bet · G701FiU25 · 1983-12-31 00:00:00 — Det sistnämnda kan bli ett akutproblem om den nuvarande högkonjunkturen leder till atl industriinvesteringarnabörjar öka. som underskottet i statens budgei beslår ökarränteutgifterna. Delta innebär atl del blir alll svårare alt fåkontroll över de offentliga finanserna. Mot den här bakgrunden anser ulskoltet alt det ärnödvändigt med en stramare finanspolilik. Etl centralt mål för den ekonomiskapolitiken under 1980-ialel är all avveckla del strukturella budgetunderskottetgenom atl kraftigt minska de offentliga utgifterna. Av flera skäl anserutskottet att skattehöjningar inte är en framkomlig väg för alt sanerastatsfinanserna. har nått skatletaket. och en ytterligare ökning avskattetrycket ger därför inte längre ökade statsinkomster totalt sett.Skattehöjningar skulle också försvåra inflationsbekämpningen. Vad regeringen nu gör är att skjuta problemen framför sigi den mån man inte t. o. m. förvärrar dem genom ökade skatter och nyadelaljreglei;ingar. Den nuvarande gynnsamma konjunkturen gör det måhändamöjligt för regeringen all rulla problemen framför sig över valet. Men vadhänder när konjunkturen vänder eller början av 1986? Då kommerproblemen atl välla fram med slörre styrka . Årets budgetförslag visar på ell kassasaido på minus 81miljarder kronor och på ett underliggande underskoll på 92 miljarder kronor.Den förbättring av budgetsaldot som vid etl ytligt betraktande skett, berorför del första på engångsförstärkningar () i form av bl. a.ändrade rutiner för inbetalning av skaller och avgifter och utflyttning avteleverkets finansiering ur budgeten, för det andra på förväntade lägreutgifter för industrisubvenlioner () ocharbelsmarknadspolitiska åtgärder under högkonjunkturen, för det tredje på enytterst optimistisk bedömning av statsskuldräntornas ökning (4 miljarderkronor), saml för del fjärde på tillfälliga besparingar på bl. a. pensionerna. Om dessa mer eller mindre tillfälliga faklorer inlelillåtits påverka bedömningen av hur stort del underiiggande underskottet är,skulle slutsumman ha blivit etl underskott på . Utskottet menar inle att del är fel all göraengångsförstärkningar i syfte att temporärt minska budgetunderskottet, menutskottet varnar för alt tro all delta räcker långsiktigt. Den nuvaranderegeringens taktik tycks vara FiU 1983/84:25 62 atttillgodogöra sig politiskt lätthanterliga budgetförstärkningar, samfidigt somman river upp fattade besparingsbeslut eller undviker att fatta nya beslut ombegränsningar i de offentliga utgiftsprogrammen, t.ex. ökad självrisk isjukförsäkringssystemet. Regeringen har - förutom devalveringen - ipraktiken inte gjort någonfing för att lösa landets grundläggande problem. Denbrist på utgiftsnedskärningar som kännetecknar regeringens budget är farlig.Det är nu budgetunderskottet måste angripas med kraft. Det är , när Sverigehar draghjälp av en internationell konjunkturuppgång, som de offenfiigautgifterna måste dras ner radikalt. Slier det kan ränienivån pressas ner så attinvesteringar blir mera lönsamma. Därmed kan exportframgångar ochsysselsättning tryggas även i den internationella konjunk-turavmattning somkommer efter dagens ljusare konjunktur. Om regeringen inte förmår att medkraft angripa problemen i den offenfiiga sektorn , kommer den inte atlförmå det heller. Attstarta den förväntade konjunkturnedgången efter 1985 med ett underiiggandeunderskott på mer än 90 miljarder är oacceptabelt. I en konjunkturnedgång ökarunderskottet automatiskt om inga besparingar görs. Offentligautgiftsnedskärningar blir då betydligt svårare med hänsyn till den allmännastabiliseringspolitiken och sysselsättningen. Utskottet föreslår därför attbeslut nu fattas om en minskning av budgetunderskottet med 10-12 miljarderkronor på helår. Enframgångsrik besparingspolitik kräver ett långsiktigt och planmässigtförberedelsearbete. Genom atl riva upp tidigare besparingsbeslut har regeringenförsvårat ett konsekvent spararbele. Ryckigheten i politiken belyses också avatl