bet · G701JuU1 · 1983-12-31 00:00:00 — betänkande 1983/84:1 I motion 1981/82:714 av JohnAndersson (vpk) föreslås att med ändring i vapenlagen beslutar antaföljande förslag till lag. Lag om ändring i vapenlagen (1973:1176) Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 10 § Tillstånd att inneha skjutvapen Tillstånd att inneha skjutvapen meddelasför särskilt angivet ända- meddelas för särskilt angivet ändamål. Tillståndetfår förenas med vill- mål. Tillståndet får förenas med närkor att vapnet skallgöras varaktigt mare föreskrifter om hur vapnet skall obrukbart eller mednärmare före- förvaras, eller med villkor att vapnet skrifterom hur vapnetskall förvaras. skall göras varaktigt obrukbart. Om Tillståndet fårtidsbegränsas om det vapnet kan förvaras på ett hetryggan-rned hänsyn tidsärski/da pmstän- de sätt skall villkor om att vapnet görs digheter kanförutses att behovet av obrukbart endast föreskrivas när vapnet inte kommer attbli varaktigt. särskilda skäl föreligger. fårtidsbegränsas om det med hänsyn till särskilda omständigheter kan förutses attbehovet av vapnet inte kommer att bli varaktigt. Denna lag träder i kraft . Motionären vänder sig mot reglernai 10 § vapenlagen om att tillstånd för vapeninnehav får förenas med villkor attvapnet görs varaktigt obrukbart. Det påpekas bl. a. att rättstillämpningen påområdet är skiftande. Enligt motionären bör avgörande för tillståndsgivningen iavsedda fall vara om vapnet kan förvaras på betryggande sätt. Kan så ske börvillkor att vapnet görs obrukbart ställas upp endast undantagsvis. I motion 1982/83:1214 av . (s)hemställsatt hos regeringen begär förslag till lagstiftningsom innebär att tillstånd att inneha kulsprutepistol eller annat automatvapenej får ges till privatpersoner. I motionen hävdas att det är direkt olämpligt attprivatpersoner kan få tillstånd att inneha helautomatiskt vapen. Enligtmotionärernas mening kan sådana vapen bl. a. vara mycket farligare än andravapen om de missbrukas. Något verkligt prydnadsvärde eller affektionsvärde kanknappast föreligga som motiv för tillstånd till innehav av sådana vapen. JuU1983/84:1 2 I motion 1982/83:1742 av ArneAndersson i () och () hemställs att riksdagenbeslutar att stämpelavgift vid vapenlicensärenden skall utgå efter en"rensad" självkostnadsprincip. Motionärerna erinrar om att expeditionsavgiften för etttillstånd att inneha skjutvapen - som f. n. är . - skall tas ut för atttäcka statens kostnader för tillståndsärendets hantering och registerhållningeni fråga om vapen. Polisens uppgifter beträffande vapenhanteringen omfattarenligt vad motionärerna framhåller bl. a. också prövning av återkallelse avtillstånd och uppgiftslämnande till andra myndigheter. Enligt motionärerna bör statens kostnader för återkallelseav tillstånd rimligen åvila den som berörs av återkallelseärendet. Vidare börpolisens kostnader för registerföring och fullgörande av uppgiftsskyldighettill andra myndigheter inte inrymmas under den s. k. självkostnadsprincipen ochdärför inte påverka expeditionsavgiftens storlek i ett vapenärende. Motionärernaanser att en rensning av de för sökande i ett ärende ovidkommande kostnadernatorde kunna leda till en halvering av expeditionsavgiften eller till en avgiftpå . I motion 1982/83:1743 av AxelAndersson (s) och () hemställs att hos regeringen begären översyn av bestämmelerna för handläggningen av vapenärenden i enlighet medvad som har anförts i motionen. Motionärerna framhåller att man utan att samhälletsintressen åsidosätts bör kunna förenkla polisens handläggning av vapenärenden iflera avseenden. a. bör behovsprövningen kunna begränsas i de fall s. k.jägarexamen föreligger. Den översyn av reglerna på området som förespråkas imotionen bör också omfatta expeditionsavgiftens storlek samt tillämpningen avexpeditionskungörelsen. De grundläggande reglerna omförvärv och innehav av skjutvapen och ammunition samt om handläggningen avvapenärenden finns i vapenlagen (1973:1176). Närmare bestämmelser finns