mot · G6022111 · 1983-01-25 00:00:00 — Hos finns inget primärt utredningsmaterial och inget centralt socialregister för länets alkohol- och narkotikamissbrukare. Det sakliga behovet av granskning är litet. Det borde lätt kunna tillgodoses vid processen i länsrätten. Om man utgår ifrån att denna domstol på ett tillfresställand sätt kan svara för rättssäkerhetsprövningen, får övriga skäl för den beslutade ordningen anses oväsentliga. Att i samråd med sin processuella uppgift i enskilda ärenden skulle kunna nämnvärt initiera en ökad jämnhet i de olika kommunernas användning av LVM-åtgärder är svårt att tro. Angelägenheten av snabb handläggning med hänsyn till missbrukarens akuta vårdbehov gör den beslutade ordningen än mer orealistisk. Den dubbla prövningen - först beslutet i socialnämnden att anmäla behovet av LVM-vård och att överlämna allt utredningsmaterial samt därefter granskning och komplettering av utredningen måste betyda en avsevärt ökad tidsutdräkt, som kan vara ödesdiger i en akut vårdsituation. Enligt vår mening talar alla skäl för att LVM ändras så att det blir socialnämnd och inte länsstyrelse som skall göra utredning om vårdbehov och ansökan om vård. Också bestämmelserna i om vårdtidens längd är oacceptabla. är långtifrån alltid tillräcklig sammanhängande vårdtid. Den kan vara tillräcklig för en person med alkoholberoende, förutsatt att han eller hon och efteråt har kontakt med för honom kända personer inom . Detta gäller främst de äldre missbrukarna. De yngre, som dock blivit tillräckligt gamla för att inte kunna behandlas med hjälp av lagen om vård av unga, är ofta i en mycket svårare belägenhet. De har missbrukat , försummat sin skolgång, har ingen yrkesutbildning och ingen fast punkt i tillvaron. Behandlingen av dem är komplicerad och måste omfatta utbildning och träning till ett nytt arbetsliv, förutom att de måste läras att hantera sitt beroende. För dessa missbrukare är vårdtiden alldeles för kort. Vi anser att man i särskilda fall bör kunna förlänga vårdtiden till dess syftet med behandlingen uppnåtts. Länsrätten skall då besluta om detta innan vården påbörjas, dock med en i lagen fastställd maximitid, förslagsvis . Dessutom bör LVM kompletteras med regler om s. k. vilande resolution liknande dem som fanns i nykterhetsvårdslagen. Det viktigaste är ju inte att få in missbrukaren utan att bereda honom i första hand en längre tids sammanhängande nykterhet för att därmed skapa förutsättning för ytterligare insatser syftande till positivt ändrade förhållanden på . Särskilt när viljan fanns men som så ofta förmågan sviktade, var vilande resolution ett positivt stöd som förstärkte motkrafterna mot fortsatt missbruk. Värdet av resolution ligger också i att den skall gälla . Endast polismyndighet får f. n. besluta om omhändertagande av missbrukare enligt LVM. Detta är en orimlig ordning och rent av stötande i så måtto att personal i brådskande fall tvingas vända sig till polis för att få ett beslut till stånd. Det måste anses lika naturligt och självklart att företrädare betros med denna beslutsrätt som att polisen gör det. Lagen bör utvidgas på denna punkt. En föga välmotiverad passus i LVM utgör påbudet att vården skall inledas på sjukhus. Självfallet skall en missbrukare som verkligen behöver sjukhusvård få sådan vård detta är nödvändigt. Men lagtexten ger intryck av att vården oundgängligen alltid skall behöva inledas på sjukhus, vilket kan ge upphov till missuppfattning. Dessutom kan varken länsrätt eller socialnämnd besluta om sjukhusvård enligt hälso- och sjukvårdslagen. Vidare skall vård av missbrukare mer inriktas på social behandling och träning än medicinsk vård. I den mån missbrukaren behöver sjukhusvård måste man förutsätta att sådan vård meddelas utan att det särskilt skall behöva anges i LVM. Det torde ankomma på vederbörande utskott att utforma erforderliga författningsändringar. Med stöd av det anförda hemställs* 1. att som sin mening uttalar vad i motionen anförts om nödvändigheten av att av polisen omhändertagen drogpåverkad ungdom regelmässigt och snabbt kommer i kontakt med , 2. att som sin mening ger regeringen till känna att haschets farlighet mer än bör uppmärksammas i de statliga och statsbidragsstödda informationsinsatser som görs på drogområdet, 3. att beslutar att 3 § b) i lag om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) skall ha följande lydelse: Till följd av missbruket kan befaras komma att allvarligt skada sig själv eller någon annan. 4. att beslutar om sådan vidgning av specialindikationerna i LVM att de kommer att avse även allvarliga sociala skadeverkningar, 5. att beslutar att socialnämnd och inte länsstyrelse skall utreda vårdbehov enligt LVM och ansöka om sådan vård, 6. att hos regeringen begär skyndsamt förslag till avsevärt förlängd och sammanhängande vårdtid i LVM, 7. att beslutar om införande av möjlighet till s. k. vilande resolution i LVM, 8. att hos regeringen begär skyndsamt förslag till sådan ändring av LVM att det klart framgår att även socialnämnd skall kunna besluta om omhändertagande enligt LVM på motsvarande sätt som enligt LVU, 9. att beslutar att 12 § LVM skall ha följande lydelse: Den som är omhändertagen enligt 8 § skall utan dröjsmål beredas vård i ett sådant hem som avses i 11 § eller, om det behhövs, på sjukhus. Det åligger socialnämnden att föranstalta om sådan vård. Se även motionerna 1982/83:2112-2113. () () () () () ()