mot · G602648 · 1983-01-18 00:00:00 — m. fl. Sorn torde vara bekant, finns det på vissa håll i fyndigheter av naturgas, vilka i mindre omfattning är föremål för utnyttjande. Det rör sig närmast om hushållsanvändning i vidaste mening, i det att även något fall förekommer, där gasen används för uppvärmning av i trädgårdsnäringen utnyttjade växthus. Efter vad man vet, har gasen påträffats i ett rätt tunt markskikt, , samt uppges alltid ha hittats i samband med letning efter vatten. Om gasen påträffats på grund av försök att hitta gas, får den nämligen inte användas, vilket framgår av minerallagen 9 § andra stycket. Den som vill påträffa gas bör därför se till att det verkligen är vatten han letar efter, vilket i och för sig kan uppfattas som en samvetsfråga av den laglydige. Det är emellertid svårt att finna annat än att en dylik lagstiftning är stötande för allmänna rättskänslan, samt ägnad att nedsätta respekten för både lagstiftaren och våra lagar. Det är också svårt att inse att en dylik lag skulle tjäna menige mans bästa, varför denna besynnerliga lagstiftning bör avskaffas. Den användning som medges för dessa privata gasfyndigheter inskränker sig också till husbehovet. Det torde vara svårt att hitta på något skäl varför den lycklige innehavaren skulle förhindras att sälja av sin gas till grannarna. Tvärtom måste det vara bästa hushållning med energi, om dessa lokala resurser fördelas till kringboendes nytta. har man trott att dessa gasfyndigheter bestod av mycket lokala gasfickor, men det faktum att de i vissa fall kunnat ge gas har numera föranlett gissningar, att det skulle röra sig om mikrobiologiska processer (metanjäsning) i gamla fossila . Fyndigheterna har knappast gjorts till föremål för någon omfattande forskning, men egendomliga observationer har rapporterats av användarna, såsom att gastrycket påstås öka ganska kraftigt i samband med jordbävningar på . Om detta är riktigt kan man naturligtvis inte säga med bestämdhet. Tillgängliga fakta utesluter emellertid inte en hypotes, att gasen i själva verket kommer från djupare lager och att de marklager där den påträffats kanske bara fungerar som förbindelseledare till lokala sprickor, där de gasförande marklagren fylls på underifrån. kan detta dock bara vara spekulationer. Utnyttjande av det som finns i jorden följer rättsligt tre olika principer, nämligen inmutningens, koncessionens och den vanliga markägarrättens. Inmutningen, som vid lyckosamma undersökningar leder till utmål och gruvor, är äldst beträffande sitt lagursprung och avser till sin natur sådana fyndigheter som är rätt begränsade till omfånget. Koncessionen, som främst är avsedd för fyndigheter som kan vara mycket utspridda, är nyare och kanske kan ses som ett praktiskt erkännande av att en letning och ett tillgodogörande knappast kan göras ekonomiskt försvarliga, om inte den som letar fått garanterat en ensamrätt täckande ett ganska stort område. Markägarrätten är däremot urgammal och täcker t. ex. grustäkter och liknande, där det inte ansetts vara något särskilt samhällsintresse att letare och exploatörer tvångsvis utnyttjar annans mark. Det finns goda skäl att jämställa de gasfyndigheter som är kända i som tillhörande markägarrätten. Lika litet som man behöver ha lagar som hindrar grannar från att sälja ett eller annat gruslass till varandra, lika litet bör man hindra dem att sälja naturgas till varandra. Med de skattelagar som gäller kommer ändå den stora vinsten därav i statens hand, utan att det kostat något för det allmänna. Även om det skulle slå till ordentligt för någon Östgötabonde, vilket det i dagens sannerligen inte funnes någon anledning att gråta över, så bör vinnaren få njuta frukterna därav, på samma villkor som för andra inkomster, varken sämre eller bättre. Någon anledning till att förbjuda markägare att leta gas finns därför inte. För att ge en lämplig avvägning mellan koncessioner och markägarrätt bör man se till att ingen med koncession tillåts kränka redan bestående rättigheter till gasfynd. Vid koncessioner bör man därför undanta områden, som ligger så nära bestående gaskällor, att obehörig avledning är sannolik. Med hänsyn till vanliga koncessioners stora yta bör dylika undantag kunna upptaga cirkelytor med en radie av utan att inskränkningen blir av betydelse. Har däremot någon som har koncession träffat på gas först inom ett område, så är det skäligt att denne på detta ställe får ensamrätt till tillgodogörande åtminstone utöver vad markägare kan behöva till husbehov. Vad som anförts beträffande naturgas gäller naturligtvis i lika hög grad om mot förmodan olja skulle påträffas. Åberopande det anförda hemställs att beslutar anta följande förslag till ändring i minerallagen: Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1974:890) om vissa mineralfyndigheter dels att i 9 § dess andra stycke upphäves, dels att i 1 § dess sista stycke skall ha följande lydelse: Fastighetsägaren får utan koncession på egen mark leta efter naturgas och får utnyttja påträffad gas och även olja, därest sådan påträffas. Har fastighetsägaren påträffat naturgas eller olja, äger han därvid, såvitt avser egen mark, företräde till fyndet framför annan som har koncession inom området. Såvitt avser utnyttjande utöver husbehov gäller sådant företräde endast om fynd av fastighetsägaren anmälts till bergmästaren och den som har koncession ej hos bergmästaren anmält fynd av naturgas eller olja i borrhål på ett avstånd understigande från den av fastighetsägaren påvisade fyndplatsen. () ()