bet · G701JuU3 · 1983-12-31 00:00:00 — omlangning m. m. I motion 1982/83:889 av MartinSegerstedt (s) och () begärs att hos regeringenhemställer om kartläggning av rättstill-lämpningen i fråga om langning avalkohol samt om sådana förslag till skärpt lagstiftning som kartläggningen kanmotivera. Motionärerna anför att regeln om straffrihet för ringafall i 78 § lagen (1977:293) om handel med drycker i praktiken leder till attingripanden mot langning inte sker om den som misstänks har endast en litenflaska sprit. Enligt motionärerna synes det inom rättsväsendet ha utformats enpraxis som inte tar hänsyn till om en enkel överlåtelse utgör ett led i enpågående illegal hantering av alkohol; i stället ser man enbart till detaktuella innehavet. I motion 1982/83:1755 av MartinOlsson (c) hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts angående dels förverkandebestämmelse avseende sprit m. m.som anträffas hos underårig (yrkande 1), dels kriminalisering av anstiftan tilllangning (yrkande 2). Motionären anför att polisen och övriga rättsvårdandemyndigheter anses i viss utsträckning sakna riktiga instrument i form av rakaoch lättillgängliga lagregler vad gäller bl. a. bekämpande av langning ochförhindrande av att ungdom kommer åt alkoholhaltiga drycker; det skulle varaägnat att underlätta om det fanns en klar förverkandebestämmelse som avsågsprit, vin och starköl som anträffas hos den som är och öl somanträffas hos den som är . Enligt motionären förekommer det hospolisen i en rutin som innebär att polisen - om någon under 20 åranträffas med sprit, vin eller starköl eller någon anträffas med öloch hävdar att dryckerna är hans egna - presumerar att innehavet föregåtts avbrottslig langning eller olovlig dryckeshantering. Alkoholdryckerna tas då ibeslag och hälls ut i avloppet på polisstationen. Detta förfaringssätt harenligt motionären tillämpats med gott resultat alltsedan våren 1980. Vad gäller önskemålet om att straffbelägga anstiftan tilllangning anför motionären att en sådan kriminalisering torde vara väl förankradi det allmänna rättsmedvetandet och dessutom få en betydande allmänpreventiveffekt. 1 Riiisdagen 1983/84. JuU1983/84:3 2 Allmänt om gällande rätt Den huvudsakliga lagregleringen avde förhållanden som tas upp i motionerna finns i lagen (1977:293) om handel meddrycker (LHD). Lagen gäller försäljning och införsel av såväl alkoholdryckersom alkoholfria drycker (1 §). I enlighet med en hänvisning till definitioner ilagen (1977:292) om tillverkning av drycker, m. m. avses med alkoholdryckerspritdrycker, vin, starköl och annat öl vars alkoholhalt överstiger 1,8viktprocent. Med försäljning avses varje form av tillhandahållande av dryck motersättning (2§). Det är förbjudet att sälja alkoholdrycker om rätt därtillinte föreligger enligt LHD (3 §). Vid detaljhandel med spritdrycker, vin ochstarköl får varor inte säljas eller lämnas ut till den som kan antas ej ha fyllt20 år. Motsvarande gäller vid detaljhandel med öl och vid servering av alkoholdryckeri fråga om den som kan antas ej ha fyllt . Alkoholdrycker får heller intesäljas eller lämnas ut till den som är märkbart påverkad av alkohol eller annatberusningsmedel. Vidare skall utlämning av alkoholdrycker vägras om det finnssärskild anledning att anta att varan är avsedd att olovligen tillhandahållasnågon (11 §). Det är förbjudet att som ombud eller på därmed jämförligt sättskaffa alkoholdrycker till den som enligt 11 § inte har rätt att få sådanavaror utlämnade till sig. Spritdrycker, vin eller starköl får heller inteöverlämnas som gåva eller lån till den som kan antas inte ha fyllt 20 år.Detsamma gäller i fråga om öl beträffande den som kan antas inte ha fyllt 18år. Från det sagda om gåvor eller lån är undantaget det fall att någonbjuder av en alkoholdryck för förtäring på stället (12 §). Det centrala brottet i LHD är olovlig försäljning avalkoholdrycker. Ansvar härför kommer i fråga för den som uppsåtligen eller avoaktsamhet säljer alkoholdrycker utan tillstånd eller, om