bet · G701NU27 · 1983-12-31 00:00:00 — Utskottetbehandlade också en rad praktiska problem som aktualiserades av förslagen omåterinförd affärstidsreglering. Bland de synpunkter som anfördes var följande. Desmå servicebutiker som hade inrättats, vanligen inom bostadsområden, var föratt kunna uppnå lönsamhet ofta beroende av att få hålla öppet längre än vad somär normal affärstid. Ett förbud mot söndagsöppethållning och en inskränkning avöppethållningen skulle följaktligen negativt påverka konsumenternastillgång till närservice, något som skulle bh till nackdel inte minst förgamla, sjukliga och rörelsehindrade personer. Förslagentill ny affärstidslag innefattade inte någon dispensregel. De praktiskakonsekvenserna av en så kategoriskt utformad lagstiftning hade inte närmarediskuterats. Butiker på turistorter - t. ex. i skärgårdshamnar eller påfjällstationer- som dittills haft möjlighet att under hela turistsäsongenbedriva normal försäljning av livsmedel etc. även under söndagstid, skullealltså bli underkastade ett ovillkorligt förbud att göra detta mer än tvågånger . Det skulle också bli totalt förbjudet för dem att hållaöppet för sådan försäljning efter . Detsammagällde en del anläggningar med karaktär av utflyktsmål vilka hade vissförsäljning (av NU 1983/84:27 11 annatän kioskvaror) som en mer eller mindre nödvändig förutsättning för sin existenssom lönsamma företag. Andra företag som i särskild grad kunde drabbas av derestriktiva reglerna var butiker på de internationella flygplatserna. Viden affärstidsreglering förutsattes försäljning av vissa slags varor få äga rumutan hinder av huvudbestämmelserna. Det rörde sig därvid bl. a. om"tryckta skrifter, tobaksvaror med tillbehör, blommor, drivmedel tillmotorfordon samt tillbehör och reservdelar till sådana fordon jämte andra varorsom allmänheten särskilt efterfrågar", dvs. till stor del vad som brukarbetecknas som kiosksortiment. Ett sådant sortiment kunde bestämmas med mycketolika grad av restriktivitet. Särskild betydelse i detta sortiment hade trycktaskrifter, eftersom tidningsutgivningen pä till stor del, för vissatidningar helt, är baserad på att kiosker och andra försäljningsställen fårhållas öppna . Försäljning av enbart tidningar och tidskrifter tordebara undantagsvis kunna bedrivas med lönsamhet. Därav följde kravet på ettkompletterande fritt varusortiment. Förteckningari betänkandet vittnade om att det var svårt att avgränsa det fria sortimentetpå ett rimHgt sätt. Vissa dyra och näringsmässigt undermåliga produkter förutsattesbli godtagna, som man begränsade möjligheten att köpa viktigalivsmedel. Några exempel ansågs ge en antydan om att regleringen av det friasortimentet knappast kunde undgå att uppfattas som ett utslag av krångel ochbyråkrati. En väsentlig utvidgning av det fria sortimentet skulle medföraproblem. Om kioskhandeln i större utsträckning skulle få omfatta livsmedelsamtidigt som servicebutiker avvecklades kunde följden bli att nya storainvesteringar i kioskanläggningar skulle komma att framstå som mer eller mindrenödvändiga. De hygieniska kraven vid livsmedelsförsäljning skulle förstärkadenna effekt. En överflyttning av försäljning från butiker till kiosker, somkännetecknas av större personalintensitet och därmed sammanhängande högreprisnivå, syntes olämplig både från konsumentsynpunkt och från dehandelsanställdas synpunkt. Omtrafikbutikernas försäljning utanför vanlig affärstid skulle begränsas till ettsärskilt angivet fritt sortiment ställdes stora krav på att den från sådanförsäljning undantagna delen av sortimentet effektivt skulle kunna avskiljasfrån de tillåtna varorna. Det gällde också att få denna kategoriindelningaccepterad av personal och kunder så att bestämmelserna lojalt efterlevdes. Varjeaffärstidsreglering måste komma att ställa stora krav på en verksam kontroll,för såvitt respekten för den skulle kunna upprätthållas. Det kunde bli förenatmed stora svårigheter att övervaka att rätten till söndagsöppethållning