bet · G701SoU21 · 1983-12-31 00:00:00 — Om någon som vistas inom landstingskommunen utan att varabosatt där behöver omedelbar hälso- och sjukvård, skall landstingskommunenerbjuda sådan vård. I motion 1983/84:1623 av LarsHjertén (m) och () påpekas bl. a. aft när nu landsfingskommunernai allt större utsträckning satsar på en utbyggnad av primärvårdengränsdragningen mellan kommunernas kompetensområde beträffande socialomvårdnad och äldreomsorg och landstingskommunernas kompetensområdebeträffande hälso- och sjukvård har blivit allt svårare. Med hänsyn till i har genomfört en lagstiftning enligt vilken kommunerna fåttansvaret för primärvården medan landstingskommunernas motsvarighet, fylkena,ansvarar för specialistvård, tandvård och ambulansväsende är enligt motionärematiden nu mogen att pröva nya vägar även i vårt land. Att försöksvis låta någrakommuner eller en hel landsfingskommun utgöra en "frizon", där man undernågra år prövar ett kommunalt huvudmannaskap för primärvården, skulle,framhåller mofionärerna, ge den erfarenhet som behövs innan man går vidare.Motionärerna begär att regeringen i samverkan med någon landsfingskommun -f.ex. läns landstingskommun - skall inrätta en "frizon",vars uppgift skall bli atf pröva ett primärkommunalt ansvar för primärvården. Frågor om fördelningen av uppgiftermellan kommuner och landsfings-kommuner och om gränsdragningen mellan hälso-och sjukvården och har behandlats i olika sammanhang. Dendåvarande länsberedningen (C 1970:28) ansåg i betänkande (SOU 1974:84) Statoch kommun ' i samverkan bl. a. atf den sociala omvårdnanden infe borde förasöver på landstingskommunerna. I proposifionen om (prop.1979/80:1) underströks det att det i allmänhet inte möter några svårigheter attavgöra om ett vårdbehov skall tillgodoses av landstingskommunen inomsjukvårdens SoU1983/84:21 31 ram eller av den kommunala och atf dettaäven gäller i flertalet fall av sammansatt vårdbehov. Man utgick ipropositionen från att de tveksamhefer som kan komma upp i ansvarsfördelningenmellan och sjukvården smidigast får sin lösning genom överenskommelsermellan huvudmännen. I proposifionen om hälso- och sjukvårdslagen (prop.1981/82:97) frångick man inte den principiella lösning av gränsdragningsproblemensom skisserats i proposifionen om . Primärvården utgör tillsammans med länssjukvården ochregionsjukvården en enheflig organisafion för hälso- och sjukvården i vårtland. Primärvården har försfahandsansvaret men skall kunna repliera pålänssjukvården och regionsjukvården. Denna enhetlighet i organisafionen avhälso- och sjukvården är nödvändig för en effektiv användning av resursernaför hälso- och sjukvården och till fördel för den enskilde pafienten, som kanfå behov av olika slag av hälso- och sjukvård tillgodosedda inom sammaorganisafion. Utskottet motsätter sig därför tanken på aft skilja utprifnärvården från denna organisation och överföra den till annan huvudman. När det gäller uppgiftsfördelningen mellan hälso- ochsjukvården och vill utskottet erinra om att utskottet - bl. a. ibetänkandet SoU 1982/83:9 - avstyrkt motionsförslag om gemensamt huvudmannaskapför äldreomsorger och långtidssjukvård m.m. med hänsyn fill atf en ändraduppgiftsfördelning skulle medföra nya gränsdragnings- och samordningsproblem.Samfidigt har utskottet understrukit betydelsen av samverkan mellan de olikahuvudmännen. Angelägenheten av samverkan mellan hälso- och sjukvårdenoch framhålls bl. a. i principprogrammet för hälso- ochsjukvården inför 1980-falet, i proposifionen om och iproposifionen om hälso-och sjukvårdslagen. Behovet av samverkan och samordningkan tillgodoses på olika sätt. Hälso- och sjukvårdslagen (11 §) inrymmer möjlighet förlandstingskommunerna atf tillsätta ett eller flera särskilda organ för aftunder hälso- och sjukvårdsnämnden leda hälso- och sjukvården t. ex. inom olikageografiskt avgränsade områden. Inom läns och länslandstingskommuner har man sålunda organiserat en kommunbaserad primärvård somleds av lokala nämnder. Genom en sådan lokal