bet · G701SoU29 · 1983-12-31 00:00:00 — Detta åstadkoms bäst genom atf infe någonsida gavs markerad övervikt vad gällde representation (prop. 1976/77:149 s.352). Denna fråga behandlades senast av utskottet i betänkande1982/83:29 s. 5, varvid i enlighet med utskottets hemsfällan avvisadetanken på aft arbetstagarrepresentationen skulle utökas. Utskottet har bl. a.understrukit vikten av atf de statliga tillsynsmyndigheterna på detta områdeinte konstrueras som partsorgan. Om detta blev fallet skulle enhgt utskottetförutsättningarna för tillsynsverksamheten allvarligt försämras, vilket i sistahand skulle skada såväl det allmännas som arbetstagarnas och arbetsgivarnasintresse. Frågan om yrkesinspektionsnämndernas sammansättning togsäven upp i förra årets budgetproposition (prop. 1982/83:100 bil. 12 s. 131).Föredragande statsrådet anförde då följande. I olika sammanhang har framförtsatt parternas möjligheter att påverka yrkesinspektionens verksamhet skulle varaalltför begränsade. I vissa fall har denna uppfattning kommit till uttryck iform av kritik mot nämndernas sammansättning, bl. a. harlöntagarorganisationerna krävt en ökad representation. Jag vill understryka att yrkesinspektionsnämnderna måsteha ett fast grepp om verksamheten inom de olika distrikten. Av stor betydelseunder nuvarande ekonomiska förhållanden är en förbättrad planering. Denna börha sin utgångspunkt i tillgängliga resurser och prioriteringar i enlighet medde riktlinjer som dragits upp av arbetarskyddsstyrelsen. Nämnderna har ettstort ansvar för atf en sådan planering kommer fill stånd. SoU1983/84:29 H Jag kan emellerfid infe finna atfnämndernas nuvarande sammansättning eller deras instruktion skulle utgöra någothinder mot en sådan aktivering. Nämndernas ansvar för planeringen följer direktav 12 § förordningen med instruktionen (1973:847) för yrkesinspektionen. Närdet sedan gäller den nuvarande fördelningen av ledamöterna mellan de olikaintressegrupper som är representerade i nämnderna så syns den inte ha utgjortnågot hinder mot atf nämndernas beslut i allmänhet har kunnat fattas i enighet. Utskottet har inte ändrat sininställning i denna fråga och avstyrker därför motion 1983/84:1069 yrkande 11. I motion 1983184:1069 (vpk)föreslås att högskoleanknufen utbildning organiseras för skyddsombud somerbjuds full lön (yrkande 17). Mofionärerna anser aftutbildningen borde kunna bedrivas som hel-, halv- eller kvarfsfartsstudierresp. som enstaka kurser. Lönen skulle kunna bekostas via enarbetsgivaravgift. Frågan om vem som skall ha ansvaret för utbildningen avskyddsombud diskuterades utförligt vid genomförandet av delreform avarbetarskyddslagstiftningen. I enlighet med starka önskemål från LO och TCOinfördes en bestämmelse i arbetarskyddslagen atf arbetsgivare och arbetstagaregemensamt svarar för atf skyddsombud får erforderlig utbildning. Bestämmelsenöverfördes oförändrad till arbetsmiljölagen (6 kap. 4 § sista stycket). Genom avtal mellan arbetsmarknadens parter har en radfrågor kring skyddsombudsutbildningen fått sin lösning för stora delar avarbetsmarknaden. På grundval av avtalet har en omfattandeskyddsombudsufbildning kommit fill stånd i arbetarskyddsnämndens regi medmålsättningen aft alla skyddsombud skall ha genomgått grundkursen Bättrearbetsmiljö. Full lön utgår under utbildningstiden.På senare tid har branschanpassade varianter av den grundläggande utbildningenutarbetats, t. ex. för byggnadsbranschen