bet · G701KU30 · 1983-12-31 00:00:00 — ' Uppgiften är en bearbetning av utlänningslagkommitténsredovisning i SOU 1979:64 s. 103, tabeU 4. ' Häriingår inte enstaka ansökningar om rätt att resa in i landet på nytt efterkortare utlandsresa. Inte heller har ett fåtal ärenden, som av olika skälavskrivits utari regeringens prövning av ärendet i sak, medtagits. En förklaring tiU ökningen avåterbrytningsärendena i samband med den nya lagens ikraftträdande ärnaturUgtvis att många litlänningar med äldre förvisningsdomar ansökte omupphävande av beslutet mot bakgrund av den Uberaliserade lagstiftningen.Flertalet ärenden KU 1983/84:30 309 december1983 har gällt äldre förvisningsdomar, men antalet beslut i vilka 40 §utlänningslagen åberopats uppgick till 96 och 1983 till 120. Mot bakgrundav att antalet domar med utvisningsbeslut minskat kraftigt efter den nya lagensikraftträdande får dock antalet ärenden där den nya lagen åberopas anses varaav viss betydenhet. Somtidigare angivits förekommer ärenden där den dömde (ibland även hans anhörigaeller andra) ansöker om upphävande av förvisnings- och utvisningsbeslutet'. Detförekommer också ansökningar om tillstånd att stanna i utan hinder avutvisningsbeslutet ävensom ansökningar om förlängning av ett av regeringenredan meddelat tillstånd att vistas här trots utvisningsbeslutet. Inte sällanförekommer kombinationer av dessa yrkanden, så att i första hand yrkasupphävande av beslutet och i andra hand (fortsatt) tillstånd att vistas. Vidareförekommer från invandrarverket överlämnade ärenden där frågan om upphävandeeller tillstånd att vistas aktualiseras på grund av verkställighetshinder,främst poUtiska sådana. Ensammanställning har gjorts av regeringens beslut i återbrytningsärenden underperioden 31 december 1983. Rentallmänt kan konstateras att regeringen ganska sällan upphäver ettutvisningsbeslut på ansökan av en enskild person. Som tidigare redovisats ärden vanligaste grunden för en ansökan anknytningsskäl. I de fall då regeringensbeslut bUr positivt för sökanden handlar det oftast om tillstånd att vistas iriket trots utvisningsbeslutet. Sådana tillstånd ges normalt den första gångenför av och förnyas sedan successivt. En person bör havistats här på regeringsdispens, innan han kan räknamed att regeringen upphäver utvisningsbeslutet. En förutsättning för fortsattatillstånd att vistas här och för ett upphävande är att den åberopadeanknytningen består och att det inte finns några allvarligarevandelsanmärkningar. Dettotala antalet beslut fördelar sig med drygt en tredjedel på nordiskamedborgare och två tredjedelar på icke-nordiska medborgare. Flertaletansökningar medförde ingen ändring av utvisningsbeslutet. Detta gäller i störreutsträckning för nordiska medborgare () än för icke-nordiska ().Förklarande faktorer kan här vara att färre nordbor med reell anknytning tillSverige utvisas men också att politiska verkställighetshinder i princip inte uppkommerför nordiska medborgare. I av fallen har beslutet upphävts, medan avbesluten inneburit någon form av fillstånd att vistas i landet utan hinder avutvisningsbeslutet. Av tillstånden att vistas i landet har 66 beslut eller entredjedel utgjort nya tillstånd, att vistas här medan återstoden (126 st)inneburit en förlängning av tidigare beviljade dispenser. 'I det följande används termen utvisning gemensamt för förvisnings-ochutvisningsbeslut. När åtskillnad behöver göras anges detta särskilt. KU 1983/84:30 310 Avregeringen åren meddelade beslut i återbrytningsärenden Icke nordbor' % vistas i riket. ' Då regeringen i samma beslut kan avslå ett yrkande om upphävande av beslutet och om (fortsatt) tillstånd att vistas här överensstämmer uppgiften över det totala antalet beslut inte med antalet ärenden i tabell 2. Uppgifterna i tabell 2 kan ställas i relation tillregeringsbesluten . Av totalt 1 560 beslut rörande 941personer innebar 594 () ingen ändring, medan beslutet upphävdes i 145 fall() och tillstånd att vistas i riket meddelades i 202 fall (). Andelenupphävda