bet · G701NU27 · 1983-12-31 00:00:00 — I detta betänkande behandlas tre motioner - en frånår 1983 och två - om återinförande av affärstidsreglering. Motionerna går alla ut på en lagstiftning som - medvissa undantag -förbjuder detaljhandel än måndagar-fredagar kl.8-20 och kl. 8-15. De avstyrks av utskottet, som hänvisar bl. a. tillett aktuellt ställningstagande av regeringen till förmån för fortsatta friaaffärstider. I en reservation (vpk) stöds förslaget om lagstiftning. Motionerna är följande: 1982/83:1030 av m.fl. (vpk), varihemställs att hos regeringen begär förslag om en ny affärstidslaginnebärande tillåtna öppettider och lördag kl.08.00-15.00 och dessutom som handeln har möjlighet attfritt disponera, 1983/84:1876 av m. fl. (vpk), varihemställs att hos regeringen begär förslag om återinförande av enaffärstidslag i enlighet med vad som anförs i motionen, 1983/84:2367 av m. fl. (s), varihemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad somanförts i motionen angående reglering av affärstiderna. I motion 1982/1983:1030 (vpk) erinras först om attHandelsanställdas förbund har krävt att en ny affärstidslag skall införas ochatt det socialdemokratiska partiet har ett kongressbeslut om en sådan lag. Detborde därför nu finnas förutsättningar att få till stånd en ny reglering, menarmotionärerna. Den enda konsekvensen av ett ökat öppethållande blir, säger de,en omfördelning inom den befintiiga detaljhandeln som gynnar de stora och 1 1983/84.17saml Nr27 NU 1983/84:27 2 Motionärerna hävdar att handeln medvetet har medverkat till attstyra försäljningen , bl. a. genom att många varuhus tillämparlockpriser som bara gäller vid inköp . För de anställda uppges deökade öppettiderna ha inneburit en utglesning av personaltätheten i butikernaoch en neddragning av antalet arbetstimmar främst för den personal som arbetarpå vardagar. Butiksarbetet är , säger motionärerna, ett deltidsarbete. affärstidslag borde ha en dämpande effekt på priserna, vilka utan dyrahelglöner skulle kunna hållas nere. Denaffärstidslag som förordas i motion 1983/84:1876 (vpk) skulle innebära attbutikerna får hålla öppet kl. 8-20, lördag kl. 8-15 men skallvara stängda utom två valfria . Kiosker "ochliknande försäljningsställen" skulle dock på andra tider få sälja ettsärskilt sortiment. Motionärerna menar att den ganska omfattande söndagshandelninte främst är ett uttryck för konsumenternas behov utan är de storadetaljhandelsföretagens sätt att konkurrera ut mindre och svagare företag.Söndagshandeln är ofta olönsam och medför en kostnadsökning som i sista handmåste betalas av konsumenterna, anför de vidare. De sociala olägenheterna förde handelsanställda är betydande. Densistnämnda synpunkten framförs också i motion 1983/84:2367 (s). Utom nackdelarför de handelsanställdas familjeliv, sociala kontakter och möjligheter attutnyttja samhällets barnomsorg nämns risken för rån och överfall när anställdai servicebutiker får arbeta ensamma. Det ökade öppethållandet i detaljhandeln medförföljdverkningar i partihandeln och även i tillverkningsledet, hävdarmotionärerna. Ytterligare en rad argument anförs. Framväxten av servicebutikerkan leda till att övriga butiker känner sig tvingade att utvidga sittöppethållande. Det kan förekomma problem att få söndagshandeln lönsam.Konkurrerande butiker anpassar sig successivt till ett gemensamt längreöppethållande på obekväm arbetstid med oförändrade m.arknadsandelar och högrekostnader. Glesbygdshandeln påverkas negativt genom förlängt öppethållande itätorterna. Konsumenternas söndags- och kvällsköp avser huvudsakligenkompletteringar. Motionärerna förordar lagförslag I i affärstidskommitténsbetänkande (se s.6). Reglering i lag av affärstiderna förekom under åren1910-1971. Senast gällde affärstidslagen (1966:668), vars giltighet vartidsbegränsad t. o. m. . 