bet · G701LU35 · 1983-12-31 00:00:00 — Utskottet anser att del inle heller i övrigt harframkommit något som talar för att en översyn av gränsdragningen mellangärdsarrende och sidoarrende bör komma till stånd. Yrkandet i motionen bördärför inte föranleda någon åtgärd från sida. Överlåtelseav arrenderätt vid jordbruksarrende Enligt 9 kap. 31 § JB får en jordbruksarrendator iprincip inle överlåta arrenderätten utan jordägarens samtycke. får arrendatorn dock överlåta arrenderättentill någon annan med vilken jordägaren skäligen kan nöjas. Detta gäller bara ominte annat har avtalats. En förutsättning är också alt arrendatorn försterbjudit jordägaren att återta arrendet mot skälig ersättning och att denneinle antagit erbjudandet inom föreskriven tid. Avlider arrendatorn underarrendetiden övergår överlåtelserätten på hans dödsbo. Fråganom en vidgad överlåtelserätt har prövats av arrendelagskommittén som dock intefann skäl föreslå någon ändring i gällande bestämmelser, I en reservation tillkommitténs betänkande förordades dock en utvidgning av överlåtelserätten.Enligt reservanten borde arrendatorn ges rätt alt utan jordägarens samtyckeöverlåta jordbruksarrendet till make, barn, syskon eller syskonbarn, omarrendenämnden lämnat tillstånd till det. avlämnat sitt belänkande aktualiserades spörsmålet i medanledning av ett motionsyrkande (s), I motionen förordades att överlåtelseskulle få ske dels lill nära anhörig, dels lill annan, om arrendet varat i tioår, 1 sitt av godkända betänkande LU 1982/83:27 avvisade utskottettanken pä en generell rätt fill överlåtelse av arrenden som varat i minst tioär. När det gällde frågan om en rätt till överlåtelse till nära anhörig ansågutskottet all en sådan begränsad överlåtelserätt inte kunde befaras medföra någrastörre nackdelar för jordägaren eller för jordbruksnäringen i stort. Utskottethänvisade lill att arrendelagskommittén framhållit att det torde höra tillovanligheterna att jordägaren i sädana fall vägrar samtycka till enöveriåtelse om den tilltänkta arrendatorn har tillräckliga yrkeskunskaper ochgod ekonomi. Särskilt om den senare redan tidigare deltagit i gårdens skötseltorde enligt utskottet den stabilitet i förhållandet som åstadkoms genomöverlåtelsen av arrendet vara till fördel för jordägaren. Emellertid kundedet, påpekade utskottet, inte uteslutas att en jordägare i vissa fall på grundav misshälligheter i förhållandet till den avträdande arrendatorn eller pågrund av andra skäl som inte är bärande vägrar överlåtelse. Utskottet erinradeom att reservan- LU 1983/84:35 20 teni kommittén anfört att en sådan vägran kan leda lill socialt stötande resultat.Utskottet fann det därför angeläget att frågan om en rätt för arrendatorn attöverlåta arrendet pä nära anhörig blev föremål för ytterligare övervägandenunder arbetet på den proposition som aviserats på grundval av kommitténsbetänkande. Enligt utskottets mening borde reservantens förslag kunna läggastill grund för denna prövning. Vad utskottet anförde med anledning avmotionsyrkandet gav som sin mening regeringen till känna. Ipropositionen läggs fram förslag om en rått för jordbruksarrendator allöverlåta arrendet fill sin make eller avkomling. Beträffande kretsen av anhörigahänvisas i propositionen till att jordägaren enligt 9 kap. 8 § första stycket 3JB kan återta arrendestället endast om han själv, hans make eller avkomlingskall bruka arrendestället. Enligt departementschefen är det med hänsyn härtillinkonsekvent att medge arrendatorn en mera vidsträckt överlåtelserätt. Enförutsättning för överlåtelse är enligt förslaget att arrenderätten avser ettutvecklat eller utvecklingsbart lantbruksföretag. Vidare skall krävas attarrendenämnden lämnar tillstånd till överlåtelsen. Sådant tillstånd skalllämnas om inte jordägaren har befogad anledning att motsätta sig överlåtelsen.Bestämmelserna är tvingande till arrendatorns förmån och kan således intesällas ur spel genom avtal mellan parterna. Ipropositionen föreslås också