bet · G701SoU22 · 1983-12-31 00:00:00 — Kammarrätten konstaterade i domen att"en kommun får enligt gällande rätt ge stöd åt pohtiskaungdomsorganisationer enligt samma principer som gäller för kommunalt stöd åtandra ungdomsorganisationer för aft stödja den personlighetsutvecklande ochsamhällsfostrande verksamhet som utövas av ungdomens egna sammanslutningar(jfr prop. Stödet får emellertid inte lämnas tillungdomsorganisationernas rent partipolitiska verksamhet." Av handlingarnaframgick att kommu- SoU 1983/84:22 10 nenförutom det aktuella stödet anslagit medel under annan huvudtitel tillungdomsorganisationer, däribland även de politiska. På grund av bl. a. denförmånliga särbehandling som de politiska ungdomsorganisationerna fått fannkammarrätten det klart aft syftet med det överklagade beslutet inte i förstahand hade varit att stödja dessa organisationers personlighetsutvecklande ochsamhällsfostrande verksamhet enligt samma principer som gäller för kommunaltstöd åt alla ungdomsorganisationer. Det ansågs uppenbart att syftet i ställetfrämst varit att stödja den rent partipolitiska verksamhet som organisationernabedriver i huvudsaklig överensstämmelse med sina moderpartiers pohtik. Detbeslutade stödet var närmast att anse som ett förtäckt partistöd. Kommunen hadegenom det beslutade stödet överskridit sin befogenhet. Kammarrätten upphävdedärför beslutet om stöd till de politiska ungdomsorganisationerna. En ledamotvar skiljaktig och ville upphäva beslutet med en annan mofivering. Deftredje målet avsåg bidrag som beslutat utge tillpohtiska ungdomsorganisationer vars moderpartier var representerade i landstinget.Omständigheterna var i stort desamma som i målet beträffande kommun.Det avgjordes och med samma utgång. Båda dessa mål är överklagadefill regeringsrätten. Om prövningstillstånd meddelas kommer de aft avgörastidigast . 1 socialberedningens direkfiv (Dir. 1982:106)anförs beträffande samverkan med föreningslivet följande. Folkrörelserna har varit och är en drivkraft i defsocialpolitiska reformarbetet. Organisationerna gör stora insatser för att ökagemenskapen, förmedla kunskaper och medverka till att lösa sociala problem. Genommedlemmarnas egna erfarenheter har organisationerna direkta kunskaper omproblem i samhället och bland människorna. Detta gäller en mångfald organisationersåsom handikapp-, pensionärs- och klientorganisationer, idrottsrörelsen,, fackföreningsrörelsen, hyresgäströrelsen, religiösarörelser, invandrarföreningar, bildningsorganisationer och andra ideellasammanslutningar. Dethar starkt strukits under i förarbetena att bör samarbeta medföreningslivet inom olika delar av socialnämndernas verksamhetsområde.Betydelsen av denna samverkan har i förarbetena framhållits främst frånprincipiella och idémässiga synpunkter. Socialberedniiigen bör studera formernaför och innehållet i denna samverkan och överväga möjligheterna förintensifierad konkret samverkan. I sammanhanget kan vidare nämnas att 1983 årsdemokratiberedning (Dir. 1983:44) har i uppdrag bl. a. att ta fram vissauppgifter om det kommunala partistödet. Det gäller f.ex. stödåtgärdernasomfattning på nationell, regional och lokal nivå, i vilken utsträckning medelomfördelas mellan olika nivåer inom de politiska partierna samt vilka modellerför beräkning av det SoU1983/84:22 11 kommunala partistödet som i praktiken tillämpas i kommuneroch landstingskommuner. Beredningen är oförhindrad atf inom ramen för denhuvudinriktning som anges i direktiven ta de initiativ som kan anses angelägnaunder arbetets gång. Utskottet anförde i betänkandet SoU1983/84:1 följande med anledning av ett liknande mofionsyrkande (m). Utskottet konstaterar att depolitiska ungdomsorganisationerna bedriver ett utomordentligt betydelsefulltarbete bland ungdomen. Det är därför angeläget att dessa organisationer ilikhet med andra ungdomsorganisafioner även fortsättningsvis kan komma iåtnjutande av kommunalt ekonomiskt stöd. Som redovisats i det föregående haravsikten med socialtjänstreformen