bet · G701KU29 · 1983-12-31 00:00:00 — Härmed avses inte endast beslut om intagning på sjukhus och ominskrivning i vårdhem eller i specialsjukhus utan också andra beslut som angårlängden eller karaktären av ett frihetsberövande, såsom beslut i fråga omtillstånd att vistas på egen hand utanför sjukhusområde, om utskrivning ellerutskrivning på försök, om återtagning av försöksutskriven och om skyldighet attstanna kvar på sjukhus. Beslut om inskrivning av psykiskt utvecklingsstörd isärskola kan inte i och för sig anses vara ett beslut om frihetsberövande,däremot beslut om att särskoleelev är skyldig att bo i annat hem än det egna. Frågan om besluts offentlighet berörs vidare i proposition1981/82:186 s. 46 KU1983/84:29 11 om ändringar i sekretesslagen. Med anledning av ettförslag från psykiatriska nämnden att beslutsoffentligheten enligt 7 kap. 2§ 1sekretesslagen skulle begränsas till beslut som angår frihetsberövande åtgärderuttalade departementschefen följande: Enligt psykiatriska nämnden fattarde nämnder som avses i punkten även beslut som inte rör frihetsberövandeåtgärder. Det kan vara beslut om avvisande av allmänna klagomål över vården,som det inte ankommer på nämnderna att avgöra, och andra beslut av liknandeslag. För egen del anser jag att det inte finns något behov avsekretess i de fall nämnden åsyftar. Någon ändring föreslås därför inte. följde propositionens förslag i denna del. Av 16 kap. 1 § sekretesslagen framgår att meddelarfrihetinte råder för uppgifter som är sekretessbelagda enligt 7 kap. 1 § eller 4 §med undantag för uppgifter som hänför sig till verkställigheten av beslut omomhändertagande eller till beslut om vård utan samtycke. I propositon 1981/82:186 uttalade föredragandedepartementschef bl. a. följande angående meddelarfriheten på vårdområdet (s.45-46): Med beslut om vård utan samtyckeavses beslut om vård oberoende av samtycke enligt lagen om beredande av slutenpsykiatrisk vård, LVU och LVM. Med verkställighet av ett beslut om frihetsberövande avsesde olika åtgärder som vidtas för att genomföra frihetsberövandet. Att enintagen får permission eller hålls isolerad är exempel påverkställighetsåtgärder. Även en patients medicinering eller ett beslut om atten patient har meddelats besöksförbud är omständigheter som kan,hänföras tiUverkställigheten. Däremot kan knappast uppgifter om en pafients diagnos ansesavse verkställigheten av ett beslut om frihetsberövande.. Enligt min mening harområdet för meddelarfriheten preciserats på ett godtagbart sätt. Det finnsdärför inte anledning att föreslå några kompletterande bestämmelser på denna punkt.F. ö. övervägs hela frågan om meddelarfrihetens omfattning avyttrandefrihetsutredningen (Ju 1977:10). har isitt betänkande (SOU 1983:70) yttrandefriheten uttalat bl. a. följandeangående meddelarfriheten på social-och sjukvårdsområdet (s. 152-153): Kravet på insyn och möjlighet tilloffentligt skärskådande i allmän debatt gör sig särskilt starkt gällande ifråga om all sådan myndighetsutövning som innebär att enskilda berövasfriheten. Den utformning som förfarandena vid socialrättsliga frihetsberövandennumera har fått kan ses som ett resultat av det långvariga arbetet på attförbättra medborgarnas rättstrygghet på det administrafiva området. Enförbättring av förutsättningarna för den offentliga bevakningen av myndigheternasverksamhet på detta fält skulle ligga väl i Unje med den utveckling som harskett. Detta gäller såväl när frågorna har ställts under domstols prövning sompå andra stadier av handläggningen. 