bet · G701KU30 · 1983-12-31 00:00:00 — Av det framtagna materialet framgåratt det fanns 630 handläggare inom medplacering inom lönefältet F 11-F 20 och uppåt. Av dessa utgjorde 189 kvinnor(29,). En jämförelse med läget visar att dettotala antalet anställda var 651 och antalet kvinnor 212, motsvarande 32,6 %.Den närmare fördelningen kvinnor/män inom olika löne- och tjänsteområdenframgår av nedanstående tabell: 23 1983/84. KU1983/84:30 354 Tabell 1 Kvinnor och män i (ej UD)och totalt (%) I grupp II har andelen kvinnor ökat från 5 till 13 (från 4,8 %till ). I grupp III har en ökning också ägt rum men där har även antaletmanliga handläggare ökat i i stort sett motsvarande grad. Viss procentuellökning av de kvinnliga handläggarna har ägt rum även i grupperna IV och V. Det kan f. ö. noteras att dåvarande jämställdhetsministerni en informationsskrift från 1982' konstateradeatt som målsättning för satts att avhandläggarna skulle vara kvinnor, att kvinnorna för rapportenutgjorde av handläggarna och att en ny målsättning borde kunna vara 35 %kvinnUga handläggare i . Som framgått av den tidigare redovisningen är det tvådepartement som har ett särskilt ansvar för jämställdhetsfrågor, delsarbetsmarknadsdepartementet med ett övergripande ansvar för lagstiftningen omjämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, dels ifråga om jämställdhet mellan kvinnor och män när det gäller offentliganställning. Det kan därför vara av visst intresse att se hur könsfördelningenutvecklats inom dessa departement. Tabell2 Kvinnor/män i arbetsmarknadsdepartementet1982-10-01 och totalt (%) "På väg upp. Jämställdhetspolitik och reformer1979-1982". KU1983/84:30 355 TabeU 3 Kvinnor/män i och1984-03-01 Antal kvinnor Antal män 1982 1984 1982 1984 Grupp I Grupp II Grupp III Grupp IV Grupp V 2 6 6 3 3 kvinnor totalt (%) Ökningen av antalet tjänsterberor till stor del pä överflyttningar i samband med departementsreformen. Av tabellerna framgår attarbetsmarknadsdepartementet såväl 1982 som 1984 har en förhållandevis storandel kvinnor (41,1 resp. ), medan har enförhållandevis liten andel kvinnUga handläggare (16,resp. ). Eventuellaförändringar inom är emellertid svårbedömbara, dåcivUdepartementet i samband med departementsreformen 1983 fick ett antaltjänster överförda från andra departement, främst f. d. budgetdepartementet.Det bör särskilt anmärkas att vissa förändringar inom och mellan olika grupperinte bara kan förklaras med nya tjänstetillsättningar utan i någon mån ocksåkan vara resultat av löneförhandlingar, annan omorganisation m.m. Som nämnts tidigare ingår inte i dentidigare redovisningen. På utskottets begäran har emellertidutrikesdepartementets enhet för budget, organisation och redovisning tagit framvissa uppgifter om kvinnornas andel på olika tjänstenivåer. Direkta jämförelsermed övriga departement är emellertid av ohka skäl vanskliga att göra. Sålundaöverfördes en stor del av handläggare tillutrikesdepartementet efter departementsreformen. Omsättningen inomdepartementet och mellan olika tjänster är större i detta departement på grundav de många omflyttningarna mellan och utiandet. Inomutrikesdepartementet rekryteras högre befattningshavare i avsevärt störreomfattning internt. Tjänsterna har inte heller samma benämningar som andradepartement. I fråga omutrikesdepartementet har följande gruppindelning gjorts: I Statsråd,statssekreterare, kabinettssekreterare, expeditionschef II Ambassadör,minister, generalkonsul, departementsråd, inspektör, krigsmaterielinspektör III Ambassadråd,kansUråd, pressråd IV Försteambassadsekreterare, departementssekreterare, konsul, pressattaché V Andraambassadsekreterare, kanslisekreterare, vice konsul KU 1983/84:30 356 TabeU4 Kvinnor/män i och totalt (%) Av totalt 680 handläggare utgjordekvinnorna 145 eller . fanns totalt 689 handläggare, varav 150kvinnor (21,). Dåbefordran till högre tjänst i mycket stor utsträckning sker efterinternrekrytering, kan det vara av särskilt intresse att se hur nyrekryteringeni