mot · G602948 · 1983-01-24 00:00:00 — m. fl. I regeringsställning har tagit en rad initiativ för att decentralisera utbildningsväsendet. Fler beslut som rör skolan har kunnat läggas på kommuner och länsorgan. slår vakt om de små enheterna. Detta har kommit till uttryck när det gäller såväl grundutbildning som högre utbildning. Forskningen spelar en central roll i ett så högindustrialiserat land som . För vår förmåga att hänga med i den internationella utvecklingen har den avgörande betydelse. har i regeringsställning kunnat medverka till en värdefull decentralisering av forsknings- och utvecklingsresurserna till gagn för näringsverksamhet och samhälle i många delar av vårt land. har också medverkat till att ge kraftiga förstärkningar till skilda forskningsområden. När det gäller att satsa av de samlade resurserna på forskning intar , efter de senaste årens utveckling, en framträdande position. Forskning rörande exempelvis energi, miljö, kommunikationsteknik har tillförts betydande resurser som kommer att visa sig värdefulla. I denna motion har vi granskat den nuvarande regeringens förslag i fråga om utbildning och forskning. På en lång rad punkter lägger vi förslag till förbättringar. Vi följer upp de initiativ vi tog i regeringsställning. framstår som det konkreta resultatet av en målmedveten satsning från samhällets sida för att nå fram till en enhetlig skola för alla barn och ungdomar. har tillförts stora resurser både materiella och personella. Resultatet har också blivit att stora grupper av människor fått ökade kunskaper och därmed förbättrade möjligheter att i arbetslivet eller på annat sätt i samhället skapa sig en mera meningsfull tillvaro. och som i första hand kännetecknades av materiell och organisatorisk uppbyggnad av skolan har den senaste femårsperioden kännetecknats av ett reformarbete för att möjliggöra och underlätta en utveckling av det inre arbetet i skolan. Reformarbetet på skolområdet har kunnat bedrivas i större enighet än vad den allmänna debatten understundom ger intryck av. mening ett värde i sig att sådan enighet kan uppnås. Det ger stabilitet åt vårt utbildningsväsende. Det måste också konstateras att den skola vi nu har är av hög standard och att den förmår att i allt väsentligt bibringa kommande generationer de färdigheter som gör dem redo att möta utvecklingen i en ständigt föränderlig värld. Samhällets målsättning med skolan Skolan skall ge alla ungdomar en utbildning som leder till en meningsfull uppgift i samhället och i arbetslivet. Ungdomarna måste bli medvetna om både sina möjligheter och sina skyldigheter att i en framtida yrkesroll ta aktiv del i en positiv förändring och utveckling av arbetslivet. En sådan förberedelse för arbetslivet uppnås bäst genom att kunskapsinhämtande och färdighetsträning ges en konkret och praktisk utformning i skolarbetet varvad med arbetslivskontakter. Det är väsentligt att elever och personal får ta ett aktivt ansvar för den egna arbetsplatsen. Skolan skall aktivt verka för att barn och ungdomar skall överta vårt samhälles grundläggande demokratiska värderingar. Skolan måste dessutom skapa ett medvetande och en beredskap hos barn och ungdomar att vilja påverka och utveckla den sociala miljön. Det är viktigt att föräldrarna tar ett ökat ansvar för sina barns utveckling och fostran. Behandlingen av etiska frågeställningar och vår människosyns samband med livsåskådning och humanism är viktiga inslag i skolarbetet för att skapa förståelse för människovärdet och livets okränkbarhet. Det är viktigt att skolan kan medverka till att göra eleverna i stånd att kritiskt granska budskap av skilda slag som i ökad utsträckning kan komma att förmedlas till oss via nya media- och informationskanaler. Skolan skall verka för att eleverna utvecklas till harmoniska människor samt ge stimulans till ett meningsfullt utnyttjande av fritiden. En sådan betoning av individens egen utveckling måste kombineras med ansvarstagande för medmänniskor i olika livssituationer. Skolans