det inte behövstillstånd, utan rätt enligt LHD, samt för den som serverar spritdrycker, vineller starköl som har anskaffats på annat sätt än genom köp hos det statliga detaljhandelsbolaget.Systembolaget Aktiebolag. Straffet är böter eller fängelse i högst två åreller, om brottet är grovt, fängelse i högst (72 §). Brottet olovligt anskaffande av alkoholdrycker innebär attnågon i strid mot 12 § uppsåtligen eller av oaktsamhet skaffar alkoholdryckeråt annan. Straffet är detsamma som vid brott mot 72 § (74 §). Den som innehar alkoholdrycker i uppenbart syfte attolovligen sälja dem döms för olovligt innehav av alkoholdrycker till bötereller fängelse i högst (75 §). Brottet olovlig dryckeshantering innebär i sin huvudformatt någon uppsåtligen eller av oaktsamhet säljer eller lämnar ut alkoholdryckeri strid mot 11 § till någon som kan antas inte ha uppnått föreskriven åldereller som är märkbart påverkad av alkohol eller annat berusningsmedel, ellervid partihandel underlåter att förvissa sig om att köparen har rätt attåterförsälja varan. Straffet är böter eller fängelse (76§). JuU1983/84:3 3 I ringa fall skall straff intedömas ut för de gärningar som avses i 72 och 74-76 §§. För försök till brott som avses i 72 och 74 §§ gällerreglerna i 23 kap. (BrB). Om flera har medverkat till en sådan gärning som avses i72 och 74-76 §S eller vid försök till brott som avses i 72 och 74 §§ skallbestämmelserna om medverkansansvar i 23 kap. 4 och 5 §§ BrB tillämpas. Dockskall den vara fri från ansvar till vilken alkoholdrycker har sålts ellerannars har anskaffats för personligt bruk (78 §). I fråga om förverkande gäller bl. a. att drycker som harvarit föremål för brott enligt LHD eller värdet av dryckerna samt utbyte avsådant brott skall förklaras förverkade om det inte är uppenbart obilligt.Detsamma gäller drycker hos den som enligt 78 § är fri från ansvar för brottet,dvs. hos den person som köpt eller annars skaffat alkoholdrycker för personligtbruk (79 §). Med uttrycket langning avsesvanligen olovlig försäljning av alkoholdrycker (72 § LHD). Även olovligtanskaffande av alkoholdrycker (74 §) kallas ofta för langning. Den fråga omansvar för langning i ringa fall som behandlas i motion 889 tar sikte påolovlig försäljning av alkoholdrycker. Som har redovisats är enligt 78 § LHD ringa fall avbl. a. olovlig försäljning av alkoholdrycker straffria. Regeln härom flyttadesöver till LHD vid dess tillkomst från rusdrycksförsäljningslagen(1954:521), som upphävdes. I fråga om regelns närmare ursprung kan följande sägas.Det utredningsförslag som låg till grund för rusdrycksförsäljningslagen -upptaget i ett betänkande av nykterhetskommittén (SOU 1952:54) - innehöll intenågot undantag om straffrihet för ringa fall av överträdelser av förbudet motolovlig försäljning av rusdrycker. I propositionen med förslag till 1954 årslag uttalade departementschefen i denna fråga (prop. 1954:151 s. 613): Självfallet är det, såsom ockframhållits av kommittén, viktigast att straffbestämmelserna möjliggörinskridande mot yrkesmässiga langare och mot dem som överlåter rusdrycker tillunderåriga eller avstängda. Kriminaliseringen kan emellertid icke avgränsastill dessa fall. Många andra fall av överlåtelser kan icke godtagas ur allmänsynpunkt. Att pä tillfredsställande sätt angiva dessa överlåtelser i en lagtexttorde vara praktiskt ogörligt. Jag tillstyrker därför kommitténs förslag attkriminalisera all försäljning av rusdrycker, vartill rätt ej föreligger enligtden föreslagna förordningen. Det är emellertid också klart att många fall av överlåtelsericke står nämnvärt i strid med de intressen som uppbäres avförsäljningslagstiftningen. En ovillkorlig bestämmelse om straff skulle isådana fall kunna te sig stötande. Jag föreslår därför en regel av innebörd attdomstolarna skall äga JuU1983/84:3 4 befogenhet att fria från straff i vissa ringa fall. Dåstraffskalan för normalfallen icke bör uppta annat än böter, har åklagarnamöjlighet att, när eftergift av påföljd enligt den