bet · G701SoU30 · 1983-12-31 00:00:00 — Den som vårdas med stöd avLVM och är i behov av vård på sjukhus måsfe självfallet beredas sådan vård.Detta innebär aft det i de flesta fall torde vara nödvändigt att låtaLVM-vården inledas på sjukhus, oavsett risken att missbrukaren avviker.Formuleringen av 12 § får givetvis infe tolkas som att man skulle kunna avståfrån den sjukhusvård som missbrukaren kan behöva. Om def hem där en missbrukare skall tas in för vård medstöd av LVM självt har fillgång till tillräckliga vårdresurser för att mötahans behov av medicinska insatser så ter def sig å andra sidan knappast rimligtatt trots detta genomföra den medicinska vården på sjukhus med det avbrott ochde praktiska olägenheter defta kan innebära. Undantag måste också göras för deffall aft någon som skall vårdas enligt lagen redan genomgått avgiftning underbetryggande medicinsk övervakning. Det bör dessutom erinras om att def inte ärmöjligt att genomföra vård enligt sjukvårdslagen mot någons vilja. Utskottet framhöll atträtten till sjukhusvård är atf befrakta som ett erbjudande och infe som etttvång. LVM rubbar således infe principen att sjukvården skall respektera denenskildes rätt att bestämma över sin kroppsliga integritet (se även prop.1981/82:8 s. 59). I betänkande SoU 1982/83:37 (s. 25) behandlade utskottetett mofionsyrkande av samma innehåll som det nu aktuella. Utskottet avstyrkteyrkandet och anförde att man infe delade motionärernas uppfattning omlagtextens innehåll. Lagrummet gav enligt utskottet klart vid handen atf fråganom lämpligheten av inledande sjukhusvård skall prövas i varje enskilt fall.Utskottet anförde vidare bl. a. aft socialberedningen hade anledning attsärskilt uppmärksamma samordningen mellan denna regel i LVM och andralagregler, bl. a. i hälso- och sjukvårdslagen och LSPV. har, som ovan redovisats (s. 6), undersökthur många som mottagits på institution enligt LVM 1982 och första halvåret1983. hade fått inledande sjukhusvård när de kom tillinstitutionen. Av dem som kom till de statligaanstalterna 1982 hade fått inledande sjukhusvård. Enligt socialstyrelsenär anledningen fill den lägre siffran att de tidigare statiiga anstalterna självaär utrustade med vissa sjukvårdsresurser. Socialberedningen har i delbetänkandet Ds S 1983:16behandlat frågan om inledande sjukhusvård enligt LVM. Beredningen uppger atfdef enligt mångas mening är en förvånansvärt låg andel av detvångsomhänderfagna missbrukarna som har fått inledande sjukhusvård motbakgrund av atf de missbrukare som kommer i fråga för vård enligt LVM iallmänhet har ett särskilt kvalificerat missbruk. Def kan därför antas aftavgiftningen i deras fall ofta medför speciella problem. I betänkandet föreslåstvå mindre justeringar av reglerna om inledande sjukhusvård, vilka fas upp iproposifion 1983/84:174 om vissa socialtjänsffrågor. Den fråga beträffande inledande sjukhusvård somberedningen ägnar störst utrymme är risken för atf missbrukaren skall avvikafrån sjukhuset och def faktum atf def inte finns någon möjlighet att hålla kvarhonom mot hans SoU1983/84:30 20 vilja om inte LSPV är fillämplig. Beredningen övervägdeatt införa en möjlighet att ta in en patient mot hans vilja på en psykiatriskklinik eller att hålla kvar honom under högst , om han skulle viljalämna kliniken innan han har fått behövlig vård. Mot bakgrund av de principiella invändningar som fördesfram stannade beredningen för atf endast redovisa problemen och hur eft förslagom kvarhållningsräff skulle kunna utformas men utan att ta slutlig ställning.Beredningen avser att återkomma fill frågan i det kommande slutbetänkandet. I motion 1983/84:891 av Jan-ErikWikström m.fl. (fp) hemställs, såvitt nu är i fråga, att hosregeringen begär förslag om legala möjligheter fill frivillig konfraktsvård(yrkande 2). I mofionen anförs bl. a. att frivillig kontraktsvård bör införassom ett mer allmänt komplement och alternativ fill tvångsvård. Den skulle kunnautformas så atf man med missbrukaren kommer överens om innehållet