mot · G70234 · 1983-10-26 00:00:00 — m. fl. Särskilda sysselsättningsåtgärder för /84 (prop. 1983/84:26) anser att arbetsmarknadspolitikens uppgift är att komplettera den ekonomiska politiken, inte att ersätta den. Det är den ekonomiska politiken som skall lägga grunden för varaktiga sysselsättningstillfällen. anser att detta kräver en total omläggning av denna. Skattehöjningar skapar inga nya jobb utan slår tvärtom ut varaktiga arbetstillfällen inom näringslivet. De arbetsmarknadspolitiska insatserna måste därför finansieras genom besparingar på andra områden. I regeringsförslaget finns över huvud taget ingen finansiering, vilket antingen driver upp budgetunderskottet och därmed räntan eller också leder till skattehöjningar. avvisar förslaget om ungdomslag. Dessa skulle tvinga in ungdomarna i kommunala halvtidsjobb i stället för att slussa ut dem i expansiva företag. Vi anser att begränsningen till den offentliga sektorn är felaktig, liksom förslaget att avtalsenlig lön skall utgå för de . I stället bör kommunerna stimuleras att utveckla lokalt anpassade system för att ge ungdomarna meningsfull sysselsättning. Vi föreslår att man låter utreda ett system med tillfällig nedsättning av arbetsgivaravgiferna under t. ex. en femårsperiod. skall avgiftsnedsättningen avtrappas, och i gengäld bör parterna på arbetsmarknaden avtala om att ungdomslönerna ligger still. Effekten blir en konkurrensförbättring för ungdomarna och en vidgning av den arbetsmarknad som står till förfogande för oerfarna unga människor. Arbetsmarknadsutbildningen måste bli mer flexibel. Ett sätt att åstadkomma detta är att inte låsa stora resurser i lokaler, utrustning m. m. utan i större utsträckning köpa utbildning från företagen. En kraftig utvidgning av lärlingssystemet är ett steg i denna riktning. Vi föreslår ett system med statsbidrag till lärlingar första året, andra året och tredje året. yrkesutbildningen inom gymnasieskolan bör ske i större samarbete med företagen. kommenterade arbetsmarknadsministern augusti månads mycket höga arbetslöshetssiffror i ett pressmeddelande. Där stod bl. 1 1983/84. startades ett förberedelsearbete inom för att finna ytterligare åtgärder mot arbetslösheten. Detta har skett tillsammans med andra departement, eftersom vi nu måste hitta nya vägar och utnyttja andra områden än de traditionella arbetsmarknadspolitiska. Det är t. ex. inte möjligt att öka AMU och beredskapsarbeten särskilt mycket mer. Under den sedan samlats, kommer vi att lägga en proposition med dessa förslag. Detta uttalande skapade förväntningar om att regeringen nu skulle ha kommit till insikt om att arbetsmarknadspolitiken inte ensam kunde skapa varaktiga arbetstillfällen. De arbetsmarknadspolitiska insatserna kan inte vara en ersättning för en riktig ekonomisk politik utan måste fungera som ett komplement. Propositionen om särskilda sysselsättningsåtgärder är nu presenterad, och med besvikelse måste vi konstatera att något nytänkande inte har skett inom regeringen. Det saknas fortfarande förståelse för de större ekonomiska sammanhangen och den ekonomiska politikens inverkan på arbetsmarknaden och dess sätt att fungera. Detta är uppenbart, bl. a. som regeringen inte presenterar något förslag till hur de nya arbetsmarknadspolitiska åtgärderna skall finansieras. Det konstateras bara att till detta skall man senare återkomma. De föreslagna insatserna beräknas kosta . Totalt har i nya arbetsmarknadspolitiska utgifter föreslagits. Utvecklingen på arbetsmarknaden är trots detta synnerligen bekymmersam. Under en lång följd av år har summan av antalet personer som är öppet arbetslösa och som sysselsätts genom olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder trendmässigt ökat. En viss minskning har naturligtvis skett i högkonjunkturer, men i varje lågkonjunktur har toppen legat högre än i den föregående. Även arbetslöshetsnivån vid högkonjunkturerna har successivt stigit. Detta tyder på att arbetsmarknaden kommit att successivt fungera allt sämre. Ett