1966års affärstidslag innebar i huvudsak följande. Den omfattade all yrkesmässigdetaljhandel, inkl. frisersalonger och fotoateljéer. Vanlig affärstid inföllvardagar mellan kl. 8 och . Öppethållande på andra tider var förbjudet.Om det för särskilt fall ansågs påkallat med hänsyn till NU 1983/84:27 3 allmänhetensintresse kunde kommunen medge öppethållande utöver den vanliga affärstiden.Från regleringen undantogs försäljning från apotek, från automatapparat, påtrafikmedel till resande och på salutorg etc. och vidare viss försäljning somlantbmkare, trädgårdsodlare eller fiskare bedrev med egna produkter. varor var också undantagna från regleringen. Dit hörde tryckta skrifter,konstalster, tobaksvaror, drivmedel och tillbehör till motorfordon samt lagadmat och bageri- och konditorivaror när de såldes i anslutning tillserveringsrörelse. Även "andra varor som allmänheten särskilt efterfrågarpå annan tid än vanlig affärstid" var undantagna. Härmed avsågs det s. k.fria vamsortimentet, vars innehåll och omfattning fastställdes av arbetarskyddsstyrelsen.Beträffande detta krävdes att försäljningen skedde i anslutning tillserveringsrörelse eller konstförsäljning eller utan samband med andra varor. Dispensärendenförekom under tiden januari 1967-juni 1970 i av landets kommuner.Antalet ärenden var ca 14100. Öppethållandedispens beviljades i flertalet fall,ca 12100. Beslutår om fria affärstider I meddelande till (RD 1971:124 s.99) tillkännagav handelsminister att regeringenicke ämnade föreslå att affärstidslagen skulle få förlängd giltighet efter detförestående årsskiftet. Med åberopande av affärstidskommittésbetänkande (SOU 1971:33) Fri affärstid och remissyttrandena däröver anförde hanbl. De som önskar en fortsatt reglering avaffärstiderna har i allmänhet uttalat att lagreglerna måste omarbetas, bl. a.för att få till stånd en mera likformig tillämpning av dispensregeln. Tänkbaraåtgärder för att komma ifrån nuvarande olägenheter är av två slag: antingen attslopa regleringen helt eller att ta bort möjligheterna att driva yrkesmässigdetaljhandel än vanlig affärstid. Detsistnämnda alternativet kan dock knappast anses realistiskt. Det skulleinnebära att försäljning som bedrivits pä andra tider skulleförsvinna, t. ex. försäljning från kiosker och bensinstationer. En sådanförsämring av handelns service till allmänheten kan inte godtas. Detbör i stället vara en strävan att i rimlig utsträckning förbättra servicen tillallmänheten. Härvid måste beaktas att kostnaderna inte får bli för höga. Kommitténhar ansett att förlängt öppethållande kommer att tillämpas endast i sådanasituationer där det är lönsamt och att fömtsättningar härför föreligger i såbegränsad omfattning att någon inverkan på den allmänna prisnivån knappast kanväntas. Kommitténhar-- funnit att öppethållandetiderna inte kan, i förhållande till andra faktorer,tillmätas sådan betydelse som konkurrensmedel att ett slopande avaffärstidsregleringen skulle påverka stmkturomvandlingspro-cessen i nämnvärdgrad. Vad särskilt angår de små närhetsbutikema kan för övrigt ifrågasättas ominte full frihet för företag av detta slag i fråga om sortiment ochöppethållandetider kan medföra bättre möjligheter att hävda sig i konkurrensenmed de stora enheterna. NU 1983/84:27 4 Med anledning av regeringens meddelande väcktes avföreträdare för alla fem riksdagspartierna motioner om fortsattaffärstidsreglering. De avstyrktes av näringsutskottet (NU 1971:53). I enreservation av sex ledamöter (c och vpk samt en fp) föreslogs attaffärstidslagen skulle få fortsatt giltighet , dvs. den tid somberäknades vara erforderlig för att den tillkalladedistributionsutredningens arbete skulle hinna avslutas och dess resultat bedömas. Riksdagenföljde utskottet med 185 röster mot 130. Alla partier var splittrade utomvänsterpartiet kommunisterna, som samfällt stödde reservationen. När affärstidslag upphörde inrättades ensärskild nämnd, affärstidsnämnden, för att följa utvecklingen. Nämnden bestodav företrädare för konsumenterna och för de anställda i handeln samt enopartisk ordförande. Om nämnden fann att utvecklingen i något avseende gick ien från allmän synpunkt ogynnsam riktning skulle den anmäla detta