målsättning kan sammanfattas i följande tre punkter: Utveckling av kunskaper och färdigheter o Att kunna läsa, skriva och räkna är grundläggande färdigheter för att kunna fungera i arbetslivet samt ta aktiv del i samhällsliv och kulturutbud. En systematisk träning av dessa färdigheter är en huvuduppgift för skolan. Elementära kunskaper om hur vårt samhälle fungerar liksom grunderna för det ekologiska samband som klargör samspelet mellan naturen, människan och samhällsstrukturen utgör också grundläggande kunskaper som alla måste få del av. o Skolan skall utveckla och förstärka demokratins principer om ansvar, tolerans, samverkan och likaberättigande. Skolans aktiviteter skall ha en sådan uppläggning att de i sig innebär en träning och en praktisk tillämpning av de demokratiska principerna. Det är därför viktigt att elever, föräldrar och personal i mindre organisatoriska enheter får ett ökat ansvar för den egna verksamheten. En ökad jämlikhet i samhället liksom ökad jämställdhet mellan män och kvinnor framstår som viktiga uppgifter för skolan. 0 Skolan skall aktivt stimulera elevernas verksamhetsbehov och sociala kontaktbehov samt ge kulturell stimulans. Skolans utveckling av harmoniska människor skall bygga på individuellt hänsynstagande. Skolan måste organiseras så att det finns möjligheter för varje elev att tillvarata sina anlag och intressen och att utveckla sin förmåga att visa känslor för andra människor och inlevelse i andra människors situation samt att visa respekt och vördnad för andra människors liv. Hinder för individens utveckling beroende på social bakgrund, kön, nationalitet, handikapp eller liknande måste på allt sätt bearbetas och undanröjas inom skolan. Skolan skall fungera som en tydlig förebild i samhället vad gäller decentralisering. Det är därför viktigt att både elever, personal och föräldrar 1 det dagliga arbetet i skolan får möjlighet att uppleva fördelarna med en decentraliserad organisation. Detta är särskilt viktigt med tanke på att skolans roll inte enbart är att fullgöra en funktion som svarar mot det nuvarande samhällets aktuella behov utan den skall också vara en positiv kraft i utvecklingen mot de övergripande målen för samhället. Vårt samhälle har präglats av koncentrations- och centraliseringssträvanden. Inom skolområdet har detta tagit sig uttryck bl. nedläggningar av små skolenheter i glesbygder och koncentration av skolverksamheten till tätorter, satsning på stora organisatoriska enheter framför allt på högstadium och i gymnasieskolan, en kraftig central styrning av utbildningsväsendets administration och planering. Denna utveckling har i hög grad bidragit till känslor av anonymitet, främlingskap samt bristande ansvar och engagemang hos såväl elever och föräldrar som personal. Resultatet har i många fall blivit en bristande uppfyllelse av de mål som samhället uppställt för skolan. har länge arbetat för ett decentraliserat samhälle. har detta arbete gett konkreta resultat bl. a. inom skolområdet. Allt fler har börjat inse värdet av att människor på lokal nivå får ta ett aktivt ansvar och att därmed beslutsnivå och verkställighetsnivå läggs så nära varandra som möjligt. Som exempel på en utveckling i denna riktning kan nämnas den nya läroplanen för , Lgr 80, som helt präglas av ett ökat lokalt ansvarstagande för skolverksamheten i form av bl. a. lokala arbetsplaner, den förändrade statliga skoladministrationen som radikalt minskar centralstyrningen av skolväsendet till förmån för lokalt ansvar och lokala beslut, den ökade benägenheten att decentralisera högstadieundervisning från större enheter till mindre enheter närmare elevernas bostadsorter, möjligheterna att förlägga yrkesinriktad gymnasieutbildning närmare elevernas hemort. Denna utveckling som i hög grad medverkat till måste nu med kraft och övertygelse drivas vidare på alla nivåer centralt, regionalt och lokalt för att uppnå ett konsekvent genomförande inom hela utbildningsväsendet och därmed medverka till ett bättre skola. Mot denna