i ettvårdprogram, som han eller hon accepterar, t. ex. genom att skriva på enförbindelse att delta i vården. Def frivilliga kontraktet om vård skall innebära att om missbrukaren avviker från vårdinstitutionenhan/hon skall kunna återföras med tvång. I motion 1983/84:2493 av m. fl. (m) yrkasatt hos regeringen begär skyndsamt förslag fill kontraktsvård enligtmofionens intentioner (yrkande 10). I motionen anförs bl. a. aft erfarenheternaav LVM visar att vårdtiden är för kort. LVM är föremål för översyn avsocialberedningen och det kan förutses att någon anpassning av vårdtidernatill def verkliga behovet infe kommer att kunna ske inom de närmaste åren.Under fiden finns en uppenbar risk atf missbrukare far illa och inte får denvård de är berättigade till. För att i någon mån undvika en sådan utvecklingbör möjligheterna till konfraktsvård prövas. Förslag till sådan vård har utarbetats.Detta förslag bör efter anpassning till LVM föreläggas förbeslut i syfte atf redan under innevarande år starta en bred försöksverksamhetmed kontraktsvård som såväl ett komplement som ett alternativ fill vård enligtLVM. Gällande bestämmelser m. m. Enligt nykterhetsvårdslagen kundeden som var hemfallen åt alkoholmissbruk frivilligt gå in i statlig ellererkänd vårdanstalt om han skriftligen förband sig att kvarstanna under vissfid, dock längst (58 §). Den som var på detta sätt intagen ivårdanstalt kunde enligt samma lagrum SoU1983/84:30 21 kvarhållas som angavs i förbindelsen, menkunde också, när omständigheterna därtill föranledde, skrivas ut tidigare. Ville någon som var intagen på vårdanstalt frivilligtstanna kvar på anstalten efter utgången av vårdtiden kunde detta medges förhögst på villkor att vederbörande skriftligen förband sig attstanna kvar som bestämdes (48 §). I LVMsaknas regler av angivet slag. Den s. k. kontraktsvårdsutredningen avgav i mars 1980betänkandet Kontraktsvård inom (Ds S 1980:3). Betänkandet innehållerett förslag till lag om kontraktsvård inom . I betänkandetredovisas bl. a. utredningens överväganden och förslag beträffande sådanafrågor som gilfigheten av vårdkontrakt, kontraktsvårdens möjligheter,kontraktsvårdens parter och innehåll m. m. I lagförslaget föreslås bl. a.särskilda regler om kvarhållningsräff på grund av utfästelse. a. föreslåsatf missbrukaren skall kunna avstå från rätten att säga upp vårdkontraktetunder högst räknat för intagningen. Förslaget harremissbehandlats men har inte lett fill något propositionsförslag om kontraktsvård. I sammanhanget kan nämnas att enligt lagen (1979:661) medvissa bestämmelser om handläggningen av brottmål i anslutning fill försöksverksamhetpå narkomanvårdens område allmän domstol har haft rätt att under enförsöksperiod vilandeförklara brottmål i avvaktan på att narkomanen undergåtts. Detta bör ej förväxlas med den kontraktsvård somdiskuterats för del. Bestämmelserna har sålunda bara hafttillämpming på narkofikamissbrukare som begått brott som kan föranledafängelsestraff. Denna försöksverksamhet, som pågått under fiden den 1 september1979-utgången av augusfi 1982, har bedrivits i samarbete mednarkomanvårdskliniken (forskningskliniken) vid . Försöksverksamhetenhar bedrivits under insyn av delegafionen (Ju 1979:06) för kontraktsvård.Delegafionen kommer atf avge sitt slutbetänkande före sommaren 1984.Beträffande socialutskottets yttrande i denna sak, se SoU 1978/79:8 y. Frågan om kontraktsvård har behandlats av utskottet ibetänkande SoU 1982/83:37. Utskottet uttalade därvid bl. a. följande (s. 27). När förslaget om kontraktsvård inomsocialtjänsten presenterades fanns ännu inte LVM. Förslaget utgick sålunda bl.a. från aft det inte skulle finnas några andra möjUgheter fill tvång mot vuxnamissbrukare utom de som kunde finnas i den psykiatriska vårdlagstiftningen,dvs. Denna situation har på ett avgörande sätt förändrats. Det kan enligtutskottets mening starkt ifrågasättas om det numera finns något egentligt behovav regler om konfraktsvård med det innehåll som motionärerna förordat imotionerna 