tillregeringen. Någon sådan anmälan gjordes inte av nämnden. avlämnadenämnden sin slutrapport om erfarenheterna av prövotid med friaaffärstider. Motioner med förslag om att affärstiderna återskulle regleras behandlades av näringsutskottet 1973-1977 (NU 1973:15,1974:27, 1975:2, 1975/ 76:23,1976/77:17). Vid samtliga tillfällen avstyrkteutskottet motionerna, de båda sista gångerna med hänvisning till att 1975 årsaffärstidskommitté skulle komma att lägga fram förslag . Åren1973-1976 var utskottets ställningstaganden inte enhälliga. En minoritet (1973:c, fp, vpk; 1974: c, vpk; 1975 och 1976: vpk) begärde förslag till en ny lagmed bl. a. förbud mot öppethållande på sön- och helgdagar. Sedan affärstidsnämnden hade lämnat sin slutrapporttillsattes affärstidskommitté med uppgift att analysera nämndensutredningsmaterial och anvisa erforderliga åtgärder. På utredningen skulleenligt direktiven ankomma bl. a. att - om utredningen vid en samlad bedömningskulle komma fram till att en viss begränsning av butikernas öppethållandeborde införas - lämna förslag till reglering. NU1983/84:27 5 bestod av enopartisk ordförande, företrädare för de fyra största politiska partierna ochpartsrepresentanter. Kommittén avgav betänkandet (SOU 1977:72) Affärstiderna. analyserade bl.a. dels omfattningen och utvecklingen av affärernas öppethållande, delssambandet mellan affärstiderna och prisutvecklingen och handelns struktur, delskonsumenternas, de anställdas och företagens beroende av och inställning tillaffärstiderna. I fråga om omfattningen och utvecklingen av affärernasöppethållande fann kommittén att några större förädringar i det totalaöppethållandet inte hade skett mellan och november1974. Kommittén konstaterade också att friaaffärstider hade gällt inga krav hade framställts på ökade prestationer fråndetaljhandelns leverantörer. Öppethållandet i detaljhandeln hadesåledes enligt kommittén inte medfört ändrade arbetstider i övrigadistributions- och produktionsled. När det gällde sambandet mellan affärstiderna ochprbutvecklingen kom kommittén bl. a. till slutsatsen att kostnadsläget isöndagshandeln, som var mer lönsam än vardagshandeln, inte påverkade prisnivåni en för konsumenterna ogynnsam riktning. Priserna i söndagsöppnadagligvambutiker tenderade att ligga något under priserna i icke söndagsöppnabutiker. Priserna i servicebutiker och kiosker översteg priserna idagligvaruhandeln med för vissa varor - särskilt umbärliga sådana - upp till5-10 %. Beträffande sambandet mellan affärstiderna och handelnsstruktur noterade kommittén bl. a. att antalet nedlagdadagligvambutiker liksom antalet nyetablerade stormarknader, varuhus ochstörre dagligvarubu-tiker hade minskat. De fria affärstiderna har möjliggjortetablering av servicebutiker, som i många fall har inneburit ett tillskott idetaljhandelsservicen. a. till följd härav hade den årliganettominskningen av antalet mindre och medelstora dagligvambutiker bromsatsupp. I fråga om konsumenternas beroende av och inställning tillaffärstiderna anförde kommittén bl. a. att ett ökat antal människor, främsttill följd av att förvärvsintensiteten för den vuxna befolkningen hade ökatmarkant, hade kommit att bli beroende av att kunna handla på sådana tider sompå ett naturligt sätt passade in i det övriga livsmönstret. De konsumenter somutnyttjade möjligheterna till inköp på icke "normala" tider bestodtill stor del av yngre dubbelarbetande barnfamiljer. Konsumenterna kundeförväntas ha valt det inköpsmönster som framstod som mest rationellt utifrånderas egna fömtsättningar. När det gällde affärstiderna och de anställda fannkommittén bl. a. att andelen fast heltidsanställd personal vid vamhusen - denbutikskategori som hade visat påtagliga förändringar i öppethållandet sedanaffärstidslagen 1* 1983/84.17saml. NU 1983/84:27 6 avvecklades- var densamma som innan lagen avvecklades. Andelen övertid etc. för den fastheltidsanställda personalen hade minskat. Av totalt ca 4000 personer, dvs. ca2% av det totala antalet handelsanställda, som