inteutnyttjades mer än och särskilt att inga varor utanför detfria sortimentet såldes utanför vanlig affärstid. Kostnaderna för kontrollenskulle till övervägande delen falla på staten. Kontrollen skulle kräva insatserpå söndags- och av framför allt polispersonal, och det skulle därvidbli fråga om en konkurrens med polisens övriga arbetsuppgifter. NU 1983/84:27 12 Utskottet avstyrkte alltså motionerna. Mot beslutetreserverade sig de socialdemokratiska ledamöterna, vilka anförde i huvudsakföljande: En ny affärstidslag bör alltså utformas på grundvalav det förslag i affärstidskommitténs betänkande som har mött särskilt gensvarvid remissbehandlingen. Vid den närmare utformningen av undantagen i fråga omförsäljningsställen och varor bör, som motionärerna framhåller, tillses attförsäljning av tidningar och tidskrifter kan ske i nuvarande omfattning. Dettakräver att det fria varusortimentet får en viss bredd. Undantagen bör också gemöjlighet att möta den efterfrågan på vissa varor som finns hos allmänheten påandra tider än vanlig affärstid. Hänsyn bör vidare tas till de nya köpmönstersom har växt fram i samband med att varusortimentet i kiosker och påbensinstationer successivt har breddats. Ett grundläggande krav är att regleringenutformas på ett sätt som medger en smidig och praktisk tillämpning. följde utskottet med röstsiffrorna 156(m, c, fp) mot 149 (s, vpk). väcktes en motion (c) enligt vilkenriksdagen skulle anta ett förslag till affärstidslag som framlades i motionen.Motionären åberopade som motiv vilodagens helgd och önskemålet att varjemänniska skulle ha till sin egen disposition. Motionenavslogs av , sedan den enhälligt avstyrkts av näringsutskottet (NU1980/81:35) med i huvudsak följande motivering: Vad beträffar förslagets sakliga innehåll villutskottet särskilt påpeka att utrymme inte ges för någon kioskförsäljning ellermotsvarande utom av tidningar och tidskrifter. Såsom framhölls i utskottetsföregående betänkande i ämnet torde försäljning av enbart tidningar ochtidskrifter bara undantagsvis kunna bedrivas med lönsamhet. En sådan regleringsom motionären föreslår skulle därför få mycket negativa följder för tidningsutgivningenpå . Sammanfattningsviskonstaterar utskottet att motionärens lagförslag inte är förenligt med någon avde båda uppfattningar som stod emot varandra vid beslut iaffärstidsfrågan . Regeringen har beslutat läggavissa skrivelser - bl. a. från och från Stockholmshandelskammare -rörande frågan om reglering av affärstiderna till handlingarna.I beslutet anförs att regeringen vid sin prövning av affärstidsfrågan har kommitfram till att de fria affärstiderna skall bibehållas. Härvidlag hänvisas tillett pressmeddelande från den 25 januari 1984.Pressmeddelandet innehåller följande kommentar av finansminister : NU1983/84:27 13 Affärstiderna har varit fria idrygt . har betydelsefulla förändringar inträffat idetaljhandelns struktur. Antalet hushåll med två förvärvsarbetande har ökatkraftigt. Detta har tillsammans påtagligt ändrat människors inköpsvanor. Mångakonsumenter vill kunna göra sina inköp på sen och under veckosluten. Det fria öppethållandet har också skapat nyaarbetsmöjligheter främst genom deltidsarbete och veckoslut. Mångafamiljer har därigenom fått ett värdefullt tillskott till sin ekonomi. Det har visat sig att ett förlängt öppethållande harbidragit till att tidigare nedläggningshotade, traditionella livsmedelsbutikerkunnat göras lönsamma och därmed leva vidare. Närservicen har därigenomtryggats. Mot dessa skäl för fortsatt fria affärstider måste ställasde starkt framhävda önskemål om en återgång till reglerade affärstider somframförts av . Även om regeringen har förståelse fördessa önskemål har den dock funnit att ett upphävande av fria affärstider,sedan de funnits , skulle skapa fler och större problem än de somkan lösas. Därtill kommer att en inskränkning av öppethållandetskulle kräva regleringar som är svära både att praktiskt och juridiskt utformaoch att få förståelse för bland