att arrendenämnden i överlålelseärenden skallinhämta yttrande från få underlag för sin bedömningbl. a. av om arrendestället är ett utvecklat eller utvecklingsbartlantbruksföretag. Enligtproposifionen skall arrendenämnden, i likhet med vad som sker då jordägarenvill återta arrendestället, främst bedöma de sociala skäl som talar för elleremot en överlåtelse. Även jordbrukspolitiska hänsyn skall dock kunna tas. Motionärernai motion 1983/84:2783 (fp) yrkar att förslaget om överlåtelserätt skall avslås(yrkande 2). Enligt motionen är en lagreglering onö-. dig, eftersom parterna ipraktiken ofta frivilligt kommer överens om överlåtelse lill nära anhörig.Motionärerna ser det som självklart all en jordägare vid byte av arrendatorfritt fär välja den som han finner bäst lämpad att sköta egendomen. En alltförinskränkt avtalsfrihet leder enligt motionärernas mening till att jordägareavstår från alt arrendera ut sin jord. I motionen pekas också på att lagrådetkritiserat departementschefens uttalande om att jordbrukspolitiska hänsynskall kunna las vid prövning av överlåtelsefrågan; ett påstående som enligtlagrådet saknar motsvarighet bland de uttalanden som gjordes vid tillkomsten avnuvarande bestämmelser om jordägarens självinträdesrätt. Motionärerna delarlagrådets uppfattning att det starkt kan ifrågasättas om jordbrukspolitiskaskäl skall få inverka på den avvägning mellan enskilda parters intressen somdet i nu aktuella fall är fråga om. Utskottet ser medtillfredsställelse att i enlighet med vad LU 1983/84:35 21 tidigareuttalat förslag nu läggs fram om en rätt för jordbruksarrendator att överlåtaarrenderätten till en nära anhörig. Enligt utskottets mening har de tidigareåberopade skälen för en utvidgad överlåtelserätt inte förlorat i styrka. Någonanledning för all, såsom motionärerna förordar, inta en annanställning till frågan finns således inte. När det gäller begränsningen avkretsen anhöriga kan utskottet i och för sig dela departementschefensuppfattning att reglerna om jordägarens självinträde bör kunna vara vägledande.Enligt utskottets mening finns det emellertid starka skäl för att såväl isjälvinträdesfallen som i överlåtelsefallen med make bör jämställas den somjordägaren resp. arrendatorn sammanlever med under äktenskapsliknandeförhållanden. Frågan om samboendes ekonomiska förhållanden övervägs f, n. inomjustitiedepartementet med anledning av familjelagssakkunnigas betänkande (SOU1981:85) Äktenskapsbalk, Med hänsyn härtill anser sig utskottet inte nu böraförorda en ändring av arrendereglerna. Utskottet förutsätter emellertid altfrågan får en tillfredsställande lösning i samband med ställningstagandet tillfamiljelagssakkunnigas förslag. Närdet gäller de närmare förutsättningarna för överlåtelserätten vill utskotteterinra om vad utskottet inledningsvis uttalat, nämligen att det är angelägetatt arrendereglerna står i överensstämmelse med målen för jordbrukspolitiken.Mot den bakgrunden anser utskottet i likhet med departementschefen att inlebara sociala utan även jordbrukspolitiska skäl bör kunna beaktas vid prövningenav ärenden om överlåtelser till nära anhöriga. Meddet anförda tillstyrker utskottet bifall till propositionen i nu aktuell deloch avstyrker bifall till yrkande 2 i motion 2783, Arrendeavräkningvid ändrat penningvärde m. m. När en arrendator tillträder ett jordbruksarrendegörs normalt en syn av arrendestället av särskilda synemän. Vid tillträdessynenantecknas de brister som finns och vad det kostar att avhjälpa dem.Bristbeloppen bildar tillsammans tillträdets brislsumma. Då arrendatorn lämnararrendestället sker på liknande sätt en beräkning av de brister som dåföreligger. Därefter sker en jämförelse mellan bristsummorna vid tillträde ochavträde (s. k, avräkning enligt 9 kap, 23 § JB), Avräkning skall också ske isamband med förlängning av etl arrendeavtal, om har förfiutitfrån tillträdet eller närmast föregående avräkning. Omdet mellan tiden för tillträde och avträde sker förändringar