bet · G701LU7 · 1983-12-31 00:00:00 — 1 motion I981/82:864av m. fl. (vpk)yrkas att uttalar att det i motionen berörda sjunktimret i sjöar ochvattendrag utan ekonomisk ersättning bör övergå i statlig ägo och hemställerhos regeringen om att förslag till lag därom föreläggs . Enligtmotionärernas mening skulle ett väsentligt fillskott till råvaruförsörjningenerhållas om man log till vara det sjunktimmer som finns pä sjö-och älvbottnar.Dessutom skulle skapas en betydande ökning av antalet arbetstillfällen, framförallt i Norrlandslänen. Att rensa vattendrag från sjunktimmer har enligtmotionen stor betydelse även när det gäller att åstadkomma en bättre vatten-och miljövård. Motionärerna menar att det i och för sig borde åligga de företagsom flottat timmer på vattendragen att rensa dessa när flottningen upphört. Meneftersom detta inte skett, bör virket anses övergå i statlig ägo. Regler om bärgning och omhändertagande av bl. a.sjunktimmer återfinns i flera författningar. Ilagen (1918:163) med vissa bestämmelser om 5/q«(i (sjöfyndslagen) finns reglerom bärgning av övergivet fartyg, skeppsvrak och redskap eller gods som hör tillfartyg. Fyndet kan ha tagits upp från botten eller hittats flytande på vattneteller uppdrivet på stranden. En förutsättning för att lagen skall varatillämplig är att ägaren till det omhändertagna fyndet är okänd. En bärgare ärenligt sjöfyndslagen skyldig att anmäla fynd som avses i lagen tillpolismyndighet eller tulltjänsteman. skall sedan efterbesiktning av fyndet kungöra bärgningen med föreläggande för ägaren till detbärgade godset att anmäla sig hos tullförvaltningen. Anmäler sig det bärgadegodsets rättmätige ägare inom förelagd tid, får ägaren tillbaka godset mot atthan till bärgaren betalar kostnaderna för kungörandet och fyndets värd samtbärgarlön. Ger sig någon ägare inte till känna, tillfaller godset staten, omfyndet har anträffats på stranden, medan annat fynd (upptaget frän botten elleranträffat flytande pä vattnet) tillfaller bärgaren. Staten skall i detförstnämnda fallet ersätta bärgarens kostnader samt utbetala bärgarlön. Beträffandeovan beskrivna fynd kan också lagen (1938:121) om hitte-gods (hiitegodslagen) ivissa fall vara tillämplig. 1 1983/84. LU 1983/84:7 2 anvisningom vad som är att hänföra till sjöfynd och vad som är att betrakta somhittegods finns inte. Hittegods skall anmälas till polisen, som skallunderrätta ägaren till godset om denne är känd. Är ägaren ännu efter tremånader från det fyndet anmäldes okänd eller kommer inte ägaren inom en månadfrån det att han underrättades om fyndet, tillfaller godset upphittaren mot attdenne betalar polisens kostnader med anledning av fyndet. Beträffandevirke som påträffas i allmän flottled gäller särskilda bestämmelser enligtlagen (1919:426) om flottning i allmän flottled (flottningsla-gen). Alltflottgods som framflottas i sådan led skall enligt 67 § flottnings-lagen varaförsett med tydliga märken, som skall vara godkända av flott-ni ngsstyrelsen. I73 § flottningslagen behandlas det fallet att virke har sjunkit i allmänflottled. Reglerna om sjunket virke gäller även virke, "som i sjunkandetillstånd står upprätt i floltleden". Olika regler är tillämpligabeträffande icke avlysta resp. avlysta flottleder. Ifråga om icke avlyst flottled gäller följande. Har virket sjunkit pä sådantställe där det kan vålla olägenhet, t. ex. uppgrundning, fär länsstyrelsenanmoda flotlningsföreningens styrelse alt skaffa bort virket eller vidtaåtgärder på föreningens bekostnad. Även strandägare eller annan som kan lidamen av att virket kvarlämnas får på föreningens bekostnad ta upp