och för hotell- ochrestaurangbranschen. Ytterligare branschmaterial är under utarbetande. Enligtarbetarskyddsfondens bedömning hade omkring 470 000 människor deltagiti någon form av arbetsmiljöufbildning under den närmast föregående tioårsperioden.För samordning av utbildningsverksamheten och för atf ange riktlinjer förutbildningens innehåll m. m. finns en central ufbildningsdelegation som ärknuten till arbetarskyddssfyrelsen. I delegationen ingår bl. a. representanterför arbetsmarknadens parter och arbetarskyddsfonden. Arbetarskyddsstyrelsen planerar att anordna sinfjärde kurs i arbefarskyddsfrågor för kvalificerade skyddsombud.Kursverksamheten stöds ekonomiskt av arbetarskyddsfonden. Av deltagarna krävsviss grundläggande arbetsmiljöutbildning och god erfarenhet iarbefarskyddsfrågor. De är i allmänhet verksamma på heltid somhuvudskyddsombud, regionala skyddsombud eller förbundsfunktionärer. Antaletdeltagare i varje kurs har SoU1983/84:29 12 begränsats till 25 personer. Utbildningen leds av bl. a.professorer och andra forskare från arbetarskyddssfyrelsensforskningsavdelning. - Utredningen (A 1979:01) rörande information om risker iarbetsmiljön, , har i sitt betänkande (SOU 1982:30) Informationom arbefsmiljörisker bl. a. lagt fram förslag som rör utbildningen om arbetsmiljöriskeroch skyddsåtgärder. Utredningen föreslår att () på olikasätt verkar för att arbefsmiljöfrågorna bättre beaktas i undervisningen. Vidareföreslås atf universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) får i uppdrag atf dels seöver de centrala utbildningsplanerna för olika utbildningslinjer för aft bättrebeakta arbefsmiljöfrågorna i dessa, dels ge riktlinjer till högskolorna om afti ökad utsträckning inrätta fristående enstaka kurser i arbetsmiljökunskap. Närdet gäller utbildningen av skyddsombud anser bör verka dels för att grundutbildning i arbetsmiljöfrågoralltfort tillhandahålls för nytillkomna grupper, dels för aft fortbildninganpassad till skilda gruppers behov kommer till stånd. Utredningen har infeansett sig ha haft anledning atf närmare precisera sina förslag härom utan harhänvisat fill att arbetarskyddsfonden tillsatt en programufredning med uppgiftatt behandla bl. a. dessa frågor. I årets budgetproposition behandlararbetsmarknadsministern förslag (bil. 12 s.51-63).Arbetsmarknadsministern anser aft utbildning i arbefsmiljöfrågor är ettangeläget område och hon förutsätter atf SÖ och UHÄ i sin utbildningsplaneringbeaktar behovet av arbetsmiljöutbildning. Arbetarskyddsfondens nyssnämnda utredning omarbetsmiljöufbildning väntas lägga fram sin rapport . företagshälsovårdsutredning har i sittslutbetänkande (SOU 1983:32) Företagshälsovård för alla, vilket remissbehandlasf. n., lämnat eft samlat förslag om utbildning av personal förföretagshälsovården. Utredningen har dock inte berört frågan omvidareutbildning av skyddsombud. Frågan om högskoleanknufen vidareutbildning förskyddsombud har tidigare behandlats av , senast våren1982 (SoU 1981/ 82:42). Utskottet avstyrkte då i sitt av godkändabetänkande motionsyrkandet med hänvisning dels till att utbildning avkvalificerade skyddsombud pågick i arbetarskyddssfyrelsens regi, dels fill attföretagshälsovårdsutredningen utredde bl. a. frågor om en förbättradutbildning för personal inom företagshälsovården. Utskottet förutsatte att iden mån det skulle visa sig föreligga behov av ytterligare utbildning avkvalificerade skyddsombud - eventuellt