i penningvärdetoch hänsyn inte tas härtill kan konsekvensen bli att en arrendator som harhållit arrendestället i oförändrat skick ändå blir skyldig alt betalaersättning, Arrendelagskommitténtog i sitt betänkande upp frågan om lagstiftning erfordras för att komma tillrätta med de problem som kan uppstå på grund LU 1983/84:35 22 avatt penningvärdet förändras. Kommittén ansåg att det inte krävdes någon ändringi gällande regler eftersom dessa enligt kommitténs uppfattning innebär att manskall beakta penningvärdets förändring vid avräk-ningen. En reservant ansågdock att rättsläget borde lagfästas genom en regel av innebörd att tillträdetsbristbelopp vid avräkningen skall justeras med hänsyn till den ändring i detallmänna prisläget som har inträffat sedan tillträdessynen ägde rum, Ipropositionen anför departementschefen att han delar kommitténs uppfattning attdet inte är påkallat med lagstiftning i frågan. Enligt departementschefen fårdet överlämnas till rättstillämpningen att avgöra vilka metoder som böranvändas för att justera bristbeloppet vid tillträdet med hänsyn tillförändringarna i penningvärdet. I propositionen pekas på att i endom funnit att en rättvisande jämförelse mellanarrendeställets skick vid tillträdet och vid avträdet endast kan ske ombristbeloppen uttrycks i samma penningvärde. Har prisläget ändrats måste enligthovrätten detta därför beaktas vid avräkningen. Domen har överklagats tillhögsta domstolen. Ilikhet med reservanten i arrendelagskommittén anser motionärerna i motion1982/83:1762 (c) att det klart bör framgå av lagstiftningen att bristbeloppetvid tillträdet skall räknas om. Motionärerna pekar också på att en arrendator ivissa fall kan ha vidtagit åtgärder för att förbättra gårdens bördighet, t. ex.genom att öka mullhalten i jorden. Det bör enligt motionärerna finnas anledningatt pröva om det är möjligt att kompensera arrendatorn för sådana insatser iframliden, 1 motionen yrkas att hos regeringen hemställer om förslagtill klarare och rättvisare ersättningsregler i samband med frånträde avarrende. Somframhålls i motionen och i åtskilliga remissyttranden över kommitténsbetänkande är det nuvarande rättsläget beträffande arrendeavräkning vid ändratpenningvärde inte helt klart, något som enligt utskottets mening inte ärtillfredsställande. Enligt vad utskottet inhämtat väntas högsta domstolen inomkort avgöra det från fullföljda målet, I avvaktan pä högstadomstolens avgörande anser utskottet att det inte finns skäl för attgöra något uttalande med anledning av motionen i denna del. Utskottet villdock understryka vikten av att regeringen noga följer frågan och särskiltbeaktar om det med hänsyn lill utgången i högsta domstolen finns anledning attpå nytt överväga lagstiftningsåtgärder. Med del anförda avstyrker utskottetbifall till motion 1762 i nu aktuell del. Såvittgäller motionärernas önskemål om att hänsyn skall tas till förbättringar avjorden vill utskottet hänvisa till vad som anförts ovan (s, 9) omlantbruksslyrelsens uppdrag att ytterligare utreda frågan om generellainvesteringsregler vid jordbruksarrende. Utskottet utgår från att spörsmålet imotionen kommer att prövas i samband med del aviserade utredningsarbetet.Motionen i denna del bör således inte föranleda någon åtgärd från riksdagenssida. LU 1983/84:35 23 Enligt 8 kap, 3 § JB är muntliga avtal omjordbruksarrenden ogiltiga. Om arrendatorn har tillträtt arrendestället utanatt ett skriftligt avtal har upprättats har han rätt till skadestånd avjordägaren under förutsättning att del inte berott på arrendatorn att ett giltigtarrendeavtal inte har kommit till stånd, Skriftlighetskravet gäller också förbostadsarrende och anläggningsarrende. För lägenhetsarrende krävs däremot inteskriftlig form. Statistiskacentralbyrån utförde en enkätundersökning rörande jordbruksarrendenoch arrendeavgifter. Undersökningen utvisade bl. a. att muntliga arrendeavtalär relativt vanliga. I ett av de undersökta länen var t. o. m. mer än hälftenav