bet · G701LU8 · 1983-12-31 00:00:00 — omproduktansvar m. m. I ärendet behandlar utskottet tremotioner vari tas upp frågor om lagstiftning om produktansvar och omobligatorisk ansvarsförsäkring för kemikalieskador. 198I/82:2082av m, fl, (c) vari yrkasall beslutar att hos regeringen hemställa att etl försäkringssystemför kemikalieområdet utformas, 1982/83:1095 av m, fl, (c) vari yrkasalt beslutar att hos regeringen begära utredning och förslag fill ettsyslem med ansvarsförsäkring för kemikalier, 1982/83:1766av m, fl, (s) vari yrkas attriksdagen begär att regeringen förelägger förslag till lagstiftningom produktansvar. Motion 1981/82:2082 Motiveringen till mofionsyrkandetåterfinns i mofion 1981/82:2080 vari tagits upp olika frågor om bl. a. tryggarekemikaliehantering. Motionärerna anser att produktkontrollverksamheten börkompletteras med ett särskilt obligatoriskt försäkringssystem. Systemet kanenligt motionärerna byggas upp på ett sätt som liknar den ansvarsförsäkring somfinns för bilar. Motion 1982/83:1095 Motiveringen fill yrkandet imotionen återfinns i motion 1982/83:1094 som behandlar frågor om naturresurs-och miljöpolitik. I sistnämnda motion anförs att en utökadproduktkontrollverksamhet bör kompletteras med ett system med obligatoriskansvarsförsäkring. Ett sådant system skulle enligt mofionärerna leda fill enminskning av mängden farliga eller osäkra kemikalier, en bättre kontroll av deprodukter som säljs och används samt bättre möjligheter till ersätining förden som drabbas av de kemiska produkternas negativa effekter. Mofionärernaanser att tillverkare och importörer av kemikalier kan åläggas att ta enansvarsförsäkring för sin produkt. Försäkringsbolagen bör sätta premien efterhur väl företagen har angivit produktens innehåll. Vidare bör premien bedömasefter vilka vetenskapliga undersökningar etc. som företaget kan redovisa. 1 1983/84. LU 1983/84:8 2 garefaktor som bör inverka på premien är om företaget dittills visat sig komma medsåväl säkra produkter som korrekta redovisningar av gjorda undersökningar. Genomden föreslagna ordningen får man enligt motionärerna ett ekonomiskt styrmedelsom komplement lill produktkonlrollen. Man utnyttjar också ell etablerat ochkänt riskvärderingssystem, det privata försäkringsväsendet. Enförsäkringslösning leder till att företagen blir mer angelägna att undersökaoch deklarera effekter hos olika kemikalier. Vidare kommer försäkringsbolagenall ålägga tillverkare och importörer förhållningsreg-ler för hur kemikaliernaskall hanleras för att försäkringen skall vara tillämplig. Härigenom skulle delbli en skärpning av kemikaliehanteringen. En naturlig följd av alltillverkaren och importören måste la en försäkring är vidare att de vill hagaranti för alt nästa länk i kedjan hanterar kemikalien på rätt sätt. Sannoliktfinns förutsättningar för att föra fram försäkringslanken också ieuropeiska eller andra internationella sammanhang. 1 motionen anförs inledningsvis att när det gällerskador som uppkommit på grund av felaktiga produkter sä är situationen oftastden att den skadelidande inte står i något kontraktsförhållande till den somframställt den skadebringande produkten och därför måste bära bevisbördan. Följdenblir att något skadestånd ofta inte utgår. Massproduktionen gör nämligen,framhåller motionärerna, att konsumenten har svårt att visa att producentenförfarit felaktigt. Avståndet mellan fabriken och konsumenten kan vara långt.Konsumenten saknar ofta kännedom om de närmare förhållandena i fråga omproduktionen. Slutligen kan del vara svårt för konsumenten att veta exakt varfelet ligger. Motionärernapekar på alt den tekniska utveckling som skett har medförtatt industriellt framställda eller bearbetade produkter i allt störreomfattning utsätter människor för risk att tillfogas skador fill person elleregendom. Orsaken härtill är att produkterna pä grund av sin beskaffenhet,kemiska sammansättning eller av annan orsak innebär särskilda skaderisker.Detta kan gälla också produkter av förhållandevis enkelt slag