bet · G701FiU15 · 1983-12-31 00:00:00 — Tabell 2 Försörjningsbalans 1984 -1,7 -7,1 -3,4 -6,1 -1,5 Import,varor och tjänster Bostäder Lagerinvesteringar' Privat konsumtion Offentligkonsumtion Inhemsk efterfrågan Export, varor och tjänsterAnvändning ' Lageromslag i förhållande till föregående års BNP. Skillnaden i bedömning berorframför allt på att regeringen räknat med en kraftigare exporttillväxt och enstörre investeringsuppgång. Som framgår av tabell 1 hoppas regeringen på enexportökning på 5,trots att världshandeln inte beräknas stiga medmer än . räknar med en exportökning på 3,. Regeringen är mycket optimistisk även vad gällerinvesteringsutvecklingen. Framför allt gäller delta industriinvesteringarna.Medan konjunk-turinstilulet räknar med en investeringsökning på 3,trorregeringen på en ökning med . Företagen själva räknar - enligt SCB:soktober- FiU 1983/84:15 40 enkät över huvud taget inte med någon investeringsökning. Tvärtom skulle denberäknade investeringsnivån på . fortsätta att falla i volym. Utskottetdelar den bedömning som görs i motion 91 (m) alt regeringens prognos i dessabägge centrala avseenden måste betraktas som djärv på gränsen till osannolik. Enannan skillnad mellan KI:s och regeringens prognoser är alt konjunkturinstituteträknar med en högre inflationstakt , inflation under loppet av1984 alt jämföra med regeringens . Regeringens bedömning är konsistent meden lönekoslnadsökning på totalt medan Kl har antagit lönekostnadsökning.Eftersom överhängseffekten års avtal är och löneglidningeni bästa fall förväntas stanna vid återstår i praktiken iavtalsmässig löneökning i regeringens kalkyl. Eftersom lönekostnadsökningarna ide stora industriländerna beräknas ligga på ligger regeringenslöneantagande över den nivå som krävs för att inte en ytterligare försämring ivår internationella konkurrenskraft skall ske. Motbakgrund av att de av LO presenterade lönekraven innebär enkostnadsökning med framstår regeringens löneantagande enligtutskottels mening som mycket optimistiskt. Skulle LO:s lönekrav realiseras ätsen stor del av den kvarvarande "devalveringsvinsten" upp redan nästaår. Allmännariktlinjer för den ekonomiska politiken Utskottet vill understryka att så länge deoffentliga utgifterna, skattetrycket, budgetunderskottet, regleringarnas antalm. m. fortsätter alt öka kommer en konjunkturuppgång bara att leda till entillfällig förbättring av ekonomiska läge. Behovet avslruklurpåverkande insatser växer oavsett den konjunkturellautvecklingen. Kraftiga nedskärningar i de offentliga utgifterna är i självaverket nödvändiga för att konjunkturuppgången inte skall brytas alltförtidigt. För att skapa utrymme för ökade investeringar måste staten skära nedsina kreditanspråk, annars pressas räntan upp och den industriella expansionenuteblir. Konjunkturförbättringen har med andra ord ökat kraven pä en saneringav statsfinanserna. Utskottetdelar bedömningen i motion 91 (m) att grundfelet i regeringensekonomisk-politiska strategi är att de strukturella bristerna i vår ekonominegligeras. Med hjälp av en låg löne- och prisslegringstakt skall vi enligtregeringen häva oss ur den ekonomiska krisen. Låga löne- och prisstegringar ärvisserligen nödvändiga men långtifrån tillräckliga. Därutöver krävs för detförsta en mycket kraftig bantning av de offenfiiga utgifterna och enneddragning av budgetunderskottet. Fördet andra krävs en sänkning av skattetrycket så att drivkrafterna bakom arbete,investeringar, sparande och risktagande stimuleras. För det tredje krävsbetydande systemförändringar som syftar till en FiU 1983/84:15 41 omstruktureringav den offentliga sektorn. En ökad privatisering, konkurrens,avgiftsfinansiering och avreglering är enligt utskottet nödvändiga för atttillväxttakten i vår ekonomi varaktigt skall återställas. Ingentingi regeringens politik tyder på att den klarar att ta itu med problemen i denoffentliga sektorn. De ay regeringen föreslagna besparingarna är t. o. m.mindre än vad statsskulden ökar med . I stället för