bet · G701LU6 · 1983-12-31 00:00:00 — Sammanfattningsvis delar /KO motionärernasuppfattning all det finns ett behov av regler om betalning av en skuld ochdebitering av dröjsmälsränta i konsumentförhållanden som är lättare atttillämpa än de nu gällande. Hur sådana regler bör utformas måste dock övervägaspå ell mera djupgående sätt än som här varit möjligt, t, ex, inom ramen för denpågående konsumentköpsutredningens arbete. ()framhåller att man förmodligen lill en del skulle komma till rätta med deproblem som motionärerna påtalat genom en bättre information till allmänhetenom innehållet i gällande rätt. Problemet med varierande förfallodagar kan dockenligt KF inte lösas enbart genom bättre upplysning. Även om en säljare intefår debitera dröjsmälsränta förrän , kan han påbörja inkassoåtgärder,så snart hans fordran är förfallen. Situationen att en hemvändandesemesterfirare finner både faktura och inkassobesked eller föreläggande fråntingsrätt är därför möjlig. Nuvarande regelsystem med förfallodag vid anfordranoch dröjsmälsränta efter fakturadag, om annat inte avtalats, kanenligt KF upplevas som förvirrande av många. Sannolikt skulle systemet bli merabegripligt för gemene man, om motionärernas förslag om en lagregleradpresumtion för 30 dagars förfallofid på fakturor genomfördes, KF föreslärdärför att möjligheterna att genomföra förslaget utreds. Det torde enligt KF:smening ligga nära till hands att lämna utredningsuppdraget tillkonsumentköpsutredningen. erinrar om attskyddet för konsumenterna under senare är successivt har stärkts gentemotsäljare/leverantörer av varor och tjänster. Genom tvingande regler har denseriösa handeln kringgärdats med en rad lagar och förordningar på grund av ettlitet antal mindre LU 1983/84:6 29 Del ökade antalet regleringar har, framhåller förbundet,fullt naturligt lett till högre priser som sist och slutligen fått betalas avkonsumenterna. motionen föreslagna regeln all leverantören på följesedeln skall tvingas angebetalningstidpunkt skulle enligt förbundels uppfattning ytterliga ökaföretagens administrationskostnader utan att konsumentens ställning väsentligtförstärktes. Förbundet finner att samhället också bör kunna ställa elementärakrav på konsumenten, 1 delta fall behöver vederbörande bara frågaleverantören/säljaren när betalning skall ske. Krediter lill konsumenten är enkostnad för säljaren, en kostnad som också är ett konkurrensmedel. En lagregelom 30 dagars automafisk respittid för inbetalning av faktura skulle få direktkostnadshöjande effekter inom exempelvis resebyråbranschen där byråerna oftalever på sina kommissioner för att sedan med kort kredittid inleverera pengartill exempelvis flygbolag, hotell m. m. Förbundet konstaterar all de i motionenföreslagna åtgärderna skulle öka byråkratin på en redan hårt relgerad marknadutan att konsumenten skulle vinna någon påtaglig fördel. hantverks- och industriorganisation (SHIO-Familjeföretagen) och anför iett gemensamt yttrande att utgångspunkten vid köp av varor eller tjänster äralt parternas prestationer byts direkt, vilket innebär alt t. ex. betalningsker direkt vid leverans. Om så ej sker, äger betalningen rum vid anfordran,exempelvis mot faktura. Betalningstidpunkten kan emellertid även bli föremålför avtal mellan parterna. Frågan är då när elt avtal kan anses ha kommit tillstånd. En klar uppfattning om detta finns inte. Organisationerna anser att enrimlig ståndpunkt är ätt köparen bör ha haft tillfälle att ta del av säljarensvillkor innan affären fullgörs från säljarens sida, dvs. senast i samband medleverans. Dä kan en upplysning pä följesedel om betalningstidpunkt m. m. ansesmedföra att ett godkännande av detta säljarens villkor skett, varvid även avtalanses ha träffats om tidpunkten för betalning. Organisationerna anser i förstahand att något behov av reglering i lag av tidpunkten för betalning av fakturainte föreligger. I andra hand bör enligt organisationernas uppfattning fråganöverlämnas till konsumentköpsutredningen. /KO upplyser om att verket varje årmottar ett stort antal förfrågningar om näringsidkares rätt att ta ut faktureringsavgifter. /KOerinrar om att en faktureringsavgift enligt allmänna avtalsrättsliga principerfår tas ut endast under förutsättning, att parterna vid avtalstillfället kommitöverens om att en sådan avgift skall betalas utöver själva priset för varaneller