1982/83:204 och 1982/83:837. Syftet med motionerna torde i och förssig lika väl kunna tillgodoses t. ex. genom justering av gällande vårdtiderenligt LVM och liknande åtgärder. Utskottet utgår dock ifrån att socialberedningenkommer att överväga om det finns skäl att föreslå särskilda SoU1983/84:30 22 bestämmelser om konfraktsvård eller liknandeöverenskommelser inom ramen för eller som ett komplement till socialtjänstlagenoch LVM. Utskottet anser vid angivna förhållanden att riksdageninte bör fa något initiativ fill s. k. frivillig konfraktsvård. I motion 1983/84:1632 av SonjaRembo (m) hemställs atf beslutar att hos regeringen anhålla omförslag till de ändringar i gällande lagar och förordningar som fordras för attgenomföra eft samlat rehabiliteringsprogram för missbrukare. I motionen anförsbl. a. att en huvudman -- bör ha det övergripande ansvaret förrehabiliteringen. bör också ha ansvaret för en arbefsplacering.Missbrukare under rehabilitering kan placeras hos såväl privata arbetsgivaresom offentliga. Däremot bör enligt mofionären placering i skyddad verksamhet iSamhällsföretag undvikas om inte behovet av Samhällsföretags särskilda tekniskaoch personella resurser är en absolut förutsättning för att övervinna andrafysiska och psykiska handikapp. Innan arbefsplacering kan ske, är det iblandnödvändigt med arbetsträning vid . börges möjligheter att också fa ansvar för sådana placeringar. Missbrukare somgenomgår ett rehabiliferingsprografn bör vidare enligt motionären i stället försjukpenning och förtidspension uppbära ekonomisk ersättning i form av lön förutförd prestation - kontrakfslön. Lönen bör betalas ut av på detsätt som från fall till fall och från gång fill gång är lämpligast. Yttrande över mofionen har inhämtats frånarbetsmarknadsufskottet (AU 1983/84:2 y), vilket fogas som bilaga till dettabetänkande. Gällande bestämmelser m. m. Kommunen har def yttersta ansvaretför att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver.Detta ansvar innebär ingen inskränkning i det ansvar som vilar på andrahuvudmän (3 § socialtjänstlagen). Vissa uppgifter åligger i första hand andrahuvudmän, t. ex. sjukvård. I proposifion 1979/80:1 anfördes bl. (s. 148) attom nämnden finner att den enskilde behöver sjukvård nämnden i första hand skallhänvisa honom fill sjukvården. Vid behov skall nämnden förmedla kontakt mellanden hjälpsökande och vårdinrättningen. Enligt proposifionen borde vad somanförts i fråga om ansvarsfördelning mellan sjukvård och socialtjänst kunnatillämpas generellt i fråga om gränsdragningen mellan och andraverksamhetsområden. Arbetsmarknadsutbildningen (AMU) har fill uppgift attförbättra deltagarnas ställning på arbetsmarknaden. Utbildningen är främstförbehållen personer som är eller löper risk att bli arbetslösa eller ärsvårplacerade på SoU1983/84:30 23 Huvudmannaskapet förarbetsmarknadsutbildning är delat mellan () ochskolöverstyrelsen (SÖ). Eft förslag atf arbetsmarknadsutbildningen skall läggasöver på en fristående uppdragsmyndighef har överlämnats tillarbetsmarknadsministern. Beredskapsarbeten syftar till att motverka arbetslöshettill följd av säsong och konjunkturnedgång eller när arbetsfillgången av andraskäl är otillräcklig. Genom beredskapsarbeten ges också sysselsättning åtäldre, lokalt bunden eller handikappad arbetskraft, som har svårigheter att fåarbete på öppna marknaden. För dem som har särskilda svårigheter på arbetsmarknadenfinns (). Instituten ägnar sig bl. a. åt olikahandikappgrupper. Vid insfituten sker en kartläggning av den arbetssökandesintressen och anlag samt fysisk, psykisk och social funktions- ocharbetsförmåga. Ett medel för aft öka handikappades möjligheter att fåanställning på den öppna marknaden är anställning med lönebidrag. Def innebäratt arbetsgivare kan få bidrag om han anställer arbetshandikappade och i vissafall arbetslösa som på grund av ålder eller andra personliga förhållanden intekan få anställning utan bidraget. De som inte kan få arbete på den öppna marknaden kan