ivapenkungörelsen (1974:123) och i de föreskrifter och allmänna råd somrikspolisstyrelsen har utfärdat . Vissa särbestämmelser finnsockså i andra författningar. Rätten att föra skjutvapen och ammunition ut urlandet regleras i allt väsentligt i lagen (1982:513) om förbud mot utförsel avkrigsmateriel, m. m. Bestämmelser om ammunition finns i lagen (1975:69) omexplosiva och brandfarliga varor och i lagen (1973:329) om hälso- ochmiljöfarliga varor. Bestämmelser om avgift för expeditioner som utfärdas avstatlig myndighet finns i expeditionskungörelsen (1964:618) och den därtillfogade avgifts- JuU1983/84:1 3 I avgiftslistan anges bl. a. de avgifter somgäller för tillstånd att inneha skjutvapen. Villkor för innehav av vapen Skjutvapen och ammunition har i Sverigevarit underkastade kontroll från det allmännas sida i fråga om förvärv ochinnehav alltsedan . Huvudsyftet med den reglering somvapenlagen innehåller är att hindra okontrollerade vapeninnehav och därmed attstävja användningen av skjutvapen i samband med brott och annat missbruk avsådana vapen. Huvudreglerna i vapenlagen innebär att skjutvapen inte fårinnehas utan tillstånd av polismyndighet. Enskild person får enligt 9 § förstastycket vapenlagen meddelas tillstånd att inneha skjutvapen endast om han harbehov av vapnet och det skäligen kan antas att han inte kommer att missbrukadet. I sakens natur ligger att behov av vapnet normaltföreligger bara om sökanden har tänkt använda vapnet för skjutning. I fråga omskjutvapen som huvudsakligen har prydnadsvärde får tillstånd dock meddelas ävenför den som vill inneha vapnet för annat ändamål än skjutning. Detsamma gälleri fråga om vapen som har särskilt affektionsvärde. Även för den som skallinneha vapen för samlarändamål kan föreligga sådant behov av vapnet atttillstånd får ges. Beträffande sådana vapen som från säkerhetssynpunktframstår som särskilt riskfyllda, bl. a. pistoler och helautomatiska vapen,gäller enligt 9 § andra stycket vapenlagen särskilda begränsningar i tillståndsgivningen. I 10 § vapenlagen föreskrivs att i ett beslut om tillståndatt inneha vapen skall anges för vilket särskilt ändamål vapnet får användas. Iparagrafen anges vidare att ett tillstånd att inneha vapen får förenas medvillkor att vapnet skall göras varaktigt obrukbart eller med närmareföreskrifter om hur vapnet skall förvaras. För att kravet på varaktig obrukbarhet skall vara uppfylltfordras att skott över huvud taget inte kan avlossas från vapnet, t. ex. genomatt dess patronläge svetsats igen eller att pipans bakre del svetsats ihop.Även andra ingrepp kan förekomma (prop. 1973:166 s. 56). Reglerna om möjligheterna att förena ett tillstånd medvillkor att vapnet görs varaktigt obrukbart fick sitt nuvarande innehåll genomvapenlagen. Enligt tidigare regler vapenförordning gällde att sådantvillkor kunde uppställas endast i fråga om sådana vapen som huvudsakligen hadeaffektions- eller prydnadsvärde och således i princip inte - såsom enligt vapenlagen- i fråga om t. ex. vapen som innehades för samlarändamål. I de föreskrifteroch anvisningar rörande tillämpningen av vapenförordningen som fastställts avKungl. Maj:t angavs bl. a. att om det i den allmänna handelnfanns ammunition som passade till vapnet för tillstånd borde krävas att vapnetgjordes varaktigt obrukbart. 1* 1983/84. JuU1983/84:1 4 När frågan om det villkor som gårut på att vapnet skall göras varaktigt obrukbart togs upp i förarbetena tillvapenlagen (prop. 1973:166 s. 113 f) gällde de där framförda synpunkterna iförsta hand vapen som skall innehas för samlarändamål. Departementschefenanförde därvid bl. a. att sådant ingrepp som det var fråga om många gångerkunde komma att stå i strid med något av de intressen som ligger bakom ensamlarverksamhet. Å andra sidan var det enligt departementschefen troligt attdet för en samlare trots allt kunde vara ett fördelaktigare alternativ att fåmöjlighet att inneha vapnet i obrukbart skick än att inte alls ha det i sinsamling eller att visserligen få