skattesänkningarföreslår regeringen rader av skattehöjningar och nya skatter. Det sänktainflationsskyddet innebär att marginalskatteomläggningen urholkas ännusnabbare av inflationen. Regeringen ändrar t.o.m. direkt i skatteskalan. Alltdelta kommer att minska stimulansen att arbeta och investera. Trotsdet kraftigt ökade skattetrycket klarar inte regeringen att hållabudgetunderskottet för nästa budgetår kvar på den redan alltför höga nivån. Denav regeringen föreslagna politiken går enligt utskottet rakt emot den somSverige behöver för att lösa de strukturella balansbristerna. Därmed raserasockså förutsättningarna för att uppnå målet sänkt arbetslöshet och låginflation. Regeringensaknar en trovärdig politik för att bekämpa inflationen, trots att denprioriterar just denna sak. Anti-inflafionspolifiken består endast av mycket begränsadeförslag till utgiftsnedskärningar samt ett inflationstak på för en liten delav de utgifter som påverkas av inflationen. Den centrala delen avanti-inflationspolitiken tycks vara att regeringen "hoppas" på lågaavtalsmässiga löneökningar. Mot bakgrund av att LO:s lönekrav innebär enlönekostnadsökning på framstår regeringens förhoppningar somogrundade. Budgetunderskottet dras inte ned, i praktiken görs ingenting åtmarknadens bristande flexibilitet och den föreslagna avindexeringen av vissautgifter är otillräcklig för att bryta de rådande inflafionsförväntningarna. Imotion 91 (m) förordas en mycket stram ekonomisk politik för alt få nedinflationstakten. En neddragning av de offentliga utgifterna ochbudgetunderskottet har en avgörande betydelse för våra möjligheter attnedbringa prisstegringarna. Att dra ned budgetunderskottet genom utgiftsnedskärningarär nödvändigt också för att tillväxtmöjligheterna och sysselsättningen i detprivata näringslivet skall kunna förbättras. Utskottet förordar dessutom lägreskatter som ett sätt att bekämpa inflationen och stimulera sysselsättningen. Föratt komma till rätta med inflationsdrivande och arbetslöshetsska-pandelönehöjningar förordar utskottet en politik som innebär att arbetsmarknadensparter far ansvar för sysselsättningen. Regeringen kan inte ta ansvar förnågonting som den inte själv kan kontrollera. Den fria förhand-Hngsrätten är enfrihet under ansvar. Iår har regeringen genomfört skaltehöjningar för nästan 13 miljarderkr. Det motsvarar skattehöjningar på i genomsnitt . per hushåll.Oförmågan att spara har lett till att regeringen nu föreslår skatte- FiU 1983/84:15 42 höjningarför 1984 på ytterligare ca . Utskottet avvisar alla dessa nyaförslag till skattehöjningar utom höjningen av vin-, sprit- och tobaksskatten. Nästanalla de skattehöjningar som regeringen genomfört och ämnar genomföra kommer attinnebära en minskad stimulans att arbeta, investera och spara. Det privatanäringslivels lillväxtkraft försvagas ytterligare. I motion 91 (m) förordas enskattepolitik som går i motsatt riktning. Utskottet instämmer i denna motionsförslag om att marginalskattesänkningen skall göras varaktig genomåterinförandet av en fullständig indexreglering och att avdragsbegränsningenoch den ivåprocentiga löneskatten slopas fr. o.m. Deninriktning av politiken som föreslås i motionerna 86 (fp) och 100 (c) skiljersig i vissa delar fördelaktigt från propositionen men innebär enligt utskottetsmening ej någon tillräckligt kraftfull omläggning av den ekonomiska politiken.I motion 141 (vpk) förordas en långtgående socialistisk omläggning avpolitiken. Utskottetavstyrker sålunda proposition 40, yrkande 1; motion 86 (fp), yrkande 1; mofion100 (c), yrkande 1 och motion 141 (vpk), yrkande 1. Enligt bedömningar i årets långtidsbudget beräknasbudgetunderskottet under vissa förutsättningar öka från 90 till 120 miljarderkr. Denna kraftiga tillväxt uppkommer trotsatt underskottet exklusive statsskuldräntor förutsätts minska i löpande priseröver perioden. Tabell 3 Budgetsaido i långtidsbudgeten.Huvudalternativ. -89,9 -101,0 -109,7 -113,7 -120,3 -12,5 Konkret innebär detta att en allt större andel avstatens