arbetade isöndagsöppna varuhus och dagligvarubutiker, hade omkring 1000 personer särskiltanställts för denna tjänstgöring. De personer som ingick i de särskildasöndagsstyrkorna var huvudsakligen studerande eller hemarbetande kvinnor. Förmånga hemarbetande kvinnor upplevdes arbete som den endamöjligheten till arbete utanför hemmet till följd av svårigheter att på andratider ordna barntillsyn. Det förelåg inga svårigheter för företagen attrekrytera personal för söndagstjänstgöring. Ifräga omföretagens beroende av och inställning till affärstiderna berördekommittén vissa långsiktiga förändringar av kostnadsförhållandena i detaljhandeln.Bl. a. hade kostnaderna för arbetskraft delvis kommit att ersättas av kostnaderför butiksyta och andra fasta anläggningar. De fasta kostnaderna i dekapitalintensiva butikskategorierna, t. ex. varuhusen och stormarknaderna,hade genom de fria affärstiderna kunnat slås ut på ett större antalöppethållandetimmar, varigenom kapitalutnyttjandet hade förbättrats. Detta ochden jämförelsevis goda lönsamheten vid förlängt öppethållande hade inneburitatt företagen inte hade varit tvungna att finansiera det förlängdaöppethållandet med högre priser. Den högre prisnivå som jämfört med i varuhusenoch stormarknaderna tillämpades i kiosker, servicebutiker och vissabensinstationer med livsmedelsförsäljning var inte i första hand en effekt avöppethållande utan ett uttryck för kostnadsstrukturen. I dessabutikskategorier eftersträvade man i kostnadsdämpande syfte att breddasortimentet. Affärstidskommitténsledamöter var eniga om de slutsatser som här har refererats. Fyra av affärstidskommitténs ledamöter -ordföranden och några partirepresentanter (m, fp) - ansåg att affärstidernaäven borde vara fria. De föreslog emellertid att en särskild nämndskulle övervaka butikernas öppethållande, de handelsanställdas arbetssituationoch konsumenternas tillgång till detaljhandelsservice. Tre förslag till regleringav affärstiderna framkom inom kommittén. Fyraledamöter - ordföranden i och partirepresentanter(s, c) - föreslog en lag av följande innebörd (förslag I). Affärerna skulle fåhålla öppet på måndagar-fredagar mellan kl. 8 och 20, mellan kl. 8och 15 samt, efter företagets eget val, . övrigasöndagar skulle enligt detta lagförslag ingen handel tillåtas med undantag förförsäljning av vissa särskilt angivna varor, praktiskt taget samtliga ingåendei ett normalt kiosksortiment. Förbud att hålla öppet skulle enligt förslagetockså gälla , nyårsafton, pingstafton och midsom- NU 1983/84:27 7 marafton.Några möjligheter till dispens från lagens bestämmelser om tillåtetöppethållande gav inte lagförslaget. Iett förslag till affärstidslag som lades fram av Kooperativa förbundetsrepresentant (förslag II) undantogs dagligvarubutiker med färre än 15årsverksamma i viss utsträckning från reglering. För övriga butiker - inkl.varuhus och stormarknader - föreslogs en s. k. dispositiv affärstidsreglering,innebärande att de i lagen angivna tiderna för tillåtet öppethållande skullekunna frångås om överenskommelse därom ingåtts mellan arbetsgivare ocharbetstagare. Härutöver föreslogs att butikerna skulle få hålla öppet fyravalfria . representant förordade ett lagförslag (förslag III) sominnehöll tvingande regler om förbud mot handel på sön- och helgdagar, medanaffärstiderna på vardagar lämnades helt oreglerade. Något förbud motöppethållande på jul-, nyårs-, pingst- och midsommaraftnarna fanns inte ilagförslaget. På sön- och helgdagar skulle försäljning av vissa särskiltangivna varor tillåtas. Den föreslagna vamlistan var dock betydligt mindreomfattande än dén kring vilken de ledamöter som stod bakom förslag I hadekunnat enas. Vid remissbehandlingen av affärstidskommitténsbetänkande avgav 44 remissinstanser yttranden som innebar ett ställningstagandeför eller emot en affärstidsreglering. Sammanfattningsvis var utfalletföljande. 