regeringen presenterade ett sparpaket, medanbesparingsambitionerna lyser med sin frånvaro i årets budgetproposition. Besparingspolitikenhar i den politiska debatten ibland ställts emot en rättvis fördelningspolitik.För att leda denna motsatsställning i bevis har man i regel jämfört effekternaav utgiftsnedskärningar på enskilda hushåll med etl läge där över huvud tagetingenting förändras. Del är naturligtvis helt orealistiskt. Redanpå kort sikt kommer uteblivna besparingar att leda till effekter på inflation,räntor, investeringar m. m. som drabbar hushållen i ungefär samma utsträckningsom besparingarna. På skulle en sådan politik fördjupa deekonomiska problemen och innebära ett direkt hot mot välfärden. Självfalletmåste fördelningspolitiska synpunkter tillmätas stor vikt vid valet mellanolika besparingsåtgärder men besparingspolitiken i sig slår inte i strid med enrättvis fördelningspolitik utan är i stället en förutsättning för alt en sådanuthålligt skall kunna bedrivas. FiU1983/84:25 63 Även om den föreslagna politiken påkort sikt leder till påfrestningar i ekonomin och uppoffringar för de enskildamänniskorna, är det vikfigt att komma ihåg att en minskning av de offentligautgifterna och budgetunderskottet är den enda framkomliga vägen för altundvika massarbetslöshet och myckel hög inflation . Löser vi inte problemen i den offentliga sektorn, kommer vi alt tvingas vidtamed nu aktuella mått mycket drastiska och långtgående nedskärningar av deoffentliga utgifterna. Det är en sådan utveckling som den politik utskottetförordar syftar till atl undvika. utarbetades i de dåvarande regeringarnaen politik för hur del är möjligt att förena fullt samhällsekonomiskt ansvarmed omsorg om de grupper som har svårast att värja sig mot nya påfrestningar. nödvändiga spararbetet kunde därför sparåtgärder riktade mot mera generelltutgående bidrag kombineras med särskilda insatser för de sämst ställda. Inom den offentliga sektorn finns inle bara ellunderskoitsproblem ulan även ell effektivitets- och valfrihelsproblem. Dessaproblem angrips enligt utskottets uppfattning bäst genom all införa mer avkonkurrens inom den offentliga sektorns verksamhetsområden. Inom den kommunalasektorn bör effektiviteten kunna ökas genom bl. a. slörre inslag avanbudsförfarande och privata entreprenader. Utskottet anser därför alt del ärväsentligt all privata initiativ uppmuntras inom områden som hittillshuvudsakligen förbehållits den kommunala eller statliga sektorn. Den omprövning som måste ske ifråga om organisation ochfinansiering av många offentliga tjänster kommer ingalunda atl innebära atldessa inte längre skall produceras. Produktionen kommer istället att kunna skebåde i den offentliga och i den privata sektorn. Det är dock nödvändigt atl desom nyttjar tjänsterna i slörre utsträckning bär kostnaderna för dem. I mångafall är del annars svårt all veta om medborgarna verkligen värderar tjänstenlika högt som den resursförbrukning som krävs för atl producera den. blirsannolikt än viktigare , eftersom utvecklingen avkonsumtionsmönslret troligen innebär en förskjutning mol etl ökat inslag avtjänster. Vissa tjänster måsle dock av sociala skäl även framgent finansierasskattevägen. Den övergripande ekonomiska politiken bör kombineras meden näringspolitik särskilt inriktad på de mindre och medelstora företagen, enregionalpolitik som ger alla delar av landet möjlighet att utvecklas och enarbetsmarknadspolitik som bl. a. underiätlar för ungdomar atl komma in päarbetsmarknaden. Atl de små och medelstora företagen arbetar under godaförutsättningar är viktigt eftersom sysselsättning inom den privata sektornfrämst uppkommer i dessa företag. Delta kräver emellertid en politik somkaraktäriseras av generositet och inte misstänksamhet gentemotföretagsamheten. FiU1983/84:25 64 Skallepolitiken stimulerarproduktion och sysselsättning och har myckel slor betydelse för våramöjligheter all ålervinna balans i ekonomin. Den socialdemokratiskaskattepolitiken under 1960- och 1970-lalen