tillstånd till innehavet men därvid varatvungen att underkasta sig långtgående förvaringsföreskrifter.Departementschefen anförde vidare att en föreskrift om obrukbarhet i förstahand borde meddelas när säkerhetsaspekterna är beaktansvärda och det tillika ärfråga om moderna vapen till vilka man förhållandevis lätt kan skaffaammunition; äldre vapen till vilka man inte i handeln utan svårighet kan skaffaammunition borde sålunda enligt departementschefen som regel få innehas utanatt göras varaktigt obrukbara. Som förut nämnts kan ett tillstånd till innehav avskjutvapen också förenas med närmare föreskrifter om hur vapnet skall förvaras.Befogenheten att ställa upp sådana föreskrifter infördes genom vapenlagen.Bestämmelserna är straffsanktionerade (38 § vapenlagen). Enligt vad departementschefen anförde vid lagens tillkomst(prop. s. 112 f) tar befogenheten att ställa upp särskilda förvaringsvillkorför vapeninnehav främst sikte på det yttre skyddet för de lokaler i vilka ettstörre eller mindre antal från säkerhetssynpunkt särskilt beaktansvärda vapenförvaras. Meningen var sålunda att polisen i sådant fall skulle få möjlighetatt när så bedöms erforderligt ge föreskrifter t. ex. om att dörrar ellerfönster skall vara av viss beskaffenhet eller att lås eller larmanordning avspeciellt slag skall installeras. Departementschefen påpekade däremot att det iallmänhet inte torde vara rimligt att uppställa krav som innebär att man i enbostad även skall vara skyldig installera säkerhetsanordningar som utgör etteffektivt skydd mot tillgrepp sedan en obehörig väl har tagit sig in i lokalen,eftersom sådana säkerhetsanordningar som regel kan väntas bli alltförkostnadskrävande. anförda synpunkt fick emellertid enligt departementschefensmening inte undanskymma det förhållandet att det i vissa fall ändå kan varabefogat att polismyndigheten även kan meddela särskilda föreskrifter om hurvapen normalt skall förvaras inom en bostadslägenhet eller annan lokal.Departementschefen betonade att frågan om behovet av sådana föreskrifternaturligtvis alltid måste bedömas mot bakgrund av alla de skiftandeförhållanden som det här kan vara fråga om; t. ex. vapnens typ och antal. Detframstår därvid som naturligt, framhöll departementschefen, att man inte minsttar hänsyn till i vad mån det rör sig om speciellt farliga vapen, t. ex.pistoler, kulsprutepistoler och andra automatvapen. Beaktas borde också enligtdepartementschefen (prop. s. 141) om det på grund av sökandens tidigare innehavav vapen eljest framstår som angeläget med ett JuU1983/84:1 5 mera omfattande skydd än som följer av lagens allmännabestämmelser om förvaring av vapen. beslutade omfattande ändringar ivapenlagen (SFS 1981:1360). Lagändringarna gällde dock inte de här aktuellavillkorsföreskrifterna i 10 § vapenlagen. Frågan om tillämpningen av dessa varlikväl föremål för prövning med anledning av ett motionsyrkande omatt det vid tillståndsgivning endast undantagsvis borde uppställas villkor omatt vapnet görs varaktigt obrukbart. Vid ställningstagande till motionsspörsmåletuttalade justitieutskottet i sitt av godkända betänkande (JuU 1981/82:15)att det på anförda skäl fanns anledning att omgärda tillståndsgivningen församlarändamål med restriktioner i fråga om villkoren för innehav av vapen isådant syfte; möjligheterna att som villkor för innehavet uppställa krav på attvapnet skall göras varaktigt obrukbart fyllde härvidlag en viktig funktion. Detkunde enligt vad utskottet framhöll inte komma i fråga att såsom föreslagits imotionen ändra reglerna härom i vapenlagen. En annan sak är att tillämpningennär det gäller att bedöma om ett vapen skall göras varaktigt obrukbart måsteske med omdöme och under avvägning mellan säkerhetsaspekterna ochsamlarintresset och andra liknande motstående intressen. Det bör isammanhanget understrykas att möjligheten till en betryggande förvaring av ettvapen inte sällan kan göra det onödigt med en föreskrift om obrukbarhet.Särskilt angeläget är det, såsom vid all