inte heller varit att begränsa den tidigareav medgivna befogenheten att lämna ekonomiskt stöd till sådanverksamhet som bedrivs inom ramen för de polifiska ungdomsföreningarna. Det hartvärtom i förarbetena fill socialtjänstlagen särskilt framhållits att detsociala fält- och grannskapsarbetet i så hög grad som möjligt bör bygga påinsatser som görs av bl. a. politiska organisationer i de lokala miljöerna samtatt socialnämndens insatser bl. a. kan ske genom ekonomiskt stöd. Def saknasvidare enligt utskottets mening anledning för atf gå in påprinciperna för kommunernas stöd till de lokala politiskaungdomsorganisafionerna. Det är en fråga som socialnämnden själv bör avgöra. Utskottet kan således inte ställa sig bakom detutredningsinifiafiv som begärts av mofionärerna. Mofion 1982/83:1298 avstyrks. har i betänkandenaKrU 1981/82:22 s. 9 och KrU 1982/ 83:26 s. 7 i samband med behandlingen avfrågan om statsbidrag fill centrala ungdomsorganisationer uttalat bl. a. atfutformningen av defta statsbidragssystem inte innebär något hinder förkommuner eller landsfing atf fritt pröva frågan om lokala eller regionalabidrag. I mofion 1983/84:330 av () begärs att skall få i uppdrag att skyndsamt utarbetarikflinjer för barnavårdsutredningar och för handläggning av ärenden som gällersexuella övergrepp mot barn. Motionären anför bl. a. att en utredning om etteventuellt omhändertagande av barn är en av de svåraste och mest krävandeuppgifter som tjänstemän ställs inför i sitt arbete. Det ärviktigt att de får stöd och hjälp av regler och utbildning, så aft de med klartoch grundat omdöme kan fatta sina svåra beslut. Sexuella övergrepp mot barn ärmycket vanhgare än man har trott. Sådana ärenden är långt ifrån lättaoch självklara att sköta. Socialsekreterare, skolsköterskor, lärare och andrasom handlägger dessa 1** 1983/84.12saml. SoU1983/84:22 12 ärenden behöver kvalificerat stöd. Motionären anser vidareatf en arbetsgrupp inom som behandlar dessa frågor arbetar förlångsamt. allmänna råd m. m. skall verka för aftbarn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden. Nämnden ärskyldig atf sörja för att barn och ungdomar som på grund av särskildaomständigheter riskerar att utvecklas ogynnsamt får def skydd och stöd som debehöver (12 § socialtjänsfiagen). Om nämnden får kännedom om något som kanföranleda någon åtgärd så skall nämnden utan dröjsmål inleda en utredning(50§). Denna regel avser bl. a. det fallet atf nämnden får veta atf ett barnfar illa. har då en skyldighet att göra en utredning. I de flesta fall är def en förutsättning för utredning atfden enskilde samtycker härtill. Om den enskilde avvisar erbjudanden om hjälpkan nämnden ofta inte göra annat än aft lägga ned utredningen. Detta gällerdock inte när det infe kan uteslutas atf den enskilde är i behov av vårdoberoende av samtycke. Utskottet uttalade följande beträffande utredningar ibarnavårdsärenden i betänkandet SoU 1979/80:44 s.2,8. Undantag gäller också framför allti ärenden om barn- och ungdomsvård. Nämnden måste i sådana fall bedrivautredningen på så sätt att nödvändig vård kan komma till stånd. Nämnden ärdärför inte bunden av den enskildes samtycke, vare sig vad gäller inledande avutredning eller vad gäller inhämtande av uppgifter. Som framhållits av bl. JO är def vidare nödvändigt attsocialnämnderna ges möjlighet att utreda ärenden om barn- och ungdomsvårdoberoende av föräldrarnas samtycke också i fall när vård enligt LVU ännu infeär aktuell. I propositionen (del A s. 504) slås därför fast att nämnden skall inledautredning så snart def kan antas att den unge behöver hjälp från samhälletssida. har i allmänna rådfrån 1983:5 Handläggning och dokumentation inom socialtjänstenutförligt beskrivit de olika momenten i en utredning om ett barn som far illa.Man diskuterar syftet med utredningen, hur man får fram material, intyg ochexperfmedverkan, förslag till beslut, vad som krävs av utredaren ochhandledning av utredaren. Det finns också en förteckning över punkter som upp i en