mot · G6022177 · 1983-01-25 00:00:00 — 1982/83 2177-2184 och till ideella organisationer Samhället, folkrörelserna och idealiteten I inget annat land har ideella folkrörelser en lika framträdande plats som i . I inget annat samhälle har de kommit att spela en lika aktiv och positiv roll som i det svenska. Deras betydelse för den demokratiska utvecklingen har i vårt land varit unik. Deras uppgifter när det gäller att nu bredda och fördjupa demokratin kan knappast överskattas. Det råder i stort sett enighet om att folkrörelsernas insatser skall stimuleras och underlättas, både genom generösast möjliga ekonomiska stöd från stat och kommun och genom att de bereds möjlighet att göra insatser på olika samhällsområden, i obyråkratiska former och med utgångspunkt från sina egna grundläggande värderingar. Bakgrunden till denna positiva syn på det ideella föreningslivet är övertygelsen att det för hela samhällsgemenskapen är av betydelse att människors vilja att ta personligt ansvar och göra oegenyttiga insatser för det gemensamma bästa skall tas till vara i strävan att bygga ett gott samhälle. Denna höga värdering av folkrörelserna och deras insatser har på olika sätt tagit sig uttryck i lagstiftningen. I proposition med förslag till ändrad beskattning av ideella föreningar redovisade föredragande statsrådet motiven inte bara för den gynnsammare behandling i beskattningshänseende som föreslås utan också för en positiv inställning till idealiteten i stort i vårt samhälle: Ideella föreningar kännetecknas av att enskilda personer samverkar för att främja sådana ändamål som i regel utan vidare brukar anses samhällsnyttiga. Just denna på det enskilda initiativet grundade form av samverkan har enligt min mening ett mycket betydande värde för vårt samhällsliv. Jag vill här särskilt betona att värdet inte bara ligger i att ideella föreningar förbättrar livsvillkoren för stora persongrupper och därigenom utgör ett värdefullt komplement till det allmännas insatser. Ett minst lika stort värde har enligt min mening själva föreningsarbetet, dvs. det förhållandet att enskilda personer frivilligt och oftast utan ersättning samverkar för att lösa olika ideella uppgifter. Lagstiftningen måste därför utformas så att goda förutsättningar skapas för föreningsverksamhet av detta slag. Inställningen till folkrörelserna och deras verksamhet uttrycks allt oftare av företrädare för olika politiska meningsriktningar, så att stat och kommun inte skall svara för verksamheter som folkrörelserna klarar lika bra eller bättre. Sådana uttalanden är som regel uttryck för insikten att de ideella folkrörelsernas insatser i samhället behövs, att det finns angelägna uppgifter som inte kan genom lagstiftning och politiska beslut och att anställda tjänstemän vid statliga och kommunala institutioner inte räcker till för att lösa alla 1 1982/83. 1982/83:2177 2 problem - minst av allt där personligt medmänskligt engagemang är en förutsättning för goda resultat. Allmänt sett torde utrymmet för ideella insatser och uppskattningen av dem ha ökat . Till detta har med säkerhet bidragit vidgade erfarenheter av sådana insatser bland ansvariga förtroendevalda och tjänstemän inom stat, landsting och kommuner. Som exempel på detta kan nämnas genom vetenskapliga undersökningar bekräftade väsentligt bättre behandlingsresultat i den alkoholistvård och rehabiliteringsverksamhet som bedrivs av t. ex. genom för filantropisk verksamhet (), av och av De kristna samfundens nykterhetsrörelse (DKSN) genom dess många RIA-byråer (= Rådgivning i alkoholfrågor) runt om i landet. Andra exempel på samma förhållande kan hämtas från vad frivilligorganisationerna gör inom ramen för de av SIDA administrerade svenska ulandsinsatserna. Samstämmiga vittnesbörd ger vid handen att insatsernas förankring i en ideell motivering och personlig vilja att vara till hjälp innebär en betydelsefull plusfaktor också när det gäller den mätbara effekten av de biståndsmedel som satsas. Den kompetens och de erfarenheter som finns inom de ideella organisationerna kan säkert tas till vara i långt större utsträckning än vad som sker . Som ett exempel kan nämnas att de svenska nykterhetsorganisationerna säkert kan ge råd och vägledning i SIDA:s arbete med alkoholproblem i u-land. Olika beslut av regering och riksdag i konkreta frågor av direkt betydelse för folkrörelsernas och trossamfundens möjligheter att på olika områden göra insatser som förutsätter ideellt engagemang och