beslut är därmed något större under 1980-1983 än under den tidigareperioden. En förklaring till detta kan vara att flera utlänningar med mycket gamlaförvisningsdomar ansökt om upphävande av förvisningsbeslutet i samband med dennya lagens ikraftträdande. En felkälla kan också vara att materialet för1980-1983 inte separat redovisar antalet personer som besluten innebär. Regeringenredovisar normalt inte skälen för sina avgöranden. I fråga omutlänningsärendena förekommer emellertid viss redovisning av skäl, särskilt ifråga om beslut som innebär ett upphävande av utvisningsbeslutet. Beslut iansökningsärenden, dvs. ärenden som kommit under regeringens prövning efter enansökan från enskilda personer, motiveras normalt inte, medan besvärsärendenoch ärenden som kommit under regeringens prövning efter överlämnande fråninvandrarverket oftare motiveras till ledning för verkets kommande avgöranden.När ett utvisningsbeslut upphävs på grund av verkställighetshinder brukar dettaanges i beslutet. När ett beslut upphävs efter det att den dömde beviljatstillstånd att vistas här trots utvisningsbeslutet, brukar beslutet intemotiveras. I en recit till beslutet framgår dock att vederbörande haft sådanttillstånd. En enskild sökande som vänder sig till kan dock fåmuntliga förklaringar till vad som kan ha varit skälen för ett avslag eller ettupphävande. 'Uppgifterna är hämtade ur utlänningslagkommitténs betänkande Ny utlänningslag(SOU 1979:64 s. 99 ff.). KU 1983/84:30 311 En viss bearbetning har gjorts av 1982 och 1983 årsregeringsavgöranden som inneburit ett upphävande av utvisningsbeslutet. Avtotalt 68 upphävda utvisningsbeslut i fråga om utomnordiska medborgare* hade 43beslut (ca två tredjedelar) motiverats med politiska verkställighetshinder. Utvisningav personer som invandrat En utlänning som döms för brott och som vid åtaletvarit bosatt i får enligt 41 § utlänningslagenutvisas endast om det föreligger synnerliga skäl. Vid bedömningen av om detföreligger synnerliga skäl skall domstolen beakta å ena sidan arten och omfattningenav den brottslighet som ligger utlänningen till last och å andra sidan hanslevnads-och familjeförhållanden samt längden av den tid han har vistats iSverige och över huvud taget den anknytning som han har till . Närdet gäller innebörden av synnerliga skäl ansåg utlänningslagkommittén att ettsådant kunde vara att brottsligheten är särskilt svår. Som exempel på sådanallvarUg brottslighet anförde utlänningslagkommittén bl. a. grovt brott motperson och brott med stora skadeeffekter, t. ex. grovt narkotikabrott ochorganiserad brottslighet (SOU 1979:64 s. 149 f.). Dethar sålunda förutsatts att längden av en utlännings vistelse här i riket skallha stor betydelse vid bedömningen av om han skall utvisas eller inte. Ju längrehan har vistats här, desto starkare får hans anknytning hit anses vara. Ettytterlighetsfall blir då att utlänningen har kommit hit som barn eller mycketung. Olika skäl kan ha gjort att han önskat behålla sitt medborgarskap men hankan ändå i princip utvisas. ansåg det synnerUgenstötande att utvisa en utlänning under sådana omständigheter, även om han gjortsig skyldig till allvarlig brottslighet. Kommittén ansåg därför att sådanainvandrare över huvud taget inte borde kunna avlägsnas härifrån. Någotuttryckligt förbud i lagtext föreslogs dock inte. Departementschefen anförde iproposition 1979/1980:96 (s. 63) att han i likhet med kommittén ansåg attsådana invandrare över huvud taget inte borde avlägsnas härifrån på grund avbegånget brott. Justitieutskottetanförde i yttrande - i vilket yttrande arbetsmarknadsutskottet sedan instämde- att utskottet delade departementschefens uppfattning och att en sådantillämpning inrymdes i de föreslagna reglerna. Utskottet förutsatte dock attregeringen noga skulle följa rättstillämpningen och föreslå en lagändring omdet visade sig nödvändigt (JuU 1979/80:1 y och U 1979/80:27 s. 55 f.). Därmedavstyrktes bifall till en motion med () som första namn variyrkades att frågan om ett