organisation av primärvårdenunderlättas samarbetet med . Även för delar av en kommun finns möjligheter att skapaför hälso- och sjukvården och parallella organisafioner, dåkommunfullmäk-fige enligt socialtjänstlagen får besluta att inrätta socialadistriktsnämnder för olika geografiska distrikt i kommunen. Lagen (1979:408) omvissa lokala organ i kommunerna ger dessutom numera kommunerna stor frihet aftsjälva besluta om organisafion öch verksamhetsformer på bl. a. socialfjänstområ-def.Regeringen har vidare i den avgivna propositionen 1983/84:152 omförsöksverksamhet med ökad självstyrelse föreslagit att en SoU1983/84:21 32 sådan försöksverksamhet skall genomföras i några kommuneroch landstingskommuner. Det kan vidare nämnas att den tillkalladestat-kommunberedningen (C 1983:02) bl. a. skall pröva behovet av och formernaför samverkan inom den kommunala sektorn. Länsberedningen framhöll i ovannämnda betänkande (SOU1974:84) att samarbete och samordning mellan sjukvård och socialvård igörligaste mån bör ordnas så att resp. huvudman för sjuk- och socialvårdenfillhandahåller erforderliga tjänster inom sitt område åt den andrehuvudmannen. Samarbete mellan hälso- och sjukvården och socialtjänsteni form av "köp" av tjänster m. m. rekommenderas också i de skriftersom publicerats med anledning av 1976 av . samt Sjukvårdens och socialvårdensplanerings- och rationaliseringsinstitut (Spri) inlett utvecklingsarbete främstinriktat på primärvård, äldreomsorger samt samverkan mellan landstingskommuneroch kommuner. Strävanden efter samarbete mellan landstingskommuner ochkommuner har lett fill aft ett stort antal samarbefsavtal numera träffatsmellan dessa huvudmän avseende bl. a. hemsjukvård och social hemtjänst. Utskottet konstaterar atf initiativ nu tagits i mångaolika sammanhang för aft finna nya arbetsformer och lösningar för samverkanmellan kommuner och landstingskommuner. Man kan skönja former för eft bättrefungerande praktiskt samarbete. Utskottet anser mot denna bakgrund attresultaten av def inledda utvecklingsarbetet bör avvaktas. I den mån behov avförsöksverksamhet av def slag som föreslås i mofionen skulle uppkomma bör detankomma på sjukvårdshuvudmännen atf hos regeringen aktualisera frågan omlagstiftningsåtgärder. Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet motion1983/84:1623 (m). Användande av benämningen hälsocentral inrättades eftmindre antal två- och flerläkarstationer för dåfidens provinsialläkare.Utbyggnaden av sådana läkarstationer fortsatte och genom aft även andra enhetersamlokaliserades med läkarstationerna kom dessa enheter att benämnas vårdcentralereller hälsocentraler. I motion 1983/84:2255 av KerstinNilsson (s) begärs att som sin mening skall ge regeringen till kännaaft primärvårdsinrätfningar bör kallas hälsocentraler. Genom en sådan benämningframhålls enligt motionären den preventiva verksamheten i stället för denreparativa, vilket kan få betydelse för såväl vårdsökande/patienter sompersonal/läkare. Termerna vårdcentral ochhälsocentral finns infe i hälso- och sjukvårdslagen. SoU1983/84:21 33 Hälso- och sjukvårdsutredningen (S1975:04) ansåg i betänkandet (SOU 1979:78) Mål och medel för hälso- ochsjukvården - vilket låg fill grund för förslag i propositionen om hälso- ochsjukvårdslagen- bl. a. atf organisatoriska begrepp m. m. skulle tillåtasvariera mellan landsfingskommunerna. Föredragande statsrådet ansåg i nämndaproposition aft organisationen av hälso- och sjukvården inte bör regleras i lagi större utsträckning än vad som är nödvändigt för att garantera patienternasrättssäkerhet och en god och säker vård i hela landet. Landstingskommunerna har således frihet att besluta ombenämningen på de enheter som vanligen kallas vårdcentraler ellerhälsocentraler. Med hänsyn härtill bör mofion 1983/84:2255 (s) infe föranledanågon åtgärd av . Motionen avstyrks således. Organisationen av hälsovården för mödrar och barn Grundläggande för organisationen avhälsovården för mödrar och barn har varit ett av år 1969fastställt normalreglemente