frivillighet har bidragit till att markera allvaret i de mera allmänna uttalandena om idealitetens värde för samhället i stort. Detta har varit särskilt betydelsefullt då det statsfinansiella läget med krav på stor återhållsamhet med statsutgifterna gör det omöjligt att öka det ekonomiska stödet till folkrörelsernas och trossamfundens ideella insatser och på det sättet visa dem uppskattning. Ett drastiskt exempel på viljan att slå vakt om idealitetens plats i vårt samhälle utgjorde regeringens prövning av handläggning av ett anslagsärende som berörde . hade beslutat att halvera ett bidrag till stiftelsens rehabiliteringsverksamhet bland alkoholister och narkomaner med hänvisning till att stiftelsen fått mottaga så stora summor i form av frivilliga gåvor, att räkenskaperna vid räkenskapsårets slut uppvisade ett visst överskott. Skulle detta upprepas, kunde stiftelsen räkna med att bidraget helt skulle komma att dras in ett kommande år, hade meddelat. Detta trots att det av förmedlade statsbidraget redan från början hade utgjort bara en bråkdel av vad som satsades i stiftelsens rehabiliteringsverksamhet. Merparten utgjordes av frivilliga gåvor. Mittenregeringen undanröjde beslut. Idealiteten skall stimuleras. Också på andra områden har olika ställningstaganden gjorts av regering och riksdag som varit ägnade att stimulera idealitet och frivillighet också där den största delen av kostnaderna betalas med allmänna medel. Så har t. ex. för studiecirkelverksamheten genom ett nytt bidragssystem möjligheter skapats för en fortsatt volymökning när det gäller cirklar som bygger på ideella insatser och därför har jämförelsevis låga kostnader - som omfattningen av den övriga cirkelverksamheten av statsfinansiella skäl har fått lov att begränsas. Både för studieförbundens verksamhet i stort och för folkhögskolorna har genom riksdagsbeslut rätten till ideologisk profilering fastslagits. Verksamheten skall utan detaljstyrning från statens sida kunna präglas av huvudmännens värderingar och, inom bidragsbestämmelsernas jämförelsevis vida ramar, utformas så som huvudmännen själva finner lämpligast. Dessa beslut har fattats och dessa markeringar har gjorts i betydande politisk enighet. Detta innebär emellertid inte att de ideella folkrörelsernas och trossamfundens arbetsvillkor, att idealitetens villkor i vårt samhälle är i alla avseenden tillfredsställande gynnsamma. De övergripande principiella ställningstaganden som har gjorts till förmån för de ideella rörelsernas rätt att i skilda sammanhang verka med utgångspunkt från sina egna ideologiska värderingar bör enligt vår uppfattning få mera långtgående praktiska konsekvenser än de som dragits av olika statliga och kommunala organ. Principen om rätten till ideologisk profilering bör tillämpas med större konsekvens. Den bristande överensstämmelse som stundom kan iakttas mellan principiella ställningstaganden och praktiskt handlande torde mera bero på osmidiga rutiner och traditionsbundet tänkande än på bristande vilja att bereda utrymme och gynnsamma arbetsvillkor för de ideella organisationerna. Det saknas dess värre ändå inte exempel på beslut och åtgärder som svårligen kan tolkas på annat sätt än att de syftar till antingen att främja vissa organisationers verksamhet på andras bekostnad eller att allmänt främja insatser i det allmännas regi även om detta reducerar och försämrar möjligheterna för ideella folkrörelseinsatser. Vi menar att det är viktigt att sådana tendenser motarbetas. Det viktigaste är därvid inte ett ökat ekonomiskt stöd till folkrörelserna och trossamfunden. Förutsättningarna härför föreligger, som vi redan framhållit, f. n. inte heller. Det viktigaste är i stället att man inom föreningslivet vet sig kunna räkna med statsmakternas och de kommunala beslutsfattarnas sakliga uppskattning av de ideella insatserna. För att detta skall vara möjligt är det nödvändigt att folkrörelserna utan hinder av ovidkommande styrning eller prioriteringar från stat och kommun kan arbeta med utgångspunkt från sina egna grundläggande värderingar. Sådana värdebestämda utgångspunkter för skilda samhällsinsatser ser vi som något i hög grad positivt också för staten och kommunerna. 