1 fråga om provisoriska beslut framträderbehovet av insyn sä mycket tydligare om man tänker på att sådana kan upphöraeller förfalla utan att leda fill domstolsprövning. Om meddelarfriheten fårgälla uppgifter i ärenden om KU1983/84:29 12 frihetsberövanden uppnås en betydelsefull förbättring avmöjligheterna till offentlig uppmärksamhet i sådana frågor. Den bör dockbegränsas så att tystnadsplikten får företräde om det finns anledning att antaatt ett röjande av en uppgift innebär fara för att någon enskild utsätts förmen. Även om strävan efter insyn ytterst grundar sig på omsorgen om denenskildes rättssäkerhetsintresse, gör sig här liksom på beskattnngsväsendetsområde ett behov av skydd för den personliga integriteten gällande. Att offentliga funktionärer av försiktighetsskäl kan varaböjda för att avstå från att lämna meddelanden är inte något starkt skäl motmeddelarfriheten. Denna innebär aldrig någon skyldighet att lämna ut uppgifter.Det år alltid den enskilde funkfionärens omdöme som avgör om meddelarfrihetenskall begagnas i ett visst fall. Finns friheten kan man hoppas att det omdömetfäller utslag som möjliggör insyn där sådan är av nöden. Finns den inte saknasockså grund för förhoppningen. Vad gäller invändningen att meddelanden kankomma att lämnas även utan att något allmänintresse kräver det vill viframhålla att mottagaren alltid kan underlåta att publicera uppgifterna.Meddelanden utan allmänintresse behöver inte för den skull sakna värde för denjournalistiska verksamheten. En sanningstrogen verklighetsuppfattning hosföreträdarna för massmedierna kan ses som en värdefull tillgång för alla. Denfrämjar en korrekt och belysande information i fall där ett allmänintresseverkligen påkallar att publicering kommer till stånd. (Jfr prop. 1975/76:204 s.94 f.) En publicering som syftar till att belysa hur en myndighetanvänder sina befogenheter kan utformas så att detaljer om enskilda medborgaresliv inte lämnas ut. Under alla förhållanden bör man hålla i minnet attuppgifter om enskilda aldrig får publiceras på ett sätt som innebär attförbudet mot förtal överträds. Vi anser således att meddelarfriheten bör kunna utsträckastill att gälla inte bara som uppgifter om verkställighet av beslut omomhändertagande utan även uppgifter i mål och ärenden om frihetsberövanden somhandläggs hos förvaltningsmyndigheter, domstolar eller sådana nämnder som avsesi 2 kap. 9§ regeringsformen. Vårt förslag är utformat så. I motion 1983/84:586 av GunnarNilsson i m. fl. (s) anförs att det borde övervägas att ge myndigheternarätt att i massmedia lämna sin version av ett ärende utan hänsyn tillsekretessreglerna för i de fall där en enskild genom att lämnafullmakt för annan att ta del av annars sekretessbelagda uppgifter eller genomatt lämna ut valda delar själv offentliggöra sekretesskyddade uppgifter. I defall, där initiativet till att lämna ut de sekretessbelagda uppgifternauppenbarligen inte tagits av den sekretessen skyddar, bör dock enligt motionensekretessen brytas endast om medgivande ges härtill. Enligt motionen skulle detgenom den föreslagna ordningen bli lättare för myndigheterna att komma medbemötanden när det på felaktiga grunder i massmedia framställs som ommyndigheterna vill skada enskilda. Enligt 7 kap. 4§ första stycketsekretesslagen gäller sekretess inom för uppgift om enskildspersonliga förhållanden, om det inte KU 1983/84:29 13 stårklart att upgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närståendelider men. Sekretessen gäller dock inte beslut om omhändertagande eller beslutoni vård utan samtycke. Meddelarfrihet råder endast i fråga om uppgifter omverkställigheten av beslut om omhändertagande eller beslut om vård utansamtycke (16 kap. 1 § sekretesslagen). DTystnadsplikten för anställda i bevakningsföretag Motion 1982183:271 av Per () tarupp frågan om tystnadsplikten för anställda i bevakningsföretag. I motionenanförs att tystnadsplikten för merparten av de anställda regleras genomkollektivavtal. För vissa kategorier är tystnadsplikten dock offentligrättsligtreglerad. Enligt motionen bör den vara offentligrättsligt reglerad för allaanställda i bevakningsföretag, och utgångspunkten för en sådan lagstiftningbör kunna vara den tystnadsplikt som ålagts medarbetarna i (SFS 1981:1104, prop. 1981/82:24). Det föreligger ingen generell lagreglering avtystnadsplikten