bet · G701FiU15 · 1983-12-31 00:00:00 — Svenskindustri har sedan kostnadskrisen tapJDatmarknadsandelar. För att dessa skall kunna återvinnas måste konkurrenskraftenbibehållas och förstärkas. Av avgörande betydelse härför är lönekostnadsutvecklingen. Målet måste vara att hållatillbaka lönekoslnadsökningen som FiU1983/84:15 49 löntagarnas reallöner efter skatt åtminstone upphör altminska. Utskottet anser all tre förutsättningar är särskilt viktiga för altdetta mål skall kunna näs: - Att inflationendämpas. Mittenregeringens ambition var att få en inflation kring 5,5%.Som tidigare framhållits skulle detta ha varit möjligt om dess ekonomiskapolitik hade fåll fullföljas. - Att inteskatterna höjs. Skattehöjningar riskerar att utlösa kompensationskrav iavtalsförhandlingarna. - Attskattereformen fullföljs. Genom sänkta marginalskatter kan brutto-lönekravenhållas tillbaka. Det håller nere kostnadsökningarna. Nyckeln till framgång förden ekonomiska politiken ligger av flera skäl i En sådan är nödvändig för att klara inflationsbekämpningen.Erfarenheterna från visar klart alt det är bara när vihar fört en stram finanspolitik som vi lyckats få ned vår inflation under deninternationella. Men den strama finanspolitiken är också nödvändig för althålla tillbaka budgetunderskottet och skapa utrymme för investeringarnaframför allt i industrin. En stram finanspolitik kan teoretiskt innebära såväl högreskatter som minskade utgifter. är emellertid av tre skälstängd: - Utskottet harredan framhållit att vi måste avstå skattehöjningar/ör att kunna klarareatlötierna efter skatt vid låga lönekostnadsökningar. - Det ärsannolikt att budgetunderskottet i sig, genom effekterna på penningmängd ochräntenivå, driver upp inflationstakten. Men del är också sannolikt attinflationen vid givet underskott riskerar att bli högre vid högre offentligutgiftsnivå och skattetryck. En framgångsrik inflationsbekämpning förutsätterdärför att utgiftssidan hålls tillbaka. - Del tredjeskälet som talar mot skattehöjningar är alt vi nu med all sannolikhet nåttskattetaket. Delta antagande stöds av såväl erfaren-hetsmässiga iakttagelsersom teoretiska studier. Det innebär att höjda skattesatser inte längre gerökade statsinkomster. Mot denna bakgrund förespråkar utskottetutgiftsnedskärningar. Mittenregeringen föreslog budgetpropositionbesparingar i storleksordningen netto. Utskottetsbedömning är att utgifterna måste minskas kraftigt för alllänka in ekonomin i en mer gynnsam utveckling. Besparingspolitiken har i den politiska debatten iblandställts emot en rättvis fördelningspolitik. För att leda denna motsatsställningi bevis har man i regel jämfört effekterna av utgiftsnedskärningarna påenskilda hushåll med ett läge där över huvud taget ingenting förändras. Det ärnaturiigt-vis helt orealistiskt. Redan på kort sikt kommer uteblivna besparingar att ledatill effekter på inflation, räntor m.m. som drabbar hushållen i ungefär sammautsträckning som besparingarna. Pä skulle en sådan politikfördjupa de ekonomiska problemen och innebära ett hot mot välfärden. 4 1983/84. FiU1983/84:15 50 Utskottet vill alltså understrykaalt besparingspolitiken inte står i strid med en rättvis fördelningspolitikulan istället är en förutsättning för att en sådan uthålligt skall kunnabedrivas. Av största vikt för fördelningen är inflationstakten ocharbetslösheten. Fördelningspolitiken måste därför inriktas på alt föra enlångsiktig sysselsättningspolitik och på inflationsbekämpning. Under år 1980-82 utvecklades en filosofi för hur den härsituationen skulle mötas. Del gäller att förena fullt samhällsekonomiskt ansvarmed en intensiv omsorg om de grupper som svårast kan värja sig mot nya påfrestningar. I det omfattande, betydelsefulla och nödvändigaspararbetet kunde sparåtgärder riktade mot mera generellt utgående bidragkombineras med särskilda insatser för de sämst ställda. Enligt bedömningar i åretslångtidsbudget beräknas budgelunderskollel öka från 90 till 120 miljarderkronor . Denna kraftiga