bet · G701SoU22 · 1983-12-31 00:00:00 — a. idomen att de insatser som kan göras för den enskilde med stöd avsocialtjänsfiagen förutsätter att den enskilde begär eller i vart fallsamtycker till åtgärderna. Lagstiftaren har infe uttalat sig om hur situationenskall lösas när en ungdom som fyllt godtar erbjudet bistånd medanvårdnadshavaren motsätter sig atf bistånd lämnas. Det är dock uppenbart attsocialnämnden inte utan lagstöd' i strid mot grundläggandebestämmelser om vårdnaden får bevilja den som är bistånd i form avvistelse i familjehem. I sådant fall kan placering i familjehem laghgenåstadkommas endast med stöd av LVU. Regeringsrätten upphävde socialnämndensbeslut att bevilja flickan bistånd i form av familjeplacering. Utredningenom barnens rätt (Ju 1977:08) har i tilläggsdirektiv (dir. 1982:25) bl. a. fåtti uppdrag att fullfölja sitt arbete beträffande förslag om talerätt för barn imål om vårdnad m.m. och om representanter för barn. Vidare skall utredningenvid arbetet med frågan om talerätt överväga hur barns rättsliga ställning kanstärkas enligt socialtjänstlagen och LVU. Frågan om barns talerätt enligt socialtjänstlagenhar tidigare behandlats av utskottet i ett yttrande till lagutskottet (SoU1982/83:3 y). Yttrandet avsåg proposition 1981/82:168 vari föreslogs bl. a.ändrade regler för förordnande av kontaktperson enligt socialtjänstlägen.Förslaget rörande kontaktperson innebar att kontaktperson för den som var över15 men under skulle kunna förordnas med enbart den unges samtycke.Däremot krävdes enligt förslaget inte samtycke från den unges vårdnadshavare.När det gällde barn avsågs nuvarande regler fortsätta att gälla,dvs. att för förordnande skulle krävas vårdnadshavarens samtycke medan denunges egen inställning inte var av någon avgörande betydelse. Utskottet anfördei yttrandet bl. a. följande. Utgångspunkten för propositionsförslaget äruppenbarligen att det f.n. krävs samtycke från såväl vårdnadshavare som denunge själv för att förordna kontaktperson för den som är över 15 men under 18år. I propositionen åberopas ett uttalande av socialutskottet (SoU 1979/80:44s. ), som emellertid närmast avsåg andra situationer än den nu aktuella.Enligt utskottets mening är det tveksamt om detta uttalande kan läggas till SoU1983/84:22 19 grund för generella slutsatser i den något annorlundafrågan om falerätf för vårdnadshavaren när en äldre tonåring själv vänder sigtill för bistånd. Utskottet vill i def sammanhanget erinra ombestämmelsen i 56 § socialtjänstlagen, enligt vilken barn som har fyllt 15 årsjälva har rätt att föra sin talan i mål och ärenden enligt lagen. Förarbetenatill denna bestämmelse är inte entydiga, men ger närmast vid handen attsocialtjänstlagen generellt ser barn som självständiga parter iärenden enligt lagen (se prop. 1979/80:1 Del A s. 408-409). Även föräldrarnahar emellerfid en ställning som part. Detta kan ge upphov till ohkagränsdragningsproblem där det finns utrymme för olika meningar. Det kan sålundate sig rimligt atf den som är själv får avgöra frågor som rör honomeller henne på ett mera personligt sätt och att föräldrarnas inställning isådana frågor inte bör vara avgörande för om bistånd får ges den unge på detsätt han eller hon önskar. kan hävdas att föräldrarna i egenskap avvårdnadshavare har ett berättigat intresse av atf få påverka avgörandet avfrågor som rör t. ex. boende eller utbildning eller som har större ekonomiskbetydelse för den unge eller den övriga familjen. Det är möjligt attlagstiftningen bör förtydligas på denna punkt. Denna fråga får emellerfid ansesligga inom det uppdrag som lämnats socialberedningen (S 1980:07), varför någotinifiativ från sida inte är påkallat. Utskottet avstyrkte härefter propositionsförslaget såvittnu är i fråga. anslöt sig fill socialutskottefs uppfattning(LU 1982/83:17 s. 30). avslog i enlighet härmed proposifionsförslagefsåvitt här är i fråga. Lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) I motion 1983/84:2493 av m.fl. (m)hemställs dels att hos