för enskilda som inte är offentliga funktionärer. Däremot finnsregler om tystnadsplikt för enskilda i ett stort antal specialförfattningar.Således finns t. ex. i 11 § lagen (1980:578) om ordningsvakter ett stadgande omtystnadsplikt för ordningsvakter och i 13 § lagen (1940:358) med vissabestämmelser till skydd för försvaret m.m. ett stadgande om tystnadsplikt förskyddsvakter. Tystnadsphkt för enskilda kan även ha ålagts genom avtal,exempelvis anställningsavtal eller kollektivavtal. Exempel härpå är 15 § punkt5 i kollektivavtalet mellan Svenska Arbetsgivareföreningensallmänna grupp och . Enligt sistnämndaparagraf har väktare tystnadsplikt beträffande iakttagelser i tjänsten. Reglerför bevakningsföretagens verksamhet finns i lagen (1974:191) ombevakningsföretag. Lagen saknar emeUertid regler om tystnadsphkt. Denna frågasynes inte heller ha diskuterats i förarbetena fill lagen. Enligt4 § lagen (1981:1104) om verksamheten hos vissa regionala alarme-ringscentralerfår den som är eller har varit verksam hos en alarmeringscen-tral inteobehörigen röja eller utnyttja vad han i verksamheten har erfarit om sådant somhar yttrats vid vissa i 2 § nämnda lag angivna telefonsamtal och som angårenskilds personliga eller ekonomiska förhållanden eller som angår förhållandenav betydelse för rikets försvar, folkförsörjningen eller förebyggandet ochbeivrandet av brott. KU 1983/84:29 14 ESekretesskydd för register över vapeninnehav I motion 1982/83:852 av och (båda m) påpekas att det i olika sammanhang, t. ex. hos poUsen och inomhemvärnet, förs register över vapeninnehav och att dessa register äroffentliga. Mot bakgrund av bl. a. den oroväckande omfattningen av vapenstölderi landet och inslaget av våld med vapenanvändning i narkotikahanteringens olikaförgreningar ter det sig enligt motionen otillfredsställande att vem som helsti stor utsträckning kan ta del av vilka som i hemmet förvarar vapen. Registeröver enskildas vapeninnehav bör därför sekretessbeläggas. I motionen hävdasvidare att det skulle vara värdefuUt för polisen att känna till även innehav avmiUtära vapen. Ett sätt att tillgodose detta behov skulle enligt motionen varaatt man inom försvarsmakten bygger upp ett centralt system för registrering avvapen som lämnats ut till enskilda från militära myndigheter och attpolismyndigheterna får tillgång till detta register. Gällanderätt m. m. Någon sekretess för uppgifter i register övervapeninnehav gällde inte enligt äldre sekretesslagstiftning, och införande aven sådan sekretess synes heller inte ha diskuterats i förarbetena tillsekretesslagen. Medanledning av en motion (1981/82:377) behandlade ibetänkandet 1982/83:12 frågan om sekretess för uppgifter om register över enskildasvapeninnehav. Utskottets majoritet uttalade därvid följande: I motion 1981/82:377 av och (båda m) yrkas sekretess för vapenregister, t. ex. hos polisen och hoshemvärnet. Bakgrunden till motionsyrkandet är den stora omfattningen avvapenstölder. Medhänsyn till bl. a. att sekretess på ifrågavarande område inte tidigareförekommit har utskottet inhämtat rikspoUsstyrelsens yttrande över motionen.Styrelsen har tillstyrkt att sekretess införs för ifrågavarande uppgifter och därvidåberopat den oroväckande omfattningen av vapenstölder. Utskottetär inte berett att utan mera ingående överväganden införa sekretess på ettområde där sekretess inte tidigare aktualiserats. Frågan kan enligt utskottetsmening lämpligen övervägas i anslutning till departementsbehandlingen avBRÅ-gruppens förslag. Med det anförda avstyrks motionsyrkandet. Utskottets borgerliga ledamöter anslöt sig i enreservation till den uppfattning som anförts i motionen och irikspolisstyrelsens yttrande att de ökade vapenstölderna aktualiserade ensekretessregel på området. EnUgt reservanternas mening borde frågan tas upp ianslutning till departementsbehandlingen om BRÅ-gruppens förslag. beslöt ienlighet med utskottets hemställan. Fråganom