bet · G701LU2 · 1983-12-31 00:00:00 — omresearrangörers ansvar gentemot sina resenärer I mofion 1982/83:893 av MartinOlsson (c) yrkas att som sin mening ger regeringen lill känna vad imotionen anförts om översyn av reglerna om researrangörers ansvarighet gentemotsina resenärer. Utskottet har inhämtat remissyttranden över motionen frånkommerskollegium, /KO, , , och iSverige. har till sitt yttrande fogat yttranden frånhandelskamrarna i och . En sammanställning av remissyttrandenahar tagils in i bilaga till betänkandet. I motionen anförs attresearrangörernas ansvarighet och därmed det ekonomiska skyddet försällskapsresenärerna är olika utformat i olika länder. Motionären pekar på atti är sällskapsresenärernas skydd numera förstärkt genomtillkomsten av en lag om reseavtal, som medför att de västtyskaresearrangörerna fär bära betydligt större ekonomiska risker än sina svenskakolleger, 1 motionen erinras om att vi i värt land inte har någon motsvarandelag; reseavtalet regleras här på grundval av avtalsvillkorslagen genom deallmänna r.esevillkor som förhandlats fram av branschen ochkonsumentombudsmannen (KO), Det finns enligt motionären mänga anledningar lill att detär väsentligt att skyddet för sällskapsresedeltagare är tillräckligtomfattande. En anledning är att synnerligen många svenskar deltar isådana resor. En annan anledning är de stora belopp resenärerna satsar påresor. En ytterligare anledning är - särskilt av minskaderealinkomster - att mänga har synnerligen små reserver att ta av om de drabbasav överraskande förluster eller kostnader, I motionen redovisas en jämförelse mellan svenska ochvästtyska bestämmelser för reseavtal. Bl, a. framhålls att den västtyskaresenären i motsats till den svenske resenären i vissa fall har rätt att påarrangörens bekostnad agera på egen hand - t. ex. själv ordna hotellrum - omresan inte kan genomföras som avtalats och arrangören inte lyckas avhjälpafelet. Vidare påpekas att den västtyske resenären när som helst kan säga uppavtalet om det inträffar sådana störningar att resan kan genomföras endast medbetydande inskränkningar. Denna rätt har resenären även om störningarna inteberor på 1 1983/84. LU1983/84:2 2 arrangörens försumlighet, och arrangören kan, helt ellerdelvis, förlora sin rätt till betalning för resan. De svenska resevillkoren geri liknande fall resenären rätt att häva avtalet endast så länge resan intepåbörjats. Andra skillnader rör rätten fill skadestånd samt bevisbördan vidskadeståndskrav där det enligt den västtyska lagen är arrangören som skall visaatt han inte brustit i fullgörandet av sina skyldigheter. Därutöver har denvästtyske konsumenten en rätt som svenska konsumenter helt saknar, nämligen attunder vissa förhållanden få ersättning för förlorad semester. Vid en forcemajeure-situafion bär den svenske resenären ensam den ekonomiska risken, medandetta risktagande enligt den västtyska lagen fördelas mellan partema. Vid enstrejk är den västtyske arrangören ekonomiskt ansvarig för strejkens följder,medan den svenske researrangören är befriad från ersättningsskyldighet.Slutligen framhålls att i den västtyska lagen för reglering avstandardavtalsrätten (ABG-Gesetz) återfinns en bestämmelse som i praktikenförhindrar västtyska motsvarigheter till de svenska prishöjningsklausulerna.Enligt bestämmelsen fär ett avtalat pris höjas i efterhand endast om varan ellertjänsten skall levereras efter avtalets ingående. Det ärenligt mofionen ovanligt att reseavtal skrivs så i förväg. Enligt motionärens uppfattning visar jämförelserna mellanvästtyska och svenska regler att det finns anledning att i lämpligt sammanhangse över de svenska reglerna och pröva i vad mån sällskapsresenärernas ställningi vårt land kan stärkas genom att i svensk lagstiftning införa vissa avreglerna i västtysk rätt på området. Den svenska konsumentskyddslagstiftningeninnehåller både näringsrättsliga regler, som tar sikte på konsumenterna somkollektiv, och civilrättsliga regler, som är inriktade på enskilda