förstärkt skydd mot utvisning för utlänningar somvistats i sedan barndomen skulle utredas (mot. 1979/80:1937). Frågan om utvisning avinvandrare som kommit hit som barn och vistats *anm.: politiska verkställighetshinder förekommer inte för nordiska medborgare. KU 1983/84:30 312 härlänge har varit föremål för regeringensprövning efter ansökningar om upphävande av utvisningsbe:slut. I det följanderedovisas tre sådana ärenden, där domstol funnit synnerliga skäl föreligga atttrots utlänningens långa vistelse här och anknytning hit utvisa vederbörande. Isamtiiga fall har regeringen upphävt utvisningsbeslutet. S., född och medborgare i , kom tillSverige 1976. Han har föräldrar och syskon bosatta här. Ijanuari dömdes S. av för våldtäkt m.m. I domenförordnades om fortsatt vård enligt barnavårdslagen. Ioktober dömdes S. av för våldtäkt m. m. till och . S. utvisades ur riket och förbjöds återvända hit föreden . I domskälen uttalade tingsrätten följande: Det sedUghetsbrott vartill S. befunnits skyldig ärav sådan art att- trots att S. bara fyllt 18år-aiinan påföljd än fängelse ej kan ifrågakomma. S:spersonliga förhållanden samt omständigheterna vid våldtäkten är också sådanaatt rätten finner synnerUga skäl föreligga att han, fastän han vistats i riketunder samt har sina föräldrar och syskon här, bör utvisas med förbud attåtervända före . S:sungdom och det förhållandet att han nu döms till långvarig utvisning börmedföra att han får ett betydligt kortvarigare frihetsstraff än som eljestskulle ha blivit fallet. Tiden härför bör bestämmas till 2 1/. Undertiden beviljades S.åtalsunderlåtelse vid 13 tiUfällen. Vid sex tiUfällen gällde åtalsunderlåtelsenstöld och i övriga fall tillgrepp av fortskaffningsmedel ("bilstöld")och olovlig körning. S. frigavs villkorligtfrån fängelsestraffet . Iärende om upphävande av utvisningsbeslutet och i verkställighetsärende angåendeS. yttrade invandrarverket följande: S. var när han anlände tillSverige. Han har därför kommit att vistas här en stor del av sin uppväxttid.Med hänsyn härtill och den anknytning han har till här boende föräldrar ochövriga släktingar anser invandrarverket, trots den grova brottslighet S. gjortsig skyldig tiU,.att han inte bör avlägsnas ur riket. Invandrarverkettillstyrkte att utvisningsbeslutet skulle upphävas. Genom beslut den 8 december1983 upphävde regeringen utvisningsbeslutet. N., född och jugoslavisk medborgare, komtill 1967. Föräldrarna är döda men N. har en syster och en broder iSverige. KU 1983/84:30 313 ocksåett,barn här, fött 1976, vilket han enligt egna uppgifter träffar "ett pargånger ". 1971dömdes N. för misshandel och olaga hot till skyddstillsyn. dömdes hanför försök till grov stöld till fortsatt skyddstillsyn. dömdes han förstöld och narkotikabrott varvid påföljden ånyo bestämdes till fortsattskyddstillsyn. dömdes N. för narkotikabrott till fängelse enmånad. dömdes N. för grov misshandel, olaga hot m.m. till fängelse ett åroch . Han dömdes vidare 1979 för tillgrepp av fortskaffningsmedeltill fängelse en månad, 1980 för misshandel och olaga hot till fängelse sexmånader, 1980 för stöld till fängelse och för hot mottjänsteman m. m. till fängelse en månad. Den2 dömdes N. av för misshandel, olaga hot, olagatvång och skadegörelse till fängelse . Genom domen utvisades N. urriket med förbud att återvända hit före år 1992.1 domskälen uttaladetingsrätten - efter en redovisning av N:s tidigare brottslighet i -följande: Av utredningen i målet framgår att N. tillbringaten stor del av i fängelse och över huvud taget visat enbristande vilja att rätta sig efter samhällets normer. Han har ej något ordnatarbete och synes sakna fast bostad. I förhållande till den långa tid hanvistats i synes vidare hans anknytning till vara svag. Han haren syster i som avser att flytta till samt en bror i Göteborg.Med dem har han endast haft sporadiska kontakter . framgår vidare att N. har ett barn, fött , som har hemvist iSverige. Om arten av N:s kontakter med barnet har ej lämnats några närmareupplysningar. N. har