inrättandet av ett centralt system för registrering av vapen som lämnats uttiU enskilda från miUtära myndigheter behandlades av försvarsutskottet ibetänkandet 1982/83:8. Utskottet anförde följande. KU1983/84:29 15 Den i motionen aktualiserade fråganom ett centralt register över enskilda som disponerar militära vapen harnyligen övervägts i samband med en översyn av vapenlagstiftningen (Ds Ju1979:17 s. 63). Det ansågs inte då föreligga tillräckligt underlag för attbedöma om en sådan ordning var genomförbar. Utskottet anser att inte bör förorda en nyprövning av frågan så efter en omfattande ändring av vårvapenlagstiftning (prop. 1981/82:1, JuU 15, rskr 55). Därvid har utskottet bl.a. beaktat kostnadsaspekter och det förhållandet att man inte kommer tillrätta med missbruk av vapen som har förvärvats på illegal väg genom attupprätta det föreslagna registret. Medhänvisning till det anförda hemställer utskottet attriksdagen avslår motion 1981/82:377, yrkande 2. beslöt i enlighet med utskottets hemställan. I motion 1983/84:1386 av OveEriksson och (båda m) framhålls bl. a. att kravet pä ett fullgottsekretesskydd i taxeringsärenden är starkt mot bakgrund av de långtgåendeskyldigheter alla skattskyldiga har när det gäller att lämna upplysningar omsin ekonomi och sina levnadsförhållanden. De nuvarande reglerna om attsekretessen inte gäller beslut, varigenom skatt eller pensionsgrundande inkomsteller underlag för bestämmande av skatt fastställs, medför enligt motionen attskyddet i väsentliga delar upphävs. Gällande rätt m. m. Enligt 9 kap. 1 § sekretesslagengäller sekretess för myndighets verksamhet, som avser bestämmande av skatteller som avser taxering eller i övrigt fastställande av underlag förbestämmande av skatt, för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiskaförhållanden. Med undantag för uppgifter hos och uppgifter iskatteprocess i domstol är sekretessen absolut, dvs. sekretessen gäller även omden enskilde inte skulle lida någon skada om uppgiften lämnades ut. 1 tredjestycket av paragrafen stadgas emellertid att sekretessen, med vissa undantag,inte gäller beslut, varigenom skatt eller pensionsgrundande inkomst bestämseller underlag för bestämmande av skatt fastställs. I förarbetena till stadgandet (prop. 1979/80:2 del A s.260) uttalade föredragande departementschef bl. a. följande: På motsvarande sätt som ipromemorian undantas i tredje stycket från sekretess beslut varigenom skatteller pensionsgrundande inkomst bestäms samt beslut varigenom underlag förbestämmande av skatt fastställs (jfr 10 kap. 1 § tredje stycket 2promemorieförslaget). Till beslut som här avses hör bl. a. beslut om debiteringeller jämkning av preliminärskatt, beslut om taxering, beslut om åsättande avsärskilt taxeringsvärde på fastighet, beslut KU 1983/84:29 16 omrättelse av tidigare beslut liksom beslut om eftertaxering och beslut varigenomtaxering ändras eUer upphävs. Vidare är beslut om nedsättning av ellerbefrielse från skatt och beslut om värdesättning av aktier eller andelaroffentliga (jfr 10 kap. 2 § andra stycket och 4 § första stycket promemorieförslaget).Till skillnad mot promemorieförslaget gäller beslutsoffentligheten inte baraslutliga beslut utan också preUminära beslut som meddelas under ettskatteärendes gång och som den skattskyldige kan få omprövade inom ärendetsram. 1 den mån sådana beslut har rättsverkan eller är verkställbara får deanses utgöra beslut varigenom skatt bestäms. Beslutsoffentlighetenomfattar bara beslut som innebär att skatt bestäms eller underlag förbestämmande av skatt faststäUs och avser alltså inte beslut i dispensärendenoch beslut i ärenden om förhandsbesked i taxerings- och skattefrågor. En i vissmån kontroversiell fråga har varit om beslut om avvikelse från självdeklarationskaU vara sekretessbelagda. Denna typ av beslut kommer att försvinna i det nyataxeringsförfarandet och skall ersättas av beslut varigenom taxering åsatts(jfr prop. 