mot · G6022299 · 1983-04-08 00:00:00 — Motion 1982/83:2299 Ändringar i narkotikastrafflagen (1968:64) (prop. 1982/83:141) Regeringens förslag till ändringar i narkotikastrafflagen berör egentligen inte alls den del av narkotikabrottsligheten sorn brukar benämnas lilla marknaden, dvs. de enskilda missbrukarnas förvärv och innehav av narkotika. framstår denna lilla marknad som ytterst väsentlig för all illegal narkotikahantering, eftersom det är här som efterfrågan finns och missbruksbeteendet och preparaten sprids vidare. För att komplettera regeringens förslag vill jag här lägga fram förslag om sådana ändringar i narkotikastrafflagen som är särskilt riktade mot den lilla marknaden. Brottsrubriceringen narkotikaförseelse (narkotikastrafflagen 2 §) har i allt väsentligt nu tjänat ut. Den används slentrianmässigt som rubricering för missbrukarnas eget innehav av narkotika. Det ådöms böter eller ges strafföreläggande. För missbrukarna är böter ingen meningsfull påföljd. har många gatulangare här jämställts med missbrukare, eftersom det varit svårt för polis och åklagare att bevisa att de innehavt de aktuella mängderna för annat än just eget bruk. Bedömningen har här ofta blivit slentrianmässig. Om brottsrubriceringen narkotikaförseelse avskaffas och all illegal narkotikahantering betraktas som narkotikabrott (eller i förekommande fall grovt narkotikabrott) blir det möjligt att mer effektivt ingripa mot den lilla marknaden. Husrannsakan och personundersökningar blir möjliga för att utreda omfattning och allvar i missbruk och illegal hantering av narkotika. Mer differentierade påföljder blir möjliga. Här torde särskild skyddstillsyn med föreskrifter av terapeutiskt slag vara en viktig påföljdsform för missbrukare. Langare kan mot bakgrunden av vad de mer omfattande utredningarna givit vid handen ådömas mer kännbara straff. Straffvärdet för det enskilda innehavet av narkotika kan också höjas så att påföljden blir mer verkningsfull än bara böter. Med tanke på missbrukets stora spridning över landet är det nödvändigt att samhället markerar en skarpare inställning även till innehav av narkotika för eget bruk. En del förfaranden med narkotika föreslås i propositionen även i fortsättningen förbli straffria. Detta gäller främst de osjälvständiga gärningsformerna till innehav av narkotika (försök, förberedelse, medverkan och stämpling). straffas inte den som förmår en annan person att till sig skicka narkotika, t. ex. per post till en anstalt. Att gemensamt insamla pengar för anskaffning av narkotika är straffritt om den avsedda mängden inte är så stor att det kan betraktas som avsedd för överlåtelse och under förutsättning att polisen ingriper innan någon tagit narkotikan i besittning. Genom en kriminalisering av de osjälvständiga gärningsformerna till det olagliga narkotikainnehavet skulle det bli möjligt att ingripa mot många av förfarandena kring innehav av narkotika som är straffria. Samhället skulle därigenom också understryka det allvarliga i all illegal hantering av narkotika. Den förhållandevis milda bedömning som själva narkotikainnehavet åtnjutit i rättsligt hänseende skulle därmed också få vika för en strängare syn. Gärningen innehav täcker inte alla de förfaranden kring konsumtionen av narkotika som inte är tillåtna. Här finns således ett gränsland där vissa förfaranden varken är tillåtna (vilket endast den medicinska eller vetenskapliga användningen av narkotika är) eller straffbara. har i en nyligen avkunnad dom (DB 53/83) slagit fast att konsumtion av narkotika inte är straffbar. I det aktuella målet har det inte räknats som innehav att ha rökt en haschpipa som preparerats med hasch som införskaffats och innehavts av en annan person. Innehavsbegreppet i narkotikastrafflagen och gällande praxis tolkas huvudsakligen i civilrättslig mening. Att ge innehavsbegreppet en vidare tolkning än så är kanske inte tillrådligt eller genomförbart. Ett alternativ är då att utöver innehavet kriminalisera även vissa andra förfaranden med narkotika. Att kriminalisera själva missbruket, dvs. den icke-medicinska konsumtionen, är mindre lämpligt. För det första är det oklart vad en sådan gärningsbeskrivning skulle åsyfta: påverkan-intoxikationen, själva tillförandet eller något annat. Betydande bevisproblem kan komma att uppstå och i många fall bli helt avhängiga om prov tas på förekomst av narkotika eller dess omsättningsprodukter i kroppsvätskor. Mot en kriminalisering av själva missbruket talar vidare att det skulle äventyra missbrukarnas motivation att i nödlägen söka akutmedicinsk vård för egen del eller för missbrukande kamraters del av rädsla för att bli omhändertagna eller bestraffade. Med ovanstående ändringar torde narkotikastrafflagen bli ett betydligt effektivare instrument i kampen mot all narkotikabrottslighet och särskilt den som rör den lilla marknaden. Med hänvisning till vad som ovan anförts får jag hemställa 1. att beslutar att avskaffa brottsrubriceringen narkotikaförseelse (2 § narkotikastrafflagen), 2. att beslutar att även de osjälvständiga gärningsformerna (försök, förberedelse, medverkan och stämpling) till olaga innehav av narkotika skall vara straffbara.