är i själva verkel en avhuvudanledningarna till våra ekonomiska svårigheter . Dagenssocialdemokratiska regering förefaller omedveten om detta och fullföljer dengamla skattepolitiken. De ständiga skattehöjningarna minskar benägenhelen attarbeta och ökar benägenheten hos människor att ägna sig åt tjänstebyte, svartjobboch illegala transaktioner, vilket gör atl inkomstfördelningen blir en annan änden eftersträvade. Utskottet anser att skattepolitiken måste inriktas påsådana förändringar av skattesystemet att enskilda människors och företagsvilja alt arbeta, spara, investera och ta risker stimuleras i stället för attmotverkas. Dessutom måste förenklingar genomföras så att skattesystemet bliröverblick-bart, förutsebart och förståeligt även för vanliga skattebetalare ochinte bara för experter. 1 motion 2455 (vpk) ges en mycketmörk bild av den kommande ekonomiska utvecklingen. Myckel talar för, menarmotionärerna, att den nedgång som kan väntas ta sin början kommer attfördjupa de långsiktiga ekonomiska problemen. Den nuvarande ekonomiskapolitiken - den s. k. tredje vägen kritiseras i motionen. Den politik somföreslås i molionen innebär "en ökad planmässighet i ekonomin", somexempelvis upprällande av ett nationellt induslriprogram i samhällelig regi ochen planmässig utbyggnad av den offentliga sektorn. 1 en särskild motion, motion 1436, behandlarvänsterpartiet kommunisterna de fördelningspoliliska frågorna. Motionärernabegär atl regeringen utformar etl förslag lill en "ny rättvisfördelningspolitik" innebärande att skattepolitiken och bidragssystemetmåsle läggas om, arbelslidsförkori-ning övervägas och ett förslag till enomfördelning av kapital och förmögenheter genom bl. a. nationaliseringar avbanker och försäkringsbolag utarbetas. Enligt ulskoltels mening saknar den analys som presenterasi motion 2455 av hur den svenska ekonomin fungerar - i motionen hävdas bl. a.att någol samband mellan löneutveckling och prisutveckling knappast existerar- helt verklighetsanknytning. Utskottet avvisar också bestämt en inriktning av denekonomiska politiken mol en successiv övergång lill ett planekonomiskt systemmed bl. a. industriprogram i statlig regi och socialisering av banker ochförsäkringsbolag. Med det anförda avstyrker utskottet vad som anförts iproposition 100 bilaga 1 moment I, motion 2455 yrkande 1 och molion 1436. Vad ulskottel anfört med anledning av molion 2031 yrkandeI, molion 2088 yrkande I saml molion 2524 yrkande 1 bör ges regeringen lillkänna. FiU 1983/84:25 65 dels utskottels hemslällan under 1 bort ha följandelydelse: 1. beträffande de allmännariktlinjerna för den ekonomiska politiken attriksdagen med avslag på regeringens förslag i proposition 1983/84:100 bilaga Imoment 1 och motionerna 1983/84:2455 yrkande 1 och 1983/84: 1436 samt medanledning av motionerna 1983/84:2031 yrkande 1, 1983/84:2088 yrkande 1 och1983/ 84:2524 yrkande 1 godkänner vad utskottet förordat och som sin mening gerregeringen detta till känna, De allmänna riktlii\jerna för den ekonomiska politiken (vpk) anser atl dels den del av utskottets yttrandesom på s. 26 börjar med "I flera" och på s. 27 slutar med "iexporten" bort ha följande lydelse: inträffade en visskonjunkturförbättring. Denna kom emellertid inle på ett påtagbart säll debreda folklagren till del. Även om en viss ekonomisk tillväxt har kunnatnoteras har arbetslösheten fortsatt att vara hög. Reallönerna har minskal. Dearbetandes konsumtion har krympt. Det har skett en närmast enaståendeförmögenhetsökning för de redan rika. Vinster och profiler har vuxit pålönernas bekostnad. har emellertid investeringarna fortsatt attminska. Ökningen av BNP - - och industriproduktionen - - harsåledes främst kommit kapitalistklassen och samhällets överskikt till del.Denna utveckling är en följd av atl kapitalet stärkt sin ställning i klasskampen,vilken dock också understötts av den förda ekonomiska polifiken genomdevalvering och tillbakahållande av löner och den offentliga sektornsutbyggnad. Bedömningen i propositionen av utsikterna för ger, somframgår av tabell 14, en tillväxt i BNP på 2,. Detta förklaras av atlregeringen väntar en fortsatt exportökning och att de totala investeringarnaskall öka med något mer än en procent. Dock kommer industrins investeringar1984 bara att utgöra av vad de utgjoide . Regeringen tror altlagerinvesteringar och privat konsumtion skall öka något, men att"hushållens" realtdisponibla inkomster förväntas bli oförändrade. 