1977/78:181 s.219). Att undanta sådana beslut från principen attbeslut skall vara offentliga bör inte komma i fråga. Inte heller bör beslut,varigenom t. ex. reklamskatt eller kilometerskatt bestäms, vara hemliga, någotsom har diskuterats under remissbehandlingen. har i sitt betänkande(SOU 1983:70) yttrandefriheten anfört bl. a. följande angåendesekretessen inom beskattningsväsendet (s. 147 och 149). Ett syfte med att reglerna om meddelarfriheten försin i grundlag är att de allmänna principerna skall få lättare att slå igenominom olika delar av den StatUga och kommunala verksamheten. Den tanke som Uggerbakom hela offentlighetsprincipen är att den skall möjliggöra insyn i ochkritik av myndigheternas sätt att utöva sina maktbefogenheter. I dettaperspektiv framstår det som otillfredsställande att en så stor och så viktigförvaltningsgren med så utomordentligt ingripande maktbefogenheter sombeskattningsväsendet i så stor utsträckning skaU vara undandragen demöjligheter till kontroll som på andra områden följer avoffentlighetsprincipen. Det vore väl motiverat att överväga innehållet i dengrundläggande sekretessregeln och pröva skälen för den vidsträckta sekretessen- en regel med skaderekvisit kunde ha skäl för sig även utanför domstolsmålen(jfr reservation i KU 1979/80:37 s. 45 ff.). har emellerfid för intelänge sedan tagit ställning i den frågan, och denna omfattas inte av vårt uppdrag.I stället får man undersöka vad som kan vara att vinna på att meddelarfrihetenhelt eller delvis finge företräde framför tystnadsplikten. Det finns all anledning att, såsom skedde underförarbetena till sekretesslagen, räkna med att många enskilda hyser en starkmotvilja mot att se uppgifter om sina personliga och ekonomiska förhållandenspridda till offentligheten. I första hand bör reglerna också utformas så attde ger möjlighet att för publicering lämna ut uppgifter om myndigheternas sättatt utöva sina befogenheter. Som förut har framgått svarar denna möjlighet motett reellt behov. Det bör också understrykas att meddelarfriheten inte grundarnågon rätt att få ut uppgifter. Den långtgående sekretessen inomskatteförvaltningen kvarstår i och för sig. Här liksom i andra fall innebär KU1983/84:29 17 meddelarfriheten att det överlämnas åt tjänstemannen attefter eget omdöme avgöra om det är önskvärt eller försvarligt att förmedlavissa uppgifter för offentliggörande. G Behandlingen av ansökningar om godkännande av läkemedel I motion 1982/83:1624 av JörnSvensson (vpk) hävdas att lantbruksstyrelsen infört en särskild ordning förbehandling av läkemedelsindustrins ansökningar till de etiska nämnderna fördjurförsök under påstående att det speciella förfarandet är motiverat avaffärssekretess. Enligt motionen strider förfarandet mot grundlag ochtryckfrihetsförordning, emedan enbart uppgifter av typ affärshemligheter fårsekretessbeläggas och inte ansökningsmaterialet i allmänhet. EnUgt 12 a § lagen (1944:219) omdjurskydd får regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelaföreskrifter om prövning från etisk synpunkt i fråga om användning av djur iverksamhet som avses i 12 § första stycket nämnda lag. I 16§ förordningen (1979:286) om användning av djur förvetenskapliga ändamål m. m. stadgas att i varje högskoleregion skall finnas endjurför-söksetisk nämnd med uppgift att pröva den tillämnade användningen avdjur i verksamhet som avses i 12 § första stycket djurskyddslagen. Enligt 17 §i förordningen skall i varje nämnd ingå lika många lekmän, forskare ochrepresentanter för personal som handhar försöksdjur. Bland lekmännen skall ingårepresentanter för djurskyddsorganisationer. Antalet ledamöter bestäms avlantbruksstyrelsen. Enligt 18 § i förordningen meddelas närmare föreskrifter omnämndernas organisation och om handläggningen av ärendena avlantbruksstyrelsen. Regler om sekretess beträffande tillsyn enligtförordningen om användningen av djur för vetenskapligt ändamål m. m. finns i 8kap. Av