på högskolenivå - erforderliga initiativskulle tas av berörda myndigheter. Något uttalande från sida ifrågan kunde utskottet infe anse vara påkallat. Utskottet finner inte skäl att frångå sin fidigarebedömning i denna del. Utskottet vill även hänvisa fill arbefarskyddsfondensovannämnda utredning om arbetsmiljöutbildning. Mofion 1983/84:1069 yrkande 17avstyrks. SoU1983/84:29 13 I motion 1983/84:1069 av LarsWerner m.fl. (vpk) hemställs att alla anställda får obligatorisk fillgång fillföretagshälsovård fr. o. m. 1985 samt att företagshälsovården samordnas medlandsfingens verksamhet och att företagshälsovårdens personal anställs vialandstingen med ansvar inför en kommitté som är till sin majoritet sammansattav fackföreningsmedlemmar utsedda av den lokala fackföreningen (yrkande 15). Ett identiskt yrkande behandlades och avstyrktes senast avutskottet i dess av godkända betänkande SoU 1982/83:29. (A 1976:01) har under år1983 överlämnat sitt slutbetänkande (SOU 1983:32) Företagshälsovård för alla.Betänkandet, som f. n. remissbehandlas, omfattar en översyn avföretagshälsovårdens innehåU, organisation, uppbyggnad samt personal- ochutbildningsbehov. Formerna för och finansieringen av samhällets stöd tillföretagshälsovården ses f. n. över av en särskild arbetsgrupp medrepresentanter för LO, TCO, SAF och de båda kommunförbunden. Arbetsgruppensarbete vänfas vara avslutat . Frågan om den framfida utformningen av företagshälsovårdenkommer därefter aft i sedvanlig ordning bli föremål för beredning inomregeringskansliet. En proposition väntas . Då utskottet i tidigare betänkanden behandlatmotionsyrkanden motsvarande det nu aktuella har utskottet framhållit atf måletför utbyggnaden av företagshälsovården bör vara atf alla löntagare skall hafillgång därtill men att def inte kan eller bör anges någon exakt tidpunkt dåmålet skall vara uppnått. Utskottet har därvid understrukit atf de nuvarandeorganisationsformerna för företagshälsovården har sin grund i avtal mellanarbetsmarknadens parter och är väl förenliga med def synsätt som präglarreglerna i arbetsmiljölagen om ansvaret för skyddsverksamheten i företagen.Utskottet har även hänvisat fill att utbyggnaden av företagshälsovården enligtdirektiven till företagshälsovårdsutredningen bör ske på frivillig väg och dessinnehåll regleras genom avtal mellan arbetsmarknadens parter. Ufskoffef anser att regeringens överväganden beträffandeförefagshälsovårdsufredningens förslag bör avvaktas innan tarställning fill utformningen av företagshälsovården. Yrkande 15 i motion1983/84:1069 avstyrks därför, I motion 1983/84:431 av () och BengtWittbom (m) hemställs att hos regeringen begär förslag fill ettändrat meritvärderingssystem för förefagshälsovårdsläkare (yrkande 2).Mofionärerna hänvisar fill aft förefagshälsovårdsutredningen har uppmärksammatatt meritvärderingen vid tjänstgöring som företagsläkare uppfattats som ettproblem. Enligt utredningen har läkare ibland framhållit att de varit tveksammatill att tjänstgöra inom företagshälsovården, eftersom de befarat att inte fåtillgodoräkna sig sådan tjänstgöring om de senare skulle vilja övergå tilltjänst inom SoU1983/84:29 14 den allmänna hälso- och sjukvården. Meriter som förvärvatsexempelvis som förefagsläkare i en privat företagshälsovårdsenhet kan enligtgällande lagstiftning infe automatiskt tillgodoräknas som tjänsteår i sambandmed tillsättning av offentligt reglerade läkartjänster. Utredningen