inkomster måste användas för betalningar av statsskuldräntor.Från att ha uppgått till av statsbudgetens inkomster /76beräknas statsskuldräntorna under innevarande budgetår motsvara avinkomsterna. I långtidsbudgetens här återgivna huvudalternativ ökar under femårsperiodenräntornas andel av statens inkomster fill . Denna uppgång pä 10procentenheter framkommer i ett beräkningsalternativ som förutsätter enförhållandevis måttlig pris- och löneutveckling på under FiU 1983/84:15 43 detre sista åren. Därjämte har räntenivån antagits sjunka successivt från dagensnivå till under den senare delen av långtidsperioden. Iett annat beräkningsalternativ - som utgår från åriig pris- ochlöneutveckling - förutses inledningsvis en mera måttlig uppgång av andelenstatsskuldräntor, men förloppet accelererar under periodens sista år, dåtillväxten blir mycket kraftig. Till följd härav stiger slatsskuldräntornasandel av statsinkomsterna till . Allvaretbakom denna utveckling inser man då man beaktar att även i detta alternafivförutses att budgetunderskottet exklusive statsskuldräntor skall vara lägre vidfemårsperiodens slut mätt i löpande priser. Detär lätt att förstå alt en utveckling av detta slag inte kan tillåtas fortgå. Brytsinte mönstret hamnar vi snart i ett läge, där merparten av statens inkomstermåste användas till att betala räntor på statsskulden. ser det står vi nu inför valet att antingen vidtagaåtgärder för att minska underskottet eller att senare - och den fidpunktenligger inom en förutsebar framtid - tvingas att acceptera att den offentligasektorn kraftigt skärs ned. Somett tankeexperiment bör den teoretiska situationen övervägas, som innebär attstalsskuldräntorna fortsätter alt växa till de totala statsinkomsternasstorlek. I det lägel kan inte ens en nedläggning av all statlig verksamhetförhindra att statsskulden fortsätter all växa. I själva verket inträffar dentidpunkt dä ingen återvändo finns än när räntorna blir likastora som inkomsterna. Eftersomen stor del av statsutgifterna - t. ex. offentliganslälldas löner,investeringar, beskattade transfereringar, bidrag till viss verksamhet direktmotsvaras av statsinkomster i form av inkomstskatter, arbetsgivaravgifter ochkonsumlionsskatter, kommer varje neddragning av sådana utgifter att samtidigtleda till minskade inkomster. Under det att räntorna ökar kommer såledesinkomsterna att minska. Därigenom rycker den lidpunkt då stalsskuldräntornakommer att överstiga statsinkomsterna allt närmare. Detär emellertid utskottets bestämda uppfattning att vi genom kraftfullautgiftsnedskärningar ännu kan häva den utveckling som här skisserats. Deåtgärder som krävs kommer emellertid att vara så omfattande att inte någrasamhällsområden kan undantas. Vi måste alla vara med och göra de uppoffringarsom krävs. I annat fall kommer vi att inom helt ha urholkat grundenför vår välfärd och hela den offentliga sektorns verksamhet. Förinnevarande budgetår räknar regeringen med all budgetunderskottet skall liggapå ungefär oförändrad nominell nivå. Detta innebär - som påpekas i motion 91(m) inte att budgetbehandlingen skulle ha varit sårskilt framgångsrik elleratt regeringens "åtstramningspaket" skulle orsaka någon typ avtrendbrott. Den trendmässiga försämringen av budgetunderskottet här inteupphört. Att det kassamässiga underskottet tycks ha FiU 1983/84:15 44 slutatatt stiga beror på två faktorer. För det första har regeringen pressat uppunderskottet 1982/83 genom en rad exceptionella utgiftsökningar som knappasttorde återkomma. Regeringens våldsamma ökning av industrisubventionerna tillframför allt stadiga företag har gjort att man nu fått andrum vad gällerbehovet av industristöd. Engångsutgifterna på utgiftssidan /83 innebar attbudgetunderskottet hamnade nära . över den förväntadetrendmässiga försämringen. Denandra viktiga förklaringen är att budgetunderskottet under innevar randebudgetår reduceras med . till följd av en rad åtgärder avuppbördsteknisk natur på inkomstsidan i budgeten. Dessa tillfälligainkomstökningar