virket.Förutsättning härför är bl. a. att föreningen inte efter tillsägelse skyndsamtför bort virket. skall genast underrättas om upptagandet.Sedan får styrelsen avgöra om det upptagna virket skall omhändertas avföreningen eller överlåtas till upplagaren. Gällerdel avlyst allmän flottled får strandägare eller annan som kan lida men av kvarlämnatsjunkvirke ta upp virket och fritt förfoga över det. Virkets ägare, om han ärkänd, eller förvaltare som har utsetts med anledning av avlysningen skall dockförst underrättas och få skäligt rådrum att avlägsna virket. Detta kravbortfaller efter avlysningen. Bestämmelserom bärgares ensamrätt har meddelats i kungörelsen (1841:44 s. 2) angåenderättigheter och skyldigheter för dem. hwilka upptaga sjunket gods, som af ägareblifwit öfwergifwet. Sådan rätt tillkommer den som före andra anmäler hoslänsstyrelsen att han på närmare angivna ställen ämnar la upp sjunket gods somägaren har övergett. Ensamrätten innebär att bärgaren har rätt att utan intrångav andra bärga sjunkgods och på den förevarande platsen.Som förutsättning för rättens utövande gäller att arbetena har påbörjats inomden frist som har bestämt. Upplåtelsetidens längd fastställs iförsta hand av . fär emellertid inte medge längretid än . Behöver bärgaren ytterligare tid, kan han ansöka därom hosregeringen. Frågan om äganderätten till gods som bärgas regleras inte ikungörelsen. Är ägaren känd skall godset överlämnas till honom. Är han okändskall fyndet anmälas enligt sjöfyndslagen. LU 1983/84:7 3 Bestämmelserna kungörelse om ensamrätttill bärgning m. m. kan vara tillämpliga även i fråga om bärgning av virke somhar sjunkit i allmän flottled eller flufit i land vid sädan led. Tillskydd för vissa allmänna intressen, såsom sjöfarten och fisket, finns regler ikungörelsen (1951:321) om undanröjande av för sjöfarten eller fisket hinderligavrak. Enligt denna fär föranstalta om undanröjande av fartygeller annat större föremål som har sjunkit i allmän farled och föranlederhinder eller fara för sjöfarten. Motsvarande regel gäller om väsentligt förfångför fisket av betydenhet uppkommer inom vattenområde där fiske får bedrivasutan stöd av enskild fiskerätt. Härkan också nämnas att i vattenlagen (1918:523) finns bestämmelser om sådanarensningsarbeten i vattenområde eller allmän farled som är nödvändiga för attbibehålla vattnets djup eller läge. Vidare kan framhållas att naturvårdslagens(1964:822) regler om förbud mot nedskräpning utomhus också omfattarvattenområde. Nedskräpning kan medföra straffansvar och ersättningsskyldighet,och hälsovårdsnämnd kan förelägga den som är ansvarig för nedskräpning attställa platsen i ordning. Om bärgningsverksamhet i visst fall är att anse soms. k. miljöfarlig verksamhet, t. ex. på grund av att åtgärderna kan medföraförorening av vattenområde, kan enligt miljöskyddslagen(1969:387) förbjuda verksamheten eller meddela villkor för den, om det äruppenbart behövligt för all lagens bestämmelser skall efterlevas. behandlade ett motionsyrkandemed begäran om att en utredning skulle tillsältas med uppdrag att föreslåändrade bestämmelser om bärgning till sjöss av herrelöst gods. 1 motionenframhölls att gällande bestämmelser är otidsenliga och svårtillämpade och attdessa förhållanden skapat problem för såväl myndigheter som enskilda bärgare.Enligt mofionären vore det rimligt om handläggningen av förevarande frågoröverfördes till en enda myndighet. Utskottet, som låtit remissbehandlamotionen, konstaterade i sitt belänkande LU 1974:30 bl. a. att samtligaremissinstanser tillstyrkt att sjöfyndslag och kungörelseblev föremål för översyn. Också