bakgrund ser vi allvarligt på det hot om omprövning av den fria resursanvändningen som föredraganden uttalar i propositionen (s. 207). Det är viktigt att centrala myndigheter förmår acceptera att ett decentraliserat beslutssystem innebär att skilda lokala och regionala organ kan lösa föreliggande uppgifter på olika sätt. Det är på den lokala nivån föreliggande behov bäst kan konstateras, som lokalt anpassade lösningar av de närmast berörda upplevs som rimliga och välavvägda. Det är också viktigt att de centrala organen uppfattar lokala beslutsfattare som vägledda av goda och framåtsyftande ambitioner i minst samma utsträckning som de anser sig själva vara bärare av sådana. En skola präglad av mångfald Ett viktigt mål för är att främja jämlikhet i samhället. Det framstår som konsekvent att skolans organisation och arbetets uppläggning också präglats av detta synsätt. Jämlikheten i skolan har dock ofta getts en ytlig och organisatorisk innebörd. En hårt centralstyrd organisation med ett klart fixerat antal lektioner inom vissa bestämda ämnen med för alla elever centralt fastställda kursplaner har fått vara liktydigt med en jämlik skola. Hänsynstagandet till den enskilde elevens anlag och intressen har fått stå tillbaka. vill med en bibehållen målsättning om ett samhälle och en skola präglad av jämlikhet och jämställdhet arbeta för mångfald och hänsynstagande till enskilda elevers intressen och förutsättningar i skolan. Det framstår som en självklarhet att alla elever skall få uppleva skolan som i reell mening tillgänglig och meningsfull. Kring en väl definierad kärna av baskunskaper och basfärdigheter bör varje skola ges möjligheter att utarbeta lokala kursplaner med målsättningen att skapa en jämlik och meningsfull skola för alla elever. Denna utveckling bör kunna inledas i begränsad omfattning i de lägre årskurserna för att successivt utökas i takt med elevernas ålder och mognad. I den mångfald som skall prägla skolväsendet bör utrymme ges också för enskilda skolor som bygger sin verksamhet på en alternativ pedagogisk helhetssyn. Den proposition som förutvarande regeringen lade om skolor med enskild huvudman präglas av detta synsätt. Vi ser med oro på den senfärdighet med att effektuera bidragsreformens intentioner som kommer till uttryck i budgetpropositionen (s. 273). Det får enligt vår mening inte råda någon tvekan om att reformen träder i kraft . Det är viktigt för utvecklingen inom skolväsendet att alternativ pedagogisk verksamhet ges ekonomiskt stöd och att den organisatoriskt finns så nära som möjligt för att därmed underlätta överförandet av erfarenheter. Det är viktigt att alternativa pedagogiker får utrymmer också inom ramen för den allmänna skolan. Just nu är vårt land inne i en period med minskande barnkullar. Detta kommer att medföra tomma skollokaler i flera skolenheter som varit fullbelagda eller t. o. m. överbelagda. För att uppnå kontinuitet genom hela och ökade möjligheter till samverkan bör så många skolenheter som möjligt omfatta samtliga årskurser, inkl. förskola. Detta bör ske genom decentralisering av högstadieundervisning. Det framstår för som självklart att små skolenheter med flera årskurser i samma klassavdelning är ett klart bättre alternativ än att transportera elever till andra skolenheter för att där bibehålla s. k. A-form. Om transporter ändå blir nödvändiga bör dessa gå i riktning från överbelagda skolor inom nybyggnadsområden i tätorter ut till mindre skolenheter med få elever utanför tätorten. Transporten kan därmed bli ett sätt att medverka till en positiv skolmiljö. De pedagogiska fördelar som finns med att elever i olika åldrar undervisas i gemensamma grupper, s. k. B-form, bör utnyttjas i större utsträckning även vid skolor där elevunderlaget medger A-form. Verksamhet med en- och tvåparallelliga högstadieskolor bör stödjas och Lediga skollokaler i låg- och mellanstadieskolor bör utnyttjas för högstadieundervisning. Det är viktigt att inom den lilla högstadieenheten finna arbetsformer