regeringen begär förslag om sådan ändring i 1§ p. 2 lag med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) atf i lagen införsåtgärdsmöjligheterna föreskrifter rörande den unges levnadsförhållanden samtövervakning (yrkande 11), dels att beslutar att 1 §p. 2 i lag med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) skall ha följandelydelse: Den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för fara genom missbrukav beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat därmedjämförbart beteende (yrkande 12), dels att hos regeringen skyndsamt begär förslagom sådan ändring i lag om särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) attutvidgade möjligheter ges att kvarhålla ungamissbrukare för vård (yrkande 13). Mofionärerna anför bl. a. att det är viktigt aft redan iett fidigt skede kunna ingripa i en pågående destruktiv utveckling till följdav missbruk hos unga. SoU1983/84:22 20 Motionärerna anser aft sådana åtgärder som övervakning ochföreskrift som fanns i barnavårdslagen bör tillföras LVU. Motionärerna anför vidare bl. a. atf erfarenheterna av LVUsedan dess tillkomst är aft många barn nu infe kan omhändertas förrän sociala,medicinska och psykiska skador infrätt, detta för att uppfylla lagens krav om"allvarlig fara". I mofionen föreslås att specialindikafionen i LVU 1§ andra stycket 2 erhåller en utformning där ordet "allvarlig" utgår.Den omständigheten att en ung människa genom missbruk av beroendeframkallandemedel, brottslig verksamhet eller annat jämförbart beteende löper fara ärenligt mofionärerna en tillräcklig grund för insättande av lämpliga åtgärder. Beträffande vårdtiderna hänvisar mofionärerna bl. a. tillde behandlingskollektiv för unga som utvecklats under 1970-falef. Dessa harvårdprogram som ofta innebär behandlingstider , i vissa fallupp till fre år. Mofionärerna anser aft L'innebär vårdtidersom är för korta för att genomföra kvalificerade behandlingsprogram. Vårdtidenbör fastställas när vården inleds. Föreskrifter rörande den unges levnadsförhållanden samtövervakning I 26§ barnavårdslagen (1960:97)fanns bestämmelser bl. a. om förmaning och varning, föreskrifter rörande denunges levnadsförhållanden samt övervakning. kunde besluta omdessa åtgärder oberoende av-den enskildes inställning. Beslut om övervakningvar förhållandevis vanliga, medan reglerna om bl. a. föreskrifter sällantillämpades . Ett grunddrag i socialt)änsfreformen är atf all vård ochbehandling skall ske i frivilhga former. När socialtjänstlagen infördesavskaffades reglerna om förmaning, varning, föreskrifter och övervakning. Istället infördes en möjlighet att förordna en särskild kontaktperson ellerfamilj med uppgift att hjälpa den enskilde och hans närmaste i personligaangelägenheter (10 §). Ett villkor för förordnandet är dock aft den enskildesjälv begär det eller samtycker fill åtgärden. Den enda åtgärd beträffande unga som kan vidtas utan denenskildes samtycke är vård enligt L'VU. Sådan vård måste inledas utanför denunges hem (11 §). Vård och behandling av unga inom kan såledesnumera endast ges med samtycke av den/de enskilda eller - om LVU är tillämplig- bestå av vård som påbörjas utanför det egna hemmet. När socialtjänsfpropositionen behandlades uttaladeutskottet följande beträffande kontaktperson (1979/80:44 s. 70-71). Man kan naturligtvis i likhet medmotionärerna ifrågasätta om def är ändamålsenligt att avsäga sig allamöjligheter att förordna kontaktperson för barn och ungdomar annat än medsamtycke av såväl vårdnadshavare som av den unge själv om han fyllt . Detkan t. ex. inte uteslutas att ungdomar med missbruksproblem ibland kommer attvägra ta emot eft sådant stöd även SoU1983/84:22 21 om behovet finns. En annan situation när det kan varasvårt att få erforderliga samtycken fill förordnande av kontaktman är när ettmindre barn far illa på grund av förhållandena i hemmet. Det kan då ibland varasvårt atf vinna föräldrarnas förståelse för värdet av en sådan åtgärd. Emellertid vilar hela förslaget på den