mot · G6021106 · 1983-01-24 00:00:00 — 1982/83: 1106 m. fl. kommunisterna har i flera tidigare riksdagsmotioner tagit upp frågan om läkemedelsindustrins överförande till samhällets ägo och föreslagit skärpta regler för marknadsföring, kontroll, distribution m. m. I tidigare motioner har betonats att det som driver läkemedelsindustrin inte är samhällsengagemang eller idealitet utan möjligheten till vinst. Ett läkemedel säljs som varje annan vara så länge det går att sälja med vinst och så länge det är tillåtet. När samhällets kontroll förhindrar försäljning i det ena landet, finns det alltid nya marknader i andra länder, främst då i fattiga länder med dåligt uppbyggda kontrollsystem. Många är de internationella exemplen, , där farliga, verkningslösa eller bara onödiga läkemedel gått att prångla ut, tack vare en effektiv marknadsföring och dålig eller förljugen information om det aktuella preparatets verkliga effekter. Detta har möjliggjorts också genom ett oetiskt samarbete mellan läkemedelsindustrin och distributörer/läkare i olika befattningar: förtäckta mutmiddagar, studieresor, forskningsanslag som i själva verket är nöje/semester eller enklare sammanställningsarbeten på uppdragsgivarens villkor är några av de medel industrin använt sig av. Bristande överblick över försäljningsutvecklingen genom hemlighållen statistik har också försvårat samhällets insyn liksom de begränsade resurser som står till buds när det gäller att presentera saklig motinformation. Vi anser att läkemedelsindustrins profitjakt skapar en onödig och ofta skadlig läkemedelskonsumtion där brister och biverkningar döljs och andra mer adekvata behandlingsformer åsidosätts. Ett exempel är bl. a. medel som används inom psykiatrin där aktiviteter i syfte att förbättra människors arbetsmiljö och totala sociala situation kan motverkas genom att de symptom dessa missförhållanden bidrar till kan undertryckas med olika läkemedel. Då näringsutskottet senast behandlade frågan om läkemedelsindustrins förstatligande utgick utskottet från att denna fråga skulle aktualiseras genom regeringens försorg och därför bara uttalade att det var utskottets mening att samhällets roll inom läkemedelsindustrin skulle vidgas i första hand inom forsknings- och utvecklingsarbetet. Däremot togs ingen ställning till ökat statligt inflytande över försäljningssidan. Vpk anser inte att den självsanering som förekommer inom industrin är tillräcklig för att förbättra situationen. Inte heller är det tillräckligt att samhällets inflytande över forskningsarbete och utvecklingsarbete kan komma att vidgas. För att komma till rätta med onödig dubbelforskning inom olika företag, uppdelningen av marknaden och därigenom fritt spelrum inom en egen inmutad sektor, går mycket forskningsarbete till spillo, vilket medför att stora kostnader måste tjänas in på andra mer lyckosamma områden, vilket därför ger dyrare läkemedel överlag. I stället skulle en ökad samordnad forskning mellan de olika läkemedelsindustrierna snabbt leda fram till nya billigare läkemedel. Ett samarbete som också måste innefatta statliga forskningsinstitutioner och medicinska universitetskliniker. Forskningen inom industrin är inte fri. Den sker med en klar målinriktning, hårt styrd från företagsledningar med krav på lönsamhet. Den fria forskning som sker inom allmänna forskningsinstitutioner, oftast i form av grundforskning, kan däremot senare utnyttjas av industrin genom att människor med de rätta kunskaperna köps upp och därmed också deras forskningsresultat för kliniskt utnyttjande och profit. De statliga anslagsgivarna har i det läget ingen möjlighet till kontroll och inga möjligheter att själva genom vidareutveckling styra hur forskningsresultaten utnyttjas. Någon ekonomisk kan samhället på detta sätt inte heller göra. Däremot gör läkemedelsindustrin vinster. Här behövs således ett ökat samhällsinflytande över hur forskningen bedrivs utan att man behöver ta hänsyn till enskilda företag, utan i stället kan låta samhällsintresset och den sociala nyttan avgöra. Men samhället måste också få ett avgörande inflytande över läkemedelsinformationen och det måste bli slut på den osakliga reklamen som är helt dominerande. Informationen måste i stället samordnas så att största möjliga vetenskaplighet beaktas, så att mottagarna av informationen, läkare och en del annan sjukvårdspersonal, på ett riktigt sätt kan avgöra ett läkemedels fördelar och nackdelar, nödvändighet och indikationsområde. För detta krävs en utbyggnad av den kliniska farmakologin, lokala läkemedelskommittéer och återkommande läkemedels- och behandlingsseminarier på varje sjukhus och sjukvårdsinrättning. Med hänvisning till det ovan anförda föreslås* att hos regeringen hemställer om att frågan om ett ökat samhällsinflytande över läkemedelsindustrins forskning, utvecklingsarbete och information/marknadsföring blir föremål för en parlamentarisk utredning och att frågan om hela läkemedelsindustrins förstatligande belyses. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk) *Se även motion 1982/83:1107.