för mödra- och barnhälsovården (MF 1969:39). Mödrahälsovården och barnhälsovården skulle enligtnormalreglemenfet meddelas vid lokala centraler (mödravårdscentraler resp.barnavårdscentraler), som skulle vara av två typer, nämligen central av typ I,som skulle vara knuten till kvinnoklinik resp. barnklinik vid sjukhus ochförestås av specialist, samt central av typ II, som skulle förestås av distriktsläkare förallmänläkarvård (som var den fidigare benämningen pä allmänmedicin) och varaförlagd fill föreståndarens motfagningslokal eller till annan för ändamåletlämplig lokal. Mödravårdscentral av typ II och barnavårdscentral av typ II fick kombineras med varandra. Normalreglemenfet för mödra- och barnhälsovården ersattesår 1981 av allmänna råd (1981:4) om hälsovård för mödrar ochbarn inom primärvården. Dessa allmänna råd är avsedda att vara ett underlag förplanering och drift av sjukvårdshuvudmännens verksamhet. Den del av hälsovårdenför mödrar och barn som inte behöver länssjukvårdens resurser bör enligt de.allmänna råden förläggas till primärvården (vårdcentraler). Den khnikanslutnaorganisafionen för mödra- och barnhälsovården - dvs. organisafionen medmödravårdscentraler och barnavårdscentraler av typ I -bör därför på siktförsvinna. Enligt kungörelse (MF 1975:121) medbehörighetsbestämmelser rörande vissa sjukskötersketjänster krävs för innehavav tjänst som sjuksköterska för barnhälsovård vid barnavårdscentralgrundutbildning som sjuksköterska samt vidareutbildning (enligt tidigarestudieordning) i hälso-och sjukvård för barn eller för öppen hälso- ochsjukvård. Denna utbildning motsvaras i nu gällande studieordning av utbildningför specialområdet allmän hälso- och sjukvård (80 poäng) inom hälso- ochsjukvårdslinjen i den samt påbyggnadsutbildning i hälso-och sjukvård för SoU1983/84:21 34 barn och ungdom (40 poäng). behörighetskommitté(S 1980:11) har i sitt avgivna betänkande (SOU 1983:33) Kompetens inomhälso- och sjukvården ansett sig inte ha underlag för ett mera definitivtställningstagande i fråga om krav på påbyggnadsutbildning för innehav av bl.a. tjänst som sjuksköterska inom barnhälsovård. Kommittén har föreslagit attsocialstyrelsen skall bemyndigas att besluta om föreskrifter i fråga om vissaverksamhetsområden och funktioner. Lagförslag av kommittén m. m. ligger tillgrund för förslag i proposifion 1983/84:179 om lag om behörighet aft utöva yrkeinom hälso- och sjukvården m. m. I tre motioner befarar man aftfillgången på specialister i gynekologi/ obsfetrik(kvinnosjukdomar/förlossningar) för mödrahälsovården och i pediatrik(barnaålderns invärtes sjukdomar) för barnhälsovården kommer aft bli sämre dåhälsovården för mödrar och barn integreras i primärvården. Mot denna bakgrundbegärs i motion 1983/84:1219 av m. ft. (vpk) i här aktuell del(yrkande 2) aft mödrahälsovården fortsättningsvis skall behålla sinorganisatoriska form, i motion 1983/84:405 av (vpk) och Marie-AnnJohansson (vpk) att barnhälsovården skall bedrivas vid barnavårdscentralerna avläkare och sjuksköterskor med specialistkompetens samt i motion 1983/84:782 avGullan () och () att specialistläkare inomgynekologi/obstetrik och pediatrik samt övrig specialutbildad vårdpersonal - t.ex. barnsjuksköterskor, barnmorskor och kuratorer - skall ha sin givna platsinom primärvården. Utskottet har under de senasteriksmötena behandlat mofionsförslag som varit likartade med de här aktuellamofionsförslagen, senast i betänkandet SoU 1982/83:36. Liksom utskottet gjordei nämnda betänkande vill utskottet framhålla aft det i socialstyrelsensovannämnda allmänna råd om hälsovård för mödrar och barn inom primärvårdenförutsätts att antingen specialister i gynekologi/obstetrik och i pediatrikeller läkare i allmänmedicin med vidgad erfarenhet inom nämndaspecialistområden skall svara för denna hälsovård. Enligt socialstyrelsensberäkningar torde i mitten av 1980-talef ca 300-350 speciahster igynekologi/obstetrik och ca 400-450 specialister i pediatrik vara disponiblaför tjänstgöring i