som kan höja undervisningens kvalitet och elevernas och personalens känsla av välbefinnande för att därmed kompensera eventuella brister i tillgången på specialutrustade lokaler. Principen om hemrum och hemavdelningar bör gälla för huvuddelen av undervisningen inom . Övergången från förskola till lågstadium, stadieövergångarna samt byten av ämnen och lärare, framför allt på högstadium, är förhållanden i den nuvarande skolorganisationen som är problemskapande för många elever. Enligt mening måste samarbetet mellan förskolan och lågstadiet förbättras och utvecklas. Varje kommun måste söka finna lämpliga samverkansformer i syfte att ge barnen bästa möjliga förutsättningar. Därvid bör diskuteras hur man bäst utnyttjar både materiella och personella resurser. Förskolan har tillgång till lokaler, utrustning och personal som kan vara till ovärderlig nytta för många elever också i . Hela lågstadiet bör kunna utgöra en både pedagogiskt och organisatoriskt sammanhållen enhet som inte behöver vara beroende av traditionell årskursuppdelning, utan mera präglas av hänsynstagande till enskilda elevers mognad och behov av social träning. Det är enligt vår mening angeläget att försöksverksamhet med denna inriktning kan ges hög prioritet vid fördelning av de 30 miljoner som avsätts till stimulans av lokalt utvecklingsarbete på lågstadiet (s. 274). Stadieövergångarna innebär ofta för eleverna stora omställningssvårigheter med lärarbyten och nya klassgrupperingar. Med ett nytt elevrelaterat statsbidrag och en lärarutbildning som för högstadiet innebär en större ämnesbredd och en gemensam utbildning för lärare på låg- och mellanstadiet, kan övergången mellan olika stadier göras mjukare. På varje skola måste man vara inriktad på att finna vägar för att underlätta övergången från ett stadium till ett annat. En alltför snäv ämnesuppdelning på högstadium med täta lärår- och lokalbyten som följd skapar stora problem för eleverna. Det innebär dessutom att eleverna får sina kunskaper uppdelade i snäva ämnesrubriker som ofta saknar förankring i deras egen och samhällets verklighet. Det ekonomiska ansvaret för skolan delas mellan stat och kommun i huvudsak så att statliga medel utgår till kommunen för undervisningsdelen medan kommunen själv svarar för övriga kostnader, t. ex. fastigheter, skolmåltider, skolskjutsar, läromedel samt ej undervisande personal. Statsbidraget till har förändrats så att den centrala detaljstyrningen har minskat och utrymmet för lokala bedömningar vid resursernas användning har ökat. förekommer inslag både i statsbidragssystemet och i många kommuners budgetering som förorsakar avsevärda svårigheter för en ändamålsenlig fördelning och användning av resurserna. Sådana inslag är bl. a. de statliga basresursernas koppling till olika delningstal på olika stadier, uppdelningen på alltför många olika statliga resurser som fördelas och av olika myndigheter. En budget med alltför detaljerad uppdelning på konton ger liknande svårigheter. Resultatet har blivit att elever, föräldrar, personal och även förtroendevalda politiker har svårt att få den överblick av skolans totala resurser som är nödvändig för att kunna ta ett aktivt ansvar för resursernas fördelning och användning. Resursfördelning och resursanvändning tenderar därmed att bli en fråga enbart för ett mycket begränsat antal människor inom skolan. Det stora flertalet utestängs från sina rättigheter och skyldigheter att aktivt medverka i beslutsprocessen, och därmed försvinner också engagemanget och känslan av ansvar för verksamhetens utveckling. ambition är att få ett så långt som möjligt enhetligt ekonomiskt system inom skolan, där varje skola kan upprätta en egen budget som en del av arbetsplanen. En sådan budget skall vara möjlig att överblicka och påverka av alla som arbetar inom skolan för att därmed öka kostnadsmedvetandet och ansvarstagandet för de gemensamma resurserna. Skolans ekonomiska planering kan därmed bli en viktig utgångspunkt för en verklighetsankuten undervisning