uppgivit att han träffar barnet . Medhänsyn till de förhållanden under vilka N. levt i utgör hans personligaanknytning tiU ej hinder mot utvisning. Det finns vidare anledningräkna med att N. här i landet kommer att fortsätta sin brottsliga verksamhetvars tidigare art och omfattning måste betecknas som allvarlig. Vidövervägande av samtliga nu upptagna förhållanden finner tingsrätten synnerligaskäl föreligga för utvisning av N. - Fängelsestraffet skall på grund av det menhan lider genom utvisningen väsentligt nedsättas. N. ansökte om upphävande av beslutet.Invandrarverket överlämnade också verkställighetsärendet för regeringensprövning. Iärende om upphävande av utvisningsbeslutet beträffande N. och iverkställighetsärende yttrade invandrarverket följande: N. kom till som mycket ung och har fåttstörre delen av sitt liv . präglat av förhållandena här i landet. Enligtförarbetena till utlänningslagen (prop. 1979/80:96) bör en sådan person överhuvud taget inte utvisas härifrån. Mot denna bakgrund kan det ifrågasättas omutvisning borde meddelas N. Invandrarverketmotsätter sig därför inte att utvisningsbeslutet upphävs. N. bör i varje fallmedges tillstånd att vistas här utan hinder av beslutet under förslagsvis sexmånader. KU 1983/84:30 314 Genom beslut upphävde regeringenutvisningsbeslutet. W., född och medborgare i , kom tillSverige 1970. Han hade bott hos en svenska på ensvensk missionsskola i . När hon flyttade till följde W. medsom hennes fosterbarn. W. har ingen kontakt med släktingar i . W.dömdes för misshandel, hot mot tjänsteman, våld mot tjänsteman samt försökhärtill, våldsamt motstånd m. m. till skyddstillsyn med anstaltsbehandling.1976 dömdes han för misshandel till fortsatt skyddstillsyn. samma årdömdes han för misshandel (minst tio tillfällen) och skadegörelse. Den tidigareådömda skyddstillsynen undanröjdes och påföljden bestämdes till fängelse sexmånader. dömdes W. för ny, likartad brottslighet till fängelse tvåmånader. Han dömdes för nya brott av samma art 1978 (fängelse ),två gånger 1979 (fängelse resp. ) och 1981 (dagsböter). Genomdom av högsta domstolen dömdes W. för försök tiU dråp,misshandel, våld mot tjänsteman (två tillfällen), hot mot tjänsteman (tvåtillfällen), försök till våld mot tjänsteman och våldsamt motstånd m. m. tillfängelse . Genom domen utvisades W. ur riket och förbjöds att återvändahit. Domen är refererad i NJA 1983 s. 131. Följande är hämtat urdomstolarnas domskäl. I utvisningsfrågan anfördetingsrätten följande: Enligt förarbetena till utlänningslagen, som trätti kraft , har en allmän strävan bakom denna lagstiftning varitatt begränsa möjligheterna att avlägsna en utlänning i samband med att han dömsför brott. tog särskilt upp frågan om utvisning skallkunna tillgripas beträffande en invandrare som har kommit hit som barn ellermycket ung och har fått större delen av sitt liv präglat av förhållandena iSverige. Det skulle enligt kommitténs uppfattning - som delades avdepartementschefen - vara synnerUgen stötande att avlägsna honom härifrån, ävenom han gjort sig skyldig till allvarlig brottslighet. I likhet med kommittén ansågvidare departementschefen att sådana invandrare över huvud taget inte böravlägsnas härifrån på grund av begånget brott (prop. 1979/80:96 s. 63). Medhänsyn till vad departementschefen sålunda uttalat inför tillkomsten avutlänningslagen bör W. - som endast var när han kom till och alltsedan dess vistats här - inte avlägsnas från riket på grund av vad han nu låtitkomma sig till last. Yrkandet om utvisning skall därför lämnas utan bifall. Tingsrättendömde W. tUl fängelse (ingen utvisning). Hovrättengillade tingsrättens bedömning av ansvars- och utvisningsfrågorna men fann attstraffet borde sättas längre än tingsrätten bestämt. Hovrätten bestämdepåföljden tiU fängelse . KU 1983/84:30 315 (JustR:n Welamson, ,referent, och Jermsten) uttalade i utvisningsfrågan: Av intresse för prövningen av utvisningsfrågan är,förutom den aktuella brottslighetens art och omfattning, vad i