bet · G701FiU20 · 1983-12-31 00:00:00 — Det av den borgerliga trepartiregeringen infördaskattefondssparandet har medfört en anmärkningsvärt snabb spridning avaktieägandet. Ca 600000 människor sparar i aktiesparfonderna. Ungefär 2/3av dessa är helt nya aktieägare. Skattefondssparandet har därmed inneburit allvi fått ungefär 380000 nya aktiesparare. Aktieägandet har därmed på knappt femår fått större spridning än . Denna framgångsrikaform för att sprida aktieägandet vill regeringen avskaffa i början på nästa år.Det är beklagligt alt socialdemokraterna av ideologiska skäl föredrar encentraliserad förmögenhetsbildning i kollekliva lönlagarfbnder framför decentraliseradprivat förmögenhetsbildning genom t. ex. aktiesparfonder. Utskottet konstaterar emellertid också alt självaaktieägandet är snett fördelat. De kollektiva löntagarfonderna medför dock intenågon spridning av aktieägandet till fler hushåll ulan leder tvärtom lill enytteriigare koncentration lill institutioner. Om de nyinrättade fem fondernaköper stora poster aklier som ägs av enskilda människor ökarägarkoncentrationen i stället för alt minska. Utskottet återkommer nedan till vilka åtgärder som börgenomföras för att sprida aktieägandet till fler människor. FiU1983/84:20 81 Vad gäller löntagarfondernas stödtill ATP-systemet kan utskottet konstalera att del reala tillskottet tillpensionsutbetalningarna under gynnsamma förutsättningar blir knappt 0,5miljarder kronor när systemet är fullt utbyggt . Dettamotsvarar av de totala utbetalningarna. Om avkastningen påfondmedlen blir lägre än de förutsatta , vilket ingalunda kan uteslutas,blir naturligtvis bidraget till pensionsutbetalningarna ännu lägre. Utskottet anser att införandet av de kollektivalöntagarfonderna i själva verket bidrar till att urholka ATP-systemet. Detavgörande för alt trygga pensionerna är enligt utskottet att det blir en godtillväxt i ekonomin och delta motverkas av införandet av löntagarfonderna. Den centrala frågan och det avgörande motivet för attinföra kollektiva löntagarfonder är enligt utskottet makten och inflytandetöver företagen. I propositionen hävdas att löntagarfonderna kommer attstärka löntagarnas inflyiande över produktionen. Detta var också det förstuttalade målet för de s. k. Meidner-fonderna, nämligen alt överföra makten överproduktionsmedlen till de fackliga organisationerna. Utskottet anser emellertid inte all det är rimligt ochönskvärt att de fackliga organisationerna skall få ännu mera makt ochinflytande över näringslivet. Förslaget innebär nämligen inte alt makt ges deenskilda anställda i de olika företagen utan makten förbehålls de fackligaorganisationerna och deras ombudsmän. Fackföreningsrörelsen i harredan ett mycket större inflytande över ekonomin än i flertalet övriga västländer. Utskottet anser sammanfattningsvis att förslaget omkollektiva löntagarfonder kommer att innebära en sådan makt- ochägarkoncentration till fackliga organisationer att grunden för marknadsekonominförstörs. Utskottet kan inte acceptera en sådan utveckling och avstyrkerdärför propositionen. 1 proposilionen hävdas alt vissa spårregler förfondstyrelsernas aktieköp motverkar makt- och ägarkoncentrationen. Detta ärenligt utskottets mening fel. får enligt förslaget köpa upptill av aktierna i ell visst företag. Därtill kommer att Qärde AP-fonden kanköpa . Inget hinder finns för ett gemensamt agerande från de femfondstyrelserna och fjärde fondstyrelsen, vilket innebär att de tillsammanskan komma av aklierna i ett visst förelag. Erfarenheten visar attett dominerande inflytande kan utövas med myckel mindre ägarandel. Med en målmedveten politik när det gäller aktieköp kanlönlagarfonderna således ha tagit över centrala delar av svensktnäringsliv. Om övertagande definieras som ägande av , eller minstlika mycket som de fem största ägarna har tillsammans, kan ett flertal avSveriges stora företag vara lönlagarfondsstyrda. Om fonderna nöjer sigmed att bli största delägare, kan man om 7 är ha hunnit uppnå detta i 75börsföretag med tillsammans över 700000 anställda. 