som används idet dagliga livet. Risken för skada ökas också av att material ochproduktutveckling sker sä snabbi att den enskilda människan knappast har någonmöjlighet att skaffa sig all nödvändig information. Även utanför detindustriella området har i viss mån en motsvarande utveckling skett. Produktersom konsumenterna alltid betraktat som "naturliga" produceras nuunder former som alltmera kommit att likna industrins, frukt och grönsakerbesprutas regelbundet, slaktdjur medicineras osv. Del finns enligt motionärernavelerligt ingen svensk statistik som direkt anger hur många skadefall som ärproduktrelaterade LU 1983/84:8 3 menvissa punktundersökningar ger stöd för uppfattningen att åtskilliga skadefallhar åtminstone någon anknytning fill produkten. Motionärernaframhåller att man från samhällets sida försöker skydda allmänheten mot denegativa konsekvenserna av denna utveckling bl. a. genom produktkontroll. Fullsäkerhet mot skador kan emellertid långt ifrån näs på detta sätt, ochmotionärerna anser att en möjlighet till skadestånd kan utgöra ett värdefulltkomplement lill produktkontrollen när det gäller att förebygga skador. Ensärskild negativ faktor är enligt mofionärerna att en skadelidande enligtgällande rätt inle har möjlighet att få ersättning för utvecklingsskador, dvs.skador för vilka risken vid lidpunkten för tillverkningen inte kunde förutsesens av den främsta vetenskapliga pch tekniska expertisen. Eftersom risken förskada inte kunde förutses har naturligtvis den skadelidande ingen möjlighetatt göra gällande att tillverkaren förfarit vårdslöst. Denne bär alltså intenågot ansvar för sådana skador orsakade av hans produkter utan den slutligaförlusten drabbar i princip den enskilde skadelidande. Motionärernaanser att det anförda talar för att produktansvaret beträffande personskadorbör skärpas. Av denna anledning bör regeringen filisätta en utredningsom får i uppdrag att utarbeta ett förslag till lagstiftning om produktansvar. Med produktansvar avses i allmänhet skyldigheten närmast för tillverkaren att utge ersättning när en tillhandahållen varaorsakar personskada eller skada på annan egendom än varan själv. Etlsärdrag för produktansvar i jämförelse med det ansvar som annars vilar på densom tillhandahäller varor är att den skadelidande och den ansvarige ofta intestår i kontraktsförhållande med varandra. Sålunda kan flera kommersiella ledstå mellan tillverkare eller importör och den konsument som drabbas av skadan.I sådana fall där ansvar för delaktigheten kommer i fråga kan skadan drabbainte köparen utan någon i hans omgivning. Ettannat särdrag för produktansvaret är den omfattning skadorna kan få. Skadan avden enskilda produkten överstiger ofta produktens eget värde. När det är frågaom masstillverkade varor kan skadorna uppgå fill väldiga belopp. Någonsvensk lagstiftning som uttryckligen behandlar produktansvaret finns inte. Iatomansvarighetslagen (1968:45) finns dock bestämmelser som innebär att ansvarför atomskada i princip kan falla endast på innehavare av atomanläggning. Omen skada orsakas av en vara blir i princip de allmänna skadeståndsreglerna iskadeståndslagen (1972:207) tillämpliga. Det innebär att den LU 1983/84:8 4 skadelidandeför att kunna erhålla skadestånd måste visa all tillverkaren gjort sig skyldigtill försummelse (culpa). Den skadelidande behöver dock inle styrka atttillverkaren själv varit culpös. Enligt skadeståndslagen ansvarararbetsgivaren nämligen för culpa av alla sina anställda. Somhuvudregel för bevisbedömningen gäller alt den skadelidande skall styrka attorsakssammanhang föreligger mellan produkten och skadan, att skadan orsakals avdefekt i produkten samt att defekten vållats av någon för vilken tillverkarenansvarar. 