fall och geranvisningar för lösning av konkreta tvister. Till det näringsrättsliga området hör marknadsföringslagen(1975:1418) och lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor(avtalsvillkorslagen). Marknadsföringslagen har till ändamål att främjakonsumenternas intressen i samband med näringsidkares marknadsföring av varor,tjänster och andra nyttigheter och att motverka marknadsföring som ärotillbörlig mot konsumenter eller näringsidkare. En generalklausul imarknadsföringslagen gör det möjligt att meddela förbud mot reklamåtgärd ellerannan vid marknadsföring företagen handling som strider mot god affärssed ellerpå annat sätt är otillbörlig. Enligt marknadsföringslagen kan näringsidkareockså åläggas att vid marknadsföring lämna information som har särskildbetydelse från konsumentsynpunkt, A vtalsvitlkorstagen syftar framför allt fillatt skydda konsumenterna mot oskäliga bestämmelser i standardkontrakt. Enligtlagen kan näringsidkare förbjudas att bl, a, vid erbjudande av tjänster LU1983/84:2 3 eller andra nyttigheter använda villkor som är oskäligamot konsumenterna. Tillämpningen av de båda lagarna ankommer påkonsumentombudsmannen (KO) och . Efter överläggningar med KO antog -numera () - ochResearrangörsföreningen i - numera iSverige (RiS) -allmänna resevillkor för sällskaps- och gruppresor. Iresevillkoren finns intagna bestämmelser om när anmälan om en resa blirbindande för resenären och arrangören, när betalning skall erläggas och ompriser och prisändringar. Vidare regleras bl. a. förfaranden vidavbeställningar och ändringar, arrangörens ansvar för resans genomförande ochresenärens ansvar samt anges frister för reklamafion. De allmänna resevillkorenskall återfinnas i arrangörens huvudbroschyr. I resegarantilagen (1972:204) föreskrivs att den somyrkesmässigt anordnar sällskapsresa fill land utom skall, innan resanmarknadsförs, ställa säkerhet hos kommerskollegium. Den som underlåter attställa säkerhet kan dömas till böter eller fängelse i högst ett år.Kommerskollegium bestämmer det belopp som säkerheten skall gälla. Säkerhetenfår tas i anspråk för återbetalning av medel som erlagts för sällskapsresa somblir inställd eller annars inte kommer till stånd. När det gäller sällskapsresasom påbörjats men inte slutförts, får säkerheten tas i anspråk för resenärernasuppehälle i utlandet, deras återresa och skälig ersättning fill dem för värdetav de förmåner som de gått miste om genom att resan avkortats. Frågan omsäkerhet i visst fall skall tas i anspråk prövas av en särskild nämnd,resegarantinämnden, Konsumentskyddsregler av civilrättslig art finns bl, a, ilagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättensområde (avtalslagen), konsumentköplagen (1973:877) och konsumentkreditlagen(1977:981), Avtalslagen innehåller en civilrättslig generalklausul (36§) som har tillämpning inom hela det förmögenhetsrättsliga området. Enligtgeneralklausulen får avtalsvillkor jämkas eller lämnas utan avseende omvillkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vidavtalets fillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna iövrigt. Vid prövningen skall särskild hänsyn tas lill behovet av skydd för den somi egenskap av konsument eller eljest intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.Generalklausulen äger motsvarande tillämpning i fråga om villkor vid annanrättshandling än avtal, Konsumentköplagen kompletterar de allmänna reglerna omsäljares och köpares skyldigheter i lagen (1905:38 s, 11) om köp och byte avlös egendom (köplagen). Konsumentköplagen, som har karaktär av minimiskydd förkonsumenten, gäller när konsument av näringsidkare köper vara som är avseddhuvudsakligen för enskilt bruk. Lagen är inriktad pä att förstärkakonsumenternas ställning vid köp i framför allt tre hänseenden. LU1983/84:2 4 första motverkar lagen de ölägenheter som kan uppstå förenskilda konsumenter genom att säljare i konlraklsformulär använderavtalsvillkor som inskränker köparens rättigheter enligt köplagen eller