utredning. Det framhålls att avsikten är att ge utredaren idéer omvad som kan vara lämpligt aft utreda. Utredningar i mål enligt lagen medsärskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) behandlas särskilt. Även allmänna råd 1981:2, LVU-Lagen medsärskilda bestämmelser om vård av unga och 1982:2, Familjehem behandlar fråganom utredningar i ärenden om barn. I Åtgärder mot misshandel av barn, SOSFS(S) 1978:4, harsocialstyrelsen också behandlat frågan om utredningar i barnavårdsärenden. SoU1983/84:22 13 poängterar där att dessa ärenden kan gälla barn sombehöver omedelbar hjälp. Även om en anmälan skulle förefalla oberättigad elleröverdriven får man inte underlåta att utan dröjsmål undersöka förhållandena.Utredningen bör också färdigsfällas . Vänfan på vad somskall komma atf ske är svår för alla berörda parter. Nämnden bör därför snarastmöjligt komma fram till ett beslut i ärendet. För den skull får man dock inteminska kravet på atf utredningen görs grundligt. Under utredningen börstödjande åtgärder sättas in. Beträffande läkarundersökning uttalas följande. Vad som står i läkarutlåf andet kanvara avgörande för nämndens möjlighet atf vidta åtgärder. Eft sjukhusfeam ärofta önskvärt för en allsidig bedömning av fallet. Allt efter ärendets art böri teamet ingå läkare med olika specialistkompetens (barnläkare, barnpsykiaterm. ), socialarbetare, psykolog och ev. annan befattningshavare såsomlekterapeuf etc. Om barnet har kroppsliga skador är def angeläget att alla fyndnoggrant redovisas i utlåtandet och att läkaren anger sin uppfattning om vadsom förorsakat skadorna. I dessa fall bör rättsläkare ingå i teamet. Som förut nämnts är det infe ovanligt, att föräldrarsjälva kommer med misshandlade barn till sjukhus. Om nämnden får kännedom omnågot fall av misstänkt misshandel, där barnet inte förts fill sjukhus, börnämnden se till atf en läkarundersökning sker . Detta är nödvändigtdels för aft barnet skall få hjälp, dels därför atf möjligheterna attfastställa hur skadorna har uppkommit är större ju fidigare undersökningensker. I dessa fall torde barnet behöva läggas in på sjukhus för kliniskutredning. Går vårdnadshavaren inte med på def, får barnet som förut nämntsomhändertas för utredning enligt 30 § BvL. Även i vanvårdsfallen och fallen av misstänkt psykiskmisshandel torde det ofta vara nödvändigt, atf barnet läggs in på sjukhus förutredning. Om barnet fidigare har haft kontakt med psykolog t. ex.vid barnavårdscentral eller i skola, bör yttrande inhämtas från psykologen. Beträffande/7o//,jan/nä/a« anförs i samma skrift bl. a.följande (s. 36-37). Om ett övergrepp skall polisanmälaseller infe beror på övergreppets art Och grad. Sexuella övergrepp torde alltidböra anmälas. Detsamma gäller sådana fysiska övergrepp som inneburit att barnetskadats eller utsatts för en allvarlig risk atf bli skadat. Även i andra fallkan det framstå som självklart atf göra anmälan med hänsyn till den fara som barnetutsatts för. I andra fall kan det vara lika självklart aft anmälan inte bör skedär övergreppet är lindrigt och klart ursäktligt. Men ofta torde nämnderna varaosäkra om hur de skall handla. När det gäller atf bedöma behovet av polisanmälan i ett enskiltfall måste man ha klart för sig att ingripande av polis med åtföljanderättegång och dom tjänar ett dubbelt syfte. Fastställande av påföljd för ettbrott innebär inte enbart att man tar ställning fill vad som är lämpligast medhänsyn till den dömde. Påföljden har också ett allmänprevenfivt ändamål,nämligen att förhindra andra från att begå brott. Barn kan inte på samma sättsom vuxna tillvarata sina intressen. Om övergreppet har begåtts av barnetsvårdnadsha-vare/förmyndare föreligger en intressekonflikt, där rättsosäkerhetenför barnet är uppenbar. När man upptäcker sådana fall av övergrepp är såledesdet allmänpreventiva intresset för polisanmälan starkt. SoU1983/84:22 14 / allmänhet talar för att polisanmälan borgaras viduppdagade eller misstänkta fall av övergrepp, om inte starka skäl talar