rättstill-lämpning, att detillståndsgivande myndigheternas praxis inte uppvisar för stora variationer.Regeringens och möjligheter att utfärda föreskrifter fyllerenligt utskottets mening en viktig funktion när det gäller att åstadkomma enmer enhetlig rättstillämpning och utskottet anser att det kan vara av värde attdessa möjligheter utnyttjas i större utsträckning än f. n. Som en följd avriksdagens beslut i förevarande lagstiftningsärende måste en översyn göras intebara av vapenkungörelsen utan också av föreskrifter.Utskottet utgår från att vad utskottet nu har anfört beaktas i översynsarbetetutan någon särskild åtgärd från sida. har den 10 mars1983 utfärdat nya föreskrifter och allmänna råd till vapenlagstiftningen. Idessa berörs i form av allmänna råd bl. a. frågan om tillstånd och villkorbeträffande vapen för samlarändamål, liksom beträffande vapen med huvudsakligenprydnadsvärde eller särskilt affektionsvärde. Beträffande vapen hos samlare erinrar rikspolisstyrelsenatt åtminstone en del vapensamlares verksamhet har betydelse frånvapenhistorisk synpunkt; vissa samlingar kan t. o. m. ha ett betydandevapenhistoriskt värde. Det anförs att kulsprutepistol eller annat automatvapensom regel inte får ingå i vapensamling om inte vapnet görs varaktigt obrukbart.Även när det gäller andra vapen av modern typ bör enligt rikspolisstyrelsensmening tillståndsgivningen vara restriktiv; beträffande pistol eller annatenhandsva-pen bör antingen föreskrivas att vapnet görs varaktigt obrukbarteller - om en sådan åtgärd bedöms vara tillräcklig, t. ex. beträffandekulturhistoriskt eller JuU1983/84:1 6 eljest särskilt värdefulla vapen - utfärdas särskildaförvaringsföreskrifter. anför vidare att det av praktiska skälinte torde kunna komma i fråga att utfärda ett tillstånd som har den innebördenatt tillstånds-havaren i efterhand får möjlighet att välja om han skall iakttasärskilda föreskrifter angående förvaringen av vapnet eller om det skall görasobrukbart. För den händelse sådana alternativa lösningar framstår som likagodtagbara från säkerhetssynpunkt bör emellertid enligt rikspolisstyrelsensökanden alltid ges möjlighet att i förväg uttala sig om vilken lösning hansjälv föredrar. I fråga om ärvda vapen, vapen med huvudsakligenprydnadsvärde eller vapen med särskilt affektionsvärde anges endast att förinnehavstillstånd bör krävas att vapnet görs varaktigt obrukbart i de fall detgäller vapen beträffande vilka särskild restriktivitet skall iakttas vidtillståndsgivningen (bl. a. automatvapen) och sökanden inte uppfyller desärskilda kvalifikationskraven (bl. a. i fråga om pålitlighet). Så som har beskrivits i detföregående får skjutvapen inte innehas utan polismyndighetens tillstånd. Somallmänna villkor för att ett tillstånd skall meddelas gäller enligt 9 § förstastycket vapenlagen att det dels föreligger ett behov av vapnet, dels inte finnsnågon mera påtaglig risk för missbruk. Tillstånd att inneha skjutvapen kan avseandra ändamål än skjutning, t. ex. samlar- eller prydnadsändamål. Även förvapen som har särskilt affektionsvärde för sökanden kan tillstånd ges. I fråga om vapen som från säkerhetssynpunkt typiskt settär riskfyllda gäller särskilt stränga krav vid tillståndsgivningen. Sålundaföreskrivs i 9 § andra stycket vapenlagen att tillstånd att inneha pistol ellerannat enhandsva-pen eller kulsprutepistol eller annat helautomatiskt vapen fårmeddelas endast om det finns synnerliga skäl. , enligt 1949 årsvapenförordning, gällde en liknande begränsning i tillståndsgivningen endast ifråga om pistoler och andra dylika fickvapen. Den som ansöker om tillstånd till innehav avkulsprutepistol eller annat helautomatiskt vapen som inte skall ingå ivapensamling eller eljest uteslutande användas för dekorationsändamål måstekunna handha sådant vapen samt vara ordinarie hemvärnsman inom det allmännahemvärnet eller driftvärnet eller aktiv medlem i skytteförening, förening förfrivillig befälsutbildning eller motsvarande organisation och