ytterligare tecken härpå är att det vid varje högkonjunktur har funnits ett allt större antal personer som stått till arbetsmarknadens förfogande per ledig plats. Arbetsmarknadens minskande funktionsduglighet framgår också av att rekryteringssvårigheter i expansiva branscher och företag visar sig allt tidigare i konjunkturuppgången. Redan nu har - trots rekordnivåer på den öppna arbetslösheten och arbetsmarknadspolitiska insatser - t. ex. av verkstadsföretagen brist på yrkesarbetare, och bristen är ännu större i de mest expansiva delarna av verkstadsindustrin. anser att det är nödvändigt att bryta denna utveckling. Vi har tidigare beskrivit den allmänna ekonomiska politik som vi anser vara nödvändig för detta (se t. ex. vår partimotion 1982/83:2432). Den viktigaste uppgiften är att få stopp på ökningen av de offentliga utgifterna och därmed följande skattehöjningar. Regeringens politik går i detta avseende i diametralt fel riktning. skatterna höjts med , de offentliga utgifterna med mångdubbelt mer, och följden är att budgetunderskottet har ökat kraftigt till ca . Detta innebär sammantaget att den nödvändiga saneringen av den svenska ekonomin nu startar från ett sämre utgångsläge. Regeringen har ännu inte presenterat några konkreta förslag till besparingar i de offentliga utgifterna, bortsett från allmänt tal om återhållsamhet och s. k. avindexering. I stället förefaller man lita till skattehöjningar. Inte heller för de nu framlagda förslagen om ytterligare arbetsmarknadspolitiska insatser finns någon finansiering föreslagen. Det hänvisas enbart till kommande förslag. anser att ytterligare utgifter måste finansieras med besparingar på andra områden i den statliga budgeten. Eftersom vi anser att insatser mot arbetslösheten måste ges högsta prioritet, finner vi det naturligt att medel för sådana insatser anses som viktigare än många andra offentliga utgifter. Vi menar således att omprioriteringar måste ske till förmån för de arbetsmarknadspolitiska insatser vi föreslår. Skattehöjningar får icke komma i fråga. Därtill måste ytterligare stora besparingar ske, så att ett rejält steg tas för att lösa landets långsiktiga strukturella problem. Vi avvisar således skattehöjningar som medel för att sanera statens finanser. Skattehöjningar kommer enbart att leda till att ekonomin och arbetsmarknaden fungerar ännu sämre än f. n. Skattehöjningar innebär också att den privata efterfrågan minskar, vilket har till följd att privat produktion och sysselsättning sjunker. Antalet arbetstillfällen minskar. Eftersom det är inom den enskilda sektorn som de framtida varaktiga jobben skall finnas, är det en felaktig politik att genom skattehöjningar slå ut jobb inom det privata näringslivet och skapa nya inom den kommunala eller statliga sektorn. För att förbättra arbetsmarknadens funktionsduglighet måste också åtgärder vidtas som ökar rörligheten på arbetsmarknaden. Detta gäller både den yrkesmässiga och den geografiska rörligheten. Därvid har inte minst lönestrukturen stor betydelse. Staten har som arbetsgivare viss möjlighet att påverka denna. Den stimulans av sysselsättning som i nuvarande läge måste ske, bör innebära stimulans till permanenta jobb inom näringslivet. Vi har tidigare föreslagit vissa åtgärder ägnade att stimulera de små och mindre företagens expansion och inte minst nyföretagandet. Den viktigaste åtgärden i detta syfte är att avvisa förslaget till kollektiva löntagarfonder. Dessa skulle inte bara på förändra vårt ekonomiska system utan de har redan på kort sikt en starkt återhållande och hämmande effekt på näringslivets investeringar och expansionslust. För näringslivets försörjning med riskvilligt kapital är det särskilt viktigt att placeringar i riskkapital, dvs. aktier och liknande, blir konkurrenskraftiga i förhållande till andra placeringar, t. ex. statsobligationer, konst, ädla metaller. Det är därvid statens upplåningsbehov för att täcka det stora budgetunderskottet som är den stora stötestenen. Det finns stor risk