1 många fall är del emellertid omöjligt att fullgöra dennabevisskyldighet, eftersom tillverkaren ensam känner till de fakta pä grundvalav vilka bedömningen skall ske. En viss bevisskyldighet, eller i varje fallskyldighet att bidra till utredningen om skadans orsaker, torde därför liggaäven på tillverkare. Omfattningen av denna skyldighet torde ha nära samband medvilket krav på aktsamhet hos tillverkaren som kan ställas. Ju högreaktsamhetskravet sätts desto närmare till hands ligger det att överflytta delarav bevisskyldigheten för sambandet skadaproduktdefektvällande lilltillverkaren. 1 rättspraxis har i vissa fall aktsamhetskravet ställts myckethögt när det gäller i verklig mening industriell produktion och det varit frågaom personskada. Härigenom har tillverkarens ansvar närmat sig etl striktansvar, dvs. etl ansvar oavsett culpa. Tanken att införa ett rent strikt ansvarpå produkiansvarsområdet har högsta domstolen dock avvisat (serättsfallen NJA 1982 s. 380 och 1983 s. 118). Det kan tilläggasalt rättspraxisi andra situationer ålagt strikt ansvar för farlig verksamhet. a. harentreprenörer i vissa fall ansetts ha ett strikt ansvar för skador avsprängningar. Vartoch ett av de led i tillverknings- och försäljningsprocessen som hanterar varansvarar för egen och arbetstagarens culpa. Det har t. ex. betydelse om defektenhar sin grund i felaktig lagring hos något försäljningsled. Importören kandock ha ett särskilt ansvar. Enligt rällsfallel NJA 1977 s. 538 ansvarar densom importerat en produkt, avsedd för enskilt bruk, för skada orsakad av sädanabrister i produktsäkerheten, som skulle medföra skadeståndsskyldighet förtillverkaren. Näringsidkarekan teckna försäkring mot de ersättningsanspråk som kan riktas mot dem pä grund av produktansvar. Intresset i för sådana försäkringar har enligt vad som framgår av produktansvarskom mitténs betänkande (SOU 1979:79) Produktansvar II Produktansvarslag emellertid varit begränsat, , Enskadelidande som inte enligt gällande bestämmelser kan få skadestånd förproduktskada kan dock i annan ordning få viss ersättning. Den allmännaförsäkringen ger sålunda en grundtrygghet. Den kompenserar dock inte denskadelidande fullt ut. Av större betydelse är vissa försäkringsformer vilkagäller till förmån för alla som skadas inom det område resp, försäkringsformavser att täcka. Detta gäller arbetsskadeförsäkringen, trygghetsförsäkringen,läkemedelsförsäkringen, patientförsäkringen och trafikförsäkringen. LU 1983/84:8 5 När någon drabbas av en personskada i arbetslivettill följd av en ur säkerhetssynpunkt otillfredsställande produkt får han iflertalet fall ersättning som beräknas enligt skadeståndsrättsliga normer frånarbetsskadeförsäkringen kompletterad med trygghetsförsäkringen. Ersättningenutgår oberoende av vilka regler som gäller pä produktansvarets område. Arbetsskadeförsäkringenregleras av lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring. Rätt till ersättningenligt lagen föreligger vid arbetsskada, varmed förstås skada till följd avolycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetet. En för den försäkradeförmånlig bevisregel gäller. Skada som han ådragit sig anses vara orsakad avden skadliga inverkan om inte betydligt starkare skäl talar mot det.Trygghetsförsäkringen meddelas av ett konsortium av försäkringsanstalter ochtäcker ett skadeståndsansvar för personskador som arbetsgivaren har åtagit siggenom kollektivavtal. Genom trygghetsförsäkringen blir den skadelidande ihuvudsak berättigad till vad som utgör skillnaden mellan en ersättning beräknadenligt skadeståndsrätlsliga normer och den ersättning som utgår enligtarbetsskadeförsäkringen. Ansvaret är strikt och den skadelidande behöverföljaktligen inte styrka vårdslöshet hos arbetsgivaren eller annan arbetstagareför att få ersättning. Staten har utan att försäkra sig påtagit sig ettmotsvarande ansvar genom statens personskadeförsäkring. Ensärskild typ av kollektiv ansvarsförsäkring är patientförsäkringen. Den somdrabbas av en produktskada när han genomgår sjukvård kan i de flesta fall fåersättning enligt skadeståndsrättsliga grunder genom försäkringen. Ersättningutgår oavsett om culpa kan läggas någon befattningshavare inom sjukvården tilllast. Försäkringen meddelas av etl konsortium av försäkringsanslalter ochtäcker den