emot. Även utredningsskäl kan vara en särskild anledning tillpolisanmälan. I bland kan barnavårdsnämnden inte själv genom samtal med parternafå en riktig och fullständig bild av vad som inträffat. I sådana fall börpolisens utredningstekniska resurser användas. Även om fler omständigheter ändef misstänkta övergreppet utgör anledning fill ingripande, är def som regelviktigt att försöka få styrkt om övergreppet har utförts eller infe. Omingenting annat än def misstänkta övergreppet kan utgöra anledning tillingripande från nämndens sida, måste självfallet alla vägar prövas att fåklarlagt om eft övergrepp verkligen har skett. Rent allmänt kan sägas atf nämndensställningstagande till polisanmälan måste bygga på en helhetsbedömning i detenskilda fallet. Olika omständigheter kan ge vägledning i den ena eller andrariktningen men kan endast i begränsad utsträckning ensamma få vara avgörande. Itveksamma fall är def viktigt atf samråda med tillgänglig expertis, såsomjurist, läkare eller psykolog. Som förut sagts får ställningstagandet dock intefördröjas i onödan. Om barnet är omhändertaget för utredning kan enpolisutredning i vissa fall vara ett värdefullt bidrag till underlaget förbedömning av frågan om samhällsvård (jfr s.31). Def är då angeläget aftpolisanmälan sker utan dröjsmål. Även i de fall då barnet redan från början harkunnat omhändertas jämlikt 25 och 29 §§ BvL eller då den som misshandlat barnetav annan orsak inte längre har barnet i sin vård kan det vara av vikt attpolisanmälan sker snabbt. Detta är särskilt angeläget med hänsyn fill riskenför att gärningsmannen kan begå övergrepp mot andra barn, men också för atfbevisning skall kunna säkras och för atf förhindra att den som utförtövergreppet hinner fastna i en efterhandskonstruktion av händelserna. I redovisar.Barnmisshandel och annan vanvård av barn, 1980:9 (ny reviderad upplaga 1983s.ll) behandlas frågan om sexuellt övervåld mot barn. Där anförs bl. En form av misshandel är sexuelltövervåld mot barn. Den förekommer ofta tillsammans med fysiskt våld ellerförsummelse. Det utbredda känslomässiga motstånd som fördröjde den allmännavetskapen om aft barnmisshandel förekommer försvårar och försenar undsättningfill barn som utsatts för sexuellt våld, med förödande skadeverkningar somföljd för barnen. Sexuellt övervåld mot barn inom familjen är en av vår kultursmest tabubelagda områden inom den i sig tabubelagda sexualsfären. Motståndetmot atf se, bekräfta och ingripa mot sådana övergrepp är utbrett också inomprofessionella kretsar. Dock ökar sedan någon tid uppmärksamheten på atf mångabarn utsätts för denna förödande behandling i sina hem, där de borde vara mestskyddade. Till det ökade medvetandet har olika frivilliga organisationer ochstödgrupper bidragit. Dessa har i sina verksamheter för att hjälpa offer förannat familjevåld mött också dem som iifsaffs för sexuella övergrepp. I samma skrift redovisas också enundersökning som genomfört 1983 på uppdrag av Rädda barnen. 1 000 vuxnasvenskar mellan 18 och 70år har tillfrågats. Ur den preliminära rapporten ärföljande hämtat. SoU 1983/84:22 15 Närmare en av fio kvinnor, 9procent, säger sig ha blivit utsatt för någon form av sexuellt övergrepp sombarn. Bland män är andelen betydligt lägre, . Många var under tio årdå det hände. Ungefär hälften av de tillfrågade, , tror attsexuella övergrepp mot barn är "mycket" eller "ganskavanliga". Och av de tillfrågade känner personhgen till någotfall av sexuellt övergrepp mot barn. Men hälften av de utsatta flickornaberättade inte om övergreppet när det hände. Majoriteten tror att sexuella övergrepp från närståendesätter mycket djupa spår. Det gäller även om inget fysiskt våld förekommer. har under handupplyst att man har ett projekt rörande incest och andra sexuella övergrepp motbarn. kommer man att ge ut en informationsskrift som berör olikasätt att arbeta med dessa problem. Skriften skall främst rikta sig fillsocialtjänstens personal men också fill andra yrkesgrupper som kan komma