26remissinstanser var negativa eller redovisade starka betänkligheter motinförande av en affärstidslag. Bland dessa var kommerskollegium, ,statens pris- och kartellnämnd. , , , ,, , Distributionsaktiebolaget , VIVO-Favörservice & intresse AB, , ek. (OK), och . grupp av 15 remissinstanser som ställde sig positiva till det huvudsakligainnehållet i förslag I hörde bl. a. i län.Landsorganisationen i , ,, . (), . ochSveriges socialdemokratiska kvinnoförbund. Tvåremissinstanser, och , anslöt sig närmasttill förslag II. De ansåg dock att lagen inte borde kunna frångåsoch att företag med högst 10 årsverksamma i stället för föreslagna 15 skulleundantas. Endasten remissinstans, , anslöt sig till förslag III. NU 1983/84:27 8 Remissyttrandena finns närmare redovisade inäringsutskottets betänkande NU 1979/80:62. Där återges ett inomregeringskansliet framställt referat (s. 25-31), vilket kompletteras med eninom utskottets kansli gjord sammanställning av argumentationen i olikasakfrågor. De tolv avsnitten i sammanställningen behandlar (1) öppethållandetsbetydelse för butiksstruktur och sysselsättning, (2) faktorer som bestämmerökat öppethållande, (3) öppethållandet och prisnivån, (4) krav påkonkurrenslikställighet, (5) personal och arbetstider, (6) tillämpning av MBL,(7) trafikbutiker, (8) kiosker, (9) det fria sortimentet, (10) service ituristområden, (11) kontroll, byråkrati och (12) behov av ytterligareutredning. I en promemoria från den 27december 1978 redovisades en bedömning av affärstidsfrågan på grundval avaffärstidskommitténs betänkande (se NU 1979/80:62 s. 19-33).Sammanfattningsvis talar övervägande skäl för att de fria affärstiderna börbibehållas, var slutsatsen i promemorian. Folkpartiregeringenbeslöt att inte föreslå någon reglering av affärstiderna.Handelsminister kommenterade beslutet i ett pressmeddelande. Hanframhöll att en klar majoritet av remissinstanserna hade förordat friaaffärstider och anförde vidare: -De fria affärstiderna har medfört betydandefördelar för konsumenterna och detta har varit en avgörande orsak tillregeringens ställningstagande. Fria affärstider är bl. a. av stor betydelse fördubbelarbetande familjer och för konsumenter med skiftarbete. Därigenomunderlättas också strävandena att uppnå jämställdhet. vi har haftfria affärstider har också en ny typ av närservicebutiker med begränsatsortiment för kompletteringshandel kunnat växa fram. Dessa butiker skulle hotasom affärstiderna begränsades. -Omkring4000 anställda arbetar i söndagsöppna butiker, som skulle tvingas hålla stängtpå , om en ny reglering infördes. Av dessa är 1000 personer anställdaför enbart söndagsarbete och saknar till större delen annan anställning. Dessaskulle förlora sina arbeten. En reglering av affärstiderna skulle inte omfattaden betydligt större gruppen på omkring 20000 personer som regelbundetarbetar om i kiosker, bensinstationer och andra liknandeinrättningar. -Mankan inte förbjuda all detaljhandel eller sena kvällar. Det är allaöverens om. Men hur ska man bestämma vad som får vara öppet? Är detkonsumenternas behov eller de anställdas önskemål som ska fälla avgörandet?Eller statliga och kommunala inrättningar? Det är risk att man hamnar iorimligt krångliga bestämmelser om statsmakterna ska fastställa vilka butikersom ska få vara öppna eller vilka varor som ska få säljas . Enligtde förslag som finns skulle t. ex. nyttiga varor som mjölk och andra livsmedelinte få säljas, men väl en hel del varor som inte verkar så viktiga. Det godtycke och den byråkrati som skulle följa meden lagstiftning mot fria affärstider står i motsats till en liberal samhällsutveckling,sade handels- NU 1983/84:27 9 Bibehållandeav fria affärstider togs sedermera upp som en av de åtgärder mot krångel ochbyråkrati som folkpartiregeringen presenterade för i proposition1978/79:111. I statsminister ingick (RD 1979/80:10 s. 15) följandepassus: "De fria affärstiderna bibehålls." Tillsammans med den angivna delen avproposition 1978/79:111 behandlade näringsutskottet fyra motioner(s; c; vpk) om återinförande av affärstidsreglering (NU 1979/80:62). Utskottets allmännabedömning var följande; De som förespråkade enfortsatt affärstidsreglering uttalade i allmänhet farhågor för att friaaffärstider skulle medföra en höjd prisnivå och ogynnsamma förändringar idetaljhandelns struktur. De sistnämnda skulle bestå i att stormarknader ochandra stora enheter skulle expandera på de små närhetsbutikernas bekostnad.Båda dessa farhågor har kommit på skam. affärstidskommitté harenhälligt slagit fast att förhållandena blivit demotsatta. 