6 1983/84. FiU1983/84:20 82 Det nu aktuella förslaget omkollektiva löntagarfonder har enligt utskottet samma innebörd som tidigarelöntagarfondsförslag. Det är i princip uppbyggt på följande sätt: - Pengar tas frånföretagen huvudsakligen genom s. k. vinstskati och - samlas ifonder, f. n. fem med facklig dominans i styrelserna, - för att köpaaktier i företagen och därmed förr eller senare ta över ägandet till dessa. Företagen skall således via ensärskild vinstskatt kombinerad med löneskatt finansiera en kollektiviseringoch socialisering av de svenska företagen. Därmed förändras vårt ekonomiskasystem. Delta är logiskt för socialdemokraterna men helt oacceptabelt för deborgerliga partierna, som bygger sin politik på marknadsekonomi, mångfald ochprivat ägande. Enligt utskottets mening är det ansvarslöst av regeringenatt i nuvarande ekonomiska kris sphltra nationen genom löntagarfondsförslagel.Regeringen åstadkommer inle bara en djup klyfta mellan socialdemokraterna ochdet privata näringslivet utan omöjliggör också ett samarbete kring en ekonomiskpolitik som skulle kunna föra landet ut ur krisen. Utskottet förespråkar en spridning av aktieägandet på ettsätt som stärker marknadsekonomin. Detta kan ske på bl. a. följande sätt; - En fortsattutvidgning av aktiesparfonderna, som på bara ökat antalet aktieägare mednästan 400000. - Stöd förföretagsanknutna individuella vinstandelssyslem. - Avskaffande avdubbelbeskattningen på aktieutdelningar och förenklade reavinstregler. - Satsning på demindre och medelstora företagen genom avskaffande av förmögenhetsskatten påarbetande kapital. Utskottet finner detanmärkningsvärt att propositionen inte innehåller någon analys av omlöntagarfonderna över huvud tagel är ett lämpligt medel för att nå de mål somsatts upp. Detta är en allvariig brist, framför allt därför att den analys sompresenterats under de senaste tio årens fonddebatt på nästan alla punkterifrågasatt fondernas förmåga all uppfylla uppsatta mål. Propositionen saknar inte bara en analys av behovet avlöntagarfonder ulan också en analys av innebörden och konsekvenserna avförslaget. Ingen som helst diskussion förs om alternativa ekonomisk-poliliskamedel för all nå de uppsatta målen. Som utskottet ovan anfört skulle en sådan analys tydligtvisa att del inte finns något behov av kollektiva löntagarfonder och att sådanatvärtom skulle få allvariiga negativa verkningar på ekonominslillväxtförmåga och marknadsekonomins fortbestånd. Konsekvensen av löntagarfondernas införande blir allföretagens långsiktiga investeringar sjunker. Satsningar på nya produkter ellerproduk-lionsanläggningar minskar eller flyllas utanför gränser. dräneras på vinslmedel är särskilt allvarligt eftersom FiU 1983/84:20 83 desvarar för en stor del av sysselsättningsökningen i industrin. Sammantagetinnebär dessa effekter att såväl produktion som sysselsättning kommer atthämmas i som en direkt följd av att löntagarfonderna införs. Fondernapåverkar även kommunernas ekonomi. Vinstskatten skulle, om den varit införd är1982, ha lett till minskade kommunala skatteintäkter på över en halv miljardkronor. Den höjda löneskatten kostar dessutom kommuner och landsting över 150milj. Detgrundläggande argumentet mot vinstdelningsskatten är alt den från devinstgivande företagen drar undan medel som borde få användas och normaltskulle få användas för investeringar i dessa företag. Som understryks i någraregionalt inriktade motioner kommer även hela regioner att på detta sättberövas produktiva resurser som knappast återkommer till samma regioner i formav placeringar från löntagarfondstyrelsernas sida. Detla drabbar främst de småoch medelstora förelagen. Eftersom dessa svarar för en stor del avsysselsättningen utanför storstadsområdena undergrävs livskraften i dessaregioner. Resultatet blir, som motionärerna framhåller, en centralisering avföretag och resurser med starkt negativa följder i regionalpolitiskl hänseende. Utskottetinstämmer i den kritik