ikontakt med problemen. Skriften kommer att innehålla en beskrivning avutvecklingen . Man har genom förfrågningar gjort en begränsadkartläggning av kända fall hos berörda myndigheter. Skriften skall också gekonkreta riktlinjer för det praktiska arbetet. Inom justitieutskottet bereds f.n. proposition 1983/84:105om ändring i m. m. (sexualbrotten). I proposifionen föreslås ingastörre förändringar beträffande sexuella övergrepp mot barn. Atf ha sexuelltumgänge med barn blir enligt förslaget straffbart liksom fidigare.Nuvarande bestämmelser om straff för incest behålls också. Straffet föreslåsskärpt för fall då någon har sexuellt umgänge med egen avkomling under . Umgängesrätt vid förbud att flytta barn I motion 1983/84:787 av LenaÖhrsvik (s) hemställs att beslutar om komplettering av 28 §socialtjänstlagen i enlighet med vad som anförts i motionen. Motionären påpekaratf det saknas regler för hur föräldrarnas umgängesrätt skall bestämmas närförbud har meddelats för vårdnadshavare att flytta ett barn från ett annatenskilt hem. Gällande bestämmelser m. m. Enligt 28 § socialtjänstlagen fårsocialnämnd förbjuda vårdnadshavare att flytta ett barn från ett annat enskilthem där barnet stadigvarande bor och fostras. Förutsättningen är att flyttningeninnebär en inte obetydlig risk för att barnets kroppsliga eller själsliga hälsaskadas om det skiljs från hemmet. Förbud kan meddelas både när barnet harvistats i familjehem efter en frivillig överenskommelse och när barnet harplacerats i hemmet med stöd av ett beslut enligt L'VU som sedan har upphört.Flyttningsförbud får meddelas SoU1983/84:22 16 eller tills vidare. Flyttningsförbud kan iprakfiken bli bestående . Bestämmelsen syftar fill atf bevaka barnets bästa. Ipropositionen (1979/80:1 s.541) anförde socialministern härom bl. a. följande. Grundförutsättningen är attvårdnadshavaren har rätt atf bestämma var barnet skall vistas. Denna rätt kandock i vissa fall komma aft stå i strid med vad som är bäst för barnet. Regelnger en möjlighet att sätta vårdnadshava-rens bestämmanderätt över barnet urkraft. Förutsättningen är därvid atf def föreligger en inte obetydlig risk föratf barnefs kroppsliga eller själsliga hälsa skulle ta skada, om det tvingadesflytta från det hem där det befinner sig. Enbart en övergående störning ellerannan tillfällig olägenhet är inte tillräckliga skäl för atf meddela ettförbud. Bland de omständigheter som skall beaktas är barnetsålder, utvecklingsgrad, egenskaper och känslobindningar. Vidare måste beaktasden fid barnet har vårdats på annan plats än hos föräldrarna, delevnadsförhållanden barnet har och dem som det skulle komma till. Föräldrarnaskontakter med barnet som de har varit åtskilda bör också kunnavägas in. En vikfig faktor vid bedömningen om det föreligger behovav aft meddela ett förbud mot flyttning är barnets egen vilja. Har barnet fyUt15 år bör dess vilja inte frångås utan vägande skäl. Men även yngre barns inställningbör beaktas. Barnets önskemål kan ha betydelse för bedömandet av risken förskada på barnet vid en flyttning. Def bör i sammanhanget uppmärksammas atf ettförbud mot flyttning genom de nya reglerna kan meddelas ända till dess barnetfyller . Utskottet anförde vid sin behandhng bl. a. följande (SoU1979/80:44 s. 78). Bestämmelsen motsvarar i huvudsaknuvarande 50 § barnavårdslagen. Detta lagrum har i praxis tillämpats ganskarestriktivt. Utformningen med ett skaderekvisit innebär att man har begränsademöjhgheter atf pröva sådana frågor utgående från barnets bästa. mening hade def kunnat övervägas att nu omformulera bestämmelsen såatt den gav ett klarare uttryck för att barnets önskemål och behov måstefillmätas större betydelse än som varit fallet. Enligt vad utskotteterfarit kommer emellerfid hithörande frågor aft behandlas av utredningen (Ju1977:08) om barnens rätt. I avvaktan på utredningens överväganden anserutskottet atf några mera genomgripande förändringar av nuvarande bestämmelserinte bör komma i fråga. Den omständigheten att paragrafen är