konsumenterna. Eftersom det inte går attförbjuda all försäljning på t. ex. måste man bestämma vilka butikersom skall få ha öppet, på vilka tider detta skall få ske och vilka varor som dåskall få säljas. Man måste sannolikt också ha dispensmöjligheter och då ärvi tillbaka i de gränsdragningsproblem och det administrativa krångel som varett starkt skäl till att de fria affärstiderna infördes. har nyHgen i ettyttrande till bostadsutskottet (NU 1983/84:7 y, i BoU 1983/84:13) lämnat en deluppgifter om dagligvaruhandelns stmktur. Som bakgrund till överväganden omaffärstidsreglering är bl. a. följande av intresse: Den s. k. yttre rationaliseringen,dvs. förändringarna i butiksbeståndet, har inneburit en stark koncentrationtill större butiker - i vissa fall s. k. stormarknader - och en mycketbetydande nedläggning av mindre butiker. Antalet allivsbutiker var ca 15 300 i slutet av år 1964och 8 970 . lades 14050 butikerned, medan 3720 butiker nyetablerades. Nettominskningen av antalet dagligvaruenheter uppgick imitten och slutet av till i genomsnitt . hardenna minskning successivt avtagit. var minskningen avbutiksbeståndet 1,. Ett betydelsefullt inslag i strukturutvecklingen inomdagligvaruhandeln är vidare framväxten av s. k. servicebutiker. Av det totalaantalet allivsbutiker utgörs av servicebutiker. Hit räknas ocksålivsmedelsavdelningar i bensinstationer, s. k. trafikbutiker. Dagligvaruhandelns struktur harsedermera av långtidsutredning - i betänkandet (SOU 1984:5) "Sektorstudier.LU 84. Bilagedel 1" - belysts med bl. a. följande tabell (bilaga 4 s. 32): NU 1983/84:27 14 Butikstyper inom dagligvaruhandeln och 1982 -1-0,2 -2,4 -0,3 -7,1 Av de över 700 nya servicebutiker som enligttabellen har tillkommit äfca 250 trafikbutiker, dvs.bensinstationer med dagligvarusortiment. I den sektorstudie rörande varuhandel och privatatjänster som har utförts inom ramen långtidsutredning (SOU 1984:5bil. 4) har förändringar i öppethållandet uppmärksammats. Avbetydelse för detaljhandelns kapacitetsutrymme är, framhålls det, inte bara denmmsliga dimensioneringen utan också under vilka tider butikerna hålls öppna. Enpraktisk begränsning av öppethållandet ligger däri att särskilda lönetilläggför obekväm arbetstid (på vardagar kl. 18.15-20.00 och på vardagarefter och efter samt ) utgår vidutsträckt öppethållande. Efteren hänvisning till de undersökningar av öppethållandet som gjordes under årenefter affärstidslagens slopande lämnas följande uppgifter (s. Någon fortlöpande kartläggning avöppethållandetider förekommer inte. () haremellertid företagit en bearbetning av enkätmaterial som insamlas avHandelns () som underlag till uppdatering av registretöver privata livsmedelsbutiker. Därvid framgick det att av 6 308 tillfrågadeförsäljningsställen hade 1195 eller öppet alla medan324 eller höll öppet vissa . Sammanlagt skulle alltså var fjärdebutik inom den privata livsmedelshandeln tillämpa söndagsöppet. Därtill förekommersöndagsöp-pet i varierande utsträckning inom kategorier som inte berördes avHFI-studien, bl. a. varuhus, konsumentkooperativa livsmedelsbutiker samt trafikbutiker(bensinstationer med livsmedelssortiment). NU1983/84:27 15 Tabell 2.5 redovisar förekomsten avsöndagsöppet inom olika butikstyper. Bland större självbetjäningsbutiker medtotalsortiment ("supermarkets") har ungefär var tredje enhet öppet påsöndagar. Beträffande mindre och medelstora försäljningsställen föreligger enklar skillnad mellan "servicebutikerna" som definitionsmässigt harlångt öppethållande (/ vecka) och den stora massan övrigalivsmedelsaffärer där i genomsnitt endast var tionde håller öppet . En påtaglig ökning i butikernas försäljningskapacitet harsåledes ägt rum inom livsmedelshandeln genom att en stor och växande andel avbutikerna tillämpar förlängt öppethållande. Denna process får delvis ses som enanpassning till ändrade inköpsbeteenden och levnadsvanor bland konsumenterna.Förlängt öppethållande har också blivit ett viktigt konkurrensmedel ibranschen. Beträffande