istället placeras hos . Samhällsföretagsgruppen bestårav en central -- stiftelse och 24 regionala stiftelser med ca 350 verkstäderför skyddat arbete. Här kan bl. a. personer med olika handikapp sysselsättas.De sociala målen är primära. När det är möjligt skall de som sysselsätts inomSamhällsföretag överföras fill den öppna marknaden. Det är arbetsförmedlingen som disponerar samtliga platserför skyddat arbete inom Samhällsföretag. Arbetsförmedlingen anvisar de personersom efter utredning och bedömning anses vara i behov av skyddat arbete. har i betänkande AU 1982/83:21uttalat följande om placering hos Samhällsföretag (s. 102 och 103). Ambitionen är aft ge allt flergravt handikappade arbete. Det anses numera stå klart att begreppet"gravare handikapp" i arbetslivet i allt väsentiigt avser personermed grava sociala problem, i första hand missbrukare. Med dessaförutsättningar inledde Samhällsföretag en försöksverksamhet med olikastödformer för anställda med missbruksproblem. Defta projekt har gått in ien ny fas som syftar till aft ta fram ett åtgärdsprogram för rehabilitering avmissbrukare. Väsenthga inslag i ett sådant program kan vara uppbyggnaden avkamratstöd på arbetsplatserna och , sociala och medicinskastödåtgärder som bygger på förtroende och samarbete samt borttagande avföreteelser som främjar missbruk och social isolering. Det är utskottets mening att många missbrukare skulle ståutanför arbetslivet om de inte erbjudits arbete inom Samhällsföretag. Ävenfortsättningsvis finns stora krav att ställa på företagsgruppen när det gällerinsatser för dessa kategorier handikappade. Det utvecklingsarbete som bedrivsinom Samhällsföretag är därför av stor vikt. I proposition 1983/84:122, som f. n. behandlas avriksdagen, föreslås delvis SoU1983/84:30 24 nya regler för lönebidrag. Proposifionen grundar sig påett delbetänkande av handikappkommittén. Ds A 1983:14 Introdukfionsstöd ochlönebidrag. Förutom def vanliga lönebidragef föreslås eft särskilt lönebidragsom skall utgå till arbetssökande med svårare handikapp. Introduktionsstödföreslås utgå till arbetsgivare som anställer arbetshandikappade. Stödetföreslås utgå i motsvarande högst vid helfidsanställning. har som ovan nämnts yttrat sigöver motionen (AU 1983/84:2 y). I yttrandet framhålls atf det numera är envedertagen uppfattning att begreppet "gravare handikapp" iarbetslivet i allt väsentligt avser också personer med grava sociala problem, iförsta hand missbrukare, och atf missbrukarna utgör en betydande del av dehandikappade som skrivs in vid arbetsförmedlingarna. Arbefsmarknadsutskotfetanför vidare beträffande socialnämndens insatser. Utskottet konstaterar attkommunerna har ett betydande ansvar för insatser som rörrehabiUtering av missbrukare, t. ex. anskaffning av bostad. Frågan om ett ökatkommunalf ansvar för rehabilitering av handikappade ligger inte inom utskottetsberedningsområde men utskottet vill markera stor tveksamhet inför åtgärder sominnebär att missbrukarna skiljs ut och behandlas som en särskild grupp. De avmofionens förslag som berör arbetsmarknadsutskottets ansvarsområde får delvissådana effekter. När det gäller arbefsmarknadspolifiska åtgärder talarerfarenheterna för att missbrukare och andra handikappade så långtmöjligt skall behandlas pa samma sätt som andra arbetssökande. Utskottet kanredan av det skälet inte tillstyrka förslaget i mofionen att ansvaret förarbefsplacering av missbrukare skall överlåtas på den kommunala socialtjänsten.Det bör dessutom tilläggas att arbetsförmedlingen i sitt arbete har fått enbetydande erfarenhet av de rehabiliteringsfrågor som gäller denna grupp avhandikappade. Vid inskrivning fill och placeringi arbete hos Samhällsföretag måste göras en avvägning i förhållande till andrahandikappgrupper. Det är bl. a. av det skälet angeläget aft arbetsförmedlingendisponerar alla de platser som är tillgängliga för yrkesinriktadrehabilitering. Om kommunerna ges ett ökat rehabiliteringsansvar bör frågor somrör arbefsplacering kunna lösas i