genom att eleverna i sitt dagliga arbete får ta aktiv del i resurshanteringen och därmed klarare se orsakssambanden i skolan mellan resurser och verksamhet. Införande av lokala organ i form av sektorövergripande kommundelsnämnder är också ägnat att främja en god resurshushållning grundad på god kännedom om lokala förhållanden. En sådan överblick borde vara möjlig att uppnå med en statlig basresurs som är elevrelaterad och utgår med ett visst antal lärarveckotimmar per elev och årskurs inom skolenheten. Vid beräkning av antalet lärarveckotimmar bör hänsyn tas till exempelvis kommunens tätortsgrad eller annat jämförbart underlag för att därigenom kompensera de kommuner som på grund av glesbygd eller andra orsaker får en dyrare skolorganisation. Basresursen kan på detta sätt enkelt beräknas av kommunen och skolenheten utan något särskilt organisationsbeslut. En förändrad statlig basresurs kan underlätta en lokal skolpianering och ge kommunens skolstyrelse ökade möjligheter till en helhetsbedömning bl. a. när det gäller att slå vakt om små skolenheter. Utöver basresursen bör staten via länsskolnämnderna fördela en utjämningsresurs till kommunerna. Utjämningsresursen skall fördelas behovsinriktat framför allt med utgångspunkt i kommunernas olika sociala situation. Resursen skall ha en kompensatorisk inriktning för att därigenom medverka till en så likvärdig utbildningsstandard som möjligt mellan kommuner och skolor. Skolstyrelsens fördelning av utjämningsresurser bör samordnas med fördelningen av den kommunala budgeten. Fördelningen skall ha en tydlig behovsprofil med syfte att kompensera rektorsområdens och skolors olika förutsättningar att bedriva skolverksamhet. Den slutliga användningen av pengarna bör ske genom en demokratisk process först inom rektorsområdet och därefter inom skolenheter, arbetsenheter och klasser där skolledning, personal, elever och föräldrar tar aktiv del. Mot denna bakgrund kräver vi nu att en parlamentarisk utredning tillsättes med uppgift att framlägga förslag till nytt statsbidragssystem för i enlighet med de grundläggande riktlinjer vi här har skisserat. Detta uppdrag kan ses som en naturlig påbyggnad av uppdraget till att företa en teknisk och pedagogisk uppföljning av det statsbidragssystem som gäller /79. Den samhällsekonomiska utvecklingen i stort kan självfallet inte lämna en så omfattande sektor som skolan oberörd. Det är därför fullt naturligt att också skolan måste delta i de ansträngningar som görs för att bromsa den offentliga utgiftsutvecklingen. Strävan efter effektivitet och resurshushållning torde uppfattas som rimlig och riktig av flertalet människor. Icke desto mindre har den föregående regeringens besparingsarbete på skolområdet utsatts för kritik från socialdemokratiskt oppositionshåll. När valutslaget nu har gjort oppositionen till regering är man dock uppenbarligen beredd att acceptera att de faktiska ekonomiska villkor vi lever under och tidigare gjorda besparingar, som man kraftigt kritiserat, får ligga kvar. Föredraganden uttalar t. o. m. uppskattande ord om de besparingsförslag som SÖ presenterat på grundval av den förra regeringens anvisningar till myndigheterna. Det har varit värdefullt att ha sådana besparingsförslag från den centrala skolmyndigheten, heter det nu i propositionen (s. 225) trots den häftiga debatt som rasade när initiativen till anvisningarna togs. I budgetpropositionen (s. 255) ägnar föredraganden några få rader åt den pågående skolledarutbildningen. Där sägs bl. a. att jag finner det angeläget att skolledarutbildningen genomförs enligt den fastlagda planeringen. Detta är i sig en självklarhet, och vi anser att betydligt mer finns att säga om skolväsendets största samlade personalutbildningsinsats. De reformer på skolområdet som har genomförts har som ett genomgående tema haft ett överförande av beslutanderätt och ansvar från central till regional och framför allt lokal nivå. Den detaljstyrning genom centralt utfärdade föreskrifter som tidigare i