innebär att den trendmässiga försämringen av budgetunderskottetdöljs. Regeringensförslag till utgiftsnedskärningar /85 uppgår till ca 5 miljarder kr.Drygt hälften av förslagen har en långsiktig effekt och resten är av tillfällignatur. Samtidigtmed förslagen fill besparingar föreslår regeringen ökade AMS-utgifter och nyautgifter inom det s. k. ROT-programmét. Nettobesparingarna uppgår därförendast till ca . Regeringensoförmåga att bryta den offentliga utgiflsexpansionen är enligt utskottet denallvarligaste brislen i den ekonomiska politik som föreslås. Regeringen hartidigare missal tre tåg. Varken i oktoberpropositionen ,budgetpropositionen från eller.komplelteringspropositionen från ivåras fanns det några besparingsförslag. istatliga utgiftsökningar tillkommit. De relativt obetydliga besparingarregeringen nu föreslår innebär all den missar även det fjärde tåget. Som anförsi motion 91 (m) kan denna tempoförlust som i praktiken uppgår till tvåtredjedelar av regeringens mandatperiod mycket väl visa sig vara ödesdiger förvåra möjligheter alt få bukt med den annalkande stats-finansiella krisen. Detär troligt att det verkliga underskottet /85 flyttas upp på en ännuhögre nivå, vilket gör att det kommande, nödvändiga saneringsarbetet medstatsfinanserna kommer att la och bli mycket svårare än omregeringen hade haft kraft att nu lägga om kursen. Denbudgetpolitik som förordas i motion 91 (m) baseras pä de av motionärerna ivåras föreslagna besparingarna på . och skattesänkningarna påca . Det föreslagna budgetunderskottet /84 låg med andraord . under regeringens som beräknas fill ca 88 miljarderkr. Utskottetgodtar huvuddelen av regeringens förslag till utgiftsnedskärningar. Imotion 91 (m) föreslås en budgetpolitik som innebär större utgiftsnedskärningarinom alla huvudtitlar utom försvarsdepartementet. Av de av motionärernatidigare föreslagna besparingarna på . Motionärerna binder sig för en politik som innebärytterligare . FiU1983/84:15 45 De tidigare - av regeringen ej accepterade- besparingarna tillsammans med de nya utgiftsnedskärningarna kommer attinnebära en neddragning av utgifterna för /85 med ca 26-27miljarder kr. Tillsamitians med skattesänkningsförslagen i motion 91 på 11-12miljarder kr. innebär detta en neddragning av budgetunderskottet med ca 15miljarder kr. jämfört med regeringens förslag. Utskottet ställer sig bakom denbudgetpolitik som förordas i motion 91 (m). Utskottet anser dessutom att detta icke är tillräckligtför att lösa den djupa strukturkris som befinner sig i. Den offentligasektorn måste dessutom struktureras om. Systemförändringar måste vidtagas förstora delar av den service som ges via den offentliga sektorn. I motion 86 (fp) föreslås en budgetpolitik som enligtutskottets mening inte innebär en tillräckligt kraftfull neddragning av destatliga utgifterna och budgetunderskottet. I motion 100 (c) föreslås åtgärderpå utgifts-respektive inkomstsidan av budgeten som inte alls påverkar detreella budgetunderskottet. I motion 141 (vpk) förordas i jämförelse med regeringenännu större skattehöjningar. Trots detta förbättras i praktiken ejbudgetsaldot. Med del anförda avstyrker utskottet de förslag tillbudgetpoliliska riktlinjer som föreslås i motion 86 (fp) yrkande 2 och motion141 (vpk) yrkande 1 delvis. dels utskottets hemställan under 1 bort ha följandelydelse: 1. beträffande de allmännariktlinjerna för den ekonomiska politiken m. m. attriksdagen med avslag på regeringens förslag i proposition 1983/84:40 samtmotionerna 1983/84:34 yrkande 1, 1983/84:86 yrkandena 1 och 2, 1983/84: 100yrkande 1 och 1983/84:141 yrkande 1 godkänner vad som förordas i motion1983/84:91 yrkandena 1 och 2 och som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört. De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politikenm. (), () och (c)anser att dels den del av utskottets yttrandesom på s. 20 börjar med "Den ekonomiska" och på s. 34 slutar med"34 yrkande 1" bort ha följande lydelse: Den ekonomiska politiken i efter regeringsskiftet