mot · G6021767 · 1983-01-25 00:00:00 — 1982/83 1767-1774 Motion 1982/83:1767 i m. fl. Förstärkning av arrendators ställning Friköpsrätt för arrendatorer m. m. av vårt lands odlingsareal brukas av arrendatorer. Arrendatorernas ställning och rättssäkerhet inom det svenska jordbruket tillhör de frågor som varit föremål för den livligaste uppmärksamheten i den svenska . Den fråga som därvidlag kanske oftast återkommit är förslag om införande av en rätt för arrendator att genom friköp bli ägare till den arrenderade gården. Trots flera väsentliga reformer på arrendelagstiftningens område, innefattande bl. a. förstärkt besittningsskydd för arrendatorn, så uppstår inte sällan situationer då detta besittningsskydd vilar på en ytterst bräcklig grund. Sålunda har kunnat konstateras att tryggheten i besittningen i många fall kan vara synnerligen otillfredsställande för arrendebrukare under s. k. historiskt betingade ägarskap såsom akademier, kyrka, domänverk och kanske framför allt under jord som tillhör större jordegendomar, i första hand avvecklade fideikommisser. I fråga om i synnerhet storgodsen är arrendejordsägandet ofta passivt, medan arrendebrukarna själva får stå för , som de tvingas bära det företagsekonomiska ansvaret för växtodling och djurhållning inför konjunkturer och årsmån, inför anställda, leverantörer och kreditinrättningar. Det är också mycket vanligt att arrendebrukare får svara för den tekniska upprustningen på byggnadssidan, varigenom byggnation och inventarier ofta vävts samman i integrerade enheter. Det torde vara ostridigt att det finns en stark opinion för friköpsrätt bland arrendatorerna. Särskilt i bygder med gods- och bolagsjordar har motsättningarna skärpts . Arrendatorer som själva bekostat fasta investeringar i mark och byggnader, insatser som varit nödvändiga för att upprätthålla en effektiv jordbruksdrift, får vidkännas ökade arrendekostnader på grund av att arrendet härigenom anses ge högre avkastning. Undersökningar har visat att arrendebrukare utfört grundförbättringar i mark och byggnader till belopp som motsvarar av gårdens taxeringsvärde, medan jordägarnas motsvarande insats var . tar i sitt betänkande SOU 1981:80- Arrenderätt 2 - endast summariskt upp frågan om friköp. Utan någon närmare analys av problemen konstaterar kommittén bl. a. att en friköpsrätt skulle förorsaka svårbedömbara gränsfall, problem med kvalifikationsgrunder och risk för kringgående av regler. 1 1982/83. Enligt vår uppfattning synes detta vara att överdriva de problem som kan uppstå. De krav som från arrendatorernas sida rests på friköpsrätt begränsar sig till de s. k. historiskt betingade ägarsituationerna och kan därför inte betraktas som något generellt ingrepp i fysiska personers äganderätt. Vad det i själva verket handlar om är att eliminera de kanske sista resterna av ett feodalt system och bereda arrendebrukare en möjlighet att förvärva lagfart på den jord som de själva i generationer röjt, brukat, bebyggt och bebott och som de i realiteten till väsentlig del redan äger. Erfarenheter av hur friköp skulle kunna utformas kan hämtas från såväl ensittarlagens tillämpning av äganderättsövergång som från expropriationslagstiftningen. Det finns också exempel på att förvaltningsmyndigheter sålt arrendeställen till innehavare som gjort framställning om friköp. Så t. ex. gav 1980 kronotorparna i oförbehållsam rätt att friköpa sina odlingslägenheter med byggnader, vilka stod under domänverkets förvaltning. Friköp torde kunna ske utan formella hinder i fastighetsbildningslagen, eftersom arrendeställe av det slag som här åsyftas utgjort självständiga enheter. Då något brukarskifte ej heller sker och det inte är fråga om förändring i pågående markanvändning, när arrendeavtal utbyts mot köpekontrakt, behöver prövning enligt jordförvärvslagen endast beröra vissa punkter. Vi anser att det av ovan anförda skäl är befogat att medge friköpsrätt för arrendatorer under vissa förutsättningar. Den av arrendelagskommittén föreslagna förköpsrätten har föranlett blandade reaktioner från remissinstansernas sida. Enligt vår mening är förslaget alltför snävt avgränsat. Vi förordar att en sådan förköpsrätt, om den skall få avsedd verkan, måste omfatta varje lagfartsändring, försäljning eller aktiebolagsbildning inom nuvarande eller förutvarande fideikommiss som berör arrendeställe. Eftersom de många aktiebolagsbildningar som skett kan förväntas bli bestående, vill vi emellertid understryka att inte heller en utvidgad förköpsrätt kan ersätta den ovan föreslagna friköpsrätten. Vi föreslår att brukaren skall ha rätt att överlåta sitt arrendeställe till anhörig, varmed förstås samma krets som är undantagen från prövning av förvärvstillstånd enligt nya jordförvärvslagen. Yrkar ej jordägaren på att bruka jorden själv eller ett sådant brukande skulle strida mot jordförvärvslagens anda genom att två eller flera utvecklade eller utvecklingsbara jordbruk som bör bestå som självständiga enheter förs samman till en enhet, bör brukaren ha rätt att överlåta sitt arrendeställe till samma krets av personer som var undantagna från förvärvsprövning enligt jordförvärvslag samt därjämte till mångårigt fast anställd på arrendestället. Yrkar brukaren i övrigt att få överlåta arrendeställe får detta ej ske utan jordägarens samtycke, utom när arrendeförhållandet varat . Brukaren skall dock först erbjuda jordägaren att återta arrendestället mot skyldighet att vid avräkning utge skälig ersättning för arrenderättens värde i den mån den ökat i värde genom brukarens insatser. Vill jordägaren anta erbjudandet, skall han lämna besked därom inom en månad. Ovannämnda förslag förutsätter i samtliga fall att jordägaren skäligen skall kunna nöjas med ersättaren och att denne skall ställa fullgod borgen. Undantag från de föreslagna bestämmelserna bör kunna ges genom dispens av arrendenämnden, men i övrigt får de inte vara dispositiva till sin karaktär. Dessa förslag skall således inte uppfattas som någon begäran om generell överlåtelserätt utan en begränsad och reglerad överlåtelserätt som hindrar handel med arrenderätt från brukarens sida som den ger ett visst skydd åt brukaren för dennes investeringar i arrendestället. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av förstärkning av arrendators ställning i fråga om friköpsrätt, förköpsrätt samt överlåtelse av arrende. HANS () i () ()