ökning uppkommer trotsatt underskottet exkl. statsskuldräntor förutsätts minska i löpande priseröver perioden. Budgetsaido i långtidsbudgeten. -34,5 -89,9 -101,0 -109,7 -113,7 -120,3 -12,5 Konkret innebär delta all en alltstörre andel av statens inkomster måste användas för betalningar avslatsskuldränlor. Stalsskuldräntorna under innevarande budgetår beräknasmotsvara avinkomsterna. I långtidsbudgetens här återgivnahuvudalternativ ökar räntornas andel av statens inkomstertill . Denna uppgårig pä framkommer i ettberäkningsalternativ som förutsätter en förhållandevis måttlig pris- ochlöneutveckling på . Därjämte har räntenivånantagits sjunka successivt från dagens nivå till under den senare delen avlångtidsbud-gelperioden. I ett annat beräkningsallernativ - som utgår från åriigpris- och löneutveckling - förutses inledningsvis en mera måttlig uppgång av andelenslatsskuldränlor, men förloppet accelererar under periodens sista år, dåtillväxten blir myckel kraftig. Till följd härav stiger slatsskuldräntornasandel av statsinkomsterna till . FiU1983/84:15 51 Allvaret bakom denna utvecklinginser man då man beaktar att även i detla allernaiiv förutses attbudgetunderskottet exklusive slatsskuldränlor skall vara lägre vidfemårsperiodens slut mätt i löpande priser. Det är lätt all förstå alt en utveckling av delta slaginte kan tillåtas fortgå. Bryts inte mönstret hamnar vi snart i ett läge, därmerparten av statens inkomster måste användas till alt betala räntor påstatsskulden. Förutom de svåra slabiliseringspolitiska och fördelningspoliliskaproblem som uppkommer vid finansieringen av ett fortsatt växande budgetunderskottleder den här skisserade utvecklingen fram mot en situation i vilken vi varesig vi vill det eller ej - kan tvingas att göra drastiska och mycket långtgåendeomprövningar av den offentliga sektorns storlek. En utveckling därhän är enligtutskottets mening oacceptabel. Som utskottet ser det står vi nu inför valet alt antingenomedelbart vidta åtgärder för att minska underskottet eller all senare - och dentidpunkten ligger inom en förutsebar framlid - tvingas att acceptera alt denoffentliga sektorn kraftigt skärs ned. Låt oss tänka att den teoretiska situationen inträffar attstalsskuldräntorna fortsätter att växa till de totala statsinkomsternasstorlek. I del läget kan inte ens en nedläggning av all statlig verksamhetförhindra all statsskulden fortsätter all växa. I själva verket inträffar dentidpunkt då ingen återvändo finns än när räntorna blir likastora som inkomsterna. Eftersom en stor del av statsutgifterna t.ex.offentliganslälldas löner, investeringar, beskattade transfereringar, bidragtill viss verksamhet - direkt motsvaras av statsinkomster i form avinkomstskal-ter, arbetsgivaravgifter och konsumlionsskatter, kommer varjeneddragning av sådana utgifter att leda till minskade inkomster.Under det all räntorna ökar kommer således inkomsterna att minska. Därigenomrycker den lidpunkt då stalsskuldräntorna kommer all översliga statsinkomsternaallt närmare. Del är emellertid utskottets bestämda uppfattning att vigenom väl avvägda åtgärder ännu kan häva den utveckling som härskisserats. De åtgärder som krävs kommer emellertid alt vara så omfattande altinte några samhällsområden kan undantas. Vi måste alla vara med och göra deuppoffringar som krävs. I annat fall kommer vj att inom helt haurholkat grunden för vår välfärd och hela den offentliga sektorns verksamhet. Mot bakgrund härav framstår det som utomordentligtangeläget all bryta utvecklingen och sätta stopp för varje ökning avbudgetunderskottet. Som utskottet framhöll och ställde sig bakom isamband med behandlingen av årets kompletteringsproposition måste ettoeftergivligt krav vara att underskottet reduceras i jämförelse med vad somframkommer i långtidsbudgeten. Ett annat krav som utskottet ställdevar att budgetunderskottets andel av BNP med nödvändighet måste minska underåren framöver. FiU1983/84:15 52 Enligt utskottets uppfattning ärdet väsentligt att