anser attdet nuvarande merifvärderingssystemet har en rad negativa konsekvenser förföretagshälsovården eftersom det är svåröverskådligt och svårtolkat och oftainbjuder till missuppfattningar. Utredningen ser positivt på ett av socialstyrelsenframlagt förslag att slopa def särskilda tjänsfeårsrätfsbegreppef. Def skulleenligt utredningen göra def möjligt atf helt jämställa fjänstgöringar inomolika verksamhetsområden, oavsett om dessa fullgjorts inom offentlig hälso- ochsjukvård eller inom t. ex. företagshälsovård. Utredningen föreslår vidare aftföretagsläkarufbildningen anordnas inom det reguljära vidareutbildningssystemetför läkare och atf företagshälsovård blir medicinsk specialitet. Motionärernaanser atf regeringen med konkreta initiativ måste följa upp utredningensförslag. Som ovan nämnts är företagshälsovårdsutredningens förslagf. n. föremål för remissbehandling och kommer därefter aft beredas inomregeringskansliet. Utskottet anser atf denna beredning bör avvaktas innan riksdagenfar ställning fill frågan om merifvärderingssystemet för företagsläkare. Motion1983/84:431 yrkande 2 avstyrks således. Imotion 1983/84:1069 av . (vpk) hemställs att de fackliga organisafionerna och yrkesinspektionenges lagstadgad rätt att från företag erhålla information som behövs förforskningsändamål och att denna information tillställs forskare på begäran(yrkande 18). Arbefsmiljölagen innehåller vissa regler om uppgiftsskyldighetför arbetsgivare. Enligt 7 kap. 3 § har tillsynsmyndigheten, dvs.arbetarskyddssfyrelsen och yrkesinspektionen, rätt att efter anfordran erhållade upplysningar, handlingar och prov som behövs för att tillsynen skall kunnautövas. Av 6 kap. 6 § framgår atf skyddsombuden har rätt att få ta del avhandlingar och erhålla upplysningar~i den mån def behövs för ombudensverksamhet. Såväl fillsynsmyndighefen som skyddsombuden är dock underkastadetystnadsplikt avseende vissa upplysningar. Av 7 kap. 13 § arbetsmiljölagenframgår nämligen, att den som tagit befattning med fillsyn eller utsetts tillskyddsombud eller ledamot i skyddskommitté infe obehörigen får yppa ellerutnyttja vad han under uppdraget eller i tjänsten erfarit om bl. a. yrkeshemlighet,arbetsförfarande, affärsförhållande eller enskilds personliga förhållande.Motsvarande skyldighet gäller i fråga om facklig styrelseledamot för vad denneerfarit av skyddsombudet. Är def fråga om myndighet som ingår i den statligaeller kommunala organisationen fillämpas i stället bestämmelserna isekretesslagen (1980:100). Offentligrättsliga juridiska personer i övrigt, mednågra undantag, samt privaträffsliga juridiska personer omfattas således ej SoU 1983/84:29 15 Någon uppgiftsskyldighet e. d. förarbetsgivare för forskningsändamål är inte heller föreskriven. Av def anfördaföljer, att den sekretessbelagda information som exempelvis skyddsombudenerhållit i regel inte kan utnyttjas i forskningssyfte. Enligt 7 kap. 8 §sekretesslagen gäller sekretess hos myndighet som har fill särskild uppgift atfverka för arbetarskydd - bl. a. -om det kan antas atf den enskilde lider men av att uppgiften röjs.Arbetarskyddsstyrelsen torde dock anse sig oförhindrad aft för sin egenforskningsverksamhet använda uppgifter som yrkesinspektionen erhållit underutövande av sin tillsynsverksamhet (jfr 14 kap, 3 § sekretesslagen). Någon lagstadgad skyldighet att lämna uppgifter förforskningsändamål föreligger således inte. LO och TCO framhöll i en