målet framkommitom W:s tidigare och nuvarande levnadsförhållanden samt tidigare kriminellabelastning. Härom är följande att anföra. -W. är född i en stad i södra . Föräldrarna, som levde underfattiga förhållanden, skildes när W. var och han uppfostrades, enligt vadhan själv uppgivit under stränga förhållanden, hos fadern och dennes nyahustru. Han har inga helsyskon men några halvsyskon. Han kom svensk missionsskola, där han gjorde sig omtyckt. En svenska som arbetadevid skolan tog honom med sig till som fosterbarn för att bereda honommöjligheter till bättre utbildning och levnadsförhållanden. W.var då och hade gått sammanlagt i skola i . Den första tideni gick han i svensk skola. Rätt snart började han missköta sig både iskolan och . följde i barnavårdsmyndigheternasregi placering i olika fosterhem och i ett pojkhem samt en vistelse påbarnpsykiatrisk kUnik. Efter en anställning hos Volvoverken i , som hanslutade , flyttade han till . Där synes han ha"drivit omkring" i ungdomsgäng och han har inte haft andraanställningar än skilda beredskapsarbeten . Olikautbildningar som erbjudits honom av arbetsmarknadsmyndigheterna har han intekunnat eller velat fullfölja. Han har ofta utebUvit - på grund av sjukdom ellerutan angivande av orsak - från beredskapsarbeten och utbildningskurser. I olikaomgångar han han uppburit socialhjälp. Han har missbruksproblem, särskilt närdet gäller alkohol. Underett par år sammanbodde W. med en svensk flicka. De hartillsammans ett barn, fött . Enligt vad i målet upplysts erkände W.faderskapet först och han bidrar inte till barnets underhåU. Sedanår 1980 bor han tiUsammans med en annan svensk flicka. Förhållandet dem emellanär enligt vad han själv uppgivit gott. W.är kriminellt belastad. vistelse i Sverigeförekom snatterier, biltillgrepp o. d. som ledde till åtalsunderlåtel-ser.Sedan år 1975 är han, före den nu aktuella domen, dömd åtta gånger förhuvudsakligen våldsbrott, vilka i allmänhet varit riktade mot polismän menibland också mot andra personer. Vid en del av dessa brottstillfällen har W. använtkniv. Vid de två första lagföringarna ådömdes W. skyddstillsyn men därefter hardomarna avsett fängelsestraff från 2 upp . Han har också ettantal gånger varit omhändertagen enligt lagarna om tillfälligt omhändertagandeoch omhändertagande av berusade personer m. m. W.har fått avslag på en ansökan om permanent uppehållstillstånd här iriket och han vistas här med stöd av uppehålls- och arbetstillstånd somförnyats i sänder. Han har ett av etiopiska ambassaden i Stockholmutfärdat hemlandspass vars giltighet förlängts till . Medhänsyn till den aktuella brottslighetens beskaffenhet samt till W:s tidigarekriminalitet och till vad som i målet framkommit om hans person föreliggeruppenbar risk för att W. kommer att fortsätta med brottslig verksamhet här iriket. Eftersom W. varit bosatt i när åtalet väckteskrävs emellertid enligt 41 § utlänningslagen synnerliga skäl för att utvisningskall kunna ske. Redan det dråpförsök som W. nu fällts till ansvar för är ettbrott av sådan typ som kan utgöra synnerligt skäl för KU 1983/84:30 316 utvisning(prop. 1979/80:96 s. 63). Härtill kommer att W., med undantag endast för denförsta tiden i , levt här under oordnade förhållanden med upprepadkriminalitet, särskilt avseende våldsbrott, påtagliga svårigheter att skötaett arbete eller fullgöra utbildning, som erbjudits honom i olika former, ochalkoholproblem. Av vad som framkommit vid den personundersökning och deläkarundersökningar av W. som företagits i målet måste den slutsatsen dras attutsikterna att han skall anpassa sig till en socialt ordnad tillvaro i Sverigeär dåliga. Motdetta skall ställas att W. oavbrutet vistats här i riket sedan han komhit som femtonåring, att han kan uttrycka sig tämligen obehindrat på svenskaspråket och att han, enligt vad han själv uppgivit, inte haftnågon kontakt med sina släktingar i . Han behärskar emellertidfortfarande sitt hemlands språk, vilket delvis förklaras av att han somövervakare haft en person