5 1983/84. FiU1983/84:25 66 -6,9 Privat konsumtion Offentlig konsumtion Bruttoinvestering därav industri Lagerförändring Export ImportBruttonationalprodukt Bytesbalans -6,1 Regeringens prognos bygger på altdess mål all hålla nere inflationen lill en prisstegring som räknat påårsgenomsnitt inle överstiger 6-6,kan uppfyllas. Huvudinnehållet iregeringens politik för att dämpa inflationen utgår emellertid enligtutskottets mening från felaktiga föreställningar om inflationens karaktär.Emellertid kan inflationsmålet komma atl uppnås genom atl den internationellainflationen för en lid avtagit i styrka. Utskottet vill understryka atl en för folkflertalet betydligtgynnsammare ekonomisk utveckling och fördelning skulle uppnås om politikenlades om efter de riktlinjer som anges i molion 2455 (vpk). dels den del av utskottets yttrandesom på s. '.28 börjar med "Sammanfattningsvis vill" och på s. 29slutar med "blir möjlig" bon ha följande lydelse; Sammanfattningsvis vill utskottet anföra följande. Den långsikliga kris kapilalismen är inne i kan inle ansesövervunnen därför att del nu inträtt en period av bättre konjunktur. Dennakonjunktur-förbättring har också i huvudsak gått folkflertaletslevnadsförhållanden förbi. Den har inneburit en rekordartad omfördelning tillöverklassen. Utskottet kan därför inte helt dela den bedömning regeringen görav utvecklingen av den svenska ekonomin . Däremoi delar ulskoltetden analys av det ekonomiska lägel som gjorts i motion 2455 (vpk). Allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken Målen för den ekonomiska politikenmåste vara all allas rätt lill arbete förverkligas, ätt produkfionens resultatfördelas rättvist och all samhällets ekonomiska liv och förhållandena påarbetsplatserna styrs enligt demokratiska principer. Alla dessa mål kräveravgörande ingrepp i och förändringar av nuvarande ägande- och maktförhållanden.Politiken även på kort sikl måste föras i medvetenhet om nödvändigheten avdessa vittgående förändringar. FiU 1983/84:25 67 Kapitalismen är inne i en allvarlig återvändsgrändsåväl i ett kortare som ett längre perspektiv. I det längre perspektivet stårde globala fördelningsfrågorna, frågan om de transnalionella koncernernasherravälde, frågan om den nya teknik som introduceras och som i kapitaletshänder används för effektivare styrning eller ulslagning av arbetskraft, fråganom en hotande energi-, resurs- och miljökris som djupa och allvarliga problemsom inte kan lösas inom kapitalismens ramar. De kräver samordning, planering,samverkan, demokrati och nationellt likaberättigande - principer somkapitalismen genom hela sin historia brutit mot. Idet något mer omedelbara perspektivet står frågan om kampen mot arbetslöshetenoch om produktionsresultatens fördelning. Trots att läget i mångakapitalistiska länder karaktäriseras som högkonjunktur finns en omfattandekronisk arbetslöshet. I har visserligen arbetslösheten minskat något, menuppgår fortfarande till . I Tyska förbundsrepubli-ken har arbetslösheten ijanuari 1984 ökat till 10,och i till 12,. EnliglOECD-prognosen fortsätter arbetslösheten att öka i under år 1984.Under första halvåret 1985 beräknas den uppgå till , vilket motsvarar någotmer än 20 miljoner människor. Allvaret i situationen understryks av attungdomsarbetslösheten för i de stora industriländerna inom låg påmellan 17 och (och ). Genomkonjunkturella förändringar och en politik, som medfört ett stortproduktionsbortfall och en mycket hög arbetslöshet, har de tongivandekapitalistiska länderna lyckats dämpa inflationstakten från en nivå