påannat sätt missgynnar köparen. Konsumentköplagen kan i detta hänseende ses somett civilrättsligt komplement till avtalsvillkorslagen. För det andraförstärker konsumentköplagen köparens ställning i förhållande till tredje man,exempelvis fillverkare som har lämnat garanti beträffande varan. För dettredje innehåller konsumentköplagen regler som skyddar konsumenterna närsäljsidan har lämnat vilseledande uppgifter om varan, underlåtit att lämnainformation om varan i vissa fall eller sålt vara som är hälsovådlig ellerannars ofillförlitlig från säkerhetssynpunkt. I denna del kan lagen ses som ettcivilrättsligt komplement till marknadsföringslagen. Konsumentkreditlagen gäller när kredit lämnas konsumentför huvudsakligen enskilt bruk. Lagen innehåller bl. a. regler om informationi kreditsammanhang och om kontantinsats vid kreditköp samt bestämmelser omköparens befogenheter mot annan kreditgivare än säljaren, förbud mot vissafordringsbevis, förtidsbetalning och handräckning för återtagande av vara. I direktiven lillkonsumentljänstutredningen gavs utredningen bl, a, i uppdrag att utformacivilrältsliga regler rörande avtal om sällskapsresor och liknande arrangemang.Det framhölls i direktiven att denna typ av avtal på grund av sin storapraktiska betydelse och sin invecklade tekniska natur kunde komma att kräva ensärreglering. I direktiven pekades på att avtalen ofta representerar storakosi;nader för den enskilde konsumenten, att marknadsföringen är myckelenergisk och att konsumenten - som i allmänhet inle kan granska den utfästaprestationen på förhand - i huvudsak får grunda sin värdering enbart på deupplysningar som arrangören lämnar. Vidare angavs att avtalen normalt gäller enkombination av olika varor och tjänster som transport, kost, logi, färdledningoch speciella arrangemang, vilka ofta tillhandahälls av olika företag. Dettagör det enligt direktiven svårt för konsumenterna att bedöma mot vem anspråkför brister i arrangemanget skall riktas. anför i sitt betänkande (SOU1979:36) Konsumenttjänsllag (s, 64 f,) att det på ett tidigt stadium avutredningsarbetet stod klart att avtal om sällskapsresor och liknandearrangemang kräver en annan reglering än övriga avtalstyper inom uppdragetsram. Utredningen framhåller att en civilrättslig reglering avsällskapsreseområdet förutsätter en ganska grundlig genomgång avansvarsförhållandet dels mellan konsument och researrangör, dels mellanresearrangör och företag i bakomliggande led såsom hotell- ochtransportföretag. Av stor betydelse är enligt utredningen också deinternafionella konventioner på transportområdet som är bundet av.Utredningen har gjort en förberedande genomgång av problemen LU 1983/84:2 5 påsällskapsreseområdet, förberedande utredningar om de aktuella transporträttskonventionernaoch framfört synpunkter på de allmänna resevillkor som KO haft överläggningarom med företrädare för branschen. Enligt den bedömning som utredningen gör (s.112), bör en eventuell lagreglering på sällskapsreseområdet fogas in i ensärskild, mer generellt upplagd konsumentskyddslagstiftning om yrkesmässigtbedriven rese-, och turist- och rekreationsverksamhet, Utredningensbetänkande har remissbehandlats och är f, n, föremål för beredning ijusfitiedepartementet. () har i ett mål om ersättningför hemresa i samband med en sällskapsresa prövat frågan om fillämpligheten avallmänna resevillkor, vilka antagits av företrädare för resebranschen efteröverläggningar med KO, Bakgrunden fill målet (NJA 1978 s, 432) var i korthetföljande. Vid en sällskapsresa med charterflyg till utlandet ändradesavgångsfiden för återresan fill , En resenär hade efter ankomsten fillresmålet lämnat resegruppen och kände inte fill att avgångstiden hade ändrats.Resenären kom för sent till hemresan och tog på egen bekostnad reguljärt flygtill , Efter stämning yrkade resenären ersättning av resebolaget för sinflygresa hem, I målet åberopade bolaget bl, a, en bestämmelse i de allmännaresevillkoren om att resenär, som har för avsikt