nyssnämnda regeln synesmotiverad, meddela åtalseftergift enligt 20 kap. 7 § . I särskilda utskottets utlåtandemed anledning av propositionen uttalades att bestämmelsen torde medföra attbagatellartade fall av olovlig överlåtelse inte kommer att föranleda åtal (SäU1954:1 s. 195, rskr 310). Ilagstiftningsärendet vid LHD:s tillkomst berördes inte frågan. I ett lagstiftningsärende har bestämmelserna omstraffrihet för ringa fall av langning berörts i samband med en ändring i 12 §LHD. Då infördes en särskild straffsanktionerad regel om förbud mot att somgåva eller lån överlåta alkoholdrycker till ungdomar, dock med undantag för attbjuda av en sådan dryck på stället. Syftet med bestämmelsen var att förhindraatt ungdomar, som inte själva får köpa alkoholdrycker, tillhandahålls sådanagenom gåva eller lån. Chefen för anförde dock att reglernainte borde gå så långt att den som endast låter den unge smaka av enalkoholdryck drabbas av straffansvar, exempelvis en förälder som vid någottillfälle bjuder sitt underåriga barn pä en alkoholdryck. Vad gällde denlagtekniska svårigheten att avgränsa området för en straffsanktionerad regelsom förbjuder gåva eller lån men tillåter att man bjuder av drycken uttaladedepartementschefen att gränsdragningssvårigheterna i praktiken torde kunnaundvikas genom att ringa brott blev straffria (prop. 1980/81:179 s. 40). Vidriksdagsbehandlingen framställdes inga erinringar häremot (SkU 1980/ 81:54,rskr 330). - Här bör även nämnas att i samma lagstiftningsärende straffmaximumför bl. a. olovlig försäljning av alkoholdrycker höjdes från böter ellerfängelse i högst till böter eller fängelse i högst samt för grovtbrott från fängelse i högst tvä år till fängelse i högst . Därvidframhöll departementschefen att syftet med höjningen av straffmaximum förnormalbrotten var att markera att man bör se med större allvar påbrottsligheten; från alkoholpolitisk synpunkt skulle det vara betänkligt om denuppfattningen skulle bli rådande att olovlig alkoholhantering var ettbagatellartat brott. Vidare borde höjningen leda till, förutom en skärpttillämpning i domstolarna, även en högre prioritering hos polis- ochåklagarmyndigheter (prop. s. 38). Remissyttranden över motionen haravgetts av riksåklagaren (), (), hovrätten över Skåneoch , hovrätten för , . harförklarat sig avstå från att avge yttrande. De flesta remissinstanserna är avvisande tillmotionsönskemålet att kriminalisera ringa fall av langning. JuU1983/84:3 5 RÅ har avstyrkt bifall till motionen och anfört följande. Straffbestämmelserna i 72 § LHDmöjliggör inskridande mot yrkesmässiga langare och mot dem som överlåterrusdrycker till bl. a. underåriga. Att ge möjlighet till straffrättsligtingripande mot sådant handlande är stadgandets huvuduppgift. Bestämmelsen äremellertid så generellt avfattad att under den ryms även andra fall; utöver denegentliga yrkesmässiga langningen förekommer nämligen i många andra fallöverlåtelser som från allmän synpunkt inte kan godtas. Men det står också klartatt många fall av överlåtelser inte står i nämnvärd strid med de intressen somuppbärs av lagstiftningen. Med anledning härav skulle det te sig stötande meden ovillkorlig bestämmelse om straff för all överlåtelse. LHD, liksom dessföregångare rusdrycksförsäljningslagen, innefattar därför en bestämmelse omundantag från kriminalisering av ringa fall. Sistnämnda bestämmelse får främstbetydelse på det sätt att åtal inte anhängiggörs i de bagatellartade fallen.Vid bedömningen om ett visst fall är att anse som ringa är inte mängden ensamtavgörande. Denna är ett av flera kriterier som får vägas in vid bedömningen avom ringa fall föreligger. I motsats till vad som görs gällande i motionen kansåledes redan enligt gällande lagstiftning ingripanden mot langning ske ävenom överlåtelsen avsett endast en enstaka flaska alkoholhaltiga drycker. RPS har avstyrkt bifall tillmotionen och därvid anfört att de fall av langning där gärningsmannen kontaktarför honom okända personer i syfte att sälja en liten