arrendeavtalen muntliga. Undersökningen utvisade också all muntliga avtalförekommer i mindre utsträckning i mera utpräglade jordbruksområden och attdessa avtal i regel avser sidoarrende av mindre åkerarealer. Det är vidarevanligt att jordägaren och arrendatorn i dessa fall är släkt med varandra. År1979 fick arrendelagskommittén genom tilläggsdirektiv i uppdrag att övervägaåtgärder som kan motverka att arrendelagstiftningen kringgås genom muntligaupplåtelser, aktualiserades frågan också i med anledning aven motion, I sitt av godkända betänkande LU 1978/79:23 fannutskottet att någon åtgärd med anledning av motionen inte var erforderlig frånriksdagens sida genom alt tilläggsdirektiv utfärdats för arrendelagskommittén, Isyfte att minska antalet muntliga arrendeavtal och förbättra de berördaarrendatorernas ställning föreslog kommittén i sitt betänkande att man iarrendelagstiftningen skulle införa ett nytt institut, kallat arrendeförklaring.Den arrendator som ingått ett muntligt avtal om jordbruks- eller bostadsarrendeskulle enligt förslaget kunna utverka en sådan förklaring hos arrendenämnden.Arrendeförklaring skulle meddelas på ansökan av arrendatorn, om arrendatorntillträtt arrendestället utan att ett skriftligt avtal upprättats ochjordägaren inte medverkar till alt ett sådant avtal kommer lill stånd. Isamband med att en arrendeförklaring meddelas skulle arrendenämnden bestämmaskäliga villkor för arrendet. Därvid skulle nämnden inte fastställa vadparterna en gäng i tiden avtalat ulan i stället inrikta sig på vad som börgälla för framtiden. 1propositionen (s. 44) framhåller departementschefen alt han kommit till denuppfattningen att förslaget om arrendeförklaring inte bör genomföras. Enligthans uppfattning är detta förslag en nyskapelse på avtalsrättens område sominte går fri från principiella och praktiska invändningar. Det finns ocksåanledning att befara att ett genomförande av förslaget kommer att leda till attantalet tvister ökar. Vill man införa regler om arrendeförklaring anserdepartementschefen, liksom åtskilliga remissinstanser, att den muntligaöverenskommelsen måste ligga till grund för arrendeförklaringen. Enligtdepartementschefen synes statistiska central- LU 1983/84:35 24 byrånsundersökning visa att av de muntliga avtalen avser sädanaupplåtelsetider att avtalet, om det hade varit skriftiigl, inte skulle ha varitförenat med besittningsskydd. En arrendeförklaring skulle alltså, fortsätterdepartementschefen, endast undantagsvis komma att leda till att en arrendatorfär ett sådant skydd. Värdet av arrendeförklaring som ett medel att stärkaarrendatorernas besittningsskydd skulle därmed bli tämligen ringa. Utskottetsaknar anledning att frångå departementschefens bedömning av frågan och anslutersig därmed till hans uppfattning att förslaget inte bör genomföras. Utskottetkan vidare instämma i vad kommittén och departementschefen anfört (se prop, s,44 och 45) om det olämpliga i alt upphäva det gällande kravet på skriftligform. Några ändringar i arrendereglerna bör således inte göras. Mot bakgrundav vad utskottet uttalade vill utskottet emellertid understryka viktenav att regeringen följer utvecklingen på arrendeområdet och tar de initiativsom kan bli erforderliga om det visar sig att underlåtenheten att följaformkraven beträffande arrenden har negativa verkningar för arrendatorerna. Bostadsarrende föreligger enligt 10 kap. 1 §JB närjord upplåts för annat ändamål än jordbruk och arrendatorn enligtarrendeupplåtelsen har rätt att på arrendestället uppföra eller bibehålla ettbostadshus. Det krävs vidare alt det inte är uppenbart alt upplåtelsenshuvudsakliga syfte är att tillgodose något annat ändamål än att bereda bostadåt arrendatorn och honom närstående. Bostadsarrende torde därför inle kunnaupplåtas åt en juridisk person. Förbostadsarrende finns regler om besittningsskydd, dvs, en rätt för arrendatornatt få avtalet förlängt, eventuellt på ändrade villkor. För attbesittningsskydd skall föreligga