ersättningsskyldighet för person-_ skador som staten och landstingenåtagit sig. Del ersättningsansvar som följer av patientförsäkringen har fåttmotsvarighet inom återstående delar av den svenska sjukvården. detta sammanhang särskilt intressant försäkring är läkemedetsför-säkringen.Den försäkringen skiljer sig från de tidigare behandlade försäkringsformernadärigenom att försäkringslagarna, förelag som tillverkar eller importerarläkemedel, också är de som eljest normall skulle bära produktansvaret för devaror som omfattas av försäkringen. Läkemedelsförsäkringen innebär i huvudsakföljande. Detförutsätts att företag som fillverkar eller importerar läkemedel frivilligtåtar sig att ersätta läkemedelsskada och att detta åtagande försäkras hos ettsärskilt konsortium. Ersättning enligt åtagandet utgår för läkemedelsskadatill följd av användning av läkemedel som fillverkare eller importör, som hargodkänt åtagandet, yrkesmässigt har lämnat ut här i landet för förbrukning. Medläkemedel förstås dels vad som täcks av läkemedelsförordningen (1962:701), delsradioaktiva läkemedel även om. förordningen inte är till-lämplig på dessa.Något krav på att läkemedlet skall ha registrerats som LU 1983/84:8 6 farmacevtiskspecialitet uppställs inte. Läkemedelsskadadefinieras som sjukdom eller annan skada av kroppslig art som med övervägandesannolikhet har orsakats genom användningen av läkemedel. Åtagandetbygger på tanken att en riskvärdering skall ske. Det är inte meningen atteffekterna av förutsedda biverkningar skall ersättas annat än när dessa ikvalitativt eller kvantitativt hänseende mera påtagligt avviker från detnormala. Ersättning utgår därför inte om läkemedelsskadan skäligen hade bortgodtas som en biverkan av läkemedlets användning med hänsyn till delsmöjligheten och anledningen för fackmannen att förutse läkemedlets verkningar,dels arten och svårighetsgraden av sjukdom som behandlingen har avsett, denskadades hälsotillstånd i övrigt, skadans omfattning och andra omständigheter.Riskvärderingen är således helt avgörande. Smärreskador omfattas inte av åtagandet. Försäkringskonsortiets ansvar är begränsattill högst 2 milj, kr för varje skadad person. Närdet slutligen gäller personskador till följd av motorfordonstrafik och skadanär en följd av en defekt hos fordonet utgår ersättning från trafikförsäkringenenligt bestämmelserna i iråfikskadelagen (1975:1410), Ersättning i lagenkallad irafikskadeersättning utgår för personskada till alla skadelidande pårent objektiva grunder. För sakskada som tillfogas motorfordon eller egendomsom befordras med sådant fordon utgår ersäll-ning-endast om skada vållats avannat fordon i samband med förandel av det andra fordonet eller bri.stfällighetpå del. För annan sakskada utgår ersättning pä rent objektiv grund; dock ejtill försäkringstagaren. Som ovan nämnts har produktansvarskommittén år 1979lagt fram etl förslag till produktansvarslag (SOU 1979:79), I lagförslaget åläggstillverkare och importörer i gemen ett strikt produktansvar för personskador.Från lagens tillämpning undantas bl, a. atomskada, läkemedelsskada, skada somuppkommit direkt i samband med hälso- och sjukvård, arbetsskada och skada tillföljd av trafik med motordrivet fordon, dvs, där ersättningsskydd redan ärtillgodosett genom de i föregående avsnitt omnämnda särskildaansvarighetslagarna och försäkringsformerna. Ansvaret skall enligt lagen täckaäven skada lill följd av utvecklingsfel. Lagförslagetinnehåller inga regler om ersättning för skador på egendom, orsakade avdefekta produkter. När det gäller sådana skador föreslog kommittén attkonsumentköplagen skulle tillföras en särskild regel om ansvar forproduktskada. Enligt vad utskottet inhämtat har denna fråga överlämnats fillkonsumentköpsutredningen för övervägande. LU1983/84:8 7 När det gäller förslaget tillproduktansvarslag pågår alltjämt departementsbehandlingen, har ibetänkandet (SOU 1983:7) Ersättning för miljöskador lagt fram ett förslag tillmiljöskadelag. Enligt lagförslaget skall som huvudregel gälla ett