stor utsträckning präglade svenskt skolväsende har ersatts av en målstyrning. I stället för att fastställa detaljerade anvisningar om hur skolans verksamhet skall utformas i olika avseenden anger riksdag och regering målsättningen för skolan och för olika förändringar på skolans område. En sådan målstyrning ger inom vida ramar möjlighet för kommunen att anpassa skolväsendet till lokala förutsättningar. Detta i sin tur ställer stora krav på dagens skolledare, och därför bör också skolledarutbildningen ägnas stor uppmärksamhet. presenterades en omfattande rapport över en utvärdering av den svenska skolledarutbildningen av tre fristående internationella forskare (, Schmuck och Vormeland. Mars 1982). Av denna utvärdering och av vad som i övrigt har aktualiserats under de år som utbildningen pågått framgår att vissa frågor bör ägnas särskild uppmärksamhet. Information till skolans övriga personal. brister informationen både före, under och efter det att skolledarna deltagit i utbildningen. Skall man nå önskade effekter krävs det att medarbetarna i skolan ges kontinuerlig information. För att nå avsedd effekt med skolledarutbildning krävs det att i utbildningen ingående skolledare har något så när likvärdiga förkunskaper. Detta är i första hand en angelägenhet för kommunerna, men för de mindre kommunerna krävs en samverkan med stöd av länsskolnämnderna. Skolledarutbildningen sträcker sig över , , och detta innebär att många nya skolledare rekryteras som utbildningen pågår (f. n. ca 250 ). Många av dessa rekryteras till kommuner som ligger inom samverkansområden där utbildningen redan är slutförd i och med detta budgetår. För dessa skolledare krävs någon form av kontinuerliga insatser. Fortbildning av skolledare. Skolledarutbildningen är en del i det lokala utvecklingsarbetet precis på samma sätt som personalutveckling i övrigt. Därför krävs ett fastare grepp över utbildningen i alla dess former för att ge alla skolledare likvärdiga fortbildningsmöjligheter. o Samordning mellan små och stora kommuner. Som nämnts här kommer vi att i ett längre perspektiv ha behov av kontinuerliga fortbildningsinsatser av skolledarna. Detta bör särskilt uppmärksammas av länsskolnämnderna i deras verksamhetsplanering. 1* 1982/83. Vad som här anförts om skolledarutbildningen bör ge regeringen till känna. Praktisk arbetslivsorientering (prao) I årets budgetproposition (s. 227) föreslås ett system som innebär att de lektioner som en lärare skulle ha haft i en klass på högstadium under tid då klassen har prao skall läggas ut under andra delar av året. För vår del kan vi inte acceptera den föreslagna ordningen. Skälen härför är följande: Det föreslagna omfördelningssystemet är svåröverskådligt och administrativt krångligt för kommuner, skolor och schemaläggare. a Den tänkta besparingen kan inte förverkligas. Den innebär då en kostnadsövervältring på kommunerna, vilket står i uppenbar strid med fastlagda principer om uppgiftsfördelningen mellan stat och kommun på utbildningens område. Den nuvarande ordningen innebär i allmänhet att endast halva klassen har prao, medan andra halvan undervisas i vanlig ordning. Detta har varit en klar pedagogisk fördel bl. a. för svagpresterande elever. På många håll i landet med liten arbetsmarknad torde det vara svårt att bereda hela högstadieklasser samtidig prao. Det är angeläget att lärarna i ökad utsträckning kan följa upp sina elevers prao-verksamhet direkt ute på fältet. Det är viktigt att skolans kontakter med arbetslivet kan förstärkas. Den föreslagna ordningen skulle motverka denna strävan. Om besparingen genomföres, försämras också möjligheterna att koppla samman erfarenheterna av praon med undervisningen i de skilda ämnena. Det strider också mot beslut om skolans studie- och yrkesorientering där det slås fast att alla i skolan verksamma har ett ansvar för skolans arbetslivsförberedelse. Vi utgår ifrån att i nuvarande läge kan en åtgärd som innebär kostnadsövervältring på kommunerna helt enkelt inte förverkligas.