över 10 %till en nivå . Detta har emellertid inte inneburit ett slut på destarka inflationsårens omfördelning till spekulanter och andra kapitalstarkagrupper. Tvärtom har tendenserna till omfördelning av produktionsresultatentill arbetarklassens nackdel förstärkts under den innevarandehögkonjunkturen. Delta är fallet, inte minst i . Dettasäger oss att de olika former av s. k. nyliberal politik som prövats i olikaländer faktiskt förvärrat såväl arbetslösheten som klassklyftorna. Detta harockså varit denna borgerliga klasspolitiks syfte, även om den framställes somen nationell nödvändighet. Dessvärre har den , möjligen i dengoda tron att ekonomisk politik skulle kunna vara klassneutral, anammat mycketav det tankegods som ligger till grund för den nyliberala politiken. Detta ärsocialt och ekonomiskt en farlig linje för arbetarrörelsen. Deborgerliga partiernas ekonomiska politik har i detta läge flyttats alltmeruttalat åt höger. dels den del av utskottets yttrande som på s. 33börjar med "I motion 2455" och på s. 35 slutar med "1436(vpk)" bort ha följande lydelse: FiU1983/84:25 68 1 motion 2455 (vpk) ges enrealistisk bild av den ekonomiska utvecklingen. I motionen påvisas alllångsikliga tendenser lill minskad ekonomisk tillväxt gör sig gällande. Dessastagnationstendenser kommer inle all avbrytas därför alt vi fåruppleva en period av högkonjunktur. Mycket talar tvärtom för atl den nedgångoch kris som kan väntas ta sin början - eller - kommeratt fördjupa de långsiktiga ekonomiska problemen. Molionärerna sammanfattar sin analys: De ekonomiskaproblemen är inte bara av konjunklurell natur. Kapitalismens försämradelillväxtbetingelser, transnationaliseringen, den nya teknologin med vars hjälpkapitalet åter skapar en reservarmé av arbetslösa även i de utveckladeländerna, råvarukris och skärpta motsättningar i del kapitalistiska systemet ärinle övervunna för all vi får ett eller etl par år av tillfälligkonjunkiurförbäti-ring. Ulskottel delar denna uppfallning. Slutsaisen av den blirall del fordras en radikal omläggning av den ekonomiska politiken. Motionärerna påvisar också den felaktiga och förenkladesyn pä infiaiio-nen som förs till torgs bl. a. i budgetpropositionen. 1 dennages "lönekostnaderna" och därmed lönlagarna huvudansvaret förinflationen. Detla är en uppfattning som tillgodoser kapitalägarnasklassinlressen. Utskottet menar all motionärerna har hell rätt när de påpekarall orsakerna lill inflationen inle kan reduceras lill en enda faktor.Inflationen är etl uttryck för en summa av den moderna kapitalismensmotsättningar och utvecklingsdrag. Den hänger ihop med den långt gåendekapitalkoncentrationen och monopoliseringen såväl inlernalionellt somnationellt. Den hänger ihop med att konkurrenskampen mellan förelagen oftasiantagit formen av s.k. monopolistisk konkurrens - där försäljningskostnadergenom reklam och annan marknadsföring växer. Den hänger samman med de alltstarkare parasitära dragen hos den moderna kapitalismen, med den tilltagandespekulationen, med kreditväsendets och kredithandelns växande roll. Den hängersamman med kampen kring och knappheten på vissa råvaror. Den hänger också ihopmed tillväxten av vissa delar av statsapparaten. Men självfallel ligger ocksåkampen mellan kapital och arbete bakom inflationen, liksom också kampen mellanolika kapital. Genom monopoliseringen kan storbolagen parera ökade löne- ellerandra kostnader genom att höja sina priser, ja de kan t. o. m. öka sinaprofiter på andras bekostnad genom prishöjarpolitik. Den gamla friakonkurrensens förhållanden, som skulle göra något sådant omöjligt, existerarännu mindre nu . Sambanden kring inflationen är således långt mer komplexaän vad den borgeriiga lönekostnadsteorin antyder. Detla framgår också om mannågot studerar de senaste årens faktiska utveckling i . harreallönerna och även industriföretagens reella lönekostnader minskal alla årutom ett - 1979. Detta innebär attvi alla är utom ett FiU1983/84:25 69 haft större prisstegringar än löneökningar. Vi har ocksåunder perioden hafl en successiv och mycket kraftig minskningav löneandelen av industriproduktionens förädlingsvärde. 