primärvården. Utskottet framhöll i nämnda betänkande vidareaft fördelningen av barn på de två typerna av barnavårdscentraler varitungefär lika och att det enhgt vad utskottet inhämtat inte förekommit någonskillnad i kvaliteten på vården som kunnat märkas hos barnen mellan deklinikanslutna barnavårdscentralerna (typ I) och barnavårdscentralerna meddistriktsläkare som föreståndare (typ II). I de allmänna råden förutsätts vidare att barnmorskor istor utsträckning skall ha hand om hälsovården för blivande mödrar. I områdendär det inte finns tillräckligt underlag för en barnmorska, t. ex. iglesbygder, bör enligt de allmänna råden distriktssköterskorna få möjlighet atfvidareutbilda sig i gynekologi/obstetrik. Det påpekas aft eftersom def f. n.ofta finns gott om barnsjuksköferskor främst inom storstadsområdena, def ärlämpligt att de SoU1983/84:21 35 t. v. utför den allra största delen av arbetet inom hälso-och sjukvården för förskolebarn. framhåller dock att hälso- ochsjukvård för barn i princip skall bedrivas av distriktssköterskor. Behovet av medverkanav psykologer och socionomer (kuratorer) bör enligt de allmänna rådentillgodoses genom konsultationer från länssjukvården och . Med hänsyn till den lämnade redovisningen och till atfbehovet av läkare för primärvården prioriteras vid läkarfördelningen finnsenligt utskottets mening inte anledning atf befara aft en integrering avhälsovården för mödrar och barn i primärvården medför en kvalitetsförsämring avvården. Utskottet avstyrker därför motion 1983/84:405 (vpk),mofion 1983/84:782 (m) samt mofion 1983/84:1219 (vpk) i här aktuell del(yrkande 2). Psykosociah stöd inom mödrahälsovården I motion 1983/84:1219 av Inga Lantzm.fl. (vpk) anförs bl.a. att mödrahälsovården kan bli bättre än den är i daggenom att den somafiska vården kompletteras med en psykosocial vård.Mofionärerna begär i här aktuella delar av motionen aft skall uttalasig för dels aft mödrahälsovården bör ges ökad beredskap för aft ge kvinnorpsykisk och social hjälp (yrkande 3), dels att psykolog- och kuratorstjänsferbör inrättas på varje mödravårdscentral (yrkande 4). Utskottet har under de sju senasteriksmötena haft aft behandla mofionsförslag om ökad satsning på psykosocialtstöd inom mödrahälsovården. På förslag av utskottet (senast i SoU 1982/83:36)har avslagit motionsyrkandena. Utskottet har främst hänvisat fillsocialstyrelsens allmänna råd (1981:4) om hälsovård för mödrar och barn inomprimärvården och fill de av godkända allmänna rikflinjernaför en allmän föräldrautbildning inom mödra- och barnhälsovården m.m. Verksamheten inom hälsovården för mödrar och barn skallenligt de allmänna råden syfta till att både den fysiska och den psykiskahälsan hos föräldrar och barn skall förbättras. Hälsoövervakningen skall ävenomfatta barnfamiljernas psykosociala förhållanden och även psykosocialt stödskall ges. Enligt de allmänna riktlinjerna för en allmänföräldrautbildning skall föräldrautbildningen bl. a. förmedla kunskap i frågorom def stöd som samhället kan erbjuda blivande och nyblivna föräldrar. Med hänsyn till det anförda kan utskottet infe delamotionärernas åsikt om behovet av vissa specialisttjänsfer. Def psykosocialastödet bör i första hand ges genom den barnmorska eller annan personal somsvarar för övriga förebyggande insatser. Utskottet vill emellertid liksomtidigare framhålla angelägenheten av en fortsatt utveckling avmödrahälsovårdens innehåll. Det ankommer på att bevaka dennafråga. Motion 1983/84:1219 (vpk) i här aktuella delar (yrkandena3 och 4) bör således inte föranleda någon åtgärd av och avstyrks. SoU1983/84:21 36 I samband med riksdagsbehandlingenår av motioner om smärtlindring vid förlossning uttalade (rskr1971:272) på förslag av socialutskottet i betänkandet SoU 1971:40 bl. a. aftsmärflindring vid förlossning är ett rimligt krav som varje kvinna som såönskar skall få uppfyllt. I betänkandet diskuterades relativt ingående deproblem som lade hinder i vägen för atf man skulle nå def uppställda målet ochde åtgärder som från