förutsättningen aftsocialtjänsten skall hjälpa den enskilde i samförstånd med honom. Utskottetanser avsteg från denna princip, som får antagas spela stor roll för denallmänna inställningen till och förtroendet för , inte böra kommai fråga annat än på grund av särskilda, tungt vägande skäl. Vad mofionärernaanfört utgör enligt utskottets mening inte tillräckligt skäl att nu göra någraundantag från den grundläggande principen om frivillighet. Utskottet vill dessutom ifrågasätta om en kontaktman somförordnats mot den enskildes vilja kan uppnå några mera påtagliga resultat isitt arbete, eftersom kontaktmannen ju främst skall utgöra ett personligt stödför den enskilde. Om en motsättning fill kontaktmannen finns från början kanden lätt bli bestående. Enligt utskottets mening bör man därför om kontaktmanavböjts trots att behov därav uppenbarligen finns hellre ta upp frågan på nyttefter och försöka vinna den enskildes förståelse för värdet av åtgärden.Många gånger kan kontaktman accepteras efter en fid även omförstahand-sinställningen varit negativ. Utskottet vill här tillägga att def givetvis är avsärskild vikt att egna befattningshavare noga följer deärenden där samtycke infe kunnat erhållas till åtgärder som bedömtserforderliga. Defta gäller främst underåriga som löper risk att utvecklasogynnsamt. Här har socialnämnden ett särskilt ansvar, och man måste därför varaberedd atf snabbt fillhandahålla andra behandlingsåtgärder eller eventuelltvård utom hemmet om den underåriges situation infe förbättras. Att kontaktmaneller annan stödåtgärd åt underårig avböjs får således inte innebära aftsocialnämnden avstår från aft hålla sig underrättad om hur barnets eller denunges förhållanden utvecklas. Att följa utvecklingen i sådana ärenden kanvisserligen vara en svår och grannlaga uppgift. Utskottet vill dock understrykaatt detta inte får avhålla nämnden från atf fortsätta sitt arbete med att sökaförbättra den underåriges situation. (Dir.1982:100) har i Lokala insatser mot narkotika PM nr 7 uttalatsig om användandet av olika påtryckningsmedel i arbetet med missbrukare. Ettmotiv för atf återinföra vissa tvångsåtgärder är enligt kommissionen att detsaknas ett lindrigare tvång än omhändertagande, ett tvång på mellannivå.Avståndet från frivilliga åtgärder till drastiska tvångsåtgärder har blivitför stort. Enligt kommissionens uppfattning bör det övervägas att skapagarantier för att verkligen får en chans att inleda kontakt meden missbrukare och förmå denne att gå med på vissa överenskommelser för attbryta missbruket. Man bör bl. a. överväga att som en förhållandevis mildpåtryckning göra det möjligt att komplettera en överenskommelse med någon formav föreskrift. Kommissionensförslag har överlämnats till socialberedningen. Förutsättningar för vård enligt LVU på grund av den ungeseget beteende Vård enligt LVU kan enligt 1 §andra stycket beredas den unge om brister i omsorgen om honom eller något annatförhållande i hemmet medför fara för SoU1983/84:22 22 hans hälsa eller utveckling eller om den unge utsätter sinhälsa eller utveckling för allvarlig fara genom missbruk avberoendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat därmedjämförbart beteende. Lagstiftaren har här således gjort en skillnad på kravetpå fara mellan de fall då den unge omhändertas på grund av yttre förhållandenoch när han omhändertas på grund av sitt eget beteende. När någon omhändertasfill följd av sitt eget beteende krävs det allvarlig fara medan det räcker medfara då någon omhändertas på grund av förhållanden i hemmet. I proposition 1979/80:1 s.582 uttalas följande beträffandekravet på "allvarlig fara" i dessa fall. Det måste således krävas attomständigheterna är sådana att det föreligger allvarlig fara för den ungeshälsa eller utveckling. Farorekvisitet har således skärpts i förhållande fillförsta punkten. Detta skall ses mot bakgrund av dels att bestämmelserna ärtillämpliga på framför allt äldre barn, tonårsungdomar med socialaanpassningssvårigheter, dels