som riktats mot fondförslagel i de tre borgerligapartimotionerna. Det finns inte någon anledning alt mer ingående diskuteratekniska brister i ett förslag som innebär successivt fackligt -politisktmaktövertagande av näringslivet. Inte heller hastigheten i socialiseringsprocessenär avgörande för utskottets negativa ställningslagande. Det är ointressant hurlång tid det tar för löntagarfonderna att ta maklen i förelagen. Delintressanta är att fondförslagel skapar en möjlighet för facket att ta övermaklen i näringslivet. Detär enligl utskottets mening hell säkerställt all en stor majoritet av detsvenska folkel är emot kollektiva löntagarfonder. Varje opinionsundersökningsom genomförts visar alt det bara är en liten minoritet som anser attlöntagarfonderna är bra, medan en överväldigande majoritet är negativtinställd. Det är anmärkningsvärt att regeringen trots detta har fortsatt attdriva fondförslaget mot en bred folkopinion inklusive en stor del av de egnaväljarna, mot det samlade näringslivet och mot en enig borgeriig opposition. Moderatasamlingspartiet, och kommer alllid att bekämpa allasocialiseringsförslag av den typ som löntagarfonder är ett exempel på. Omfonderna skulle genomföras kommer dessa partier att arbeta för derasavskaffande. Meddet anförda tillstyrker utskottet motionerna 204 (m), 213 (c), 224 (fp) ochmotionerna 164, 189-191, 205- 218, 220-222 (m, c, fp) i de delar som innebärett avslag på propositionen. ovan anfört om löntagarfondernas effekter på sysselsättning,näringslivets utveckling, den kommunala ekonomin och ATP-systemet samt om enspridning av aktieägandet på ett sätl som stärker marknadens ekonomi bör medanledning av motionerna 204 (m) yrkande 6-9, 224 (fp) och 213 (c) gesregeringen lill känna. FiU1983/84:20 84 Motion 223 (vpk) yrkandena 4 och 5,som innebär en ännu mer långtgående socialisering av näringslivet, avstyrks. dels utskottets hemställan under 2 bort ha följandelydelse; 2. beträffande inrättande av fem töntagarfondslyretserm.m. att med bifall fill mofionerna 1983/84:34 yrkande 2, 1983/84:164i motsvarande del, 1983/84:189, 190, 191, 204 yrkande 1, 205, 206, 207, 208,209, 210, 211, 212, 213, 214, 215, 216, 217, 218, 220, 221, 222 samt 224 yrkande1 avslår i proposition 1983/84:50 framlagda lagförslag och motion 1983/84:223yrkandena 4 och 5 samt med anledning av motion 1983/84:204 yrkandena 6-9 somsin mening ger regeringen lill känna vad utskottet anfört, Inrättande av fem löntagarfondstyrelser m.m. (vpk) anser att dels den del av utskottets yttrandesom på s. 50 börjar med "Den internationella" och på s. 56 slutar med"avstyrker motionen" bort ha följande lydelse: Det kapitalistiska samhälletsmaktförhållanden bestäms av egendomsförhållandena. Dessa baseras på allkapitalistklassen äger avgörande produktionsmedel, medan en majoritet avbefolkningen icke äger egna produktionsmedel utan för sin försöijning måstesälja sin arbetskraft. Kapitalismen förutsätter ojämlikhet. Kapitalels vinsterkommer ur de arbetandes arbete, att de lönarbetande producerar mera än vad sommotsvarar deras löner. Ägande och spekulation skapar inga nya värden. Endastdet produktiva arbetet åstadkommer detta. Kapitalismen omvandlar produktionen till en samhälleligangelägenhet men dess egendomsform är inte samhällelig utan privat. I ställetför en samhälleligt samordnad produktion för att tillgodose befolkningens behovleds kapitalismen av de enskilda kapitalens jakt efter så stora vinster sommöjligt. Detta ger upphov till det kapitalistiska systemets motsättningar.Kapitalismen skapar arbetslöshet och kriser. Kapitalismen skapar slöseri ochrofferi mot människor och natur. Dessa förhållanden blottläggs med all tydlighet av de senasteårens ekonomiska utveckling. Trots en nästan enastående ökning av profiler ochförmögenheter hos kapitalägarna har ingen avgörande förbättring skett vadbeträffar investeringsverksamheten i industrin. Och inte heller en tillfälligkonjunkturellt betingad investeringsuppgång skulle lösa grundproblemen.Kapitalismen