affärstiderna inom fackhandeln föreligger ingaempiriska undersökningar. Det är inte ovanligt att särskilt kedjeaffärer påstörre orter håller öppet en eller extra någon kväll i veckan.Däremot förekommer söndagsöppethållande endast inom specialkategorier av företag,t. ex. vissa, externt belägna försäljningsställen med lågprisprofil ellerlokalt och temporärt i samband med speciella evenemang på orten. Sporadisktsöndagsöppethållande i fackhandeln kan förekomma i köpcentra och vid särskildatillfällen. Annars förefaller det ordinarie öppethållandet dvs. som regel 9-18måndag-fredag och 9-13 eller 9-14 i stort sett motsvara behovet hosde flesta konsumenter. Tabell 2.5 Söndagsöppet per butikstyp inom privatlivsmedelshandel Mindre och medelstora butiker Under rubriken anförs bl. (s.21): Den stabila tillväxten idetaljhandelsomsättningen ledde till investeringari butiksanläggningar dimensionerade för fortsatta försäljningsökningar. Närdessa uteblev skapades inom delar av detaljhandeln en besvärlig överkapacitetsom påverkade lönsamheten negativt. Även om man visat ökadförsiktighet med nyinvesteringar på anläggningssidan - bl. a. harnyetableringen av stormarknader praktiskt taget upphört - kommer det att dröjaåtskilliga år innan efterfrågan på detaljhandelstjänster kommit i fatttillgången i form [av] butikslokaler. Inom varuhussektorn har dock kapaciteteni viss mån skurits ned genom nedläggning av olönsamma försäljningsställen.Också inom dagligvaruhandeln har butiksantalet minskat.På senare år har dock etableringen av servicebutiker och utökningen avöppethållandet och i viss mån motverkat effekten av butiksnedläggningar. innebär emellertid ökningen av affärstiderna ilivsmedelshandeln att branschen sannolikt fångat upp en inte obetydligmeromsättning. NU 1983/84:27 16 Detär dock ännu för tidigt att utvärdera den produktivitetsökning som övergångentill fria affärstider kan ha inneburit. Affärstiderna blev fria vid början efteratt ha varit reglerade i lag. I de tre motioner (s; vpk) sombehandlas här föreslås, liksom vid en rad tidigare tillfällen alltsedan är1973, att affärstidsreglering skall införas pä nytt. Den senaste affärstidslagen (1966:668) vartidsbegränsad t. o. m. år 1971.1 enlighet med ett kommittéförslag beslötregeringen det året - med handelsminister som föredragande -att inte föreslå fortsatt affärstidsreglering. , som fick pröva fråganmed anledning av motioner, gick på samma hnjer som regeringen. En storminoritet, där alla partier var talrikt företrädda, röstade dock för enförlängning av affärstidslagens giltighetstid. Lagens innebörd framgår avredogörelsen i det föregående (s. 2f.). Förbud mot öppethållning ,begränsning av affärstiden på vardagar, undantag för en del varor - särskiltför tryckta skrifter - och möjlighet till dispens för ökad öppethållning genomkommunalt beslut var huvudpunkter i systemet. Undervad som betecknades som en prövotid följde en särskild nämnd hur affärernasöppethållning utvecklades. Sedan tillsattes en ny affärstidskommitté. Dessbetänkande (SOU 1977:72) inleddes med en enhällig beskrivning av faktiskaförhållanden. En minoritet inom kommittén förordade att affärstiderna skulleförbli fria. De övriga ledamöterna fördelade sig på tre fraktioner, var och enmed sitt förslag till ny affärstidslag. Innebörden av dessa förslag harredovisats i det föregående (s. 6 f.). Även remissinstanserna gav uttryck förskilda meningar i frågan. En majoritet av dem förordade emellertid att friaaffärstider skulle bibehållas. Folkpartiregeringentog ställning mot affärstidsreglering. I en proposition anmäldesdetta för . Av statsminister framgick att även den då tillträdandetrepartiregeringen ville ha kvar de fria affärstiderna. kom sakenunder prövning. Utom meddelandet i propositionen förelåg då fleramotioner vari yrkades på affärstidsreglering. (NU 1979/80:62)avstyrkte motionerna med en utförlig argumentation. De socialdemokratiskaledamöterna uttalade sig emellertid för en lagstiftning i