atf infe varje missbruk liksom infe heller varjebrottslig gärning bör få medföra så långtgående åtgärder som vård med stöd avlagen kan komma att innebära. Det blir här fråga om en avvägning mellan denunges rätt till självbestämmande och den rätt till adekvat vård och behandlingsom bestämmelserna avser atf tillförsäkra honom i en situation då han intesjälv förmår bryta en kriminell eller annars destruktiv utveckling. Det förtjänar atf framhållas att bestämmelsens utformningöppnar möjlighet att bereda underårig vård redan innan skadeverkningar avsocial eller medicinsk natur har inträtt. Redan den allvarliga faran för sådanaskadeverkningar utgör fillräcklig grund för beslut om vård enligt LVU. Vårdtid för unga missbrukare Def är länsrätten som beslutar omvård enligt LVU. Vården skall påbörjas från den dag dåbeslutet vann laga kraft. skall noga följa vården av den unge.När vård enligt L'VU inte längre behövs skall nämnden besluta att vården skallupphöra (5§). Det finns ingen bestämmelse i LVU om att vården skall pågå enviss tid. När den unge vårdas för sitt eget beteende - alltså i fallnär han beretts vård med stöd av 1 § andra stycket 2 eller tredje stycket -skall socialnämnden från det att vården påbörjades pröva omL"VU-vården skall upphöra. Sedan skall frågan om upphörande prövasfortlöpande var sjätte månad. Vården kan i dessa fall pågå till dess den ungefyller . Har det då inte gått sedan rätten beslutade om vårdeller sedan nämnden senast prövade frågan om upphörande kan vården fortsättatill dess det har gått . Vid vård enligt LVU på grund av brister i omsorgen ellerannat förhållande i hemmet skall socialnämnden regelbundet och minst en gång omåret överväga om vård enligt lagen alltjämt är påkallad (41 § socialtjänstförordningen).Detta går mindre långt än den omprövning som finns föreskriven i 5 § andrastycket LVU vid vård på grund av den unges eget beteende. SoU1983/84:22 23 skall i dessa fall upphöra senast när den unge fyller 18år. Ett beslut om fortsatt vård enligt LVU kan överklagas avden enskilde hos länsrätten (20§). Ett beslut atf vård enhgt L'VU skall upphöra är intedetsamma som atf pågående behandling skall avbrytas. En av de frågor somnämnden har aft ta ställning till när de prövar om LVU-vård kan upphöra är omvården kan fortsätta i frivilliga former med samtycke av den enskilde. I proposition 1979/80:1 anförs bl. a. följande beträffandevårdtider (s. 582). I fråga om ungdomar som bereds vårdpå grund av sitt eget beteende kan som regel kortare vårdtider förutses. Ienlighet med vad som har förordats i den allmänna motiveringen har det fördessa fall getts en uttrycklig bestämmelse i LVU om en halvårsvis omprövning avbeslutet om vård med stöd av LVU såvida vården inte harkunnat avslutas. skall således förverkställighet av beslutet och därefter senast var sjätte månad pröva frågan omvården skall upphöra. Som har framgått av den allmänna mofiveringen skall vårdsom har beslutats innan den unge fyller kunna fortsätta även därefter.Omprövningen av vårdbehovet skall i dessa liksom i andra fall avse frågan om deomständigheter som nödvändiggjort vården alltjämt består. Bestämmelserna i 1 § tredje stycket LVU avser de fall dåfrågan om vård kommer under rätfens prövning efter def atf den unge har fyllt18 år. Bestämmelserna syftar bl. a. till att öppna möjlighet aft i stället förpåföljd för brott bereda unga i vård inom socialtjänsten.Det blir här fråga om en vid beslutstillfällef gjord avvägning mellan olikabehandlingsalternativ. Har rätfen funnit att vård bör beredas den unge med stödav lagen, skall den omprövning som därefter sker i nämnden avse frågan om defkvarstår eft sådant vårdbehov som gör fortsatt vård med stöd av lagen nödvändigeller om vården skall upphöra. Def ligger i sakens natur att nämnden därvidinte på nytt skall fa ställning fill den av rätten gjorda avvägningen mellanolika behandlingsalternativ. Som jag framhöll inledningsvis är det den ungesbehandlingsbehov som skall bestämma hur länge vården