krävs att del på arrendestället finns ell hussom har äsatts taxeringsvärde (10 kap, 4 § JB). Enligthuvudregeln i 8 kap. 19 § JB får arrendatorn inte upplåta nyttjanderätt tillarrendestället eller del av det utan samtycke av jordägaren. Förbudet motandrahandsupplåtelse gäller vid samtliga arrendeformer. Går jordägaren med påatt arrendatorn upplåter arrendet i andra hand, utträder arrendatorn inte urrättsförhållandet med jordägaren utan står kvar som huvudarrendator.Förhållandet mellan huvudarrendatorn och underarrendatorn betraktas också somett arrende i lagens mening och arrendereglerna tillämpas på derasrättsförhållande. Gentemot jordägaren har underarrendatorn dock inte bättrerätt än huvudarrendatorn. Det innebär bl, a, att om huvudarrendatornsarrenderätt upphör, så har underarrendatorn inte någon rätt att ha kvararrendestället. Genomlagstiftning ändrades till förmån för arrendatorerna bl, a,bestämmelserna om arrendeavgift vid förlängning av avtal om bo- LU 1983/84:35 25 stadsarrende(prop, 1978/79:183, LU 1978/79:23). Enligt nu gällande bestämmelser (10 kap. 6§ JB) utgår arrendeavgiften vid förlängning av arrendeavtalet med skäligtbelopp. Kan jordägaren och arrendatorn inte enas om hur stor arrendeavgiftenbör vara, skall avgiften bestämmas så att den kan antas motsvara arrenderättensvärde med hänsyn till arrendeavtalets innehåll och omständigheterna i övrigt.Frågan om avgiftens storlek prövas av arrendenämnden. Arrendelagskommitténlade i sitt betänkande fram etl förslag rörande underarrendatorernas ställningsom i huvudsak tog sikte pä fall då huvudarrendatorn tillhör viss krets avnärstående till jordägaren eller är en juridisk person över vilken jordägarenhar det bestämmande inflytandet, Ipropositionen (s, 36) hänvisas till att kommitténs förslag har samband medfrågan om en allmän lagstiftning mot bulvanförhållanden, vilken har behandlatsav kommissionen mot ekonomisk brottslighet i betänkandet (SOU 1983:46)Bulvanlag, Enligt departementschefens mening bör man avvakta den vidarebehandlingen av kommissionens betänkande innan ställning tas till kommitténsförslag om underarrendatorers rättsställning, I detta senare sammanhang avserdepartementschefen även att behandla en av Svenska förbundet förkoloniträdgårdar och fritidsbyar väckt fråga om förstärkning avkoloniträdgårdsinnehavarnas rättsställning (prop, s. 82). I motionerna 1982/83:1219 (s) och 1983/84:2784 (s)behandlas koloniträdgårdsinnehavarnas rättsliga ställning. Motionärerna pekarpå att upplåtelse av koloniträdgårdar numera oftast går sä till att kommunengenom ett arrendekontrakt upplåter området till en ideell förening som i sintur upplåter lotterna till medlemmarna i föreningen. Kommunens upplåtelse tillkoloniträdgårdsföreningen är att bedöma som elt lägenhelsarrende, vilket medförett sämre besittningsskydd än bostadsarrende. Bestämmelserna om bostadsarrendetorde enligt motionerna ofta vara tillämpliga på upplåtelsen mellan föreningenoch medlemmarna. Men eftersom medlemmarna underarrendatorerna normalt settinte har bättre rätt än föreningen huvudarrendatorn medförgällande ordningenligt motionerna att underarrendatorerna i praktiken saknar besittningsskydd.Delta är, anser motionärerna, inte godtagbart. Imotion 1219 framhålls att en förstärkning av koloniträdgårdsinnehavarnasställning synes kunna ske genom att man i 10 kap. 1 § JB gör ett tillägg avinnebörd att bostadsarrende också föreligger när jord upplåts på arrende tilljuridisk person för annat ändamål än jordbruk, om det uteslutande syftet medupplåtelsen är att arrendatorn skall upplåta nyttjanderätten till delar avarrendestället till fiera med rätt för dem att uppföra och bibehållabostadshus. Motionärerna yrkar att hos regeringen begär ändring i JBi enlighet med vad som anförts i motionen, Imotion 2784 vänder sig motionärerna mot att frågan om koloniträdgårdsinnehavarnasrättsställning kopplas samman med eko-kommissio- LU 1983/84:35 26 nensförslag till bulvanlagstiftning. Enligt