att statens lånebehov kommer att driva upp räntenivån och därigenom pressa bort näringslivet från kapitalmarknaden. En hög ränta hämmar näringslivets långsiktigt nödvändiga investeringar, vilket inte bara försvårar och förhindrar den nödvändiga produktionsökningen utan också hämmar sysselsättningsökningen och verkar höjande på arbetslösheten. Regeringen har redan föreslagit att det väl fungerande skattesparandet avskaffas och ersätts med det s. k. allemanssparande!. Detta är enligt mening att gå fel väg. Skattesparandet bör behållas. Vi återkommer med våra förslag i detta avseende i vår motion med anledning av förslaget om allemanssparande. har enskilt aktiesparande försvårats genom att socialistiska majoritet har avskaffat skattereduktionen för aktieutdelningar. Samma majoritet har också avvisat förslag för att stödja de mindre företagen och nyföretagandet. Vi menar emellertid att det blivit än viktigare att de sysselsättningsskapande åtgärderna ges en offensiv och näringslivsbetonad inriktning och upprepar därför vissa förslag. Vi föreslår att ungdomar som väljer att på egen hand starta verksamhet i form av egen rörelse ges ekonomisk stimulans genom att de befrias från skyldigheten att erlägga socialförsäkringsavgifter . Vidare föreslår vi att förmögenhetsskatten på arbetande kapital i små och medelstora företag slopas från . Dessutom bör allt nyföretagande temporärt befrias från den allmänna löneavgiften på . Dessa förslag ligger väl i linje med vad som aviserats från utredningen angående de mindre och medelstora företagens situation. Det är uppfattning att de riktade arbetsmarknadspolitiska insatserna framför allt måste ta sikte på ungdomarnas situation på arbetsmarknaden. Det inkluderar vissa utbildningsinsatser för att stärka ungdomarnas konkurrenssituation på arbetsmarknaden genom en bättre och mer näringslivsanpassad utbildning och därigenom underlätta deras inträde på marknaden. har regeringens politik när det gäller ungdomarna på arbetsmarknaden varit rent destruktiv. Man har slopat yrkesintroduktionen och stoppat de kommunala ungdomsslussarna. Man har inte lyckats slutföra de av den förra regeringen inledda förhandlingarna med parterna om en vidgning av ungdomsplatserna till att omfatta också 18-19-åringarna. Nedskärningen av antalet platser i högskolan har berövat flera tusen ungdomar möjligheten till fortsatt utbildning. I propositionen föreslås ett slags tvångssystem med s. k. ungdomslag. Det innebär att 18-19-åringarna skall ges halvtidsuppgifter inom den offentliga sektorn med avtalsenlig lön under dessa . Verksamheten föreslås starta och successivt byggas ut så att 20 000 ungdomar kan komma att omfattas. Kostnaden beräknas till ca 300 milj. kr., inkl. kostnader för administration hos kommunerna och handledning/arbetsledning. Den lagstiftning som skall reglera de närmare föreskrifterna kommer att presenteras . Det positiva i förslaget om ungdomslag är att man vill ersätta kontantlinjen med arbetslinjen. Det råder inga delade meningar om värdet av att kunna ge ungdomar ett meningsfullt arbete. En sådan ambition låg också bakom förslaget från den förra regeringen om s. k. kommunala ungdomsslussar. Förslaget är emellertid olämpligt utformat på flera viktiga punkter. Det är därtill oklart på ytterligare punkter. Förslaget innebär en lagstiftning som i praktiken kommer att låsa in ungdomarna i tillfälliga kommunala jobb i stället för att slussa ut dem i jobb inom näringslivet som kan bli varaktiga. Ungdomslagen skall enligt propositionen enbart kunna ordnas hos offentliga arbetsgivare med det slutliga lagreglerade ansvaret hos primärkommunerna. Denna bindning till den offentliga sektorn anser vi vara felaktig. I propositionen sägs också att ersättningen skall utgå med avtalsenlig lön, vilket enligt vår uppfattning likaså är fel. Det föreslagna systemet är enligt mening stelbent och föga flexibelt och kommer att försvåra tillkomsten av andra lokalt bättre anpassade lösningar. Risken är också mycket stor att försök