skall bestå. Det kanfinnas anledning att påpeka att om ett särskilt behandlingsprogram harfastställts för den unge som varar , så är detta givetvisen omständighet som nämnden får beakta när den skall pröva om vården enligt LVUskall upphöra eller inte. Eft gynnsamt behandlingsresultat bör infe äventyrasav att nämnden förklarar vård enligt LVU upphörd. Frågan om vårdtider har också behandlatsi lagrådsremissen (s. 20 bil. 4 till prop. 1979/80:1). I motion 1983/84:1212 av MargaretaGärd (m) föreslås att vistelsebegreppet enligt socialtjänstlagen blir föremålför vidare utredning och att åtgärder - SoU1983/84:22 24 vidtas i syfte aft undvika särskild betalning förkornmuner med kriminalvårdsanstalter. Motionären tar bl. a. upp den situationenaft missbrukare placeras på behandlingshem med stöd av 34 § lagen (1974:203)om kriminalvård i anstalt. Som framgår av redogörelsen ovan (s. 3-6) är detvistelsekommunen som har def yttersta ansvaret för att alla i kommunen får detstöd och den hjälp de behöver. Detta ansvar innebär ingen inskränkning i det ansvarsom vilar på andra huvudmän. Staten svarar för alla med vården förenadekostnader när någon är intagen i kriminalvårdsanstalf. Den enskilde har dockrätt aft på samma villkor som gäller för andra få ekonomisk hjälp eller biståndinom . Den nya principen om vistelsekommunens ansyar har medförtvissa tolkningsproblem. I vissa fall är det oklart vilken kommun som skallanses vara visfelsekommun. Den enskilde kan därigenom tvingas vända sig tillflera kommuner innan han får den hjälp han, är berättigad till. Ett annatproblem är, som också påpekas i motionen, atf vissa kommuner kan få en särskiltstor belastning. Det kan vara turistorter, kommuner med stora kriminalvårdsanstaltereller sjukhus etc. Utskottet delar motionärens uppfattning om behovet av attfå frågan om ansvarsfördelningen mellan berörda kommuner bättre klarlagd.Utskottet har vid tidigare behandling av hithörande frågor (se ovan s. 6)förutsatt att socialberedningen kommer att fa upp dessa och om så erfordrasframlägga förslag fill ändring. Utskottet har vidare pekat bl. a. påmöjligheten att träffa frivilliga överenskommelser rörande kostnadsfördelningeni de fall vissa kommuner drabbas särskilt hårt. Socialberedningen kommer nuinom kort atf slutföra sitt arbete. Utskottet, som vill understryka vikfen avatt frågan om visfelsebegreppets ekonomiska konsekvenser ges erforderligbelysning, anser med hänsyn härtill aft motion 1983/84:1212 infe bör föranledanågot initiafiv från sida. Motionen avstyrks således. Kommunah stöd till politiska ungdomsorganisationer I motion 1983/84:2242 av MargaretaGärd (m) och () och motion 1983/84:2251 av ()begärs klargörande av de lagliga möjligheterna för kommuner ochlandsfingskommuner att ge ekonomiskt stöd fill politiskaungdomsorganisationer. Utskottet har som ovan nämnts (s. 11) vid fidigarebehandling av eft likartat motionsyrkande uttalat att de politiskaungdomsorganisationerna bedriver ett utomordentligt betydelsefullt arbete blandungdomen och att def är angeläget att de även fortsättningsvis kan komma iåtnjutande av kommunalt ekonomiskt stöd. Utskottet framhöll samfidigt att manvid socialtjänstlagens tillkomst infe avsett atf begränsa den fidigare avriksdagen medgivna befogenheten aft lämna ekonomiskt stöd till denna form avungdomsverksamhet. SoU1983/84:22 25 Ufskoffef har i denna fråga sammauppfattning som fidigare. Den omständigheten att socialtjänstlagen - som tillhela sin uppbyggnad avviker väsentligt från den fidigare lagstiftningen -saknar en direkt motsvarighet till det tidigare stadgandet i 3 §barnavårdslagen bör således infe uppfattas som en förändring av rättsläget. Som redovisats ovan har kammarrätten i hösten1983 avgjort tre mål där frågan om kommunalt stöd fill politiskaungdomsorganisafioner varit föremål för prövning (s.9). Domarna ger vid handenatt en kommun alltjämt får ge bidrag fill de politiska ungdomsorganisafionernaenligt samma principer som gäller för andra ungdomsorganisationer. Stödet