gemensamframställning till regeringen aft löntagarorganisationerna på grund avgällande sekretessbestämmelser inte i tillräcklig utsträckning kunde få tillgångfill informafion om risker i arbetsmiljön. Med anledning härav gavsINRA-utredningen i uppdrag atf behandla möjligheterna att genom ändringar isekretesslagen och arbetsmiljölagen göra informafion om arbefsmiljörisker mertillgänglig. Utredningen har i sitt betänkande Information omarbetsmiljörisker (SOU 1982:30), vilket behandlas i budgetproposifionen s.51-63, föreslagit en precisering av 8 kap. 2 och 6 §§ sekretesslagen. Förslagetinnebär aft myndigheterna, vid begäran om utlämnande av sekretesskyddad uppgift,har atf väga syftet med utlämnandet av uppgiften mot den skada ett utlämnandekan vålla och därvid särskilt beakta vikten av aft värna om liv och hälsa.Utredningen har vidare föreslagit aft innebörden av reglerna i 7 kap. 13 §arbetsmiljölagen om tystnadsplikt för skyddsombud och ledamot i skyddskommittéklarläggs i syfte att bättre visa vilka rättigheter som finns att förainformation vidare i frågor som rör arbetsmiljön. Enligt utredningen börförslagen till förändringar av lagstiftningen övervägas i särskild ordning. Arbetsmarknadsministern anför i budgetproposifionen (s.57) aft det enligt hennes mening är av största vikt att sekretessfrågorna bliringående belysta och klarlagda. Frågornas stora betydelse motiverar enligtarbetsmarknadsministern att de övervägs i särskild ordning i enlighet medINRA-ufredningens förslag. En arbetsgrupp har därför tillsatts inom regeringskanslietmed uppgift att granska sekretessbestämmelserna inom arbets-miljöområdet, inkl.de bestämmelser om tystnadsplikt för skyddsombud och ledamot i skyddskommittésom finns i arbetsmiljölagen. Utskottet har behandlat och avstyrkt likalydande yrkandeni sina av godkända betänkanden SoU 1981/82:15 och 42 samt 1982/83:29.Utskottet har därvid bl. a. anfört atf frågan om generell lagstiftning ienlighet med motionsyrkandef krävde ingående överväganden samt hänvisat tillINRA-utredningens arbete. Utskottetanser att den ovan nämnda arbetsgruppens arbete bör avvaktas SoU 1983/84:29 16 innanriksdagen far något initiativ i frågan. Motion 1983/84:1069 yrkande 18 avstyrksdärför. I motion 1983/84:1069 (vpk) föreslås atf riksdagenhemställer hos regeringen om förslag som innebär att arbetsmiljöbrott beivrasi fuU utsträckning och redovisas lätt åskådligt (yrkande 2). Mofionärerna anseraft flera undersökningar har påvisat åklagarmyndigheternas nonchalans vidarbefsolycksfall. Polisutredningar läggs snabbt ned och åtal mot arbetsgivarenväcks utomordentligt sällan, trots att arbetsgivaren har ansvaret försäkerheten, menar motionärerna vidare och väntar sig krafttag mot denuppenbara bagatelliseringen av arbetsmiljöbrotten. som arbetarskyddsstyrelsen utfärdar med stöd av arbetsmiljölagenär med vissa undantag inte direkt straffsankfionerade. Den som uppsåtligeneller av oaktsamhet bryter mot ett föreläggande eller förbud som meddelats avyrkesinspekfionen kan dock fällas till ansvar. Vitesförelägganden följersärskilda regler. Vidare kan ansvar enligt 3 kap. komma i frågaför arbetsgivan; som vållat arbetstagares död, skada eller sjukdom eller avgrov oaktsamhet utsatt arbetstagare för risk att detta skulle ske. Vållandetkan bestå exempelvis i åsidosättande av säkerhetsföreskrift. Utskottethar vid tidigare riksdagsbehandlingar av frågor liknande den nu aktuellaframhålht att