ämnet, vilken dockmåste tillgodose flera angivna krav. Vissa försäljningsställen och vamslagborde vara undantagna från begränsningar, så att det skulle bli möjligt för handelnatt möta den efterfrågan på vissa varor som finns hos allmänheten på andratider än vanlig affärstid. NU1983/84:27 17 tas till de nya köpmönster som hade växt fram. Ettgrundläggande krav angavs vara att regleringen utformades på ett sätt sommedgav en smidig och praktisk tillämpning. - Omröstningen i kammaren följdepartilinjerna. Med knapp majoritet (m, c, fp mot s och vpk) beslöt riksdagenalltså att inte ta något initiativ till ny affärstidsreglering. När en motionär föreslog att skulle antaett förslag till affärstidslag som väsentligen överensstämde med lagkonstaterade näringsutskottet samfällt att en sådan åtgärd inte var förenligmed någon av de båda uppfattningar som hade stått emot varandra vid beslutet iaffärstidsfrågan . Motionen fick inget stöd i kammaren. Som framgår av det föregående (s.13 f.) har regeringen lagt olika framställningar i affärstidsfrågantill handlingarna och angett motiv för sitt beslut i en presskommuniké.Betydelsefulla förändringar i detaljhandelns struktur har inträffat under denperiod då affärstiderna har varit fria, säger finansminister idenna kommuniké. Inköpsvanorna har ändrats i samband med att antalet hushållmed två förvärvsarbetande har ökat kraftigt. Det fria öppethållandet har skapatnya arbetsmöjligheter, som i många fall ger ett värdefullt tillskott tillfamiljeekonomin. nedläggningshotade livsmedelsbufiker av traditionelltslag har med förlängt öppethållande bUvit lönsamma. Genom att de kan levavidare tryggas närservicen. En inskränkning av öppethållandet skulle krävaregleringar som både praktiskt och juridiskt skulle bli svåra att utforma ochsom det skulle vara svårt att få förståelse för bland konsumenterna.Dispensmöjligheter skulle sannolikt bli nödvändiga. Därmed skulle man, sägerfinansministern sist i kommunikén, vara tillbaka vid de gränsdragningsproblemoch det administrativa krångel som var ett starkt skäl till att den tidigareaffärstidsregleringen slopades. Den affärstidslag som motionärernaförespråkar skulle utformas i enlighet med förslag I i affärstidskommitténsbetänkande. Bakom detta förslag stod bl. a. ordföranden i , en organisation som konsekvent och med kraft har hävdat attaffärstiderna bör vara reglerade. Förslaget överensstämmer i väsentliga delarmed affärstidslag. Viktiga skillnader är dock att affärstiden pålördagar skall upphöra - mot enligt lag - ochframför allt att ingen dispensmöjlighet skall förekomma. Öppethållning påsöndagar skall vara medgiven , vid tillfällen som varjeföretag får välja. Eljest skall i stort sett bara sedvanligkioskhandel vara tillåten. NU 1983/84:27 18 Utskottet instämmer i de slutsatser som regeringenhar dragit vid sin prövning av affärstidsfrågan. Några förhållanden somsärskilt bör understrykas är enligt utskottets mening följande. Vadgäller förekomsten av söndagsöppethållning har långtidsutredningvisat att sådan öppethållning inte är så vida spridd som motionärerna tycksräkna med. Detaljhandelns struktur, som under mer än har anpassatsig efter den nuvarande ordningen, skulle emellertid kraftigt påverkas vid ensådan begränsning av öppethållningen som har föreslagits. Framför allt skulleservicebutikerna, som för många konsumenter representerar en värdefullinköpsmöjlighet, riskera att råka ut för svårigheter. Enaffärstidsreglering skulle visserligen medföra förbättringar för en stor del avde handelsanställda, men ett bortfall av arbetstillfällen skulledrabba mänga, och ökade krav skulle ställas på den långt mera talrika kategoriav servicepersonal som arbetar inom kioskhandeln. De föreslagna affärstidernater sig f. ö. synnerligen restriktiva. Det synes exempelvis svårt att motiveraatt de servicebutiker som hålls öppna före kl. 8 på morgnarna skulle tvingasatt avstå därifrån, trots att en mycket stor del av svenska folket börjar sittdaghga förvärvsarbete