samhällets sida borde vidtas härvidlag. Imotion 1983/84:1219 av IngaLantzm.fl. (vpk) begärs,såvifthär är ifråga (yrkande I), att hos regeringenhemställer om lagförslag, innebärande att beslut från år 1971förverkligas, så aft alla kvinnor som vill ha en effektiv smärtlindring vidförlossning också skall garanteras def. Fr. o. m. har så gott somårligen väckts motioner rörande förlossningsvården, i vilka med vissa inbördesavvikelser yrkanden framställts vilka tagit sikte på frågan hur 1971 årsuttalande skall förverkligas. Utskottet har i vissa fall gjort uttalanden somföranlett åtgärder av regeringen. Mot bakgrund av bl. a. uttalanden av utskottet under1976/(SoU 1976/77:6) uppdrog regeringen genom beslut den 10mars 1977 åt atf kontinuerligt inhämta, sammanställa ochredovisa uppgifter om utvecklingen och planerna inom de olika sjukvårdsområdenai fråga om resurser för smärtlindring vid förlossning, atf följa forskningeninom området och forfiöpande informera sjukvårdshuvudmännen om nya rön och hurde kan förverkligas i det praktiska sjukvårdsarbetet samt att jämväl i övrigtbeakta vad utskottet anfört i betänkandet SoU 1976/77:6. /(SoU 1980/81:11) underströkutskottet betydelsen av atf noggrant följer och stimulerarutvecklingen på området och framhöll vikten av att sjukvårdshuvudmännen informerasom utvecklingen på olika håll i landet. beslutade ge regeringen fillkänna vad utskottet anfört, och regeringen överlämnade genom beslut den 12 mars1981 riksdagsskrivelsen i ärendet till för att beaktas vidfullgörandet av det lämnade uppdraget. Användningen av de i diskussionen om smärtlindring vidförlossning aktuella smärtlindringsmetoderna (pudendusblockad,paracervikalblockad och epiduralanestesi) har som framgår av uppgifterna i enpå s. 16 presenterad tabell stadigt ökat så att dessa metoder kom tillanvändning hos av totalantalet förlösta kvinnor. Härtill komsmärtlindring genom infiltrationsanestesi hos av totalantalet förlöstakvinnor. I sammanhanget bör framhållas att man av olika skäl - komplikationeri samband med förlossningen, personliga önskemål m. m. - aldrig kan räkna medatf komma upp i en täckning på . Vidare bör erinras om att alla SoU1983/84:21 37 blivande mödrar erbjuds att lära sig en andningsteknik,som minskar påfrestningarna vid förlossningen. Mycket har sålunda gjorts för utbyggnad av verksamhetenmed smärflindring vid förlossning. Utskottet utgår från att denna verksamhetäven framgent skall prioriteras av sjukvårdshuvudmännen så att alla kvinnor somså önskar får smärflindring. Utskottet förutsätter vidare att blivande mödrarunder graviditetstiden informeras om möjligheterna fill smärtlindring vidförlossning. Def uppdrag som fått med anledning av uttalandenav utskottet /och 1980/riksmöten torde utgöra entillräcklig grund för att utvecklingen på området skall föras vidare. Utskottet, som inte kan ställa sig bakom mofionärernaskrav om lagsfiftning på området, avstyrker således motion 1983/84:1219 (vpk)yrkande 1. Utbyggnad av yrkes- och miljömedicin Yrkesmedicinens huvuduppgift är attförebygga ohälsa orsakad av kemiska, fysikaliska eller andra risker ellerbelastningar i arbetsmiljön. Detta sker främst genom projekt som studerararbetsmiljöns effekter på hälsan för större grupper och genom utredningar -framför allt medicinska och yrkeshygieniska - av ohälsa i enskilda fall sombetingas av arbetsmiljön. förefagshälsovårdsufredning (A 1976:01) förordadei sitt delbetänkande (SOU 1980:22) Utbyggnad av yrkesmedicin atfyrkesmedicinen skall byggas ut parallellt på regionnivå och länsnivå.Målsättningen för utbyggnaden bör enligt utredningen vara atf det skallfinnas fungerande regionkliniker i samtliga sjukvårdsregioner samt länsklinikeri drift eller under planering i samtliga sjukvårdsområden utom . I motion 1983/84:1069 av LarsWerner m.fl. (vpk) begärs, såvitt här är i fråga (yrkande 16 delvis), attyrkesmedicinska enheter vid region- och länssjukhus fastställs i lag och atfersättningen fill landstingen från sjukförsäkringen kopplas till inrättandetav