handläggarkarriären skett med avseende på män och kvinnor. Fråndepartementets jämställdhetsansvarige (personalkonsulenten) har följandeinhämtats: Denstörsta rekryteringen till handläggarkarriären sker genom årliga gemensammaantagningar. Viss rekrytering sker dock utanför dessa gemensamma antagningar.Fördelningen män/kvinnor bland de gemensamt antagna har varitdenna: Även om det i stort inte finns någon fortlöpanderedovisning av regerings-. och departementstillsatta tjänster, förekommer ensådan redovisning på ett motsvarande område. redovisas sålunda varjeår i kommittéberättelsen (rskr 103) fördelningen mellan män och kvinnor ikommittéerna. Uppgifter lämnas för varje departementsområde och totalt förkommittévä- KU1983/84:30 357 sendet i fyra grupper, nämligen ordförande, ledamöter,experter och sekreterare. En sammanställning av uppgifterna ikommittéberättelserna visar följande. TabeU 5 Kvinnor/män i kommittéer som redovisas ikommittéberättelsen -totalt departementen 1981/82 1982/83 1983/84 1981/82 1982/83 1983/84 Ordförande m. m..... 35 28 24 333 215 200 Ledamöterm.m....... . 313 272 279 1181 1001 989 m..... . 373 349 372 2 548 2 194 2 205 m.m......................... 198 189 186 715 837 852 Totalt 919 838 860 4777 4 247 4 426 Andel kvinnor totalt (%) .. 16,1 16,5 16,8 TabeU 6 Kvinnornas andel av poster i kommittéer somredovisas i kommittéberättelsen - alla departement Funktioner 1981/82 1982/83 1983/84 Ordförande m. m..... 9,5 11,5 10,7 Ledamöterm.m....... 20,9 21,4 22,0 m.... 12,8 13,7 14,4 m.m......................... 21,7 18,4 17,9 Kvinnornas andel totalt ... 16,1 16,5 16,8 En fråga som i någon mån sammanhänger medjämstäUdhetssituafionen inom bl. a. kommittéväsendet är förfarandet vidnomineringen av företrädare för politiska, fackliga och andra organisationer istatliga styrelser, kommittéer m. m. På initiativ av finansdepartementet1980/81 började man inom tillämpa en ordning attorganisationer (politiska, fackliga och andra) som skall nominera enföreträdare i en statlig utredning eller motsvarande ombeds att föreslå en företrädareav vartdera könet. Vid valet mellan de två kan fördelningen av kvinnor och mäninom den aktuella utredningen (motsvarande) därigenom beaktas. (Det kan f. ö.noteras att organisationer i som nominerar kandidater sa//föreslå enföreträdare för vartdera könet.) Enligt en skrivelse fråndåvarande statssekreteraren i budgetdepartementet till övriga statssekreterareanfördes bl. a. att varje departement borde göra en utvärdering av det nyanomine- KU 1983/84:30 358 ringsförfarandetoch budgetårsvis (med början 1982) redovisa detta tillbudgetdepartementets personalenheter (dessa enheter sorterar numera undercivildepartementet). Påminnelser om denna redovisning skedde den 1 juni 1982och . Påminnelsen föranledde en viss skriftväxlingmellan statssekreterarna (bilaga 4). Anmaningenatt redovisa utfallet av det nya nomineringsförfarandet har enligt inhämtadeuppgifter från efterlevts tämligen dåligt. Inte alladepartement har redovisat utfallet och i den mån redovisning skett har den iflera fall varit bristfällig. Utfallet har därför inte kunnat sammanställas. 2.Till utskottet överlämnas en sammanställning' av tjänstetillsättningsärendensom handlagts på regeringsnivå. Sammanställningen, som omfattar ett fyrtiotalregeringsavgöranden , utgör ett urval av ärendenrepresenterande oUka verksamhetsområden, tjänster och departement. 'Sammanställningen har inte medtagits i denna PM. Ärendena redovisas i serienArbetsgivarverket informerar (Nr 1 1984). KU1983/84:30 359 PM angående handläggningen hos regeringen av ärendenenligt datalagen har i etttidigare granskningsbetänkande, KU 1975/76:50 behandlat regeringens tillämpningav datalagen (s. 38 och 39). Främst gällde det ett personregister . Utskottet anförde avslutningsvis följande: En konsekvent tillämpning avdatainspektionens grundprincip har - i avvaktan på ett statligt person- ochadressregister- visat sig vara förenad med svårigheter. Inspektionen har självi något fall