skalldock avse den personlighetsutvecklande och samhällsfostrande verksamheten. Stödfill ungdomsorganisationernas rent partipolitiska verksamhet har däremotbetraktats som förtäckt partistöd. Eftersom partistöd bara får utgå i den formsom anges i lagen (1969:596) om kommunalt parfistöd blir ett sådant beslutolagligt. Den tveksamhet som märkts på många håll i fråga ommöjligheterna att ge kommunalt ekonomiskt stöd till de polifiskaungdomsorganisafionerna framstår således som i viss mån obefogad. Attgränsdragningsproblem kan uppstå torde vara oundvikligt. Sådana måste haförekommit även på barnavårdslagens fid. Ledning för utformning av stödet fårdärför sökas i domstolarnas bedömningar av överklagade beslut. Skulle rättspraxis utveckla sig i annan riktning änutskottet här antagit är utskottet berett att överväga erforderligkomplettering av socialtjänstlagen. Enligt utskottets mening har def dock inteframkommit något som f. n. visar på eft behov av särskild lagstiftning i frågan. Som har redovisats (s. 10) ingår def vidare isocialberedningens uppdrag att studera formerna för och innehållet i samverkanmellan socialnämnderna och föreningslivet och överväga möjligheterna för enintensifierad samverkan. demokratiberedning skall kartlägga bl. a. demodeller för partistöd som i praktiken fillämpas i kommuner ochlandstingskommuner. Utskottet utgår från atf även stödet fill de politiskaungdomsorganisationerna kommer aft belysas i detta utredningsarbete. Motion 1983/84:2242och mofion 1983/84:2251 påkallar därför ingen åtgärd från sida ochavstyrks. I motion 1983/84:330 av KerstinAnér (fp) begärs att skall få i uppdrag att skyndsamt utarbetariktlinjer för barnavårdsutredningar och för handläggning av ärenden som gällersexuella övergrepp mot barn. Utredningar i barnavårdsärenden är en av de mest angelägnaoch känsliga uppgifter som socialnämnden har. Def är utomordentligt vikfigt attde handläggs med största omsorg. måste de ofta färdigsfällas understor tidspress med hänsyn till barnets säkerhet och den press def innebär förparterna att vänta på besked. SoU1983/84:22 26 Sexuella övergrepp mot barn har uppmärksammatsalltmer . De - visserligen något knapphändiga - uppgifter omförekomsten av sexuella övergrepp mot barn som finns inger oro. Problemet måstedärför tas på allvar. Det motstånd mot att se och ingripa mot sexuellaövergrepp inom familjen som beskrivit (se ovan s. 14) måsteundanröjas. Kunskaperna och medvetenheten om problemet måste ökas så att vuxnai barnets omgivning kan ingripa fill barnets skydd. Även inom socialtjänstenbehövs bättre kunskaper om hur man skall hantera dessa svåra ärenden. Som har redovisats (s. 15) pågår inomsocialstyrelsen ett projekt rörande incest och andra sexuella övergrepp motbarn. kommer man aft ge ut en informationsskrift som berör olikasätt att arbeta med dessa frågor. har emellerfid redan fidigareangett vissa allmänna riktlinjer för handläggningen av bl. a. denna typ avärenden. Både vid sexuella övergrepp och vid fall av annan allvarlig misshandelav barn är def av största betydelse att socialnämnden ingriper snabbt. Nämndenär som fidigare nämnts skyldig att utan dröjsmål inleda en utredning (jfr ovans. Läkarundersökning bör ske , både för atf kontrollera ombarnet behöver vård och för att säkra bevisning som kan göra def möjligt attutreda vad som hänt barnet. Enligt utskottefs mening bör dessutom polisanmälanalltid göras i de allvarliga fall det här är fråga om, både av utredningsskäloch av hänsyn till risken för nya brott. Det kan tilläggas att sekretesslagen(1980:100) innehåller ett särskilt undantag för anmälan om sexuella övergreppoch vissa andra brott mot underåriga (14 kap. 2§). Utskottet anser i likhet med motionären aft det är avstörsta betydelse att tjänstemän får ett kvalificerat stöd iarbetet med barn som far illa och deras familjer. Det är vikfigt aftsocialstyrelsen i sin verksamhet genom metodutveckling, utfärdande avrikflinjer och fortlöpande information bidrar till detta stöd.