som talar detta språk. Dethar i förarbetena till utiänningslagen förutsatts att längden av en utlänningsvistelse här i riket skaU tillmätas en stor betydelse vid prövningen av frågaom hans utvisande. En viktig utgångspunkt för detta generella ställningstagandeär att ju längre utlänningen bor här desto större är sannolikheten för att hanskall ha inordnats i det svenska samhället som kontakterna med detursprungliga hemlandet försvagats eller upphört. Ett ytterlighetsfaU i dettasammanhang är det i förärbetena särskilt beskrivna, att utlänningen kommer hitsom barn eller mycket ung och får större delen av sitt liv präglad avförhållandena här. Även om han föredragit att behålla sitt utländskamedborgarskap och utvisning därför i och för sig kan komma i fråga, bör hanenligt dessa motivuttalanden över huvud taget inte kunna utvisas på grund avbrott. 1979/80:96 s. 63 och arbetsmarknads-utskoftets betänkande 1979/80:27s. 56 och 74.) Iavsaknad av uttrycklig bestämmelse i lagtexten kan nu återgivna motivuttalandeninte anses innebära ett ovillkorhgt förbud mot utvisning. Av förarbetenaframgår också att det i varje enskilt fall måste göras en avvägning mellan skildaomständigheter. Det kan för övrigt sättas i fråga om en person med W:s bakgrund- vad gäller åldern vid ankomsten hit och vistelsetidens längd - hör till denspeciella undantagskategori som åsyftats i berörda motivuttalanden. Pågrund av det anförda saknas fog för det av TR:n och HovR:n synbarUgen gjordaantagandet att W. med anledning av begångna brott inte under några förhållandenskulle kunna utvisas ur riket. Vadgäller den tid som W. har vistats i är att beakta att , långtifrån att ha medfört en sådan anpassning som enligt det tidigare sagdaförutsätts äga rum under en långvarig vistelse, präglats av W:s närmastasociala levnadsförhållanden och kriminalitet samt av upprepade misslyckandeni försöken att inordna honom i det svenska samhället. Vidsamlad bedömning måste de för W. negativa omständigheterna anses väga över isådan grad att det föreligger synnerliga skäl att utvisa honom. Det men som W.åsamkas genom utvisningen bör leda till att fängelsestraffet sätts lägre än vadsom annars skulle ha följt på brotten. Domslut.HD ändrar på det sätt HovR:ns domslut, att HD bestämmer fängelsestraffet till 3år, förordnar att W. skall utvisas ur riket och förbjuder honom att återvändahit. Överträdelse av förbudet kan medföra fängelse i högst . JR , med vilken JRHolmberg instämde, var av skiljaktig mening och anförde: Somunderinstanserna funnit---------- se HD:s dom den 14 KU1983/84:30 317 Med hänsyn till den aktuellabrottslighetens beskaffenhet samt till W:s tidigare kriminalitet och till vadsom i målet framkommit om hans person föreligger uppenbar risk för att W.kommer att fortsätta med brottslig verksamhet här i riket. Eftersom W. varit bosatti när åtalet väcktes krävs emellertid enligt 41 §utlänningslagen synnerliga skäl för att utvisning skall kunna ske. Enligt uttalanden i förarbetena till utlänningslagen bören utlänning som har kommit hit som barn eller mycket ung och fått större delenav sitt liv präglat av förhållandena här i landet över huvud taget inte kunnautvisas på grund av brott. Som motiv för denna ståndpunkt har anförts att detskulle vara synnerUgen stötande att avlägsna en sådan utlänning härifrån, ävenom han gjort sig skyldig till allvarlig brottslighet (prop. 1979/80:96 s. 63).I avsaknad av uttryckUg bestämmelse i lagtexten kan dessa motivuttalandenvisserligen inte anses innebära något ovillkorligt förbud mot utvisning.Uppenbart är emellertid att utvisning av en utlänning som tillhör den åsyftadekategorin inte bör komma i fråga annat än i extrema undantagsfall, främst dåbrottsligheten är av särskilt samhällsfarlig karaktär. Det är visserUgen tveksamt om W., som var närhan kom till , kan hänföras till den kategori av utlänningar som deberörda motivuttalandena tar sikte på. Vid bedömningen av utvisningsfrågan böremellertid beaktas de förhållanden under vilka W. kommit till .