tidigare än så. Detförefaller realistiskt av regeringen att betrakta en bestämmelse omdispensmöjligheter som ofrånkomlig i en ny affärstidslag. Därmed tar regeringenemellertid avstånd från en grundtanke hos dem som inom affärstidskommitténförordade förnyad affärstidsreglering. Oavsett hur en reglering utformas gälleratt den ställer stora krav på de myndigheter som engageras i den. Eftersom deföreslagna restriktionerna i fråga om affärstid och kiosksortiment knappast harstarkt stöd i den allmänna rättsuppfattningen torde en omfattande och aktivkontroll av reglernas efterlevnad erfordras. Detta krav skulle anmäla sigsamtidigt som energiska strävanden görs för att genom omprioritering avpolisens och åklagarnas insatser komma till rätta med m.era allvarligkriminaUtet. Konsumenternasintressen bör tillmätas stor betydelse vid bedömningen av affärstidsfrågan. Detfinns enligt utskottets mening inte grund för antagandet att konsumenternatotalt sett skulle gynnas mer av en förnyad affärstidsreglering än av detnuvarande systemet med fria affärstider. Frånsocialdemokratiskt håll förespråkades att en affärstidsreglering skulleåterinföras. Denna rekommendation var emellertid förenad med en rad villkor.Regeringens nu aktuella ställningstagande, som utskottet ansluter sig till,innebär att det vid ett närmare studium har visat sig orealistiskt att énaffärstidsreglering som på ett tillfredsställande sätt uppfyller dessa villkorskulle kunna åstadkommas. Utskottet förutsätter dock att regeringen uppmärksamtföljer frågan och vidtar åtgärder om utvecklingen skulle gå i en från allmänsynpunkt sett ogynnsam riktning. NU1983/84:27 19 Utskottet avstyrker sålunda de tremotionerna i ämnet och hemställer att avslår motionerna1982/83:1030, 1983/84:1876 och 1983/84:2367. Närvarande: (), (), GunnarNilsson i (s), (), (), StenSvensson (m), (), (), Per (),(), (vpk), (), IvarFranzén (c), () och (). (vpk) anser attutskottets yttrande och hemställan bort ha följande lydelse: Affärstidernablev----- (= utskottet, s. 16-17)-- vara tillåten. Utvecklingen visar med full evidens attslopandet av affärstidsregleringen var ett allvarligt missgrepp. Öppethållningpå och sena vardagskvällar har fått stor utbredning, främst blandservicebutiker men också bland stora självbetjäningsbutiker. Eftersomkonsumenternas totala efterfrågan på dagligvaror torde vara i stort sett giveni ett visst ekonomiskt läge betyder det sagda att försäljningen i storutsträckning har flyttat över från den ordinära dagligvaruhandeln dels till servicebutikermed deras relativt snäva sortiment och i allmänhet högre prisnivå, dels till"marknader" och "hallar" som ofta kan utnyttjas endast avkunder som färdas med bil. Dessa kunder lockas att lägga ned avsevärda resurserpå transporter till inköpsstället, något som, även om priserna där skulle varalägre än normalt, gör denna form av inköp olönsam för dem. Uppenbart är vidareatt konkurrensen mellan de söndagsöppna storbutikerna, med braskande reklam ochförledande rabatterbjudanden, är ett led i en ohämmad kommersialism som ärmycket ogynnsam för konsumenterna. Rationella inköpsvanor motverkas, medanimpulsköp och förvärv av allehanda onyttiga produkter stimuleras. Shopping ochinköpsresor tränger ut värdefullare sysselsättningar. Stormarknader och vamhusär ofta nästan de enda utflyktsmål som föräldrar och barn uppsöker gemensamt. Från de handelsanställdas utgångspunkt har utvecklingenvarit lika förödande. En levande arbetsgemenskap i fasta arbetslag och inomramen för normala arbetsdagar har brutits sönder. En allt större del av de idetaljhandeln verksamma är anställda på deltid, med starkt begränsademöjligheter till förkovran i yrket och ofta med otillräckligt socialt och NU1983/84:27 20 Att vissa andra serviceuppgifter änbutiksförsäljning ovedersägligen måste utföras och annan obekvämarbetstid kan inte vara ett argument för att de handelsanställda skall varaundandragna det skydd som samhället har givit dem genomaffärstidslagstiftningen.