1* 1982/83. De ideella organisationernas insatser är beroende av å ena sidan deras egen vilja och förmåga att inspirera människor till ideella insatser, å andra sidan av beslut av statliga och kommunala organ om utrymme och ekonomiska förutsättningar för sådana insatser. När beslut i sådana frågor fattas är det av stor både principiell och praktisk betydelse att villkoren för organisationernas medverkan utformas med stor hänsyn till kravet på likställighet mellan olika organisationer. Särskild uppmärksamhet måste ägnas risken för att insatserna styrs i viss riktning genom att bestämmelserna utformas så att vissa organisationer gynnas medan andra missgynnas. Ett par exempel, hämtade från avsnittet om vuxenutbildning i årets budgetproposition, kan ge en antydan om den typ av i bästa fall omedveten styrning av organisationernas insatser som vi menar att det är nödvändigt att söka undvika. beslutade - efter viss försöksverksamhet med uppsökande verksamhet i bostadsområden - att permanenta statsbidraget till sådan verksamhet. 1 årets budgetproposition uttalar föredragande statsrådet att bidraget till uppsökande verksamhet i bostadsområden bör fördelas till de studieförbund som kan presentera väl underbyggda projekt och att dessa skall planeras och genomföras i sambarbete med organisationer som har förankring i det aktuella bostadsområdet, dvs. i första hand de boendes egna organisationer. Ett riksdagsbeslut i enlighet med detta förslag skulle i praktiken komma att innebära en sådan styrning av i det här fallet studieförbundens verksamhet som står i uppenbar motsats till deklarationer som i andra sammanhang har gjorts om organisationernas rätt att lägga tyngdpunkten i sin verksamhet där de själva med utgångspunkt från sina grundläggande värderingar anser att den bör ligga. Denna rätt måste enligt vår bestämda mening innefatta rätten att samverka med de organisationer som man har naturlig kontakt med. Medan de boendes egna organisationer kan vara naturliga samarbetspartner för vissa studieförbund, ter det sig för andra naturligt att i den uppsökande verksamheten samverka med t. ex. olika ungdomsorganisationer, handikappföreningar, invandrarorganisationer, kyrkor och miljöorganisationer. På liknande sätt kan regeringens förslag om höjning av tilläggsbidraget till viss studiecirkelverksamhet genom sin utformning skapa en situation där vissa studieförbund får gynnsammare ekonomiska villkor för cirkelverksamheten än andra. Till denna effekt kan också bidra både den olika behandlingen av skilda tilläggsbidrag, varvid det som utgår till cirklar i glesbygd föreslås undantaget från höjningen, och införandet av tilläggsbidrag även till cirklar i svenska och matematik. har förekommit exempel på hur idealiteten i praktiken kommit att sitta trångt, trots de principiella deklaratio nerna om dess positiva betydelse för samhällsgemenskapen i stort. Till viss del beror denna situation enligt vår erfarenhet på ett osmidigt sätt att se på fördelningen av arbetsuppgifter mellan olika grupper. För medlemmarna i ideella organisationer och kristna samfund är det naturligt att stödja sin organisations strävanden både genom frivilliga ekonomiska bidrag och genom att utan betalning eller mot ringa ersättning utföra arbete i organisationens tjänst. Den senare typen av insatser kommer stundom i konflikt med vad som uppfattas vara de fackliga organisationernas självklara uppgift: att se till att inte medlemmarnas arbetsuppgifter övertas av andra på villkor som försvagar de fackligt anslutnas ställning på arbetsmarknaden. Som exempel på detta kan nämnas en tillämpad ordning vid de kristna samfundens sommargårdar och andra fritids- och semesteranläggningar i de ideella folkrörelsernas ägo. Företrädesvis yngre medlemmar i samfundets/organisationens lokala församlingar/föreningar tar under några sommarmånader anställning i olika arbetsuppgifter mot en ersättning som inte på långt när motsvarar avtalsenlig lön. De gör det dels för att göra en frivillig insats i samfundets/organisationens tjänst, dels därför att de får tillfälle att tillsammans med andra medlemmar i samfundet/organisationen delta i den programverksamhet som förekommer vid dessa gårdar. De fackliga organisationerna har vid skilda tillfällen riktat kritik mot sådana arrangemang. Avvägningen är inte i alla sammanhang självklar mellan de fackliga organisationernas krav och de ideeella organisationernas naturliga intresse av att i största utsträckning kunna anlita egna medlemmar och därmed låta verksamheten vid de organisationsägda anläggningarna präglas av rörelsens egna värderingar. Vi menar för vår del att det är viktigt att fackliga synpunkter och krav i varje enskilt fall vägs mot den ideella föreningens situation och arbetets