samarbete mellan den kommunala socialtjänstenoch arbetsförmedlingen. Några ändringar i här aktuella författningar, i förstahand lagen (1935:113) med vissa bestämmelser om arbetsförmedling ocharbetsmarknadskungörelsen (1966:638), behövs inte för defta. I frågan om placering aymissbrukare i Samhällsföretag hänvisar arbetsmarknadsutskottet till sintidigare behandling av frågan och vidhåller det tidigare ställningstagandet.Förslaget i motionen om aft missbrukare skall få en kontraktslön som till enbörjan sätts lågt och som ökar allteftersom rehabiUteringen fortskrider harinte arbetsmarknadsutskottets stöd. Utskottet anser att lön och andraanställningsförmåner enligt kollektivavtal - eUer därmed jämförbara förmåner- iprincip skall utgå fill handikappade oavsett handikappets art. Arbetsgivarenbör enligt arbetsmarknadsutskottet som kunna få kompensation för dekostnader som följer av atf en handikappad anställs. SoU1983/84:30 25 Bestämmelser om sjukpenning finns i3 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL). Enligt 7 § utgårsjukpenning vid sjukdom, som förorsakar nedsättning av arbetsförmåga med minsthälften. I vissa fall kan sjukpenning utgå när den försäkrade är föremål förrehabiliteringsåfgärder (3 kap. 8 § AFL). I socialberedningens direkfiv (Dir.1982:106) anges bl. a. följande beträffande frågan om sjukpenning tillmissbrukare. De medicinska följderna av ettalkohol- eller narkotikaberoende varierar självfallet kraffigt. Vissa alkohol-eller narkofikamissbrukare har kvar sin arbetsförmåga helt eller delvis. Andraär arbetsoförmögna och sjukskrivna under företrädesvis psykiatriska diagnoser.Vissa missbrukare har efter eft långt och intensivt missbruk ådragit sig såomfattande psykiska eller fysiska skador att de efter kanske långvarigasjukskrivningar förtidspensioneras. Det socialpolitiska reformarbetet som berör missbrukarnahar tidigare grundats på uppfattningen aft beroende av alkohol och narkofika äratt anse som sjukdom. I de senare årens debatt har denna sjukförklaring avmissbrukare alltmer kommit aft ifrågasättas. Många anser att sjukskrivning kanbidra till atf legitimera missbruket och utgöra ett hinder irehabiliteringsarbetet genom att passivera den enskilde. Medan sjukskrivning ärvanligt förekommande bland institutionsvårdens alkoholmissbrukåre, är denmindre vanlig bland narkofikamissbrukare. Inom vården av narkofikamissbrukarehar en behandlingsstrategi vunnit insteg som avvisar sjukförklaring.Sjukpenningen borde enligt denna uppfattning avlösas av någon annan form aversättning. Det finns även en opinion för atf behålla den nuvarandesjukpenningrätfen oförändrad. Man anser det viktigt att missbrukare vid socialinstitutionsvård har samma sjukpenningräft som missbrukare i kroppssjukhusvårdoch psykiatrisk sjukhusvård. Defta betraktas som en fråga om rättvisa iförhållandet fill andra i liknande situafion. Det har också sagts aft vissa kostnaderkan komma aft övervältras på kommunerna, om den,sociala institutionsvårdensmissbrukare utesluts från rätten fill sjukpenning. Socialberedningen bör allsidigt överväga denna fråga. Omberedningen kommer fram fill att nuvarande regler helt eller delvis börförändras', bör den överväga en annan ersättningsform. Därvid bör förekommandestödformer inom social- och arbetsmarknadspolitiken beaktas. (A 1982:02) hargenom tilläggsdirektiv (Dir. 1983:14) fått i uppdrag att också överväga fråganom ett rehabiliteriiigsstöd för unga handikappade. I direktiven anförs bl. a.aft övervägandena bör gälla hur mer systematiska åtgärder skall kunna sättas inför att ge unga handikappade arbete, praktik eller utbildning i stället förförtidspension. Kommittén skall också behandla frågan om ansvarsfördelningenmellan arbetsförmedling, skola, , försäkringskassa ochandra organ när det gäller åtgärder för en yrkesinriktad rehabilitering. (A 1981:04) har överlämnatsitt slutbetänkande Ds A 1984:2 Arbetsanpassning. I betänkandet föreslås bl.a. att skyddskommittén ges i uppgift att verka för att en i lämplig