har antagit en alltmer parasitär karaktär. De stora kapitalen ärmera intresserade av snabba klipp eller transnalionella äventyr än all utvecklalandets industriella potential. Detta kan få för landet ödesdigra följder. FiU1983/84:20 85 Ekonomisk politik måste, om denvill uppnå ett slut på arbetslöshet och kriser, utgå ifrån dessa insikter.Politiken måste inriktas på en förändring av egendomsförhållandena, ettbrytande av de privata monopolens makt, samhälleligt ägande av de avgörandeproduktionsmedlen och en planmässig hushållning. Ett brytande av de rådande egendomsförhållandena innebäralt de ekonomiska relationer som innebär all varje förelagsenhet syftar tillegen maximal vinst bryts. Att införa en ny ägare i systemet som uppträder på degamlas villkor och i enlighet med de kapitalistiska s.k. marknadslagarnas - nugenom kapitalkoncentrationen dessutom förryckta - funktionssätt ändrar inte egendoms-,makt- och ekonomiska strukturförhållanden. Det krävs alternativ. Den av storfinansen styrda ekonomiska utvecklingen avlandets produktion har visat sig oförmögen alt lösa de aktuella krisproblemen.Spekulation och transnationalisering medför bristande industriinvesteringar iSverige. Det är därför nödvändigt med ett brett samhälleligt industriprogram.Del krävs en samhällelig kontroll över alla stora investeringar. Storkapitaletsledande ställning i samhället måste brytas. Därför är del nödvändigt att överföra de privataaffärsbankerna i samhällelig ägo liksom att nationalisera stiftelser,investmentbolag och privata försäkringsbolag. Det är också nödvändigt med enverklig utjämnande fördelningspolitik. Vi har en situation i landet där den samladenettoförmögenheten mycket snabbt övergått från den offentliga sektorn tillprivata händer. som vi har en mycket besvärande statsskuld harstorkapitalet kunnat berika sig genom en närmast exempellös förmögenhetsökning.Bara genom verkliga angrepp på spekulationen och dess vinster kan en politikför arbete och sanering av statsfinanserna bli framgångsrik. Utifrån denna helhetssyn på de ekonomiska sammanhangenmåste frågan om ett fondsystem bedömas. Förslaget till "löntagarfonder inomATP-systemet" som förordas i proposition 50 utgår emellertid icke från ensådan grundsyn. Propositionens tema är alt inrätta fonder med ett visstindirekt löntagarinflytande för att få de lönarbetande att acceptera storabolagsvinster och dåliga löneavtal. Propositionen förutsätter inga strukturellaförändringar av det ekonomiska systemet eller dess styrmekanismer. De nyafonderna skall verka i princip som den . De skall med andra ordfungera som vilken annan akfieägare eller akfiespekulant som helst bara medåtskillnader som att fonderna icke får äga av ett företags aktiereller att fonderna har ett realt avkastningskrav pä som andra aktieägareinte har. Dessa villkor för fondernas verksamhet kommer att beskära derasmöjligheter att inom det givna systemets ramar kunna åstadkomma någraförbättringar. Vaije fond kommer att vara i minoritet. Fonderna måste enbartsatsa sina medel i de mycket vinstgivande företagen, och företagensräntabilitet FiU1983/84:20 86 avgörs ju av de kapitalistiska marknadskrafternas ochspekulationens spontana och planlösa spel. Fonderna kommer härigenom att fögakunna påverka näringslivets strukturella utveckling. Inte heller finns i motiven för regeringsförslagel någondiskussion om vilka produktionsförhållanden, vilken teknikutveckling ochutveckling av arbetsförhållandena som fonderna skall befordra. Propositionenförutsätter här, liksom om den ekonomiska politiken i dess helhet, att delföreligger en intressegemenskap mellan kapital och arbete utom i vad gällerproduktionens fördelning. De av regeringen föreslagna fonderna innebär dock en ny,av storfinansen åtminstone formellt, oberoende ägare av aktier. Detta är i ochför sig ett positivt inslag liksom att de lokala fackföreningarna kan få utövahälften av fondernas rösträtt. Värdet av detta beskärs dock väsenfiigt avbegränsningsreglerna. Emellertid måste utskottet