sett sig nödsakad att frångå principen, och regeringen har i ettpar uppmärksammade besvärsfall ansett att datalagen inte medger en sårestriktiv praxis som den datainspektionen förordar. Någon klar och entydigtolkning av datalagen i denna väsentliga fråga kan därför inte sägasföreligga. Då detta måste betraktas som otillfredsstäUande är det angeläget atten ändring i datalagen i detta avseende övervägs . mening bör detta kunna ske i samband med ett ställningstagande tilldet föreslagna statliga person- och adressregistret. I reservation 8 (4 c, 2 m, 1 fp)hemställdes att utskottet i stället bort anföra: När 1973 antog datalagenåsyftades en restriktiv praxis vad gäller tillståndsgivningen på detta område.Datainspektionen synes ha följt intentioner. Regeringen haremellertid i ett par uppmärksammade besvärsfaU ändrat datainspektionensbeslut. Detta är med hänsyn till den restriktiva praxis som riksdagsbeslutetåsyftade klart otillfredsställande. En konsekvent tiUämpning av den restriktivlinjen är nödvändig som ett led i strävandena att skydda medborgarnaspersonliga integritet i det moderna datasamhället. I reservation 9 (1 vpk) hemstäUdes att utskottet i dennadel borde ha yttrat: När 1973 antog datalagenåsyftades en restriktiv praxis avseende tillstånd att föra personregister medADB. Regeringen har emellertid i flera uppmärksammade besvärsfall visat att maninte är beredd att tolka datalagen i denna anda. Att ge - ettmultinationellt företag -tillstånd att registrera hela svenska folket i sittdataregister innebär enligt utskottets mening sådana uppenbara risker förenskildas personliga integritet att ansökan borde ha avslagits. biföll den förstnämnda reservationen. I föreliggande promemoria redovisas resultatet av enbredare undersökning av regeringens handläggning av dataärenden.Undersökningen har i första hand varit inriktad på regringens handläggning avbesvär över datainspektionens (DI) beslut i tillståndsärenden enUgt datalagen(tillstånd KU 1983/84:30 360 attinrätta och föra personregister) men också vissa beslut av regeringen attinrätta personregister, s. k. statsmaktsregister, har granskats. Även tvåbeslut av att inrätta personregister har studerats. I promemorianlämnas inledningsvis en översiktiig redogörelse för datalagens regelsystem.Därefter följer en beskrivning av hur ärendena handläggs hos DI och inomregringskansliet. Slutligen redogörs för vissa statistiska uppgifter ombevärs-och ändringsfrekvens m. m. och för enskilda ärenden som granskats. Datalagen (1973:289) antogs av (prop. 1973:33, KU 19). Syftet med datalagen ärenligt förarbetena att skydda den enskilde mot sådant otillbörligt intrång iden personliga integriteten som kan bli följden av den alltmer utbreddadataregistereringen av personuppgifter. Lagen innebar ursprungligen attdataregister som innehåller personuppgifter i princip inte fick inrättas ellerföras utan tillstånd av DI. Vid lagens tillkomst förutsattes att den iframtiden kunde behöva ändras eller kompletteras. Flera betydelsefullaförändringar har också gjorts i lagen . Däribland kan följandenämnas. infördes regler som syftade till att begränsa möjligheterna attinrätta personregister som förs med hjälp av ADB och som upptar en betydandedel av befolkningen (prop. 1976/77:27, KU 21). Denna lagändring hade som enförutsättning att ett centralt statligt personregister inrättades (det s. k.SPAR-registret). Genom en lagändring 1979 (prop. 1978/79:109, KU 37) undantogspersonregister som förs med viss bestämd teknisk utrustning från kravet påtillstånd från DI. Den tekniska utrustning som avses är enligt propositionenbl. a. s. k. kontors-och hemdatorer. Även andra ändringar genomfördes vidsistnämnda tillfälle. a. infördes ytterligare självständiga grunder för DLstillståndsprövning och en precisering gjordes av den registeransvarigesunderrättelseskyldighet till den enskilde. Bestämmelser om det tidigare nämndaSPAR-registret infördes 1980 (prop. 1980/81:62, KU 11). År 1982slopades det generella tillståndskravet