utskottet ansåg att en översyn borde komma tillstånd. Bl, a, borde frågan om ansvarig myndighet därvid prövas. Utskottethemställde att med anledning av motionen hos regeringen begärde attde nämnda författningarna blev föremål för översyn. beslöt ienlighet med utskollets hemställan. Näringsutskottetbehandlade i sitt betänkande NU 1978/79:34 bl. a. en mofion som innehöll delsett yrkande som är likalydande med det nu aktuella, dels elt yrkande medbegäran om förslag till åtgärder för upptagning av sjunktimret. Utskottetframhöll att frågan redan var föremål för uppmärksamhet, I betänkandethänvisades därvid till att fyndlagsiift- LU 1983/84:7 4 ningsutredningensysslade med de rättsliga förutsättningarna för tillvaratagande avsjunktimmer. Vidare pekades på att åtgärder för att åstadkomma en förbättradvirkesbärgning vid kusten i hade övervägts av en inom länettillsatt särskild utredningsgrupp. Skog 80, Utskottet, som utgick frän attberörda organ även fortsättningsvis följde frågan, ansåg att det inte fannsskäl för att göra någon särskild framställning till regeringen medanledning av motionen. På utskottets begäran avslog motionen. Enmotion med yrkande att skulle uttala att frågan om spill-virket vidvåra kuster skulle göras till föremål för en snabb utredning genom regeringensförsorg prövades av i belänkandet JoU 1979/80:20, Utskottetdelade motionärernas uppfattning alt förekomsten av spillvirke kan vållaolägenheter längs vissa kuststräckor. a. med hänsyn till sjöfarten, fisketoch allmänna naturvärdsintressen syntes det enligt utskottet angelägel altåtgärder vidtas för all komma till rätta med dessa problem. Därvid torde hänsynböra tas också till den råvarutillgång som t, ex, sjunktimret representerar, 1betänkandet pekades pä att problemen beaktats i regionala sammanhang. Bl, a,hade inom bildats en samrådsgrupp,"Spillvirkesgruppen", med representanter för bl, a, ,skogsföretagen, flottningsföreningarna, och sjöfartsverket.Vidare hade genom styrelsen för teknisk utveckling (STU) statligt stöd utgåttlill finansieringen av vissa projekt som bl. a. inriktats på lokalisering,mätning och upptagning av sjunktimmer. Enligt utskottets mening bordefyndlagstiflningsutredningens överväganden kunna få betydelse för denfortsatta bedömningen av de aktuella frågorna. Utskottet fann del därförlämpligt att motionen överlämnades till utredningen och hemställde attriksdagen gav regeringen fill känna vad utskottet anfört om ett sådantöverlämnande. följde utskottet, och regeringen har sedermeraöverlämnat utskottets belänkande till utredningen. Fyndlagstiftningsutredningensförslag m. m. , som tillkallades år1978 med uppdrag att utreda frågor angående lagstiftningen om hittegods samt ombärgning och sjöfynd, avlämnade sitt betänkande (Ds Ju 1980:11)Hittegods m, m, Ibetänkandet föreslogs att hiitegodslagen och sjöfyndslagen skulle upphävas ochersättas med endast en lag, hiitegodslagen. Utredningen föreslog vidare attpolisen skulle bli handläggande myndighet även beträffande sjöfyndsärenden. Desärskilda ersättningsformerna hittelön och bärgarlön borde dock behällas. saknades anledning att i den nya hiitegodslagen ha kvar denskillnad mellan olika slag av sjöfynd som består i att strandfynd LU 1983/84:7 5 tillfallerstaten och övriga fynd bärgaren, Alla fynd borde, menade utredningen,tillfalla i första hand omhändertagaren, om ägaren inte blir känd. Reglernaom ensamrätt till bärgning som finns kungörelse skulle enligtutredningens förslag i sak förbli oförändrade och införas i den nyahiitegodslagen. Beslutande myndighet skulle i dessa fall bli . Beträffandesjunkvirke