motionärerna är det angeläget attfrågan om en förbättring av koloniträdgårdsinnehavarnas ställning fårsin lösning. De anser därför att regeringen omgående bör pröva frågan ochförelägga ett förslag till ändrade regler, I motionen begärs etttillkännagivande om vad som anförs i motionen, Imotionerna 1983/84:726 (s) och 1159 (s) tas upp frågan om arrendeavgifternavid bostadsarrende. Motionärerna behandlar i huvudsak upplåtelser förfrilidshusbebyggelse och i motionerna framhålls all avgifterna på senare lidhar stigit kraftigt, Imotion 726 anförs att den som har byggt ett litet fritidshus då arrendeavgiftenvar låg nu upplever att avgiften höjs år på ett ensidigt sätt frånjordägarens sida. De ekonomiskt svaga missgynnas och det är enligt motionärensmening därför nödvändigt med någon form av reglering av avgifterna. I motionenhemställs alt som sin mening ger regeringen till känna vad somanförts i motionen om reglering av avgifterna för frilidstomter. Motionärernai motion 1159 anför att avgifterna har höjts efter hand somvärdet pä fastigheterna har ökat på grund av förbättringar somnyttjanderättshavarna själva har gjort. I motionen framhålls vidare attnyttjanderättshavarna har ett dåligt rättsskydd och alt samhället bör stödjaoch stimulera fritidsboende på arrenderad mark. Motionärerna begär etltillkännagivande av vad som anförts om åtgärder som begränsar arrendekostnadernaför frilidstomter i syfte att underlätta för flera all fä tillgång tillfritidsboende. fyra motionerna tas upp frågor som enligt utskottets uppfattning är avväsentlig betydelse för ett stort antal människor. Det är, anser utskottet,viktigt att värna om och skapa möjligheter för ett fritidsboende lill rimligakostnader. Frågor med anknytning härtill har varit aktuella i riksdagenmed anledning av förslag i proposition 1983/84:145 om turisl-ochrekreationspolitiken m. m. Propositionen grundas på betänkanden frånrekreationsberedningen, TUREK saml fritidsboendekommillén. I propositionenanges målen för turist- och rekreationspolitiken. Vidare lämnas en redovisningav de hinder som begränsar många människors möjlighet att använda fritiden förturism och rekreation. Vissa förslag till åtgärder redovisas, 1propositionen betonas bl, a, betydelsen av koloniträdgårdar och stadsnärafritidsboende saml understryks vikten av att koloniträdgårdar och stadsnärafritidsbebyggelse kommer till stånd i ökad omfattning. Det framhålls all det iförsta hand är en uppgift att skapa förutsättningar och anvisalämpliga markområden härför, 1 propositionen föreslås ökade möjligheter förstaten alt lämna bidrag till bostadsföretag för anordnande av bl, a,koloniträdgårdar och sladsnära fritidsbebyggelse. Också den av motionärernaupptagna frågan om besittningsskyddet för koloniträdgårdsinnehavare berörs ipropositionen. Därvid hänvisas till att frågan f. n. bereds inomjustitiedepartementet. LU 1983/84:35 27 Förslaget i propositionen om statsbidrag harbifallits av (BoU 1983/84:23), Utskottetvill i sammanhanget erinra om att byggnadspanlulredningen sedanhar avlämnat sitt betänkande (SOU 1984:22) Panträtt i registreradnyttjanderätt, I betänkandet läggs fram förslag om ett nytt pantsystem, sominnebär att fritidshus på arrenderade tomter skall kunna intecknas ochpantsättas på samma sätt som fastigheter. Somframhålls i motionerna 1219 och 2784 är koloniträdgårdsinnehavarnas rättsligaställning ofta svag. Detta sammanhänger med all man i många kommuner för attunderlätta administrationen av koloniträdgårdsområdena valt att upplåtakolonilotterna som underarrenden. Med hänsyn härtill och mot bakgrund av denökade satsningen pä stadsnära fritidsbebyggelse anser utskottet att det ärviktigt att frågan om ett förstärkt besittningsskydd för innehavare avkoloniträdgårdar får en lösning. Regeringen bör därför skyndsamt prövafrågan och lägga fram förslag till erforderliga ändringar. Vad utskottet nuanfört bör med anledning av motionerna 1219 och 2784 som sin meningge regeringen till känna.