för personregister. Tillstånd från DIkrävs enligt de nu gällande reglerna endast för personregister som skallinnehålla vissa i datalagen närmare angivna uppgifter (prop. 1981/82:189, KU33). Vidare infördes en skyldighet för alla registeransvariga att föra enförteckning över sina personregister. Slutligen kan nämnas att år 1982anslöt sig till den Europeiska dataskyddskonventionen, vilket föranledde vissaändringar i datalagen. ,, har genom tilläggsdirektiv (Dir 1980:14) fått i uppdrag att utreda om engenerell personregisterlag bör ersätta datalagen på . DALK:sbetänkande väntas bli klart . KU 1983/84:30 361 Enligt definitionerna i 1 § datalagen avses medpersonuppgifter upplysning som avser enskild person och med personregisterregister, förteckning eller andra anteckningar som förs med hjälp av automatiskdatabehandling och som innehåller personuppgift som kan hänföras till den somavses med uppgiften. För att lagens bestämmelser om personregister skall bUfillämpliga på ett register krävs således att det innehåller uppgifter som gördet möjligt att identifiera den person som registret innehåller upplysningarom,t. ex. genom att namn eller personnummer anges i registret. Enligt2 § datalagen får ett personregister inrättas endast av den som anmält sig tillDI och fått ett bevis om detta (licens). DI företar vid utfärdandet av licensinte någon materieU prövning av anmälan utan för endast in vissa uppgifter idet register som DI för över registeransvariga. Syftet med licenssystemet ärbl. a. att Dl skall få en överblick över samtliga register som förs. Förutomlicens krävs enligt 2 § andra stycket särskilt tillstånd för personregister somskall innehålla uppifter som är speciellt känsliga ur integritetssynpunkt. Detyper av register som kräver särskilt tillstånd har angetts i fyra punkter inämnda paragraf. Särskilt tUlstånd erfordras således för register sominnehåller 1. särskilt känslig information såsom uppgifter ombrottslighet, socialhjälp, sjukdom, sexualliv, politisk uppfattning, religiöstro m.m., 2. uppgifter som utgör omdöme eller annan värderandeupplysning om en registrerade (s.k. mjukdata), 3. uppgifter om personer som saknar sådan naturliganknytning till den registeransvarige som följer av medlemskap, anstäUning,kundförhållande eller något därmed jämförligt förhållandet, 4. personuppgifter som inhämtats från annatpersonregister (s. k. samkör-ning), om inte registreringen av uppgifterna ellerutlämnandet av dessa sker med stöd av författning, DLs beslut eller denregistrerades medgivande. Fråntillståndsplikten finns vissa undantag. a. gäller enligt 2 a § atttillstånd inte behövs för personregister som eller regeringenbeslutat inrätta. Innan ett sådant beslut fattas av eller regeringenskall dock yttrande inhämtas från DI om det register som skall inrättas annarskrävt tiUstånd enUgt 2 § andra stycket. Isamband med riksdagsbehandlingen av förslaget till datalag (prop. 1978:33)uttalade KU (KU 1973:19 s. 9) bl. a. följande angående det i propositionenföreslagna undantaget beträffande personregister som beslutas av regeringeneller (2 § i förslaget tiU datalag motsvarar bestämmelsen i nuvarande2 a §): Det kan, som departementschefen framhållit,förutsättas att statsmakterna beslutar om inrättande av ADB-register endast isådana faU då det är starkt motiverat med hänsyn till registrets betydelseeller med hänsyn till övriga omständigheter. Sådant beslut får - enligtuttrycklig föreskift i 2 § KU 1983/84:30 362 andrastycket datalagsförslaget - inte fattas utan att yttrande först inhämtats fråndatainspektionen. Som framhålits i propositionen bör datainspektionen iyttrande över tilltänkt register så långt möjligt anlägga samma synpunkter somvid en tillståndsprövning. Datainspektionen har vidare alltid rätt att utövatillsyn över att ADB infe medför otillbörligt intrång i personlig integritet.Tillsynsbefogenheten, till vilken knytes rätt att inspektera och erhållaerforderliga uppgifter, avser sålunda också register som beslutas av regeringeneller . Även beträffande dess register gäller reglerna om deregistrerades insyn. Datainspektionen kan dessutom utfärda föreskrifter sombehövs till skydd för den peronliga integriteten. Det enda undantaget är attsådan åtgärd inte får stå i strid med beslut av regeringen eller riksdagen.Skulle datainspektionen finna behov av åtgärd, som den inte själv kan beslutaom, åligger det givetvis inspektionen att göra framställning härom. På sammasätt bör datainspektionen, som departementschefen framhållit, göraframställning som den anser att visst register inte längre bör få föras. Avde angivna omständigheterna följer att datainspektionen kommer att pröva frågorom skydd för den personliga integriteten i samband med personregister sombeslutas av regeringen eller i samma utsträckning som beträffandeövriga personregister. Skillnaden bUr bara den att datainspektionen beträffandede förra inte alltid själv kan fatta beslut. Med hänsyn till den sakkunskapdatainspektionen kommer att besitta på området måste det emeHertid förutsättasatt uttalanden av inspektionen tillmäts mycket stor betydelse vid beslutsfattandet. Enytterigare omständighet av stor vikt i föreliggande sammanhang är att denoffentliga debatten med säkerhet kommer att noggrant följa alla frågor ominrättande av statliga personregister, som förs . Enligt2 a § finns vidare följande undantag från tillståndspUkten. Tillstånd behövs inte för personregister som hartagits emot för förvaring av arkivmyndighet. Sammanslutningar får inrätta och förapersonregister som innehåller sådana uppgifter om medlemmarnas poUtiskauppfattning, religiösa tro eller övertygelse i övrigt som utgör grunden förmedlemskapet i sammanslutningen. Hälso- och sjukvårdsmyndigheter får förbehandUngsändamål inrätta personregister med uppgifter om sjukdomar m. m. Myndigheter inom får inträtta ochföra personregister som innehåller uppifter om att någon fått ekonomisk hjälpeller vård inom . Läkaren och tandläkare får inrätta personregistersom innehåUer sådana uppgifter om någons sjukdom eller hälsotiUstånd i övrigtsom dé har erfarit i sin yrkesverksamhet. I3 § anges den grundläggande förutsättningen för att ett personregister skall fåinrättas samt vad som särskilt skaU beaktas vid tillståndsprövningen.Stadgandet har följande lydelse. Datainspektionen skall meddela tillstånd tillinrättande och förande av personsregister, om det saknas anledning antaga att,med iakttagande av de föreskrifter som meddelas enligt 5 och 6 §§,otillbörligt intrång i registrerads KU 1983/84:30 363 personligaintegritet skall uppkomma. Vidbedömandet av om otillbörUgt intrång kan uppkomma skall särskilt beaktas artenoch mängden av de personuppgifter som skall ingå i registret, hur och från vemuppgifterna skall inhämtas samt den inställning till registret som föreUggereUer kan antas föreligga hos dem som kan komma att registreras. Vidare skallsärskilt beaktas att inte andra uppgifter eller andra personer registreras änsom står i överensstämmelse med ändamålet med registret. I 3 a § och 4 § finns föreskrifter om att vissapersonregister får inrättas endast om det finns speciella skäl för att tillåtaregistret. Således krävs särskilda skäl dels för tillstånd till personregistersom omfattar andra än medlemmar, anställda eller kunder hos denregisteransvarige eller personer som har annan därmed jämställd anknytning tilldenne (3 a §), dels för personregister som innehåller uppgifter om någons ras,politiska uppfattning, reUgiösa tro eller övertygelse i övrigt (4 § tredjestycket). För personregister som kan komma att innehålla personuppgifter avspeciellt känslig natur, t. ex. uppgifter om brottslighet, sjukdomar,socialvård m. m, gäller enligt 4 § första och andra styckena särskildarestriktioner. Tillstånd att inrätta och föra sådana register får i regelendast meddelas myndighet som enligt lag eller annan författning har att föraförteckning över de uppgifter som skall finnas i registret. Isamband med att tillstånd lämnas till ett personregister skaU DI alltid