tjänsten i fråga. Mot denna bakgrund träffades 1973 en överenskommelsemellan och LU 1983/84:6 30 grossistförbund,hantverks- och industriorganisation , saml som innebär att organisationernarekommenderade sina medlemmar, att i förekommande fall senast när avtalträffas med konsumenten tydligt upplysa om att en fakturaavgift kommer attdebiteras och om dess storlek. har motsvarande krav uttryckts i flerariktlinjer för marknadsföring av varor och tjänster, som tillkommit efterförhandlingar med berörda branschorganisafioner (riktlinjer förpostorderförsäljning KOVF S 1980:2, rikUinjer för prisinformation tillkonsumenter i marknadsföring av varor i detaljhandeln KOVF S 1982:1, rikfiinjerför information vid reparation m. m. av elektriska hushållsapparater ochhemelektronik KOVFS 1982:4). Det relativt stora antal förfrågningar ochanmälningar, som fortfarande riktas till verket, tyder enligt verket emellertidpå, att den överenskomna principen inte efterlevs i den grad som är önskvärt. /KOdelar motionärernas uppfattning att det i vissa fall kan vara oberättigat attnäringsidkaren genom att kräva att betalning sker först efter erhållande avfaktura skall kunna förvägra konsumenten möjligheten alt omgående betala sinskuld. Det gäller i synnerhet om konsumentens önskemål inte medför någonolägenhet för näringsidkaren. Har parterna däremot kommit överens om attbetalning skall ske mot faktura gör verket liksom motionärerna bedömningen, atten faktureringsavgift kan vara berättigad med hänsyn till de särskildakostnader faktureringen föranleder. I vissa fall, t. ex. beträffande bankernaskravrutiner, torde emellertid en begränsning av möjligheterna att ta utfaktureringsavgift vara motiverad. Från konsumentsynpunkt anser /KOdet önskvärt att också frågan om faktureringsavgifter får en ytterligarebelysning. KF anför att konsumenterna genom bättre informationmåste få klargjort för sig att ett villkor inte är avtalat och alltså intebindande bara för att säljaren tagit upp del i sin faktura. 1 normala fall ärdet tvärtom så att ett villkor anses avtalat endast om köparen underrättats omoch accepterat det redan vid köptillfället. Om alla blev medvetna om att man iprincip inte är skyldig att betala mer än vad som överenskommits vidköptillfället (plus eventuell dröjsmålsränta), skulle konsumenterna våga vägrabetala tidigare icke aviserade avgifter, och näringsidkarna skulle bli tvungnaatt informera konsumenterna bättre om tillkommande kostnader. För all ha rättalt ta ut faktureringsavgift måste säljaren upplysa köparen vid avtalsslutet omatt sådan avgift kommer att påföras. Köparen har då möjlighet all la hänsynhärtill, när han fattar sitt köpbeslut. Med hänsyn till del anförda finner KFdet inte erforderligt med förbud mot faktureringsavgift i sådana fall, dåkunden begärt att få betala kontant men förvägrats detta. KF vill docksamtidigt kraftigt stryka under behovet av information om gällande rätt. LU 1983/84:6 31 anser att det inte heller närdet gäller faktureringsavgifter behövs någon reglering. Pä denkonkurrensulsalta marknaden finns ett sådan utbud alt konsumenterna kanvälja alternativet att betala kontant. Inom den reglerande sektorn banker,försäkringsbolag m. m. används principen att tillställa konsumenten en faktura.1 exempelvis bankernas utlåningsinstitut skulle enligt förbundet principen medkontant betalning vara näst intill ogörlig. Inte heller inom den offentligasektorn vore principen att rekommendera. SHIO-Familjeföretagen och köpmannaförbundframhåller att förfarandet med fakturaavgifter numera snarare är regel änundantag, i vilket fall på fakturor som uppgår till mindre belopp.Organisationerna anser all det mot den bakgrunden kan hävdas, alt en köpare börutgå ifrån att en fakturaavgift tillkommer. Han bör ta reda på det rättaförhållandet och om fakturaavgift utgår bör han rimligen försöka avtala bortdetta villkor genom att t. ex. erbjuda kontant betalning. Accepteras detta inteav säljaren, vilken kan ha redovisningstekniska och administrativa skäl för betalningöver faktura, står det köparen fritt att avstå frän att köpa varan ellertjänsten av den aktuella leverantören. Organisationerna anser därför att någotbehov av reglering i lag av rätten att utta fakturaavgift inte föreligger. Iandra hand bör enligt organisationernas uppfattning frågan överlämnas tillkonsumentköpsutredningen.