samhällsingripanden på arbetsmiljöområdet genom kriminaliseringoch straffåtgärder spelar en relativt underordnad roll; föreläggande och förbudfrån yrkesinspektionen bildar grundpelarna i sanktionssystemet. Det sagda haremellerfid, enligt utskottet, inte hindrat aft ansvarsreglerna och derastillämpning måste ägnas uppmärksamhet (se bl. a. SoU 1981/82:20). I enlighetmed vad utskottet sagt sig utgå från (SoU 1981/82:20 s. 9 och SoU 1981/82:42 s.29) har regeringen föranstaltat om att riksåklagaren och isina budgetäskanden /84 redogjort för utbildningsbehovet inom resp.yrkeskår vad avser arbetsmiljölagstiftningen och dess ansvaisregler samtmöjligheterna att införa en särskild statistik avseende arbetsmiljöbrott. Ibetänkandet SoU 1982/83:29 har redogjorts för den kursverksamhet somriksåklagaren resp. anordnat avseende arbetsmiljölagstiftningoch utredning av arbetsmiljöbrott (s. 10-11). Enligt vad utskottet erfarit harfrån riksåklagarens kansli den uppfattningen framförts att man efter denaktuella utbildningen tycker sig ha märkt ett ökat intresse och en högreambitionsnivå hos åklagarna när det gäller arbetsmiljöbrott. Rikspolisstyrelsenhar anfört att utbildningen för polisens vidkommande lett fill en klarkvalitetsförbättring av utredningarna avseende arbetsmiljöbrott. Närdef gäller påföljder vid arbetsmiljöbrott kan här nämnas att det i 36 kap. 3 a§ har intagits en bestämmelse som gör det möjligt att förverkasådana företagsekonomiska vinster som har uppkommit hos en SoU 1983/84:29 17 näringsidkaremed anledning av att brott begåtts i verksamheten. Bestämmelsen gäller såvälvid brott mot som vid specialstraffrättsUga överträdelser, t. ex.arbetsmiljöbrott. Vidare har i den nya arbetstidslagen införts bestämmelser omövertidsavgift som skall tas ut av den fysiska eller juridiska person i varsverksamhet överträdelsen har begåtts. Kommissionen (Ju 1982:05) mot ekonomiskbrottslighet har i eft framlagt delbetänkande. Företagsbrott (Ds Ju1984:5), föreslagit att böter mellan . och 3 milj. kr. skaU kunnaådömas arbetsgivaren som juridisk person för brott som begåtts inäringsverksamheten. Det kan därvid röra sig om brottsbalksbrott ellerspecialstraffrättsUga överträdelser, såsom exempelvis arbetsmiljöbrott. Fråganom en särskild statistik över arbetsmiljöbrott har behandlats avbrottsförebyggande rådet samt vid överläggningar 1980 mellan representanterför , riksåklagaren och . Därvidkonstaterades att det är mycket svårt att i den normala rättsstatistiken införaen speciell kod för arbetsmiljöbrott, beroende på att dessa berör många oUkaverksamhetsgrenar, är svårdefinierade och redan ingår under andra benämningari den gängse brottsstatistiken. m. upprättas emellertid särskild statistik överpolisanmälda arbetsolyckor och arbetsmiljöbrott. Från nämnda fidpunkt skerspecialredovisning beträffande följande brott: - Vållande fill annans död i samband medarbetsolycka - VåUande till kroppsskada eller sjukdom i sambandmed arbetsolycka - Framkallande av fara för arbetstagare - Brott mot arbetsmiljölagen (1977:1160) Åklagarmyndigheterna har enligt uppgift ingensjälvständig brottsstatistik utan bygger sina statistikuppgifter i huvudsak påpolisens anmälningssfati-stik. Målen om arbetsmiljöbrott handläggs emellertid ihuvudsak av länsåklagare och ett fåtal åklagare i storstadsdisfrikten varfördet ändå är möjligt att få en samlad bild av hur handläggningen sker. Enligtvad utskottet erfarit tycks den