utnyttja den begynnande internationella konjunkturuppgångentill att ta kraftlag för alt sanera den svenska ekonomin. Om större delen avsaneringen skulle behöva ske i ett läge med vikande internationell eftertVåganskulle anpassningsproblemen bli avsevärt större. Redan nu bör därför beslut fattas om väsentligt störrebesparingar än vad regeringen föreslär. Utskottet tillstyrker därför från sinautgångspunkter bl. a. besparingar inom sjukförsäkringen, statsbidragen tillkommunsektorn, forlsalt reducering av räntebidrag, hyresrabatter och andra subventionerpå bostadsområdet, slopandet av skattereduktionen för fackföreningsavgifter,försäljning av statliga förelag samt vissa åtgärder för att lyfta ut bostadslånfrån statsbudgeten. Det ankommer på respektive utskott att la ställning tillutformningen av förslagen. Besparingsförslagen (exkl. utlyftning av statligalån) uppgår till ca . De bör enligt utskottets mening kunnaträda i kraft från . Regeringen uppskattar själv sina besparingsförslag tilltotalt . Denna summa är rent fiktiv. 1 summan 5,4miljarder kronor visar sig vid närmare studium ingå engångsbesparingar,fondupplösningar och besparingar som aldrig inträffar i tiden. Det ärbara permanenta begränsningar i olika utgiftsprogram som kan betecknas sombesparingar. Om de föreslagna åtgärderna delas upp på olika kategorieroch effekten läggs in på det budgetår den infaller visar det sig att depermanenta besparingar som träder i kraft inte är större än900 mkr. För /85 är den permanenta besparingseffekten inte 5,4miljarder kronor som regeringen påslår utan bara ca . Beträffande pensionerna innebär regeringsförslagel enbesparing med ca . Den besparingen var emellertid inkluderadredan i den långtidsbudget som presenterades , varför någon reduceringav budgelunderskollel i förhållande till långtidsbudgetens kalkyl inte uppkommer.Del är att märka att regeringsförslaget innebär att pensionerna blir i stortsett desamma som de skulle ha blivit om den införda basbeloppsindexen hadefått fortsätta att gälla. Den kommunala sektorn är den samhällssektor som vuxitklart mest under 1970-lalet. Trots en gradvis neddragning av den kommunala konsumtionsökningenhar den tagit i anspråk mer än hälften av resurstillväxten den senastetioårsperioden. I den nuvarande ekonomiska situationen måste självfalletockså kommuner och landsting vara beredda att spara. Detta bör ske genomompriorileringar, effektiviseringar och bättre hushållning med tillgängliga resurser.Med hänsyn till den kraftiga expansionen bör det rimligenfinnas ett gott utrymme för sådana åtgärder. Utan en sådan omprövningsprängs de samhällsekonomiska ramarna. Ytterligare kommunalskattehöjningar äringen framkomlig väg. Inte minst skulle låginkomsttagare drabbas hårt. FiU 1983/84:15 53 Regeringens proposition innehåller i det närmasteen uppmaning till kommunerna att expandera, eftersom det på flera ställen talasom den förbättrade eller starkt förbättrade ekonomiska situation som kommeratt råda inom kommunsektorn. Utskottet anser att det samhällsekonomiskautrymmet för expansion är fortsatt starkt begränsat och att enindragning av medel från kommunsektorn därför måste ske. Utskottettillstyrker också att vissa engångsbesparingar görs. Det gäller utförsäljningav och introduktion på börsen av vissa statliga företag och utlyftning frånstatsbudgeten av viss låneverksamhet. Beträffandeeffekten på statsbudgetens underskott anser regeringen alt det uppstår enförbättring i förhållande fill långtidsbudgetens kalkyl med ca 7 miljarder kr.Förutom besparingarna föreslås också ett antal skattehöjningar, somtillsammans antas inbringa ca . Utskottetanser att denna bedömning är felaktig. Vissa av besparingarna är avengångskaraktär och inte permanenta. Utskottet delar inte uppfattningen att detotala skatteintäkterna stiger med de förutsatta 2 miljarder kronorna.Erfarenheten visar att skattetrycket i nu nått sådan höjd attytterligare höjningar av skattesatser möjligen ger större intäkter för just denskatten, men