1971:53 s. 8) att de smånärhetsbutikerna genom möjligheten att tillämpa en mera flexibel affärstidskulle kunna få helt andra förutsättningar än tidigare att hävda sig ikonkurrensen. Denna förmodan har alltså besannats. Enannan farhåga var att de fria affärstiderna skulle leda till ett mycketomfattande öppethållande, delvis framtvingat av konkurrensen och stridande motföretagens egentliga önskemål och intressen. Inte heller denna effekt tycks hauppkommit. Andelen kontinuerligt söndagsöppna butiker har stabiliserats på entämligen låg nivå. Inom vamhussektorn registrerades en viss nedgång efter deförsta åren med fria affärstider. Inom fackhandeln förekommersöndagsöppethållning ytterst sparsamt. Av intresse är affärstidskommitténsiakttagelse - på gmndval av enkäter utförda av -att butikerna i praktiken tillämpar ett öppethållande som i stor utsträckningstämmer överens med deras värderingar i affärstidsfrågan. De förhöjdapersonalkostnaderna vid öppethållning , lördagseftermiddagar ochsöndagar torde också utgöra en naturlig regulator. Attdet för konsumenterna är en fördel att utan särskild ekonomisk belastning kunnaköpa dagligvaror under alla veckans dagar och under fler av dygnets timmarsynes ostridigt. Den ökade öppethållningen torde gynna en mera jämlikfördelning av inköpsarbetet inom familjerna. De motiv som kan åberopas mot öppethållning påkvällar och hänför sig i själva verket främst till dehandelsanställdas intressen, sade utskottet och fortsatte: NU 1983/84:27 10 Företrädare för de handelsanställda har energisktverkat för att en affärstidsreglering skall återinföras. Att inslaget avkvälls- och söndagsarbete i olika sammanhang kan utgöra en nackdel för deanställda är obestridligt. har emellertid konstaterat attde fria affärstiderna inte haft någon starkt negativ effekt på dehandelsanställdas arbetsförhållanden. Andelen fast heltidsanställd personal vidvaruhusen - den butikskategori som visat påtagliga förändringar iöppethållandet sedan affärstidslagen avvecklades - är densamma som medan lagengällde. Andelen arbetstid på övertid och obekväm tid har minskat för den fastanställda personalen vid varuhusen fria affärstider gällt. Dethar vidare visat sig att företagen utan svårigheter kan rekrytera personal försöndagstjänstgöring och att arbete av många kvinnor upplevs som denenda möjligheten till arbete utanför hemmet. Som redan antytts får personalen avtalsenligtavsevärd kompensation för obekväm arbetstid. Arbetstidslagstiftningen hindrarett otillbörligt utnyttjande av de anställda. Det finns också skäl att påpekaatt medbestämmandelagen numera ger arbetstagarna inom handeln betydandemöjligheter att påverka butikernas öppethållande. Ensärskilt viktig omständighet i detta sammanhang är enligt utskottets mening attde handelsanställda och företagare som arbetar i söndagsöppna varuhus ochdagligvarubutiker utgör endast en ringa del av det totala antalet personer somär engagerade i försäljning . Enligt affärstidskommittén skullevarje söndag ca 20000 personer arbeta inom kiosk- och bensinhandeln under helaeller en del av dagen mot endast ca 4 000 personer i söndagsöppna varuhus ochdagligvarubutiker. Ett förbud mot söndagsöppethållning kan förmodas leda viss överströmning av handel från varuhus och dagligvarubutiker till kioskeroch bensinsationer. Nettoeffekten i form av avskaffat söndagsarbete vid enaffärstidsreglering kan alltså bli mindre än den som representeras av talet4000. Sammanfattningsvis angav utskottet som sin slutsatsatt det inte fanns bärande skäl för återinförande av en affärstidsreglering.