alt avvika från gruppen iutlandet, är skyldig att vid ankomsten vid resmålets flygplats meddela dettafill färdledningen samt inhämta besked om fid och plats för anslutning förhemresan. Sådan resenär är också enligt de av bolaget åberopade resevillkorenbl, a, skyldig att senast dagen före hemresan kontakta färdledaren förformaliteter i samband med avresan och upplysningar om eventuellatidtabellsändringar, HDerinrade om att det i de allmänna resevillkoren även finns föreskrivet attresevillkoren samt de särskilda villkor som arrangören tillämpar för resanskall finnas angivna i programbroschyren. Enligt HD fär researrangören ansesberättigad att förutsätta att resenären före beställningen tagit del avbroschyren, om inte särskild anledning föreligger att anta motsatsen, HDfortsatte: Den som tar del av broschyren bör därvid normaltuppmärksamma det avsnitt, där de allmänna resevillkoren återges. Med denomfattning som sällskapsresorna numera fått kan man vidare utgå ifrån attresenärerna -konsumenterna - i allmänhet är medvetna om förekomsten av allmännaresevillkor i branschen. påpekat i sitt yttrande fårdet i viss utsträckning anses åligga resenären att själv taga del av och sättasig in i de bestämmelser som gäller för det köpta researrangemanget. Deallmänna resevillkoren får därför normalt anses utgöra del av det mellanresearrangören och resenären träffade avtalet, oavsett om resenären vidavtalets träffande faktiskt tagit del av villkoren eller inte. LU1983/84:2 6 härvid göras för överraskande och för resenären särskilttyngande bestämmelser, I förevarande fall får anses utrett att resebroschyren,som innehöll nyssnämnda allmänna resevillkor, vid avtalstillfället fanns fritttillgänglig i bolagets försäljningslokaler. Den i villkoren intagnabestämmelsen om vad resenär, som har för avsikt att avvika från gruppen iufiandet, har att iakttaga för anslutning till hemresan, kan inte ansesinnefatta något för resenären överraskande moment, och bestämmelsens innehållframstår som sakligt motiverat och ej för resenären särskilt tyngande, HD anförde att oavsett om resenärenvid köpet av biljetterna tagit del av broschyren eller ej, fick resenären ansesbunden av de i de allmänna resevillkoren ingående bestämmelserna. I betänkandet behandlar utskotteten motion som syftar fill att stärka svenska sällskapsresenärers ställning. Utskottet vill fill en början erinra om att det i svensklagstiftning saknas särskilda bestämmelser som civilrättsligt reglerar avtal omsällskapsresor och liknande arrangemang. Den svenska lagstiftningen innehålleremellertid vissa regler som tar sikte på att skydda konsumenter iavtalsförhållanden. Så t, ex, finns i lagen (1915:218) om avtal och andrarättshandlingar på förmögenhetsrättens område (avtalslagen) en generalklausulsom innebär att avtalsvillkor kan jämkas eller lämnas utan avseende omvillkoret är oskäligt. Vid prövningen skall särskild hänsyn tas till behovet avskydd för den som i egenskap av konsument eller annars intar en underlägsen ställningi avtalsförhållandet. Vidare kan enligt lagen (1971:112) om förbud mot oskäligaavtalsvillkor (avtalsvillkorslagen) en näringsidkare förbjudas att bl, a, viderbjudande av tjänster eller andra nyttigheter använda villkor som är oskäligamot konsumenterna. Dessutom finns i resegaranti lagen (1972:204) visst skyddför konsumenterna i fall dä en researrangör inte uppfyller sina förpliktelser. För avtal mellan en arrangör av sällskapsresor och enresenär gäller i övervägande antalet fall de allmänna resevillkor försällskaps- och gruppresor som antagits av företrädare för resebranschen efteröveriäggningar med konsumentombudsmannen (KO). De nuvarande resevillkorenantogs av (numera ) och i (numera Researrangörsföreningeni ). Enligt en dom av högsta domstolen är 1978 (se ovan s. 5 f.) får enresenär normalt anses bunden av bestämmelserna i de allmänna resevillkoren,oavsett om resenären faktiskt tagit del av villkoren eller ej. I motion 1982/83:893 görs en jämförelse mellan de