flaska sprit tillbetydande överpris enligt RPS uppfattning inte är att betrakta som ringa fall.Dessutom tillämpas regelmässigt förverkandereglerna även i de fall gärningengår fri från straff. Styrelsen har inte heller fått några underrättelser frånpolisdistrikten om att allvarliga langningsbrott skulle undandras bestraffninggenom det av motionären beskrivna tillvägagångssättet. Anledning saknas därförenligt RPS att nu kriminalisera försäljningar som accepteratssom straffria. Hovrätten över och har i sittremissyttrande anfört följande. Det centrala brottet i LHD ärolovlig försäljning av alkoholdrycker. Samma objekt har brotten olovligtanskaffande av alkoholdrycker och olovligt innehav av alkoholdrycker. Denfjärde gärningstypen i LHD med särskild brottsbenämning - olovligdryckeshantering - har som objekt såväl alkoholdrycker som alkoholfria drycker.Straff stadgas i LHD också för försök till olovlig försäljning avalkoholdrycker och försök till olovligt anskaffande av sådana drycker. Vidareär medverkan till brott i viss utsträckning straffbelagd. Med försäljning avsesi LHD varje form av tillhandahållande av drycker mot ersättning, alltså intebara parti- och detaljhandel utan också servering. Begreppet försäljning harsåledes en mycket vidsträckt innebörd. I proposition 1980/81:179 s. 34 heterdet härom: Det omfattar all överlåtelse motersättning av något slag: pengar, varor, tjänster eller andra motprestationer.Byte av en dryck mot annan dryck eller vara räknas också som försäljning. Avrättspraxis synes framgå att ersättningens storlek saknar betydelse. Även omersättningen är ringa och endast motsvarar en liten del av dryckens värde,föreligger alltså försäljning. r 1983/84. JuU1983/84:3 6 Det bör också påpekas attstraffansvar enligt 72 §, 74 § och 76 § LHD inträder redan vid oaktsamhet.LHD:s straffbud har således ett mycket vidsträckt tillämpningsområde. Även heltbagatellartade förfaranden ryms därför under bestämmelserna, exempelvis olovligförsäljning av en burk starköl eller gåva av motsvarande slag till ennittonåring. Med hänsyn härtill är det enligt hovrättens mening klart befogatatt det beträffande samtliga ovan nämnda gärningstyper föreskrivs, att straffinte skall dömas ut i ringa fall. Annars skulle kriminaliseringen drivas inabsurdum. En begränsning av det straffbara området stadgas också i 29 § lagen(1977:292) om tillverkning av drycker, m. m. i fråga om brott mot 27 och 28 §§denna lag, dvs. främst olovlig tillverkning av sprit, vin, starköl och folköl.Vad beträffar straffrihet för ringa fall råder härigenom överensstämmelsemellan tillverkningsbrott och bl. a. försäljningsbrott i LHD. Önskvärdheten attstraffbestämmelserna i den alkoholpolitiska lagstiftningen så långt möjligt ärlikformiga finner hovrätten självfallet också tala för att LHD:s regel omstraffrihet för ringa fall av brott mot lagen bibehålls. Motionärerna synes förövrigt ha gjort sig en överdriven föreställning om bestämmelsens räckvidd.Denna torde i princip inte lägga hinder i vägen för att fälla den till ansvarsom olovligen sålt eller utbjudit till försäljning en obruten halvflaska sprit(jfr NJA 1981 s. 835). -Som exempel härpå kan anföras två mål, avgjorda avdenna hovrätt genom dom , DB 4070, respektive den 26 januari1983, DB 2019.-Idet första målet (B72/80) dömdes en 61-årig man för att han på i - ett känttillhåll för langare - sålt en halvbutelj vodka till en annan person. Påföljdenbestämdes till 20 dagsböter. Det andra målet (B 882/82) gällde en 43-årig mansom på samma plats försökt att sälja en halvflaska vodka. Han dömdes till 25dagsböter. - Vad motionärerna anfört som skäl för den av dem begärdakartläggningen av rättstillämpningen i fråga om langning av alkoholdryckerövertygar följaktligen inte hovrätten om behovet av åtgärden. - På grund av detanförda avstyrker hovrätten bifall till motionen. Hovrätten för haranfört att hovrätten inte känner till något mål där en allmän domstol harogillat ett åtal för langning i sådana fall som nämns i