1977 svaradelönedelen för , 1983 för av detta värde. Vi kan alltså konstatera attpriserna höjts utöver lönerna. Och ser vi , det enda år dåindustriföretagens reallönekostnader ökade, så hade vi delta år den lägstainflationstakten , men den bästa konjunkturen,.den bästaproduktivitetsökningen, produktions- och näst bästa exportökningen. Dessafakta visar att den fixa knytningen löneutveckling-infiation är en grovförenkling. Det är inte så att reallöneförsämringar betyder en förbättradekonomi för landet. Reallöneutvecklingen bildar grunden för de arbetandeskonsumtion. Konsumtionen är efterfrågan och en god efterfrågan höjer denekonomiska aktiviteten och kan stimulera fram ökade investeringar. Utskottet ansluter sig lill motionärernas analys avorsakssambanden i den moderna kapitalismen och de därur följande politiskaslutsatserna. En politik som skall ge ekonomi en stabil tillväxt, somskall ge arbete och rättvis fördelning måste öka planmässigheten i ekonomin. Deriktlinjer som motionärerna anger för en politik i den riktningen lillslyrkesav utskottet. Detta gäller också vad motionärerna anför om denekonomiska fördelningen. har det, genom alt kapitalet -främst storkapitalet - kunnat stärka sina ställningar, inte minst i hägnet avden förda ekonomiska politiken, skett en historiskt sett närmast enaståendeförmögenhetsökning för vissa grupper stora förmögenhelsägare. För de arbetandehar betytt ökade ekonomiska bekymmer. 1 della läge är den linjemolionärerna förespråkar om en kraftig skatteskärpning riktad motförmögenhetsägarna den enda rättmätiga. I en situation när insatserna motarbetslösheten är otillräckliga och där försämringar sker både när del gällersociala rättigheter och samhällsservice, allt med hänvisning till dåligastatsfinanser, har överklassen tillåtits dra lill sig enorma belopp - antingendenna förmögenhetsökning varit "vit" eller "svart". I dellaläge är en så kraftig skatleskärpning som kan liknas vid "räfst ochreduktion" och som förordas i molionen, enligt ulskottel fullt motiverad,rättvis och samhällsekonomiskt sund. 1 en särskild motion, motion 1436. behandlarvänsterpartiet kommunisterna mera utförligt och långsiktigl defördelningspoliliska frågorna. Enligt motionen bör en ny fördelningspolitikutarbetas som innebär en omläggning av skattepolitik och bidragssystem, sominnebär att en arbetstidsförkortning genomförs och att banker ochförsäkringsbolag nationaliseras som ett led i en omfördelning av kapital ochförmögenheler. Uiskollel menar att en sädan omläggning av politiken ärnödvändig för en demokratisk utveckling av landets ekonomi. Rättelse: S, 75, rad två Står: alll. ifrån Rättat till:allt ifrån rad treStår: gatuunderhåll. kunna Rättal lill: galuunderhåll kunna FiU1983/84:25 70 Mol bakgrund av det anfördatillstyrker således utskottet molion 2455 (vpk) yrkande 1 och motion 1436(vpk). dels utskottets hemställan under I bort ha följandelydelse: 1. beträffande de allmännariktlinjerna föi' den ekonomiska politi ken att méd avslag päregeringens förslag i proposition 1983/84:100 bilaga I moment I och fnotionerna1983/84:2031 yrkande 1. 1983/84:2088 yrkande I och 1983/84:2524 yrkande 1godkännei- vad söm förordats i motionerna 1983/84; 2455 yrkande 1 och 1983/84;1436 och som sin mening ger regeringen lill känna vad utskottet anfört. Löntagarfonder m. m. (), (ni), (), (), FiHp (), (c)och () anser atl dels den del av utskottets yttrandepå s. 35 som börjar med "1 pariimotionerna" och slutar med"yrkande 6" bort ha följande lydelse: I partimotionerna 2031 (m), 2088(fp) och 2524 (c) väcks yrkanden med innebörd atl kollekliva löntagarfonder,som infördes enligt förslaget i proposition 1983/84:50, bör avskaffas.Yrkanden med samma innebörd återfinns även i motionerna 299 av ()och 1423 av m.fl. (c, m, fp). I motion 1066 av IngegerdTroedsson m.fl. (m) krävs att vinstdelningsskatten skall slopas fr. o. m.