svenskaallmänna resevillkoren och den västtyska lagen om reseavtal. Jämförelsen visarenligt motionären att de västtyska researrangörerna får bära betydligt större LU1983/84:2 7 ekonomiska risker än de svenska arrangörerna. Motionärenanser att det finns anledning att i lämpligt sammanhang se över de svenskabestämmelserna och pröva i vad mån de svenska resenäremas ställning kanstärkas genom att i svensk lagstiftning införa vissa av reglerna i västtyskrätt på området. Som framgår av remissyttranden över motionen uppgickantalet sällskapsresor med flyg fill ca en miljon , Även om antaletsällskapsresor synes minska , kommer denna form av resande alltjämt att haen betydande omfattning. En sällskapsresa innebär inte sällan en ekonomiskuppoffring för den enskilde konsumenten och kan i vissa fall medföra utgiftersom inte kan förutses. Mot denna bakgrund anser utskottet det angeläget att detfinns ett tillfredsställande skydd för konsumenterna på sällskapsreseområdet.Av remissyttrandena från bl, a, /KO och allmännareklama-fionsnämnden framgår att allmänna resevillkor inte ifillräcklig grad kan anses beakta konsumenternas intressen och attkonsumenternas ställning i detta avseende behöver stärkas. hardärför utarbetat förslag till nya resevillkor som skall ligga till grund förförhandlingar med företrädare för resebranschen om nya villkor. /KO:s remissyttrande tillgodoser förslaget i stor utsträckningmotionärens krav på strängare ansvar för researrangören och kommer, om detgodtas av resebranschen, att innebära en väsentlig förbättring av resenärens rättsligaställning. Med hänsyn till att förhandlingar om nya resevillkorsålunda skall komma till stånd anser utskottet att något initiativ frånriksdagens sida med anledning av motionen inte f. n. är erforderligt. Skulledet visa sig att man förhandlingsvägen inte kan nå fram till ett förkonsumenterna godtagbart resultat får frågan om en lagstiftning på områdetövervägas på nytt. attriksdagen avslår mofion 1982/83:893. Närvarande: (), (), Sfig (), Marfin (). (), (),i (s)*, (), (),(), ()*. ()*, PerIsraelsson (vpk), ()* och (), *Ej närvarande vid betänkandets justering. LU1983/84:2 8 Sammanställning av remissyttranden över motion 1982/83:893 Samtliga remissinstanser uppger attförhandlingar om en revidering av de allmänna resevillkoren kommer att äga rummellan och resebranschens organisafioner. Med hänvisning bl. a.härtill anser/cowwew-kollegium, /KO och allmännareklamationsnämnden att resultatet av förhandlingarna bör avvaktas innanställning tas till frågan om lagstiftning på området. ,och i menar att detsaknas anledning till särskild översyn av researrangörers ansvar gentemot sinaresenärer och enligt och handelskammarefinns inte något mofiv för ytterligare lagstiftning på området. Kommerskoltegium uppger i sitt remissyttrandeatt det enligt kollegiets uppfattning finns ett behov av en översyn av deallmänna resevillkoren som tillkom efter överläggningar mellanbranschen och . Eftersom - enligt vad kollegiet erfarit - ensådan översyn av de allmänna resevillkoren också kommer att ske bör frågan omen eventuell lagstiftning vila i avvaktan på resultatet av dessa förhandlingar.Kollegiet finner det önskvärt att parterna vid en översyn särskilt beaktar deekonomiska konsekvenserna av att en resa inställs eller avbryts på grund avforce majeure. Enligt kollegiets mening är det rimligt att de ekonomiskariskerna för omständigheter över vilka varken resenären eller arrangören kanråda, inte som f. n. enbart bärs av resenären utan i stället på något sättfördelas dem emellan. Kollegiet anför vidare att man vid sin handläggning avärenden enligt resegaranfilagen (1972:204) närmast har kommit i kontakt med dendel av de allmänna resevillkoren som reglerar resenärens möjlighet all vidavbesläll-ning återfå vad han erlagt. För att skydda sig mot de förluster somenligt de allmänna resevillkoren kan uppkomma vid avbeställning kan en resenärerlägga en särskild avgift. En resenär som vid en avbeställning sålunda skulleha