innehaautomatvapenskyttemärke i guld. Vidare gäller att tillstånd i regel börmeddelas endast den som har fyllt (5 § vapenkungörelsen). I föreskrifter och allmänna råd tillvapenlagstiftningen uttalas beträffande behovsprövningen i fråga om innehav avkulsprutepistol eller annat helautomatiskt vapen först och främst att tillståndskall ges med stor restriktivitet. Utöver de krav som uppställs ivapenkungörelsen måste JuU1983/84:1 7 sökanden uppfylla vissa mera allmänna personligakvalifikationer beträffande pålitlighet, omdömesgillhet och laglydighet.Rikspolisstyrelsen framhåller vidare att det bör fordras att sökanden har ettmycket stort behov av att inneha ett eget automatvapen; för att uppfylla dessavillkor krävs att sökanden är en framstående tävlingsskytt. För att kunnaanses vara detta bör han enligt mening under några årstadigvarande ha tillhört åtminstone den bästa tredjedelen av skyttar iförbunds- och kretstävlingar med automatvapen. Tillstånd att inneha automatvapen är förutsatt kunna gesäven för andra ändamål än tävlingsskytte. I förarbetena till vapenlagen (prop.1973:166 s. 114 f) uttalade departementschefen dock att han fann det naturligtatt tillstånd för kulsprutepistoler och helautomatiska gevär i regel inte börkunna meddelas för samlarändamål; tidigare stränga regler, innebärande krav påsynnerliga skäl, som gällt för innehav av bl. a. pistoler borde därför ivapenlagen gälla också för kulsprutepistol och liknande automatvapen. Departementschefenanförde i sammanhanget att behovet av restriktivitet vid tillståndsgivningensåvitt gäller de från säkerhetssynpunkt särskilt känsliga vapentyperna i förstahand tar sikte på sådana vapen som är användbara och till vilka ammunitionfinns tillgänglig på marknaden; i andra fall kan det sålunda finnas anledningtill en mera liberal praxis. Av redovisningen i föregående avsnitt rörande gällanderegler, förarbetena därtill och föreskrifter och allmännaråd framgår att tillstånd att inneha automatvapen för annat ändamål änskjutning i regel bör förenas med villkor att vapnet görs varaktigt obrukbarteller med särskilda föreskrifter om förvaring. För innehav av skjutvapen krävs somtidigare sagts tillstånd av polismyndighet. Bestämmelser om förfarandet ivapenärenden finns i vapenkungörelsen och i föreskrifteroch allmänna råd till vapenlagstiftningen. Reglerna i ämnet innebär såvittgäller enskilds vapeninnehav i korthet följande. Ansökan om tillstånd att inneha vapen görs skriftligen hospolismyndigheten. Ansökningshandlingen skall innehålla uppgift om sökandensnamn, personnummer och hemvist samt om vapnets beteckning och kaliber. Gälleransökan ett visst bestämt vapen skall i ansökningshandlingen anges överlåtarenseller upplåtarens namn och hemvist samt vapnets fabrikat, modell ochtillverkningsnummer. I ansökningshandlingen skall också anges antal och slag avskjutvapen som sökanden redan innehar. Vidare skall anges för vilket ändamålhan ämnar använda vapnet och vilka omständigheter han vill åberopa tillutredning om sitt behov att inneha det. För att få tillstånd att inneha skjutvapen krävs attsökanden uppfyller vissa allmänna lämplighetskrav beträffande pålitlighet,omdömesgillhet och lag- JuU1983/84:1 8 Lämplighetsprövningen skall även omfatta sökandensförmåga att handha det vapen ansökan avser. Härmed avses inte bara skjutskicklighetenutan också förmåga att över huvud taget handha vapnet på ett betryggande sätt.Utredning i saken genom intyg eller bevis, t. ex. s. k. jägarbevis, måste iregel företes av sökanden. I ansökningsärendet måste polismyndigheten också pröva sökandensbehov av vapnet. Härvidlag gäller olika behovskrav beroende på vilken typ avvapen ansökan avser och för vilket ändamål vapnet avses bli använt. När detgäller vapen avsett för jakt täcker enligt allmänna rådjägarbeviset kvalifikationskraven. Har polismyndighet lämnat tillstånd till vapeninnehavskall bevis härom utfärdas. I beviset skall anges bl. a. de villkor ellerföreskrifter som har meddelats med stöd av vapenlagen. Vidare