lägre intäkter från andra skatter. Detta beror dels påatt basen för dessa skatter minskar, dels på alt människors beleende påverkas.De totala skatteintäkterna kommer därför inte att stiga på det sätt regeringenpåstår. Slutsatsenav detta är att de av regeringen nu föreslagna åtgärderna är klartotillräckliga för att hålla budgetunderskottet på oförändrad nivå under nästabudgetår. Utskottetanser att besparingarna för /85 bör vara minst 10 miljarder kr.större än regeringen hitfills presenterat. Att försöka höja det totala skattetrycket kommerinte att lösa några problem ulan endast att skapa nya. Därför säger utskottetnej till samtliga regeringens förslag i den mån de innebär en höjning av dettotala skattetrycket. Deföreslagna höjningarna är också skadliga för tillväxten. De riskerar attytterligare förstärka de snedvridande effekter som vårt nuvarande skattesystemär behäftat med. Höjningarna riktar sig mot det produktiva sparandet genom atti stort sett endast produktivt sparkapital är belagt med exempelvisförmögenhetsskatt. Även den i proposition 1983/84:48 föreslagnaomsättningsskatten på börsaktier har denna inriktning. Somexempel kan nämnas alt den nu föreslagna höjningen av förmögenhetsskatten ipraktiken i mänga fall blir rent konfiskatorisk. Avkastningen kommer ofta inteatt räcka till för att betala både inkomstskatt pä denna och förmögenhetsskattpå behållningen. Delar av förmögenheten kan då komma att behöva realiseras föratt få pengar till skatten. 5 1983/84. FiU 1983/84:15 54 Särskilt negativa blir effekterna för småföretagen.En småföretagares förmögenhet är bunden i produktiv utrustning, maskiner ochbyggnader och inventarier. Företagaren kan inte rimligtvis göra sig av med t.ex. maskiner, eftersom det vore detsamma som att göra sig av med möjlighetenatt fortsätta verksamheten. Kostnaden för företaget för att betala den ökadeskatten blir också mångdubbelt större än själva skattebeloppet, eftersomskatten måste betalas med redan beskattade pengar. Någraexempel belyser detta. Med en bolagsförmögenhet på innebärförslaget att förmögenhetsskatten ökar med . Den ökade kostnadenför företaget om företagaren med oförändrat netto skall kunna betala dennasumma uppgår emellertid till ca . Om bolagsförmögenheten är ca 2miljoner kronor ökar skatten med men belastningen på företagetökar med ca . Utskottet anser alt detta är orimliga effekter somkommer att påverka företagsamheten mycket negativt. Förmögenhetsskatten på deti småföretagen arbetande kapitalet bör undantas från beskattning. Det ärenligt utskottets uppfattning ett sätt att stödja de små och medelstoraföretagen: Regeringens politik innebär i praktiken - vad man än i ord säger ökade skatter och pålagor för företagen och mindre möjlighet att starta ochdriva företagsamhet. Denföreslagna förmögenhetsskattehöjningen får orimliga konsekvenser även i andraavseenden. Det gäller t. ex. villaägare utan någon annan förmögenhet än ett huspå vilket de har amorterat ner lånen genom en lång tids sparande. får deplötsligt förmögenhetsskatt på omkring en tusenlapp utan att ha minstamöjlighet att göra något åt delta. Vad utskottet anfört om riktlinjer för denekonomiska politiken och budgetpolitiken med anledning av motionerna 86 (fp)och 100 (c) bör ges regeringen till känna. I motion 91 (m) anförs att regeringenshittillsvarande politik inneburit en mycket kraftig offenUig utgiftsexpansion.Att underskottet likväl tycks ha slutat stiga beror på att regeringen pressadeupp utgifterna /83 och ökade på inkomsterna /84genom engångsför-stärkningar. Regeringens förslag till besparingar ärotillräckliga och till drygt hälften av engångsnatur, anser motionärerna. Manär också kritisk till att regeringen inte sätter upp några mål förbudgetunderskottet för nästa budgetår. Man avvisar alla skattehöjningsförslagutom vad gäller sprit, vin och tobak, men accepterar praktiskt taget allabesparingar. Motionärernas förslag till budgetpolitiska riktlinjer baseras pådet förslag man lade fram . Det uppges leda till en utgiftsnivå som ärdrygt lägre än regeringens. Även skatterna föreslogs blilägre, . Underskottet skulle därmed enligtmotionärernas alternativ ligga under regeringens. FiU1983/84:15 55 Moderata samlingspartietförespråkar i sin motion nedskärningar i de offentliga utgifterna som utskottetanser går alltför långt. Utskottet anser att de, om de genomfördes - vilketskulle vara svårt då förslagen i vissa fall saknar konkret innebörd - skulleleda till alltför stora depressiva effekter i ekonomin. Som framhållits i det föregående anser utskottet att enbesparingsvolym på ca är väl avvägd. Utskottet avstyrkerdärför motion 91 (m). I motion 141 (vpk) anförs attSverige inte kan komma ur krisen ulan omfattande strukturella förändringar avhela del ekonomiska systemet. Kampen mot arbetslösheten måste föras efter tvåsamverkande huvudvägar. Den samhälleliga industrikapaciteten måste byggas ut,vilket enligt motionärerna endast kan ske genom ett nationellt industriprogram.Ett statligt industriprogram måste vidare gå hand i hand med en planmässigutbyggnad av den offentliga sektorn. Utskottet finner del inte meningsfullt alt försökaanalysera mofionens besparings- och skalteförslag från konjunkturpolitisksynpunkt eftersom sådana perspektiv saknas. Enligt utskottet finns det inte heller i motionen någrarealistiska förslag som kan förväntas lösa dagens ekonomiska problem. I motionen avvisas praktiskt taget samtliga aktuellabesparingsförslag. Nedskärningarna inom försvaret finner motionärerna dock varaofillräck-liga och förordar, förutom de åtgärder regeringen lägger fram, altJAS-projektet avbryts. Den samlade effekten av förslagen i motionen anges ijämförelse med propositionen leda till en förstärkning av statsbudgeten med 3,8miljarder kronor. Detta resultat räknar motionärerna med att kunna uppnå genomi huvudsak mycket långtgående höjningar av skatten på förmögenheter och skattenpå handeln med aktier; höjningar som enligt utskottets mening är heltorealisfiska. Dessutom finner utskottet den politiska omläggningen somförordas i motionen mot socialistisk planhushållning helt oacceptabel. Utskottetavstyrker därför motion 141 (vpk). I motion 34 (fp) anförs attskattehöjningar inte skapar nya jobb utan tvärtom slår ut varaktigaarbetstillfällen inom näringslivet. Arbetsmarknadspolitiska insatser måste därtor finansierasgenom besparingar på andra områden i den statliga budgeten. Skattehöjningarfår enligt motionärerna icke komma i fråga. Utskottet har tidigare med godkännande uttalatalt i det uppkomna statsfinansiella läget kan inte ens aldrig så välmotiveradearbetsmarknadspolitiska satsningar få leda till att budgetunderskottet ytterligareförsämras. Utskottet delar motionärernas uppfattning att insatser av FiU 1983/84:15 56 dettaslag alltid skall finansieras med besparingar och inte med skattehöj-. anfört med anledning av motion 34 bör ges regeringen till känna. delsutskottets hemställan under 1 bort ha följande lydelse: 1. beträffande de allmänna riktlinjerna för denekonomiska politiken m. m. att med avslagpå regeringens förslag i proposition 1983/84:40 och motionerna 1983/84:91yrkandena I och 2 samt 1983/84:141 yrkande 1 samt med anledning av motionerna1983/ 84:100 yrkande 1, 1983/84:86 yrkandena 1 och 2 och 1983/84:34 yrkande 1godkänner vad uiskollel anfört och som sin mening ger regeringen detta tillkänna. 3.De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken m. m. (vpk) anser att dels den del av utskottets yttrande som på s. 22börjar med "Den förda" och på s. 23 slutar med "budgetensinkomstsida" bort ha följande lydelse: Den ekonomiska krisen är inte enbart avkonjunkturen art. Den är också av strukturell karaktär, ett uttryck för entillspetsning av den moderna kapitalismens motsättningar. Krisen har inneburiten förskjutning inom kapitalet, där vissa storfinansgrupper kunnat bygga utsina maktställningar. Inte minst har finanskapital och spekulanter gynnats idenna långvariga kris, som alltmer blottlägger