, så rimmar detta illa med de erfarenheter som människor har gjort som av olika skäl tvingats efterfråga sjukvård. Detta gäller också de landsting som genom alla tänkbara åtgärder försökt att fylla alla de vakanser som finns inom de olika sjukvårdsdistrikten. Ävenså alla de kommuner som med hjälp av olika förmåner, bl. a. läkarvillor, försökt få läkare till läkarstationerna, då framför allt i glesbygderna. Problemen med läkarbristen är givetvis störst i glesbygden, men också i storstadsregionerna råder i vissa områden brist på läkare. De här problemen har från vpk vid ett flertal tillfällen tagits upp genom motioner och frågor, och alltid fått samma lugnande svar, nämligen att detta problem kommer att få sin lösning. Men hur länge skall människorna i de berörda regionerna vänta på en förbättring? Låt oss ge en liten lägesbeskrivning från glesbygd, mellanstad- och storstadsregionen. var endast 10 av 21 läkartjänster i inland besatta. Det har inte på något vis hjälpt att kommunerna byggt läkarvillor med subventionerade hyror eller vidtagit andra åtgärder för att locka läkare till läkarstationerna. Man kan också förstå att läkarna inte är så pigga på att söka dessa tjänster, när t. ex. den situationen kan uppstå att två läkare på en femläkarestation även får ta hand om en annan läkarstation och därutöver skall ha jourtjänstgöring varannan natt. Man förstår att de flyr fältet vid första bästa tillfälle. Enligt vår mening måste en lösning av de problem som finns i glesbygderna innebära att tjänsterna tillsätts i erforderlig omfattning , så att inte arbetsbördan vid en tillsatt tjänst blir helt omänsklig Även vid vad man kan kalla mellanstadsregionen är läget problematiskt. I i är nu situationen så allvarlig att lasarettsdirektionen vid sitt senaste sammanträde beslutade att gå till för att diskutera läkarsituationen. Här anger man anledningen till den allvarliga situationen till en ny lag som gäller , vilken säger att läkare som inte är färdigutbildad, inte får arbeta på en läkarstation utan handledare. Också i storstadsregioner som finns problemen. Det finns 125 allmänläkartjänster i söderort. På endast 72 av dessa finns det ordinarie läkare. beslutade att nya tjänster för allmänläkare norr om stan inte skulle besättas. Vakanserna i de södra delarna av länet måste fyllas först. Man menade att den vård som erbjuds människor i söder och norr är av helt olika kvalitet. Solidarisk läkarförsörjning kallades beslutet. tycker alla att försöket blev ett fiasko, troligen har inte en enda läkartjänst i syd besatts på grund av denna regel. Den här exemplifieringen visar att snedfördelningen mellan olika regioner rimmar mycket illa med det självklara kravet att rättvist erbjuda landets befolkning en i stort sett likvärdig sjukvårdsservice bl. a. genom en jämn fördelning av tillgänglig läkararbetskraft. Enligt vår mening råder en oacceptabel snedfördelning av läkarresurser, som måste rättas till, och det borde också ligga i läkarnas intresse om risken för överskott finns. Både när det gäller utbildningsplanering och fördelning måste en styrning ske för att lösa de brister som råder. Med hänvisning till vad som anförts föreslås att som sin mening ger regeringen till känna nödvändigheten av en bättre styrning både utbildnings- och fördelningsmässigt av läkarresurser.