formorganiserad arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhef kommer fill stånd.Skyddskommittén behöver inte själv svara för def praktiska arbetet. Ettsärskilt organ som kan kallas anpassningsgrupp kan utföra det. SoU1983/84:30 26 Anpassningsgruppen skall inte enbart arbeta med arbetsanpassnings-och rehabiliteringsfrågor som gäller redan anställda. Samverkanskommiffénsförslag innebär atf de parfssåmmansatta anpassningsgrupperna när så behövsockså skall medverka i samband med att arbetshandikappade nyanställs vidarbetsstället. Anpassningsgrupperna bör samarbeta med arbetsförmedlingen,, företagshälsovården och andra organ i rehabiliteringsärenden. Allmän översyn av vårdlagstiftningen I motion 1983/84:1358 av StenSvensson (m) och () hemstäUs att hos regeringen begärförslag till ny vårdlagstiftning avseende drogmissbrukare. Motionärerna anföratt LVM är en så dålig lag att det infe är lönt att komma med förslag tilltillägg och delvisa ändringar. Hela lagen måste göras om. Enligt motionen bör frivillighet varaförstahandsalternativet vid behandling, och tvångsingripande skall utgöraundantag. Ingripande och behandling bör ske på tre nivåer: 1) frivilligaåtgärder inom ramen för socialtjänstiagens bestämmelser, 2) övervakning och andraföreskrifter som sociala nämnden ålägger missbrukaren och, i sista hand, 3)frihetsberövanden. S. k. vilande resolution bör vara möjlig ochverkställighetstiden för beslut skall vara eft år. Behandhngen skall varaindividuellt anpassad. Vårdtiden skall normalf vara högst , men skallkunna förlängas om def är nödvändigt för att erhålla ett bestående resultat.Frihetsberövanden skall beslutas av länsrätten efter ansökan av socialanämnden. Övriga åtgärder beslutas av socialnämnden. I motion 1983/84:1636 av () hemställs atfriksdagen hos regeringen begär att förslag fill ändringar i socialtjänstlagarnaskyndsamt utarbetas och föreläggs . Motionären framhåller bl. a. attsocialnämnden bör kunna besluta om föreskrifter och övervakning, attåldersgränserna och vårdtiderna i LVU bijr ändras och att samtycke infe skallkunna utgöra hinder för vård enligt LVU. LVM:s brister anser motionären vara ommöjligt ännu allvarligare och påtagligare än LVU:s. Motionären anser att detskulle föra för långt att i en motion söka precisera alla de ändringar avlagtexter m.m. som skulle erfordras för aft göra här aktuella lagar tilllämphga redskap i händerna på socialarbetare, nämnder m. m. i kampen motdrogmissbruket. bör enligt motionären sätta press på regeringen ochsocialberedningen att snabbt förelägga förslag till sådana ändringari lagarna, att dessa blir ändamålsenligare än f. n. Socialberedningen skall enligt sinadirektiv (Dir. 1982:106) göra en uppföljning av bl. a. socialtjänstlagen ochLVM. Beträffande LVM uttalas i direktiven att beredningen bör följa upp tillämpningen av LVM i SoU1983/84:30 27 överensstämmelse med vad uttalade då lagenantogs. I betänkande SoU 1981/82:22 uttalade utskottet bl. a. följande omuppföljning av LVM (s. 7). Utskottet ser med särskildtillfredsställelse ätt det nu framlagts ett lagförslag rörande vården av devuxna missbrukarna som i likhet med socialtjänstlagen och LVU kan vinna en bredpolitisk anslutning. De långvariga och djupgående meningsmotsättningarna ifråga om förutsättningarna och formerna för en vård oberoende av samtycke avvuxna missbrukare har verkat förlamande på utvecklingen inom den nuvarandenykterhetsvården. Att klarhet nu vinns om den grundläggande inriktningen ochreglerna för den framfida missbruksvården bör underlätta vårdplaneringen ochstimulera till utveckling av bättre behandlingsmetoder och vårdinnehåll.Samfidigt bör erinras om aft den nu föreslagna lagen självfallet kan visa sigbehöva ses över med anledning av vad som framkommer vid socialberedningensuppföljning och utvärdering av hela socialtjänstlagstiffningen. Utskottet tog vidare i betänkandetupp vissa frågor som ansågs böra bli belysta vid utvärderingen, främst reglernaom skydd för närstående och om vårdtiderna.