allmänna uppfattningen vara att utredningarna imål om arbetsmiljöbrott ägnas stor uppmärksamhet och omsorg men att på grundav bevissvårigheter många utredningar inte leder till något åtal. Denutbildning om arbetsmiljölagstiftning och utredning av arbetsmiljöbrott sombedrivits av riksåklagaren resp. förefaller ha lett till enhögre ambitionsnivå och en klar kvalitetsförbättring beträffande utredningarna.Utskottet finner detta mycket tillfredsställande men vill framhållavikten av att även det framtida utbildningsbehovet beträffande arbetsmiljöbrotttillgodoses. Motbakgrund av den här lämnade redovisningen anser utskottet att motion1983/84:1069 yrkande 2 inte påkallar någon åtgärd. 2 1983/84. SoU 1983/84:29 18 I motion 1983/84:1615 av m.fl. (s)hemställs aft begär att regeringen utarbetar ett informationssystemsom löpande följer sjuklighet och dödlighet relaterade till yrkesmässigbakgrund (yrkande I). Enligt motionärerna är ohälsan mycket ojämntfördelad mellan olika social- och yrkesgrupper. Risken för att arbetare skalldrabbas av nedsatt syn och hörsel samt värk i rygg och leder är mycket störreän för socialgrupp 1, anför mofionärerna och pekar vidare på att nyligengenomförda undersökningar har klargjort att det finns ett betydande inslag avklasskillnad i hälsan. Motionärerna beklagar att det inte finns någon löpandestatistik över sjuklighet och dödsorsaker som är direkt relaterad till social-och yrkesmässig bakgrund hos befolkningen. Sedanden finns i enlighet med beslut (prop. 1977/78:74,SoU 1977/78:24, rskr 1977/78:147) ett datorbaseraf informafions-system omarbetsskador, , Arbetarskyddsstyrelsen är huvudman för systemet, vars syfteär att ge ett förbättrat underlag för arbetarskyddets förebyggande arbete. ISAinnehåller alla anmälningar om arbetsolyckor, färdolyckor och arbetssjukdomarsom inträffat och anmälts sedan systemet togs i bruk. Normalt omfattarstafistiken endast arbetsolyckor som lett till sjukskrivning. Undantag görs förskador som lett till lyte eller men, t. ex. bullerskador, som ingår istafistiken även om de inte lett till sjukskrivning. ISAomfattar skador som drabbar arbetstagare, egenföretagare och värnpliktigpersonal. Stafisfiken bygger på de arbetsskadeanmälningar som arbetsgivarensänder till . Från kassan sänds en kopia tillyrkesinspekfionen där anmälningarna räknas, granskas och kompletteras. Slutligregistrering och granskning sker hos arbetarskyddsstyrelsen. Föratt informationssystemet skall motsvara de krav som ställs finns enintressentgrupp som skall ge arbetarskyddsstyrelsen synpunkter på innehållet ipublikafioner från . I intressentgruppen ingår förutom arbetarskyddsstyrelsenockså LO, TCO, SAF, SCB, statens arbetsmiljönämnd, , kommun- ochlandstingsförbunden m.fl. a. i forskning om arbetsskadornas uppkomst. kan uppgifternai också samköras med andra informationssystem, t.ex. cancerregistret, föratt man skall kunna studera olika samband mellan arbetsskador ocharbetsmiljöförhållanden. Arbetsskadestatistikenpubliceras i serien Statistiska meddelanden som utges av SCB. Arbetsskador, , publicerades . bilaga tiU betänkande, kallad Värdering av risker iarbetsmiljön (SOU 1982:31), ges en beskrivning av och andra statisfikkällor.Där sägs bl. a. följande (s. 14): Arbetsskadestatistikenger en relativt tillförUtlig bild av antalet inträffade SoU1983/84:29 19 olyckor i arbetet medan den redovisade statistiken överarbetssjukdomar är bristfällig. Detta beror bl.