att finna andra sysselsättningar eller utbildningar för ungdomarna kommer att minska och ungdomarna därigenom bara stoppas undan i mer eller mindre meningslös verksamhet. I värsta fall skulle detta kunna pågå . Det enda konkreta resultatet blir i så fall att arbetslöshetssiffrorna friserats och det allvarliga läget döljs. Det är mycket osäkert om kommunerna kan åstadkomma meningsfull sysselsättning, ens på halvtid, för 20 000 18-19-åringar. Under förra vårens arbetsmarknadspolitiska debatt i sade den nuvarande arbetsmarknadsministern - då som talesman för oppositionen - att regeringen lassat över en lång rad av sina problem på kommunerna och att i längden skulle många kommuner inte klara av detta, i synnerhet inte de med stora arbetslöshetsproblem. Man måste fråga sig vilka dramatiska förändringar som gör att man nu i regeringsställning anser sig kunna göra helt om och föreslå att kommunerna genom lag skall åläggas att skaffa fram meningsfulla jobb åt de arbetslösa 18- och 19-åringarna. Genom förslagets tvingande karaktär är det stor risk att de arbetsuppgifter som kan plockas fram kommer att uppfattas som och också vara ganska meningslösa. Det är också oklart på vad sätt förslaget förhåller sig till de initiativ som ungdomar tagit själva, t. ex. i form av Allfixoch Ring så springer vi. Det står i propositionen att det bör vara möjligt att stödja även verksamheter som har vissa affärsmässiga inslag, men detta förefaller mycket oklart, både i fråga om på vad sätt och till vilka belopp. Det vore mycket olyckligt om den lagstiftning regeringen föreslår skulle medverka till att stoppa ungdomarnas egna initiativ att skapa arbetstillfällen. Det är också tveksamt om kommunerna kan klara det omfattande samordningsarbete som blir nödvändigt med det blygsamma administrationsanslag som föreslås. Detta skall dessutom räcka till handledning för ungdomarna. För ungdomarna måste det vara angeläget att få veta vilken status arbetet i ungdomslagen skulle få, vilket inte framgår av förslaget. Skall det t. ex. ge arbetslivspoäng vid intagning till utbildning? Kommer det att räknas som kvalifikationstid för arbetslöshetsersättning om man alltjämt inte har lyckats få ett fast jobb? avvisar av dessa skäl förslaget om ungdomslag. Det är både olämpligt utformat och oklart på många sätt. I stället bör kommunerna stimuleras att utveckla de existerande system som är lokalt anpassade för att anvisa meningsfull sysselsättning åt 18-19-åringarna. Vad ungdomarna vill ha är inte kommunala halvtidsjobb utan varaktiga arbeten inom en framtidsinriktad verksamhet med goda expansionsmöjligheter. Det gäller därför att se till att arbetsmarknaden för ungdomar växer minst i samma takt som de stora ungdomskullar som kommer ut från skolorna. Detta kräver att man förhandlar fram nya ungdomsavtal. Det är en riktig princip att låta stödet till de arbetslösa utgå som lön eller del av lön för utfört arbete i stället för understöd. Avtalskonstruktionen för ungdomsjobb visar hur det kan gå till. Där är statsbidraget i de flesta fall samma belopp som annars skulle ha utgått som KAS. På motsvarande sätt borde nya avtal om en utvidgning av ungdomsplatserna konstrueras. Det förutsätter ett samarbete mellan regeringen och partema på arbetsmarknaden - utan sammanblandning av respektive roller. Lönerna bör sättas i fria förhandlingar mellan parterna. De bör emellertid uppmärksammas på sitt ansvar för arbetslöshetens nivå i allmänhet och ungdomsarbetslösheten i synnerhet. Den förra regeringen tog initiativ till förhandlingar med arbetsmarknadens parter i fråga om ersättningen till 18- och 19-åringar vid en utvidgning av de s. k. ungdomsplatserna. Den socialdemokratiska regeringen har uppenbarligen inte velat fullfölja detta initiativ. Förhandlingarna har därigenom i praktiken avbrutits utan att något resultat har kommit till stånd. anser att dessa förhandlingar med det snaraste måste återupptas och att regeringen måste driva på för att parterna skall nå ett snabbt