strikt ansvarvid miljöfarlig verksamhet. Ansvaret knyts i princip till användningen av fastegendom. I betänkandet diskuterar utredningen om någotersättningssystem borde införas som täcker även skador som inte omfattas av denföreslagna miljöskadelagen, t. ex. föroreningsskador som uppkommer genom attskadliga ämnen sprids, när miljöfarliga produkter används eller kastas bort somavfall. Att enbart föreskriva en obligatorisk ansvarsförsäkring innebär enligtutredningen ett ofillräckligi skydd för de skadelidande. Av större intresse ären obligatorisk försäkring som betalas av den skadegörande verksamheten mendirekt skyddar de skadelidande. Ett annat alternativ är enligt utredningen attinföra ett ersättningssystem som administreras inte av försäkringsbolagen utanav det allmänna. Man kan här tänka sig att genom avgifter på den miljöfarliga verksamhetensamla fonder som oberoende av skadeståndsregler ersätter alla skador av visstyp, primärt ansvariga fonder. Det system som utredningen anser innebära deminsta nackdelarna frän praktisk och statsfinansiell synpunkt är dockinrättandet av subsidiärt ansvariga fonder. De skulle endast läcka sådanaskador som inte kan ersättas på annat vis. Utredningen konstaterar att fråganom inrättandet av fonder kräver mera ingående utredningar och har därför inteansett sig kunna lägga fram något förslag till lag om sådana fonder. tillkalladeskemikommissionen med uppdrag att se över pågående verksamhet och lägga framförslag till en förbättrad kontroll av kemikalieanvändningen. I direktiven(Dir. 1983:20) sägs att kommissionen bör ha ett vidsträckt uppdrag att göra ensamlad översyn av de problem för hälsa och miljö som den storakemikalieanvändningen kan medföra. Även lagstiftningsfrågor bör tas upp avkommissionen. a. bör undersökas om det ansvar när det gäller skyddsåtgärdersom lagstiftaren lägger på den som tillverkar, importerar eller kontrollerar enhälso- och miljöfarlig vara ytterligare kan preciseras. En annan viktig uppgiftför kommissionen är att överväga behovet av förändringar av nuvarandeadministration för kemikaliekontrollen. Enligt vad utskottet inhämtat har frågan omansvarsförsäkring inte tagits upp inom kommissionen. LU 1983/84:8 8 tillkom i en konvention rörandeproduktansvar för personskador. Europarådskonventionenär tillämplig endast på personskador som orsakas av lös egendom. Ansvaret bärsi första hand av tillverkare och importörer, men undantagsvis kan den som blotttillhandahåller produkten bli ansvarig. Ansvaret förutsätter att produkten är"felaktig", dvs. att den inte erbjuder den säkerhet som konsumentenhar rätt att vänta sig. Ansvaret inträder oberoende av försummelse fråntillverkarens (importörens etc.) sida och är alltså rent objektivt. Denskadelidande har att styrka skadan, felet och orsakssambandet mellan skadan ochfelet. Lyckas han med det, kan producenten dock befria sig från ansvar om hankan visa att produkten inte har bringats i omsättning av honom eller göra antagligtatt felet har uppkommit efter det att han bringade produkten i omsättning.Ersättningen kan vidare jämkas på grund av medvållande av den skadelidandeeller någon som är anställd hos honom. Konventionsstat får dock förbehålla sigatt tillämpa interna regler om medvållande i den mån de innebär att jämkningfår ske bara vid grov vårdslöshet eller uppsåtligt handlande av denskadelidande. I övrigt får konventionsslal inte införa regler som ärförmånligare för den skadelidande än de bestämmelser konventionen innehåller.Samtidigt gäller dock att konventionen inte påverkar den skadelidandes rättenligt allmänna regler om ansvar i eller utom avtalsförhållanden. Inte hellerföreligger hinder mot att ett kollektivt ersättningssystem helt eller delvisträder i stället för skadeståndsansvaret, förutsatt att den skadelidandes skyddinte försämras i förhållande till konventionens ersättningsregler. Europarådskonventionenträder i kraft efter det att tre stater tillträtt konvenfionen.Konventionen har undertecknats av några stater men har ännu inte