parasitära sidor hos den modernakapitalismen. Krisenhar också inneburit en förskjutning mellan samhällsklasserna. De arbetandesekonomiska och sociala villkor har försämrats. Arbetslöshet eller hot omarbetslöshet, transnationaliseringen av de kapitalistiska ekonomierna har grundlagtdenna allmänna försvagning av de lönearbetandes läge. har dekapitalistiska staternas ekonomiska politik genomgående medverkat till dennaförskjutning av klassernas positioner i samhället. Desociala reformer som de arbetande direkt eller indirekt frampressat av denoffentliga sektorn har i vårt land bidragit till en jämnare inkomstfördelningoch en höjning av de arbetandes levnadsstandard. Det ligger i klasskampensnatur att borgerligheten, när den ser tillfälle alt tränga tillbakaarbetarklassen, angriper denna sektors socialt nyttiga delar. Därigenomförsvagas inte bara arbetarklassen materiellt. Väg banas också för en ökadprivatisering och geschäftsverksamhet. Stora och växandeunderskott i statsbudgeten, orsakade av bristande FiU1983/84:15 57 fillväxt i ekonomin, insatser för att dämpa takten ikrisens verkningar, betydande skatlelindringar för främst höginkomsttagare ochkapitalägare har fått bli ett huvudmotiv för angreppen mot erövrade socialarättigheter. Gång efter annan har regeringar för att minska detta underskottframlagt nedskärningsförslag. I den borgerliga ideologins främsta språkrör framställsdel som att sociala försämringar för folkflertalet är en dygd och utmålas fräckheteni angreppen på folkets levnadsstandard som ett mätt på politisk handlingskraft.Den borgerliga klasspolitiken framställs som nationens frälsning. De i proposition 1983/84:40 angivna ålgärdsförslagenföljer i betydande utsträckning den borgerliga nedskärningspolitikensgrundvärderingar. En stor del av åtgärderna, som skall ge en minskning avunderskottet med , innebär sociala försämringar och enbegränsning av konsumtionsutrymmel, vilket också kan få negativa effekter påsysselsättningen. Utöver dessa utgiftsminskningar eller inkomstförstärkningarpå ca tillkommer för övrigt en försämring gentemot gjordautfästelser till pensionärerna på ca . Trots att det ipropositionen eller i propositioner som framlagts finnsvissa förslag som i någon mån ökar skatterna på kapitalinkomster, så utgörsumman av regeringsförslagen en omfördelning till de arbetandes nackdel.Härtill kommer också det i olika propositioner uttalade starka stödet förkapilalägarintressena i den nu begynnande avtalsrörelsen. De stora underskotten i statsbudgeten och de storastatsskuldräntorna är naturligtvis ett problem för den ekonomiska politiken.Den offentliga sektorn har fått en negativ nettoförmögenhet. Nettoförmögenheteni har bytt ägare. Den har övergått från offentlig sektor till banker,finansbolag, storförelag, rika privatpersoner och utländska långivare. Denna nettoförmögenhetsförskjutning har givit upphov oerhörd förmögenhetstillväxt hos kapitalstarka grupper. I samma riktning harkapitalismens alltmer framträdande parasitära drag verkat. En minskning avstatsskulden bör därför inte åstadkommas genom sociala försämringar utan genomåtgärder riktade mot spekulation och stora förmögenheter. Vägen tillförbättrade statsfinanser går alltså via en verklig uijämningspoli-lik. Detla betyder inte att statsbudgetens utgiftsposter ärheliga ting som inte får vidröras. Den stora delen av den offentligaverksamheten betalas av de lönearbetande och dessa har rätt att fordra att allautgifter underställs en kritisk prövning. Huvudmålet för den ekonomiska politiken är emellertid intestatsskulden, utan att arbetslösheten kan nedbringas. Ett samhälle utanarbetslöshet är ett samhälle där ekonomin styrs planmässigt för att tillgodosemedborgarnas behov. Ett sådant samhälle kan bara skapas om storfinansensmaktställningar bryts. Den ekonomiska politiken måste enligt utskottet ha ensådan huvudinriktning att den bekämpar arbetslöshet och orättvisor och demakt- och produktionsförhållanden som är deras orsaker. FiU1983/84:15 58