resultat. Eftersom situationen på arbetsmarknaden för ungdomarna är akut, menar vi att man bör överväga ett system som innebär att företagens kostnader för att anställa ungdomar snabbt kommer i bättre överensstämmelse med ungdomarnas erfarenheter och produktivitet. En möjlighet är därvid att sätta ned arbetsgivaravgifterna. Nedsättningen bör successivt avtrappas under t. ex. en femårsperiod. Det kan t. ex. innebära att avgiftsreduktionen första året är , andra året , tredje året osv. Avsikten med nedtrappningen är att undvika effekten att utrymmet som skapas äts upp av höjda avtalade löner för ungdomarna. skulle parterna avtala om att hålla ungdomslönerna konstanta. Kostnaderna för att anställa ungdomar skulle på detta sätt anpassas till en mer rimlig nivå jämfört med kostnaderna för mer erfaren arbetskraft. Det innebär en kraftig konkurrensförbättring för ungdomar och således en vidgning av den arbetsmarknad som står till deras förfogande. Det föreslagna rekryteringsstödet ligger väl i linje med tidigare folkpartiförslag att stimulera företag till nyanställning inför en väntad konjunkturuppgång. Vi tillstyrker därför förslaget om ett statsbidrag på av lönekostnaderna till företag som nyrekryterar arbetslösa personer. Vi kan emellertid inte biträda förslaget att enbart de som anvisas arbete av arbetsförmedlingarna skall få del av rekryteringsstödet. Detta skulle diskriminera de människor som på egen hand lyckas skaffa sig ett arbete och således fungera som ett byråkratiskt hinder för egna initiativ. Vi vill också varna för att effekten av det föreslagna stödet inte blir så stor som regeringen låter påskina. Några medel utöver de 500 milj. kr. som redan finns behöver därför inte anvisas. Om ytterligare medel skulle behövas bör regeringen återkomma till . I propositionen föreslås att de enskilda beredskapsarbetena skall försvinna. Detta anser vi vara fel. Det omvittnas från många håll, inte minst från de mindre företagen, att enskilda beredskapsarbeten mycket ofta har lett till fast anställning. På en liten arbetsplats är det av stor vikt att man lär känna en person innan han eller hon får en fast plats i arbetslaget. Detta har kunnat ske genom beredskapsarbete . Vi menar därför att möjligheten att anvisa enskilda beredskapsarbeten inte skall tas bort. De bör kunna anvisas i sådana fall då förmedlingen annars skulle ha stora svårigheter att få en person placerad. Arbetsmarknadsutbildningens behov av flexibilitet har blivit alltmer uppenbart. Därför tillsatte den förra regeringen en utredning med uppgift att se över AMU. Resurser är låsta i lokaler, utrustning, lärarkapacitet, m. m. , vilket försvårar en önskvärd snabb anpassning till arbetsmarknadens behov. Den anpassning som sker har därför oftast bestått av att nya kurser etc. inrättas på angelägna områden med hjälp av resurstillskott. Även i den aktuella propositionen föreslås ytterligare resurstillskott för att starta särskilda AMU-kurser inom datateknik och elektronik samt för att utvidga starta-eget-kurserna. Enligt uppfattning är kurser inom dessa områden angelägna och bör komma till stånd. (Vi återkommer nedan till lärarsituationen.) Vi menar emellertid att medel bör kunna tillhandahållas genom omprioriteringar, varvid t. ex. kurser inom allmän kontorsteknik kan dras ned. har mycket stora anslag till sitt förfogande, och det bör vara ett naturligt inslag i planeringen av hur dessa används att se till att anordnade kurser tillkommer inom de områden där näringslivets behov och efterfrågan på arbetskraft är störst. Ett ytterligare sätt att öka flexibiliteten inom arbetsmarknadsutbildningen är att i större utsträckning köpa utbildning från företagen. Även detta bör kunna ske genom omprioriteringar inom ramen för AMS existerande anslag. Behovet av flexibilitet gäller i hög grad också gymnasieskolans yrkesutbildning och borde föranleda en omprövning då det gäller möjligheten för samarbete gymnasieskola - näringsliv. I stället avsätter man oreflekterat ett visst belopp per elev