motionen. Hovrättenanser dock att den beskrivna ordningen, om den existerar, väcker vissabetänkligheter och hovrätten har därför intet att erinra mot att den föreslagnakartläggningen kommer till stånd. Hovrätten påpekar emellertid att redannuvarande lagstiftning i och för sig inte hindrar att en person kan åtalas ochdömas för en gärning, som avses i 72 och 74_76 §§ LHD även om han haranträffats med endast en liten flaska sprit. Någon skärpning av lagen för dettaändamål är således inte nödvändig enligt hovrättens mening. har förklarat sig kuiina varken bekräftaeller dementera påståendet om en allmän praxis. har därvidanfört bl. a. följande. Ett flertal domar är dock kända därden olovliga försäljningen vid varje enskilt tillfälle rört endast små mängderalkoholdrycker. Påföljd har ändå utdömts eftersom man i utredningen kunnat visaatt den aktuella överlåtelsen varit ett led i en mer omfattande olovligverksamhet. känner även till ett fall där en person dömts förförsäljning av en 75-cl flaska sprit utan att försäljningen har varit ett led ien mer omfattande verksamhet. JuU1983/84:3 7 anser att den nuvarande utformningen avLHD, trots förekomsten av regeln om straffrihet i ringa fall, ger etttillfredsställande stöd för ingripande mot t. ex. ett innehav som är ett led ien pågående illegal hantering. vill också betona att frågan omringa fall inte endast är kvantitetsfråga. Påföljd skall utdömas även omkvantiteten är liten om köparen/mottagaren är t. ex. en minderårig, som julagstiftningen vill skydda. - Någon ändring av 78 § första stycket om ringafall är således enligt styrelsens mening inte nödvändig för att påföljd skallkunna utdömas för de fall motionärerna efterlyser. Ett borttagande av dettastadgande skulle dessutom få konsekvenser på andra områden, t. ex. olovligförsäljning i fall då medgiven försäljningsrätt överskrids (72 §) eller olovligdryckeshantering (76 §). Det rör sig här främst om Systembolagets ochrestaurangernas personal samt livsmedelshandlare som säljer öl. Vad gäller frågan om enkartläggning av rättstillämpningen har uttalat att en sådanskulle vara av värde. har i sitt yttrande avstyrkt bifalltill motionen och ifrågasatt riktigheten i motionärernas påstående ominnebörden av rådande praxis beträffande vad som anses utgöra ringa langning.Enligt förbundets uppfattning innefattar i många fall även omfattandelangningsbrott överlåtelse av endast små kvantiteter vid varjeförsäljningstillfälle. Det kan därför enligt förbundet inte utan vidare sägasatt sådana överlåtelser lämnas utan påföljd. Förbundet anser att det av resursskälinte är rimligt att ingripa med lagföring mot varje enstaka överlåtelse av enliten kvantitet; i de flesta sådana fall kan det i stället förmodas att enbartpolisingripande med förhör har en tillräckligt avhållande effekt. har understrukit vikten av attsamhället med alla medel tar avstånd från langning, särskilt den som riktar sigtill ungdomar. Förbundet, som anser att bör pröva om de åtgärder somföreslås i motionen kan bidra till att förhindra langning, har tillstyrktbifall till motionen. Förverkande av alkoholdrycker hos ungdomar Önskemålet i motion 1755 omsträngare förverkanderegler synes vara att förstå så att förverkande avalkoholdrycker från unga personer borde få ske utan att man behöver utreda ombrott verkligen har ägt rum. Tillämpningen av förverkanderegeln i 79 § LHD förutsätteratt de aktuella dryckerna har varit föremål för brott. Genom en uttryckligbestämmelse som infördes gäller att förverkande får ske även hos densom är fri från ansvar för brottet enligt 78 § om dryckerna har anskaffats förpersonligt bruk (prop. 1980/81:179 s. 40, SkU 54, rskr 330). Förverkande utan samband med brottslig gärning förekommeri mycket begränsad omfattning i svensk rätt. I 36 § kap. 3 BrB ges möjlighetatt förklara förverkade dels föremål som på grund av sin särskilda beskaffenhet JuU1983/84:3 8 och omständigheterna i övrigt kan befaras komma tillbrottslig användning, dels ock andra föremål som är