lämnaföreskrifter om ändamålet med registret (5 §). Härigenom anges den allmännaramen för registrets innehåll och användning. Vidare kan DI om det behövs föratt förebygga risk för ofillbörligt intrång i den personliga integriteten medstöd av 6 § meddela ytterUgare föreskrifter. Bestämmelserna om skyldighet förDI att meddela föreskrifter gäller även för register som inrättats avregeringen eller riksdag i den mån regering eller riksdag inte meddelatföreskrifter i samma hänseende (6 a §). I7-14 §§ regleras den registeransvariges skyldigheter. I 7 § anges degrundregler som skall gälla vid förandet av ett personregister. I paragrafenslås fast att ett personregister skall inrättas och föras så att otillbörligtintrång i den personliga integriteten inte uppkommer och att det därvid skaUsärskilt iakttas bl. a. att registret förs för ett bestämt ändamål och att inteandra uppgifter registreras än som står i överensstämmelse med registretsändamål. Vidare skall enligt 7 a § hos den registeransvarige finnas enförteckning över de personregister som han är ansvarig för. Om enregisteransvarig har anledning misstänka att en personuppgift som ingår iregistret är oriktig skall han utan dröjsmål vidta skäUga åtgärder för attkontrollera riktigheten av den och om,det finns skäl för det, rätta den ellerutesluta den ur registret (8 §). I vissa fall är den registeransvarige ävenskyldig att företa kompletteringar av personregistret (9 §). En enskild harenligt 10 § i regel rätt att få upplysning om innehållet i en personuppgift somingår i ett personregister om uppgiften innefattar upplysningar om honom. Hanhar även rätt att få veta att någon sådan uppgift inte förekommer i registret.Dessa bestämmelser gäller såväl KU 1983/84:30 364 offentligasom privata register. Underrättelsen skall normalt lämnas utan kostnad för denenskilde. Enligt 11 § får personuppgifter som ingår i ett personregister intelämnas ut, om det finns anledning anta att uppgiften skall användas för automatiskdatabehandling i strid med datalagen. I paragrafen finns även restriktioner förutlämnandet av personuppgifter som kan antas användas för automatiskdatabehandling i utlandet. Beträffande det allmännas verksamhet gäUeremellertid i dessa hänseenden i stället bestämmelserna i sekretesslagen (jfr. 16 § sekretesslagen). 12 § innehåller regler om utgallring urpersonregister av personuppgifter som inte längre behövs för registret samt omskyldighet för den registeransvarige att anmäla till DI att ett personregisterupphört att föras. Vissa bestämmelser om tystnadsplikt finns i 13 §. I detallmännas verksamhet tillämpas inte bestämmelserna i sistnämnda paragraf utan istället reglerna i sekretesslagen. 114 § föreskrivs att om en myndighet förhandläggning av mål eller ärende använder sig av upptagning för automatiskdatabehandling skall upptagningen tillföras handlingarna i målet i läsbar form,om ej särskilda skäl föranleder annat. Reglernaom tiUsyn m. m. finns i 15-18 §§. Enligt dessa åligger det DI att utöva fillsynöver att automatisk databehandling inte medför otillbörUgt intrång i personligintegritet (15 §), och DI ges bl. a. rätt att i viss fall för tillsynen erhållatillträde till lokaler och tillgång till handlingar (16 §). Den registeransvarigehar även viss upplysningsskyldighet gentemot DI (17 §). Om förandet av ettpersonregister lett till otillbörligt intrång i personlig integritet eller omdet finns anledning anta att sådant intrång kan uppkomma kan DI enligt 18 §företa vissa åtgärder, bl. a. meddela föreskrifter. Bestämmelserom straff och skadestånd m. m. finns i 20-24 §§. Talan mot DLs beslut försenligt 25 § hos regeringen genom besvär. Justitiekanslern får föra talan föratt ta tillvara allmänna intressen. Reglerom det statliga person- och adressregistret, SPAR, infördes som tidigare nämntsi datalagen . Enligt dessa bestämmelser är den som begär att fåuppgifter ur en myndighets personregister för ett sådant ändamål som hartillgodosetts genom SPAR hänvisade till detta register.