ratificeratsav något land. Orsaken härtill är all man i medlemsstaterna velat avvaktaarbetet inom EG pä en reglering av produktansvaret. Parallellt med arbetet med konventionen inomEuroparådet har frågan om gemensamma produktansvarsregler behandlats inom EG. Ijuli 1976 lade fram ett första utkast till direktiv omsamordning av medlemsstaternas rättsregler om produktansvar. yttradesig över utkastet och föreslog därvid betydelsefulla ändringar,som i vissa fall var ägnade att närma förslaget till Europarådskonventionenmedan de i andra skulle leda till stora olikheter med konvenfio- LU 1983/84:8 9 Enligt vad utskottet erfor vid ett studiebesök hosEG har förslaget överarbetats inom en arbetsgrupp hosministerrådet. I det slutliga förslaget utgår ersättning för personskada ochför skada på personlig egendom. Skador på såväl fast egendom som lös egendomomfattas av reglerna. Något undantag för utvecklingsskador görs inle. Däremotundantas obearbetade naturprodukter och jordbruksprodukter samt hantverksprodukterfrån produktansvaret. Tillverkaren eller importören åläggs etl strikt-ansvar.Något obligatoriskt tak för ansvaret finns inte. Det får ankomma på varjemedlemsstat att föreslå regler om ansvarsbegränsning. Förslagetlill direktiv beräknas kunna bli behandlat av ministerrådet . 1 betänkandet behandlar utskottet tre motioner varitas upp frågor om lagstiftning om produktansvar och om obligatoriskansvarsförsäkring för kemikalieskador. Medproduktansvar avses i allmänhet skyldighet för tillverkare alt utge ersättningnär en tillhandahållen vara orsakar personskada eller skada på annan egendom änvaran själv. Ett utmärkande drag för produktansvaret är att tillverkaren oftastinte står i kontraktsförhållande med den skadelidande konsumenten utan attdel-står flera kommersiella led mellan dem. Ett annat särdrag för produktansvaretär den omfattning skadorna kan få, särskilt när det gäller massproduceradevaror. Någonsvensk lagstiftning som uttryckligen behandlar produktansvaret finns inte. Omen produkt orsakar skada blir därför i princip de allmänna skadeståndsrältsligareglerna i skadeståndslagen (1972:207) tillämpliga. Dessaregler innebär att en skadelidande skall för att få ersättning visa attorsakssammanhang föreligger mellan produkten och skadan, att skadan orsakatsav en defekt i produkten samt att tillverkaren eller hans anställda gjort sigskyldiga till försummelse. Närdet gäller en speciell typ av skador atomskador, som ju också omfattarproduktskador faller enligt atomansvarighetslagen (1968:45) ansvaret påinnehavaren av atomanläggningen. Innehavarens ansvar är ett rent strikt ansvar,dvs, ett ansvar oavsett oaktsamhet hos innehavaren eller hans anställda. Även iannan lagstiftning finns regler som ger en skadelidande bättre skydd änskadeståndslagen och som även om de syftar till att ersätta andra skador änproduktskador har betydelse också för produktskadorna. Enligttrafikskadelagen (1975:1410) utgår trafikskadeersättning från motorfordonstrafikförsäkring för skada till följd av trafik med motorfordon. Ersättningenutgår på rent objektiva grunder (strikt ansvar) såvitt gäller skada på personoch på annan egendom än den inblandade bilen och med den befordrad egendom.Ersättningen utgår även när olyckan beror t, ex. på ett konstruktionsfel hosfordonet. LU 1983/84:8 10 vidproduktskador i samband med trafik med andra kommunikationsmedel, såsomjärnväg, flyg och fartyg, har en skadelidande goda möjligheter att fäersättning eftersom transportören eller ägaren har ett strikt ansvar eller ettpresumtionsansvar för inträffade skador. Med presumtionsansvar avses att denansvarige för skadan antas ha varit oaktsam och för att undgåersättningsskyldighet måste visa att skadan inte berott på oaktsamhet hos honomeller hans anställda. Såsomframgår av redogörelsen i det föregående (s, 5) finns vid sidan avtrafikskadorna även andra slag av skador beträffande vilka tillkommit särskildaförsäkringar som ger den skadelidande rätt till ersättning enligtskadeståndsrättsliga normer.