i avlyst allmän flottled föreslog utredningen att den nuvarandeensamrätten för strandägare eller annan som kan lida men av sjunkvirkeiskvarlämnande att ta upp virket och fritt förfoga över det skulle slopas. Medhänsyn främst till sjunkvirkeis allt större ekonomiska betydelse och till attden nyssnämnda begränsningen av kretsen av bärg-ningsberättigade framstod somotidsenlig borde det enligt utredningen stå var och en fritt att ta upp sådantvirke. Ändringarna föreslogs intagna i 73 § flottningslagen. På grundval av utredningens betänkande föreslogs iproposition 1982/ 83:59 om ändring i lagen (1938:121) om hittegods att dendåvarande skyldigheten för polismyndighet att kungöra fynd av hittegods skulleslopas. Beträffande utredningens förslag i övrigt ställde sig departementschefenavvisande till tanken på att föra samman de nuvarande reglerna om fynd till enenhetlig lag. Däremot fanns det enligt departementschefen skäl att förenkla ochmodernisera lagstiftningen om sjöfynd och bärgning. Till denna fråga avsågdepartementschefen att återkomma i etl senare sammanhang. I belänkandet behandlar utskottet en motion omfillvaratagande av sjunktimmer. Somframgår av redogörelsen ovan (s, 1 f,) finns det flera olika författningar somkan bli tillämpliga når sjunktimmer bärgas eller annars omhändertas. Någonklar gränslinje mellan de olika författningarnas tillämpningsområde finnsinte, och författningarna ger bärgaren eller upphittaren, staten ochstrandägaren skilda rättigheter med avseende på sjunktimret, 1mofion 1981/82:864 yrkas alt dels uttalar alt sjunktimmer i sjöar ochvattendrag utan ekonomisk ersättning bör övergå i statlig ägo, dels hemställerhos regeringen om att förslag till lag härom föreläggs . Denav motionärerna aktualiserade frågan har behandlats av fyndlagstiftningsutredningen,som i betänkandet (Ds Ju 1980:11) Hittegods m, m, har redovisat sinaöverväganden angående lagstiftningen om hittegods samt om bärgning och sjöfynd.Utredningen föreslog bl, a. att lagen (1938:121) om hittegods (hiitegodslagen)och lagen (1918:163) med vissa LU 1983/84:7 6 bestämmelserom sjöfynd (.sjöfyndslagen) skulle ersättas med en lag, hiitegodslagen, Allasjöfynd borde enligt förslaget i första hand fillfalla den som omhändertagitfyndet, om ägaren är okänd. Beträffande sjunkvirke i avlyst allmän flottledföreslog utredningen att lagen (1919:426) om flottning i allmän flottled(flottningslagen) skulle ändras så att det borde stå var och en fritt att taupp sådant virke. Pågrundval av fyndlagstiftningsutredningens betänkande har genomförts en ändringi hiitegodslagen av innebörd alt den tidigare skyldigheten för polismyndighetatt kungöra fynd av hittegods har slopats (prop, 1982/ 83:59, LU 1982/83:12),Departementschefen uttalade i propositionen att det finns skäl att förenkla ochmodernisera lagstiftningen om sjöfynd och bärgning och att han avsåg attåterkomma till frågan i ett senare sammanhang. Enligt vad utskottet harerfarit kan en proposition i frågan väntas bli förelagd , mening har den rättsliga regleringen beträffande tillvaratagande avsjunktimmer betydelse från bl, a, ekonomiska, sysselsättningspolitiska ochnaturvärdande utgångspunkter. Den nuvarande lagstiftningen kan inte anses påett nöjaktigt sätt reglera förhållandena på området. Det är därför angelägelall få till stånd en tillfredsställande lösning. Då en proposition i ämnet kanväntas bör motionen inte föranleda någon åtgärd. att avslårmofion 1981/82:864. Närvarande:Lennart (). (), (). (),(), i (s)*, ()*,(), (). (), (), (), Per (vpk), ()* och StenAndersson i (m)*. *Ej närvarande vid betänkandets justering.