för inköp eller förhyrning av utrustning inom dataområdet. Stimulansbidraget behövs , men vi anser att bör ge regeringen i uppdrag att skyndsamt inleda överläggningar med näringslivet i syfte att förändra organisationen av vissa delar av yrkesutbildningen. Målet bör vara ett gemensamt ansvar för densamma. Det är glädjande att konstatera att socialdemokraterna äntligen börjar ändra sin negativa attityd till gymnasial lärlingsutbildning. visar en stadig uppgång i antalet elever, trots att det funnits en mycket njugg inställning till denna typ av utbildning i socialdemokratiskt styrda kommuner och i vissa fackliga organisationer. Likaså har kravet på att lärlingen skall ha full lön verkat som ett allvarligt hinder, speciellt hos småföretagare. Regeringens förslag om ett rekryteringsbidrag till kommunerna på . per plats kommer knappast att göra någon skillnad för den småföretagare som skall betala lärlingslön. förslag om stimulans till ökad lärlingsutbildning anknyter i sin konstruktion till modellen för anställning med lönebidrag. , när lärlingen är fullständigt oerfaren, utgår det statliga bidraget av lönen. Andra året har lärlingen tillägnat sig en del kunskaper och erfarenheter i yrket och kan delta i produktionen. Det statliga bidraget trappas då ned till för att tredje året utgå med . SÖ:s rapport visar också att så många som av eleverna fullföljt sin utbildning och sedan fått anställning. En utbildningstyp med så goda resultat i vad gäller både utbildning och arbete bör inte begränsas till ett visst antal platser som regeringen gör. anser därför att statligt bidrag bör utgå till samtliga lärlingsplatser som kan inrättas. har planeringen av den gymnasiala utbildningen inneburit att antalet platser på de teoretiska gymnasielinjerna skurits ned till förmån för en ökning på de yrkesinriktade. Det har ofta inneburit att elever som både haft förutsättningar för och helst skulle velat gå en teoretisk linje slagit ut elever som haft en yrkesinriktad linje som sitt förstahandsval. När så många ungdomar som är utan utbildningsplats eller arbete anser vi det angeläget att utnyttja mer av den kapacitet som finns för utbildning på de teoretiska linjerna. Ytterligare 1 500 gymnasieplatser bör kunna ställas till förfogande på teoretiska linjer. Regeringen föreslår ett särskilt bidrag för varje elev på nyinrättad högre specialkurs inom områdena datateknik och mikroelektronik. Detta bidrag kan möjligen undanröja brister i tillgång på utrustning men förmår inte öka tillgången på lärare. föreslår därför att fortbildningen för lärare förändras. Inom högskolan erbjuds /inom dataområdet. Dessa fördelar sig på 1- t. o. m. För läraren som skall leda en högre specialkurs borde det finnas tillgång till kurser om åtminstone 10 poäng. Universitets- och högskoleämbetet bör därför ges i uppdrag att skyndsamt inkomma till regeringen med förslag till hur kan omprioriteras till att gälla 10-poängskurser för /85. Detta skulle ge en lärare på varje primärkommunal gymnasieskola tillgång till en sådan kurs. I sin första budget berövade regeringen kommunerna ett smidigt och omtyckt instrument inom uppföljningsansvaret för de yngre ungdomarna yrkesintroduktionen. I fortsättningen finns det endast ungdomsplatser för ungdom . Eftersom yrkesintroduktionen gav fortsatt arbete åt av eleverna, var det ett stort misstag att ta bort den - ett misstag som ungdomarna får lida för. uttalade icke-socialistiska majoritet att ungdomsplatser skulle kunna erbjudas också 18-19-åringarna. Statsbidrag skulle utgå för detta. Förutsättningen var endast att arbetsmarknadens parter skulle komma överens om lämplig ersättning. har inget avtal träffats, och i propositionen tiger man också om möjligheten för 18-19åringarna att få ungdomsplats. Återigen är det ungdomarna som drabbas. I den senaste budgetpropositionen skar regeringen ned antalet platser i högskolan med 2 380. förslag i motioner under vårriksdagen innebaren ökning med 3 380 platser. Vi kommer att föra fram det på nytt.