art. De fackliga kraven kan inte utan vidare ges företräde vid en sådan avvägning. Vi hälsar därför med tillfredsställelse de överläggningar som förekommit mellan ledare inom fackföreningsrörelsen och företrädare för kyrkor och ideella folkrörelser i syfte att klara ut de problem som uppstått i de sammanhang vi har hänvisat till. Problem av likartad innebörd som i ovan relaterade sammanhang möter också i verksamheter för vilka stat, landsting och kommuner har direkt eller indirekt ansvar. Som exempel härpå kan nämnas önskemål inom skolan - från såväl lärare och t. ex. föräldraföreningar som från elevernas sida - om att eleverna skall kunna få svara för vissa enklare sysslor av praktisk karaktär. Detta skulle både bidra till att förbilliga driften och lära eleverna att ta ansvar för sin egen arbetsmiljö. Från fackligt håll har ibland hävdats att sådana arrangemang inte bör få För att söka undanröja konflikter av detta slag bör riktlinjer utarbetas för elevernas möjligheter att ta ansvar för vissa arbetsuppgifter i skolmiljön och för likartade situationer i andra verksamheter för vilka kommuner och landsting har direkt eller indirekt ansvar. Dessa riktlinjer bör ta sin utgångspunkt i uppfattningen att det är positivt om medborgarna personligen kan ta ansvar för uppgifter också inom offentlig verksamhet. I detta sammanhang bör också frågan om hyresgästers rätt att själva svara för smärre reparationer, målning och tapetsering av sina bostäder uppmärksammas. Periodicering av förskott på statsbidrag I årets budgetproposition aktualiserar regeringen på olika sätt frågan om en periodicering av de statsbidragsförskott som utbetalas till olika icke-statliga verksamheter. I bilaga 10 anförs t. ex. följande, (s. 12): Från statsbudgeten utbetalas bidrag m. m. av betydande omfattning till olika icke-statliga verksamhetsområden. Bestämmelserna för utbetalningen av dessa bidrag påverkar statens räntekostnader. Därför bör dessa regler utformas så att räntekostnaderna minskar. För ett antal bidragsanslag inom kulturområdet genomfördes fr. o. m. innevarande budgetår förändringar i utbetalningsrutinerna. För huvuddelen av resterande bidragsanslag räknar jag med en successiv anpassning till ett läge där bidragen utbetalas med en fjärdedel per kvartal i förskott. gällande regler för förskottsutbetalningar av statsbidrag har för de ideella organisationerna, trossamfunden och studieförbunden samt en lång rad kulturinstitutioner inneburit en möjlighet till ränteinkomster utöver de nominella statsbidragen som har varit av mycket stor positiv betydelse för resp. sammanslutnings/institutions ekonomi. Vi har stor förståelse för att det i nuvarande statsfinansiella läge är angeläget att söka minska statens ränteutgifter. Det är självfallet möjligt för regeringen att ta initiativ i detta syfte - och för att fatta beslut som genom förändring av utbetalningsrutinerna för statsbidrag successivt begränsar statens räntekostnader i samband med dessa bidragsanslag. Vi vill emellertid fästa uppmärksamheten på att det för bidragsmottagarna rör sig om mycket betydande inkomstbelopp som därmed skulle komma i farozonen. Som exempel kan nämnas att enbart de förskottsbelopp som studieförbunden f. n. kan disponera ger ränteinkomster på 35^0 milj. kr. Förskottsutbetalningarna har också vunnit sådan hävd, att de därmed förknippade ränteinkomsterna har kommit att betraktas som en del av de bidragsinkomster som organisationerna kan räkna med . Om möjligheterna till sådana inkomster bortföll, skulle det innebära ett kännbart ekonomiskt avbräck i verksamheter där möjligheterna att genom prishöjningar och likartade åtgärder kompensera sig för inkomstbortfallet är mycket begränsade. Överväganden i syfte att reducera statens räntekostnader på detta område bör därför göras med sikte på successiva förändringar och med beaktande av bidragsmottagarnas speciella ekonomiska förhållanden. Förändringar bör föregås av överläggningar med bidragsmottagarna i syfte att i möjligaste mån motverka de negativa effekterna av planerade omläggningar av utbetalningsrutiner för statsbidrag. En förutsättning för förändringar bör också vara att bidragsmottgarna informeras i mycket god tid och får tillräcklig tid för att anpassa sig till en förändrad ekonomisk situation. Med hänvisning till ovanstående hemställs* att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om samhällets stöd till ideella organisationer. () () *Se även motionerna 1982/83:2178-2179.