uppbyggd eftermönster av en tidigare bestämmelse i samma ämne innebär emellertid inte attavsikten är aft kodifiera en äldre praxis som präglats av en annan fids syn påbarns rättigheter och behov. Utskottet vill sålunda i anslutning tillpropositionens uttalanden i frågan (del A s. 541) betona aft bestämmelsensyftar till att bevaka barnets bästa. Vårdnadshavarens intresse av atf fåbestämma över barnets vistelseort måste vika när det kommer i strid med vad somär bäst för barnet. Utöver vad som anförs i propositionen vill utskottet ocksåpeka på den risk för skador på barnet som separationer generellt innebär.Upprepade flyttningar eller flyttningar som sker efter lång fid när barnethunnit få starka band fill det hem där det vistas bör sålunda inte godtas utantungt vägande skäl. Barns behov av trygga relationer och levandsförhållandenbör i största möjliga utsträckning bli avgörande vid bedömningen av dessafrågor. SoU1983/84:22 17 I LVU regleras olika situationernär ett barn kan skiljas från vårdnadshavaren. I lagen finns noggrant regleratvilka befogenheter socialnämnden har under pågående LVU-vård, bl. a. attreglera vårdnadshavarens rätt till umgänge. 28 § socialtjänstlagen saknarsådana bestämmelser. Hur frågan om vårdnadshavarens umgänge med barnet hanterasi dessa fall är oklart, då det inte finns någon undersökning härom. Aftvårdnadshavare tillåts att ta hem barnet över helgerna, vilket kan förekomma iLVU-ärenden, torde dock knappast vara vanligt, bl. a. med hänsyn till attsocialnämnden till skillnad från i LVU-fallen inte har möjlighet aft påkallahandräckning för att återföra barnet till familjehemmet om def inte återvänderfrivilligt (jfr 18 § första stycket LVU). I sammanhanget kan erinras om attförutsättningarna för omhändertagande/vård enligt LVU inte ärdesamma som för ett förbud enligt 28 § SoL, varför det kanske inte finnsförutsättningar aft ingripa med stöd av LVU. Rätten för unga att föra talan enligtsocialtjänstlagen I motion 1983/84:1643 av LenaÖhrsvik (s) hemställs att hos regeringen begär lagförslag som skaparklarhet beträffande de i motionen påtalade oförenliga bestämmelserna isocialtjänstlagen och . Motionärerna åberopar bl. a. en dom iregeringsrätten där en 15-åring infe fått bistånd i form av placering ifamiljehem då vårdnadshavaren inte samtyckt till placeringen. Gällande bestämmeber m. m. Primärt är det föräldrarnas uppgiftatt ta hand om sina barn. Ett barn står fram till dess det fyller ellerdessförinnan gifter sig under vårdnad av bägge eller den ene ay sina föräldrar.Vårdnaden kan också anförtros en eller två särskilt förordnade förmyndare. Medvårdnad avses det juridiska ansvaret för barn, bl. a. rätten att besluta ifråga om barnets uppfostran, var det skall vistas m. m. Normalt innebärvårdnaden också den faktiska omvårdnaden av barnet, den dagliga omsorgen. Reglernaom föräldrarnas vårdnadsansvar finns i (FB). Där anges också närannan än förälder kan förordnas som vårdnadshavare. Reglerna om vårdnad innebär ingen total bestämmanderätt.På olika ställen i lagstiftningen finns bestämmelser om att barnet i vissa fallskall tillfrågas eller att det själv får råda. Olika åldersgränser kan härvidförekomma, t. ex. 12,15 och . Först när barnet fyller blir det helträttsligt oberoende. Barn som fyllt har rätt att själva föra sin talan imål och ärenden enligt socialtjänstlagen (56§). Frågan om barns falerättbehandlades i proposition SoU 1983/84:22 18 1979/80:1del A s. 407 f. och av utskottet i betänkandet SoU 1979/80:44 s. 103. Någotklart svar på frågan i vilka fall barnet självständigt utan samtycke avvårdnadshavaren kan begära bistånd enhgt socialtjänstlagen lämnas inte ipropositionen eller betänkandet. Regeringsrättenhar meddelat dom i ett mål där frågan om den unges talerätt prövades.Målet avsåg en 16-årig flicka som beviljats bistånd i form av placering ifamiljehem av socialnämnden. Modern, som var ensam vårdnadshavare, motsatte sigplaceringen och anförde besvär över beslutet. Regeringsrätten uttalade bl.