konstatera att det oberoendefonderna får som nya ägare mest är av formell natur. De måste leva på aktie-och kapitalmarknadens villkor och anpassa sig till en företagsamhet som styrsefter det kapitalistiska näringslivels principer. Förvisso kan en sådan ägare ivissa stycken företräda en annan politisk linje inom företagen än detraditionella kapitalistiska ägarna. Men kapitalismen är inte kapitalism, denskapar inte kriser och arbetslöshet, förutsätter inte spekulation och ojämlikaförhållanden på grund av i första hand moraliska attityder eller andra subjektivaåskådningar hos kapilalels ägare. Kapilalis-mens funklionssätl beror påsystemets uppbyggnad, natur och inneboende motsättningar, med andra ordstrukturer som regeringens fondkonslruk-lion inte alls förändrar. De förväntningar som skapats om ett löntagarfondsystemkommer inle alt infrias av propositionens förslag. Lika litet som den fjärdeAP- fonden på något påvisbart sätt lyckats upphäva maktkoncentration ellerarbetslöshet kommer de ytterligare fem AP-fonderna som förordas att kunna göradetta. Till grund för regeringsförslaget ligger eninflationsteori som utskottet måste tillbakavisa. Enligt denna utgör lönernahuvudorsaken bakom inflationen. Det är med andra ord de lönarbetande som fårbära skulden för inflationen. Detta är en föreställning som den borgeriiganationalekonomin odlar, dä den som häftigast försvarar kapitalägarnasklassintressen av att hålla nere de arbetandes löner. Att i , då denkapitalistiska delen av väriden domineras av iransnationella koncerner och därsektorer som ännu inte kontrolleras av dessa med få undantag behärskas avnationella monopol och storföretag och där monopolpriser och annanadministrerad prissättning kännetecknar nästan samtliga varumarknader, göra dearbetandes löner lill grundorsak till inflationen är en grov förfalskning av deverkliga förhållandena. Utskottet kan alltså notera att regeringens fondförslag ärbaserat på felaktiga teoretiska föreställningar och att det icke kommer altlösa de FiU 1983/84:20 87 aktuellaproblem de svenska lönarbetarna står inför. De kommer inte påvisbart att kunnapåverka arbetslöshetens utveckling. De kommer inte verksamt att bidra till enjämnare fördelning eller att upphäva maktkoncentrationen inom näringslivet.Deras fördelningspolitiska och inflationsteoretiska utgångspunkt gör ju att deskall ha en löneåterhållande funktion och att de skall ställa mer kapital tillföretagens förfogande, vilket de nuvarande stora ägargrupperna t. o. m. kangynnas av, då fonderna garanterat skall utgöra minoriteter inom företagen. Inteheller kommer de föreslagna fonderna att befordra de fackligaorganisationernas självständighet, då fonderna helt skall verka på det rådandeekonomiska systemets villkor. Emellertidinnebär också skapandet av en ny aktieägare i form av nya AP-fonder i sig enkritik av aktiemarknadens nuvarande aktörer. De kan skapa en aklieförvaltningav sammantaget icke obetydlig storlek, som inte kan kontrolleras avstorfinansen. Enutvidgning av AP-fondsystemet med fem nya AP- fonder kan därför vara motiverad.Den måste emellertid styras i en annan riktning än den regeringen förutsätter.Skall den förskjuta kraftförhållandena mellan klasserna lill de arbetandesfördel kan den inte baseras på klassamarbetets utgångspunkter och bortseendefrån olika klassintressen när det gäller ekonomins utveckling såsomregeringsförslaget gör. Detfordras med andra ord att viktiga samhälleliga målsättningar läggs till grundför de nya AP-fondernas verksamhet om de skall bli ett verkligt verktyg tillsamhällsförbättring i de arbetandes intresse. I motion 223 (vpk) anges ettantal sädana kvalificerande utgångspunkter. Fondernaspengar måste satsas utifrån samhällsekonomiska kalkyler och överväganden, heterdet i denna motion. Utskottet delar denna uppfattning och menar att innebördeni detla är att fonderna icke kan åsättas några begränsningskrav för denägarandel varje fond kan ha inom ett företag - det kan ju ansessamhällsekonomiskt nödvändigt och