De farhågor beträffande densocialdemokratiska politiken som fanns före valet har tyvärr besannats. Deoffentliga utgifterna har åter tagit FiU 1983/84:15 46 fartuppåt, skattetrycket har skärpts, budgetunderskottet har ökat, inflationen harblivit långt över 5,(om än något lägre än vad som kunde befaras förrahösten), arbetslösheten har stigit. Med hänsyn fill den vikt som ävensocialdemokraterna fäster vid arbetslöshet och inflation förfördelningspolitiken måste 1983 betecknas som ett förlorat år från fördelningspolitisksynpunkt. Denfråga där socialdemokraterna hårdare än i någon annan fråga framställde sigsom garanter för en förbättring var sysselsättningen. Man gick t. o. m. sålångt att man beskyllde mittenregeringen för att medvetet öka arbetslöshetenoch att 30-40000 människor gick arbetslösa i onödan. Detta trots att, när denlånga och djupa lågkonjunkturen 1980-82 dramatiskt ökade arbetslösheten iandra länder (blev vanliga arbetslöshetstal), lyckades hållanere arbetslösheten på . Efterregeringsskiftet har arbetslösheten månad för månad (utom januari) legat högreän . Igenomsnitt har ca 20000 fler människor gått arbetslösa i än förraåret. Detta trots alt regeringen satsat ca 20 mdr kr. på arbetsmarknadspolitiskaåtgärder, vilket bl. a. inneburit en kraftig ökning av antalet människor iberedskapsarbete (58900 okt. -83 mot 43800 i okt. -82). Isocialdemokraternas före valet så upphaussade krisprogram kan man i kap. 3 - En plan för återhämtning - läsa följande:"Denna politik bör ha följande innehåll: I.Den ekonomiska politiken måste inriktas på att snabbt och påtagligt la nerkostnads- och prisstegringen i . Målet måste vara att inte bara brytamed de senaste årens inflafionsutveckling utan också nå en lägre ökning av kostnaderoch priser än i vår omvärld." Hurhar det då i verkligheten gått med de två föresatserna i punkt 1 ikrisprogrammet? Den "snabba och påtagliga" minskningen av inflationenhar istället blivit en klar ökning. Och den lägre inflationstakten än våra konkurrentländerhar från alt vid regeringsskiftet nästan varit ett faktum nu istället blivitett stort gap. Sverigehade från en notering på minskat sin inflationstakt tillunder vid regeringsskiftet . Den svenska inflationstakten varungefär densamma som för i sin helhet /82 fram tillregeringsskiftet. Internationellabedömare () ansåg att, om mittenregeringenspolitik fullföljts, så pekade den svenska inflationen 1983 mot en nivå på5-6%. Det var också det mål som antagits i skattereformen. Med deninternafionella inflation som föreligger lyder allt på att det måletskulle ha uppnåtts om mittenregeringens politik hade fullföljts! Iställetblev det efter regeringsskiftet en dramatisk höjning av den svenskainflationen (devalvering, momshöjning m. som inflationen i restenav Västvärlden fortsafte att sjunka. FiU 1983/84:15 47 tionstakteni våras, när de omedelbara effekterna av devalveringen klingat av, men underdet senaste halvåret har inflationen på tolvmånadersbasis envist stigit. Försti oktober skedde en mindre sänkning, men inflationstakten (8,) liggeralltjämt över den nivå som gällde vid regeringsskiftet. Regeringenhar en lovvärd ambition alt inflationen 1984 skall komma ner till , men deunderliggande inflationstendenserna i svensk ekonomi är oroväckande. Löneöverhängetfrån 1983 till 1984 beräknas till . Därutöver måste man i den uppåtgåendekonjunkturen räkna med en löneglidning på . Regeringens kalkylmässigalönekostnadsökning på verkar därför mer än lovligt optimistisk i allsynnerhet mot bakgrund av dels LO:s lönekrav på , dels PTK:s,.TCO:s, KTK:soch berättigade kritik mot de upprepade urholkningarna avmarginalskattereformen. Icenterns och reservation (FiU 1982/83:50) gjordes eninflationsbedömning på . Del finns ingen anledning att nu revideraden bedömningen, men risken är påtaglig att den var för optimistisk. /84 pekar prognoserna på ett budgetunderskott påungefär samma nivå som /83. Detta innebär tyvärr inte något positivttrendbrott för budgetunderskottets ökning. Den