ägnade att användas somvapen vid brott mot liv eller hälsa och som har påträffats under omständighetersom gav anledning att befara att de skulle komma till sådan användning. Ispecialstraffrätten finns också några exempel på förverkandebestämmelser som iprincip överensstämmer med 36 kap. 3 § BrB. Sålunda gäller enligt förordningen(1959:312) om förbud mot innehav av vissa stiletter m. m. bl. a. att om enspringstilett eller en springkniv av det slag som avses i förordningen innehasav den som inte har fyllt , stiletten eller kniven skall förklarasförverkad, om det inte är uppenbart obilligt. Ytterligare ett exempel finns i40 § vapenlagen (1973:1176), som bl. a. stadgar att om någon innehar ettskjutvapen utan att vara berättigad därtill vapnet kan förklaras förverkat, omdet inte är uppenbart obilligt. I detta sammanhang bör även erinras om den lagändring i 30§ allmänna ordningsstadgan (1956:617) som trätt i kraft ochsom innebär att spritdrycker, vin eller starköl som påträffas hos den somförtär sådana drycker i strid mot ett förbud i lokal ordningsstadga skallförklaras förverkade, om inte särskilda skäl talar mot det. Förverkandet kanske oavsett vem dryckerna tillhör. Vidare kan förverkande under viss förutsättningske också av drycker hos någon som var i sällskap med den som överträttförtäringsförbudet (prop. 1982/83:9, JuU 6, rskr 58). Det kan finnas anledning att härjämte nämna vissalagregleringar som har släktskap med den reglering som berörs av detifrågavarande motionsspörsmålet. Sålunda gäller enligt 8 § lagen (1976:511) omomhändertagande av berusade personer m. m. att alkoholhaltiga drycker sompåträffas hos den som omhändertagits enligt lagen skall fråntas denne, om intesärskilda skäl talar däremot. Dryckerna skall därefter förstöras ellerförsäljas enligt regler i lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltigadrycker m, m.Vidare föreskrivs i 16 § andra stycket allmänna ordningsstadganatt sprit, vin eller starköl inte får drickas vid offentlig tillställning somäger rum inomhus eller utomhus inom inhägnat område annat än i samband medtillåten servering av sådana drycker. Det stadgas också att sprit, vin ellerstarköl som inte får drickas inte heller får förvaras i lokalen eller påplatsen. Och i 1 § tredje stycket lagen om förverkande av alkoholhaltigadrycker m. m. föreskrivs att om någon i strid mot gällande bestämmelser medförsådana drycker vid offentlig tillställning, dryckerna skall förklarasförverkade. Slutligen kan anmärkas att det i den sociala vårdlagstiftningenfinns liknande regler; se 14 och 25 §§ lagen (1980:621) med särskildabestämmelser om vård av unga och 17 och 32 §§ lagen (1981:1243) om vård avmissbrukare i vissa fall. Remissyttranden över motion 1755,såvitt gäller frågan om förverkande, har lämnats av samma remissinstanser somangetts i föregående avsnitt. JuU1983/84:3 9 Remissutfallet är negativt. RÅ, som erinrat om den återhållsamhet som hittillsiakttagits i fråga om förverkande utan samband med brott, har avstyrkt bifalltill motionen. Därvid har han bl. a. uttalat att syftet bakom att skapa enbestämmelse som den motionären förordar förvisso är vällovligt. Emellertid harRÅ vidare anfört följande. Att tillgodose det på sätt somföreslagits harmonierar emellertid inte bara illa med den restriktivitet somlagstiftaren ansett nödvändig vid tillskapande av "fristående"förverkandebestämmelser, utan införandet av den föreslagnaförverkandemöjligheten skulle också allvarligt kunna inskränka medborgarnaskrav på frihet och rättssäkerhet. Jag avstyrker därför förslaget. Samtidigtvill jag erinra om, att det ej är ovanligt att lokala ordningsstadgor förbjuderförtäring av alkoholdrycker på allmän plats där förtäringen ej sker i sambandmed tillåten utskänkning. Spritdrycker, vin eller starköl kan efter lagändringsom trädde i kraft förklaras förverkade om de påträffas hosden som bryter mot sådan lokal ordningsbestämmelse, se 30 § tredje st. lagen(1982:1171) om ändring i allmänna ordningsstadgan (1956:617).