nyttigt att en fond skaffar majoritet i ettvisst företag. Inte heller kan ett visst avkastningskrav vara förknippat medett begränsningskrav. Det kan ju vara samhällsekonomiskt nyttigt att fondensmedel satsas i företag som för tillfället icke kan ge den i propositionenstipulerade reala avkastningen. Dessutommåste detta tolkas så, vilket anförs i motion 223, att fonderna skall ha ettuttryckligt uppdrag att främja näringslivets utveckling inom varje region ochpå så sätt befordra en regional balans. Detmåste också vara en uppgift för fonderna att kunna stödja lönlagarkolleklivaföretag och nya samhälleliga industrier även om dessa inte är introducerade påaktiebörsen och även om de inte på kort sikt kan ge positiv avkastning. Samhällsekonomiskaoch långsiktiga överväganden måste också här kunna vara vägledande. Detröstinflytande fonderna kan skaffa sig i de kapitalistiska storföretagen måsteanvändas för att motverka transnationalisering och industriut- FiU 1983/84:20 88 flyttning.Fonderna måste också utnyttja den information de i egenskap av delägare kan fåi detta syfte. Utskottetdelar regeringens mening om att frågan om hur fondernas styrelser framdelesskall utses bör övervägas i en utredning. En sådan utredning kan i och för sigvidgas för all se om inte hela näringslivet bör ställas under demokratiskt valdledning. I avvaktan på en sådan utredning bör emellertid fondstyrelserna utsesav , vilket ger möjlighet lill en bred debatt om fondernasförvaltning. Utskottet är emellertid enigt med regeringen i att en majoritet avfondstyrelserna skall ha en förankring i löntagarinlressena. Deresonemang som förs i vissa borgerliga motioner om att lönlagarna icke skullekunna företrädas av sina fackliga organisationer måste skarpt tillbakavisas somett led i den av SAF styrda borgerliga agitationen för alt försvagaarbetarrörelsen. Därmed har inte utskottet sagt något om de internaförhållandena i fackföreningarna. Hur den inre organisationsdemokratin skallutvecklas är en intern facklig angelägenhet som vare sig utskottet ellerriksdagen har kompetens att blanda sig i. Enutvidgning av AP-fondsystemet bör också ske hell oberoende av den löne- ochfördelningspolitik som förs. Utskottet avvisar således grundtanken ipropositionen att fonderna skall vara ett medel för att de arbetande skallförmås att acceptera en återhållsam lönepolitik. Detsagda innebär att utskottet är enigt med vad som anförs i motion 223 (vpk) omvad som krävs för att en utvidgning av AP-fondsystemet skall kunna tjäna syftetatt bidra till en nödvändig omläggning av den ekonomiska politiken och enstyrning av ekonomins utveckling till de arbetandes fördel. Detsagda innebär ett avslag pä alla de motioner från de borgerliga partierna somyrkar avslag på vaije tanke om kollektiva löntagarfonder eller som vill stärkadet kapitalistiska ägandet av aktier och utbreda ett ägande av små aktieposterbland de lönarbetande. Samtliga dessa borgerliga motioner går ut på attkonservera och stärka den kapitalistiska maktstrukturen. De innebär ettförsvar av storfinansens intressen och en försvagning av de arbetandespositioner i samhället. dels den del av utskottets yttrande som på s. 56börjar med "Sammanfattningsvis vill" och pä s. 57 slutar med"av förslagen" bort ha följande lydelse: Med det anförda tillstyrker utskottet den allmännautformningen av systemet med löntagarfonder som föreslås i proposition 50 medde förändringar däri som förordas i motion 223 (vpk) och avstyrker motionerna204 (m) yrkandena 1, 6, 7 och 9, 213 (c), 214, 218, 224 (fp) yrkande I samtmofion 34 (fp) yrkande 2. Utskottetövergår härefter till att behandla den närmare utformningen av vissa delar avförslaget till utvidgning av AP-fondsystemet. FiU1983/84:20 89 dels den del av ulskoltels yllrandesom på s. 65 börjar med "Fjärde fondslyrelsen kan" och på s. 66slutar med "svenska näringslivet" bort ha följande lydelse; Fjärdefondstyrelsen kan förvärva högst av aklierna i ett börsnoterataktiebolag. Andra aklier kan däremot förvärvas fritt.