skenbara förbättringen realtsett beror dels på alt budgetunderskottet tilläts öka så dramatiskt förrabudgetåret, dels på vissa engångseffekter. Regeringensäger att tiden nu är mogen för att strama åt finanspolitiken. Tyvärr sker detalltför sent och alltför litet. De åtgärder som redovisas räcker inte föratt klara oförändrat budgetunderskott. Ändå förefaller regeringen habottenskrapat vad man uppfattar som besparingsmöjligheterna. Annars hade detinte funnits skäl att redan nu redovisa rader av småbesparingar som avses trädai kraft först vid nästa budgetårsskifte. De besparingar och folkpartietföreslog hade inneburit betydligt lägre statsutgifter . Dessa besparingar hade behövts för att nå den nödvändigagraden av stramhet i finanspolitiken. Riksbankschefens besvikelse överregeringens förslag är lättförståelig. För övrigt är de av regeringenföreslagna budgetförstärkande åtgärderna inte av den omfattning som regeringensjälv anger. Flera av förslagen get; bara kortsiktiga besparingseffekter ochden förbättring på . jämfört med långtidsbudgeten som regeringenkalkylerar med kommer enligt utskottets uppfattning inte att uppnås. Regeringennärmast uppmanar kommunerna att nu expandera sin verksamhet under 1984-1985.Det är mycket oklokt. För det första är det osannolikt att pris- ochkostnadsutvecklingen stannar vid som regeringen hävdar.Utbyggnader som utgår från denna inflafionspro-gnos blir därför med allsannolikhet dyrare att genomföra i praktiken. För det andra är det långsiktigtnödvändigt att hålla tillbaka den offentliga expansionen om reallönerna efterskatt skall kunna . FiU 1983/84:15 48 finansiellaställningen i kommunsektorn borde därför motivera en indragning av kommunalainkomster för att undvika risken för expansion snarare än uppmaningar till ensådan expansion. Regeringenhar lagt fast helt omöjliga fördelningspolitiska principer för sinfinanspolitik. genomfördes en rad skattehöjningar pä arv, gåvor,förmögenheter, aktieutdelningar och sparande. Ändå anser regeringen attbesparingar på några miljarder nu måste följas av en rad nya åtgärder riktademot kapital och kapitalinkomster. Därför föreslås bl. a. omsättningsskatt påaktiehandel och en skärpt förmögenhetsskatt. Om regeringen, som sägs ipropositionen, även framgent skall följa denna linje kommer sparande ochrisktagande all drabbas hårt som utgiftsnedskärningarna blirotillräckliga. Konfiskatoriska skatter på produktivt sparande driver framspekulation i improduktivt sparande. Att göra detta till ett villkor för enrealistisk finanspolitik är helt orimligt och den samlade ekonomiska politikenär därför dömd att misslyckas. Allmännariktlinjer jör den ekonomiska politiken En ekonomisk politik, som skall ha möjlighet attbli framgångsrik i den besvärliga situation som befinner sig i, måstebygga på en ideologisk helhetssyn. mening bör en sådan helhetssyn bottna i en tro på den enskildamänniskans initiativförmåga, vilja att la ansvar och frihet att göra egna val. Ensådan grundsyn låter sig bara förenas med marknadsekonomi. De positiva effekterpå produktion och sysselsättning som kan få av den internationellakonjunkturuppgången motverkas av diverse näringsfientliga inslag i densocialdemokratiska politiken. Främst gäller detta hotet om löntagarfonder. Attskapa förutsättningar för arbete åt alla människor är den mest centralauppgiften för den ekonomiska politiken. Det gäller att se till att människorskunnande och engagemang liksom kapital och andra materiella resurser utnyttjas.Det gäller att med utgångspunkt i marknadsekonomin bedriva en aktiv näringspolitik.En sådan politisk inriktning bör förenas med en minskning av de direktaföretagssubventionerna. Inteminst är del viktigt att de små och medelstora företagen arbetar under godaförutsättningar. Det finns klara belägg också från andra länder att ökadsysselsättning inom den privata sektorn främst uppkommer i små och medelstoraföretag. Detta kräver emellertid en medvetet inriktad politik för attstimulera och främja den mindre företagsamheten.