återfått vad han erlagt riskerar emellerfid att i samband med en inställelseav resan bli helt utan ersättning om arrangören går i konkurs. Vid en sådanhändelse skall den säkerhet som företaget enligt resegarantilagen är skyldigtatt ställa tas i anspråk för återbetalning till resenärerna. Ersättning avresegaranfimedel kan dock inte utgå om en resenär avslår från en resa på egetinifiativ. Resenär som avbokat sin resa har inte längre något avtal medresearrangören om en resa varför förutsättningarna för ersättning enligtresegaranfilagen är uppfyllda. En sådan resenär står därmed utanersättning. Detta har enligt yttrandet blivit effekten t. ex. för de drygt 150resenärer som i samband med konkurs framställt krav pååterbetalning sedan de före konkursen avbeställt sina resor. Kollegiet finnerdet otillfredsställande att resenärerna inte har möjlighet att skydda sig mot LU1983/84:2 9 Ett sätt att skydda resenärerna - utanåsidosättande av förmånsrättslagstiflningen - vore enligt kollegiet attavbeställningsskyddet ordnades som ett försäkringsskydd genom avtal med eltförsäkringsbolag på liknande sätt som sker beträffande reseförsäkringar.Det nuvarande systemet som är beroende av arrangörens fortsatta existens börförsvinna från branschen, anför kollegiet. Till remissyttrandet från kommerskollegium har fogatsyttranden från handelskamrarna i och . Enligt Stockholmshandelskammares mening har resenärerna ett tillräckligt gottskydd. Ytleriigare krav pä researrangörerna skulle enligt handelskammarekunna leda till prishöjningar och därmed ökade svårigheter inom branschen.Handelskammaren får därför avstyrka i motionen gjord hemställan. Skåneshandelskammare ansluter sig till Svenska Resebranschens Förenings yttrande iärendet. I yttrandet frän /KOanges att drygt en miljon flygcharterresor såldes i . Därtillkom elt stort antal sällskapsresor med buss, tåg eller båt. Försäljningen avsällskapsresor i vårt land ulgör således enligt yttrandet en betydandeekonomisk faktor. /KO påpekar också alt sällskapsresans socialabetydelse är avsevärd och att normalkonsumenten måste göra kännbara ekonomiskauppoffringar för att kunna delta i en sällskapsresa. Från konsumentsynpunkt ärdet således av såväl social som ekonomisk vikt alt researrangörerna genomförsina åtaganden gentemot resenärerna på utlovat sätt. /KOframhåller att elt medel att åstadkomma detta är att i det avtal, som reglerarförhållandet mellan researrangör och resenär, ålägga arrangören ett långtgående ansvar för resans genomförande. I yttrandet erinras om att det i saknaslagregler för avtal som ingås mellan arrangörer av sällskapsresor ochdeltagarna i dessa. Sådana reseavlal regleras i stället till övervägande delgenom de allmänna resevillkor för sällskaps- och gruppresor, som efteröverläggningar med KO antogs av ochResearrangörsföreningen i , I yttrandet anförs att resevillkorenutgör resultatet av en förhandlingskompromiss, och att det kankonstateras att de inte erbjuder konsumenterna det skydd mot ekonomiska riskersom nu är önskvärt, /KO delar därför motionärens uppfattningatt sällskapsresenärens rättsliga ställning behöver stärkas. En skärpning avresearrangörens ansvar är enligt yttrandet angelägen inte bara för atttillförsäkra resenären en bättre ekonomisk kompensation för icke avtalsenliglgenomförda researrangemang. Med tanke på sällskapsresans sociala betydelse ochresenärens - inte sällan genom arrangörens medverkan - högt uppskruvadeförväntningar är det också viktigt, all researrangören förmås att från börjanlägga ned större omsorg på att genomföra resan på avtalat sätt. Ett skärptansvar för arrangören skulle kunna verka som påtryckningsmedel i dennariktning, anför /KO. LU1983/84:2 10 I yttrandet påpekas att enutgångspunkt för motionärens krav är, att den tyske resenären på grund avlagsfiftning åtnjuter ett betydligt bättre skydd mot ekonomiska risker än densvenske resenären. Som redan framhållits finns enligt /KO ettstort behov av att stärka konsumentskyddet på reseområdet.