sådana enheter. Vid tidigare behandling av liknandemofionsyrkanden - senast i socialutskottets betänkande SoU 1982/83:29 (s. 7och 8) - har utskottet framhållit att det inte kan komma i fråga attlagstiftningsvägen ålägga sjukvårdshuvudmännen att bygga ut yrkesmedicinen iviss omfattning. Utskottet vidhåller denna uppfattning. Ersättningen till sjukvårdshuvudmännen är- inom de ramarsom angivits av - en förhandlingsfråga mellan regeringen ochLandstingsförbundet (se ovan s. 18). Utvecklingen har gått mot alltmerschabloniserade ersättningsformer. I proposifion 1983/84:190 redovisas en nyöverenskommelse om bl. a. ändrade regler för vissa ersättningar. Bidrag tillförebyggande hälsovård och primärvård m. m. avses därvid komma att ingå i enallmän ersättning för hälso- och sjukvård, vilken grundas på antalet invånareinom sjukvårdsområdet. Uppställande av villkor om utbyggnad av vissa enheter SoU1983/84:21 38 e. d. låter sig inte väl förenas med ett sådantersättningssystem. I sammanhanget kan vidare nämnas att formerna församhällets ersättning till företagshälsovården har setts över av en arbetsgruppinom med representanter för LO, TCO, SAF och debåda kommunförbunden. Dessa frågor bereds f. n. inom fillsammansmed förefagshälsovårdsufredningens slutbetänkande. Enligt vad utskotteterfarit kan vissa av dessa förslag komma aft beröra de yrkesmedicinskaenheterna, om än mera indirekt. Utskottet avstyrker sålunda motionsyrkandet ihär aktuell del. I en rapport kallad Landstingen ochhälsopolifiken - underlag för samhällsmedicinsk verksamhet, vilken Landstingsförbundetvåren 1981 överlämnade till sjukvårdshuvudmännen som informafion ocharbetsunderlag, förordades aft sjukvårdshuvudmännen skulle upprättasamhällsmedicinska funktioner, antingen i form av särskilda enheter ellerfördelade på befintliga organ. Dessa skulle ha till uppgift att observera,dokumentera, inifiera och påverka frågor som rör offensivt hälsoarbete. I samma motion 1983/84:1069 (vpk)påpekas bl. a. atf flertalet landsting saknar full ersättning för den tidigare,i sig otillräckliga länsläkarorganisationen. Motionärerna begär att ävenmiljömedicinska enheter skall fastställas i lag och att ersättningen tilllandsfingen från sjukförsäkringen skall kopplas till inrättandet av sådanaenheter (yrkande 16 i återstående del). har - såsomutskottet redovisat i betänkandet SoU 1983/84:10 - vidtagit olika åtgärder föratt sfimulera utbyggnaden av miljömedicin i landstingen. Enligt utskottetsmening finns inte skäl att överväga någon särskild lagstiftning på området.Beträffande ersättningen fill sjukvårdshuvudmännen kan vidare nämnas att i denovannämnda överenskommelsen beräknats en särskild ersättning om . perinvånare och år för aft underlätta utvecklingen av förebyggande åtgärder.Speciell uppmärksamhet anges böra ges åt uppbyggnaden av samhällsmedicinskaenheter (motsvarande). Med hänvisning härfill och till vad utskottet ovananfört angående uppställande av vissa villkor för ersättning m. m. avstyrkerutskottet mofionsyrkandet även i denna del. Utvecklingen av den öppna psykiatriska vården presenterade år1980 skriften Riktlinjer för 80-talets psykiatriska vård (anser1980:2). Primärvården förutsätts - i enlighet med socialstyrelsensprincipprogram för hälso- och sjukvården inför 1980-talet - ha eft ansvar förden primära psykiatriska hälso- och sjukvården. Länssjukvården skall omfatta depsykiska störningar som kräver sådana kvalificerade resurser och sådankompetens som primärvården infe förfogar över, inkl. psykiatrisk dygnet-runt-vård. SoU1983/84:21 39 Den psykiatriska länssjukvården bör organiseras enligtsektoriseringsprincipen som innebär att en klinik eller del därav skall ha ettsammanhållet ansvar för hela den psykiatriska verksamheten på denna nivå inomett geografiskt begränsat område. Behovet av psykiatrisk regionsjukvårdförutsätts bli mycket begränsat. Det sker numera en snabb förändring med inriktning motöppna och halvöppna vårdformer inom psykiatrin. Antalet vårdplatser har minskatmed under .