skall bevisetinnehålla uppgift om det ändamål vartill ägaren är berättigad att användavapnet. beslut i tillståndsärendet får överklagas tilllänsstyrelsen. Här skall också nämnas att polismyndighets tillståndenligt vapenlagen erfordras inte bara för innehav av skjutvapen utan även förförvärv av ammunition, för införsel av skjutvapen eller ammunition och förhandel med skjutvapen. prövar också vissa fall av utförsel avskjutvapen. Vidare krävs polismyndighetens godkännande för den som mottarvapen för reparation, översyn eller skrotning. Till polismyndighetens uppgifterenligt vapenlagen hör även att pröva frågan om återkallelse av tillstånd och ominlösen till staten av skjutvapen och ammunition. Ett återkallelseär-ende kanbli aktuellt bl. a. om polisen får meddelande om att en vapeninnehavare hardömts för brott mot vapenlagen eller för brott vid vilket skjutvapen använts.Inlösen av vapen skall ske bl. a, när vapentillstånd har återkallats eller närvapeninnehavaren har avlidit. Enligt 47 § vapenlagen skall polismyndighet föra registeröver tillståndspliktiga vapen liksom över beslut som myndigheter har meddelatenligt lagen. Varje polismyndighet skall enligt rikspolisstyrelsensföreskrifter föra dels ett namnregister, dels ett register över vapnenstillverkningsnummer och dels register över meddelade tillstånd till handel medvapen, vapenreparation resp. införsel av skjutvapen och ammunition. Samtligaregister förs manuellt. är också enligt 53 § vapenkungörelsenskyldig att lämna uppgift till folkbokföringsmyndigheten om vilka personer somförekommer i vapenregister. När en sådan person flyttar, ändrar namn, avlider,utvandrar eller förs över till ett s. k. obefintlighetsregister underrättaspolismyndigheten av folkbokföringsmyndigheten. För expeditioner som utfärdas avstatliga myndigheter finns bestämmelser i expeditionskungörelsen. I en vidkungörelsen fogad avgiftslista anges den JuU1983/84:1 9 expeditionsavgift som skall erläggas för expeditioner iolika ärenden. Gällande princip, såsom den lades fast av statsmakterna år1964, för att fastställa expeditionsavgifter i ärenden som avser tillstånd,godkännande, dispens eller eljest särskild rättighet bygger på grundtanken attden enskilde själv skall betala kostnaden för ärendets handläggning;avgiftsbeloppet skall inte överstiga statens självkostnader för expeditionen(prop. 1964:75 s. 310 f, BevU 42, rskr 167). a. praktiska eller socialaskäl har undantag gjorts från den nämnda principen. Som en allmän regel gällert. ex. att medellös person kan medges befrielse att betala avgift. För ett tillstånd att inneha ett eller flera skjutvapenhar en sökande, som inte är skytteförbund eller liknande sammanslutning, attbetala en avgift på f. n. a. skytteförbund är avgiften 115 kr.Beträffande tillstånd att förvärva ammunition är expeditionsavgiften . Förtillstånd att inneha bl. a. obrukbart vapen är avgiften . Avgiften för tillstånd att inneha skjutvapen har höjts tidefter annan. När expeditionskungörelsen trädde i kraft varavgiften . Den höjdes till . höjdes avgiften till . Nuvarande avgift, ,gäller fr. o. m. . De överväganden som låg bakom regeringens beslut att höjaexpeditionsavgiften till . redovisades i en proposition om besparingar istatsverksamheten, m. m. 1980/81:20). Till belysningen av omfattningenav polisens ärendehantering enligt vapenlagen redovisades i propositionen(prop. 1 s. 3) följande, då aktuella, uppgifter. Antalet registreradeskjutvapen beräknades uppgå till ca 1,7 miljoner (siffran omfattade inte statentillhöriga vapen, liksom inte heller vapen som av staten överlämnats till vissatjänstemän, sammanslutningar och företag). Antalet tillståndshava-re uppgicktill omkring 700 000. Det årliga antalet ansökningar om tillstånd att innehavapen eller att förvärva ammunition uppskattades till ca 110 000. Antaletunderrättelser från folkbokföringsmyndigheterna till polismyndigheterna hadeberäknats till ca 175 000 och antalet aviseringar i motsatt riktningtill ca 75 000 .