första stycket i nämnda paragraf jämfört med 2 §sekretessförord-ningeri (1980:657) och punkten 87 i bilagan till förordningenframgår att sekretess gäller för bl. a. uppgifter om enskilds affärs- ellerdriftsförhållanden, uppfinningar eller forskningsresultat, om det kan antasatt den enskilde lider skada om uppgifterna röjs. Enligt uppgifter som inhämtats från lantbruksstyrelsenhandläggs i enlighet med lantbruksstyrelsens instruktion för nämndernaansökningar från läkemedelsindustrin av en grupp inom nämnden bestående av trepersoner, varav en lekman, en forskare och en representant för personal somhandhar försöksdjur. Ingen av de i gruppen ingående personerna får ha anknytningtill läkemedelsindustrin. Lantbruksstyrelsen har föreslagit att dedjurförsöksetiska nämnderna skall omorganiseras. KU1983/84:29 18 Lantbruksstyrelsen avvaktar emellertid med att taslutlig ställning beträffande utformningen av de nya reglerna för dedjurförsöksetiska nämnderna tills den definifiva lydelsen av den nyadjurskyddslagen är klar. Någon ändring beträffande handläggningen avansökningar från läkemedelsindustrin planeras dock inte. Utskottet behandlar i dettabetänkande förutom propositionen och följdmotionerna till denna också ett antalmotioner om sekretessfrågor som väckts under de allmänna motionstiderna 1983och 1984. Propositionen innehåller förslag om att myndigheterna istörre utsträckning än som gäller f. n. utan hinder av sekretess skall fålämna ut uppgifter som angår misstankar om allvarligare brott till bl. a. poUsoch åklagare. Förslaget bygger på en promemoria från brottsförebyggande rådet(BRÅ-gruppen) och är avsett som ett led i kampen mot organiserad och ekonomiskbrottslighet och annan allvarlig kriminalitet, t.x. Lagrådet har lämnat förslaget utan erinran. I samband med att sekretesslagen antogs uttalade (KU 1979/ 80:37, rskr 179) att en av de frågor som borde utredas vidare varmöjligheterna att utan hinder av sekretess lämna uppgifter mellan myndigheternai brottsbekämpande syfte. Regeringen uppdrog åt brottsförebyggande rådet (BRÅ)att bl. a. granska bestämmelserna på det aktuella området. BRÅ tillkallade ensärskild utredningsgrupp (BRÅ-gruppen) för att utföra uppdraget. Gruppenlämnade en första promemoria. Denna låg till grund förproposition 1980/81:78, vilken behandlades av . Dessafrågor togs även upp i proposition 1981/82:186, i vilken föreslogs bl. a. vissaändringar i sekretessreglerna på värdområdet i syfte att göra det möjligt förvärdpersonalen att lämna uppgifter som angår misstankar om mycket allvarligabrott. Sistnämnda proposition behandlades av i december 1982.BRÅ-gruppen har därefter avlämnat den nu aktuella promemorian. 1 motion 1983/84:2809 av JörnSvensson m. fl. (vpk) föreslås att behandlingen av propositionen uppskjutstill nästkommande med hänsyn till att regeringen aviserat att den tiUhösten för avser att lägga fram ett samlat program för att bekämpanarkotikabrottslighet och ekonomisk brottslighet. Enligt motionen bör en samladbedömning göras av vilka åtgärder som är behövliga. Utskottet vill bl. a. mot bakgrund av fidigareriksdagsuttalanden om uppgiftslämnandet mellan myndigheter inte motsätta sigatt möjligheterna att lämna uppgifter om brottsmisstankar utvidgas. Utskottetkan därför inte biträda motionsförslaget om uppskov med ärendet. KU 1983/84:29 19 I mofionerna 1983/84:2807, yrkande 1, av GunnarBiörck i (m) och 1983/84:2808, yrkande 2, av och (båda fp) föreslås att det bör ankomma på myndigheten som sådan ochinte på den enskilde befattningshavaren att lämna ut uppgifter om brott. Ävenyrkande 2 i motion 1983/84:2807 berör frågan om vem som skall få lämna utuppgifterna. Enligt motionen kan den omständigheten att personer som deltar ioffentlig verksamhet som ett led i sin utbildning inte omfattas avsekretesslagens regler om tystnadsplikt medföra oklarheter vid tillämpningenav de regler om uppgiftslämnande som föreslås i propositionen. Enligt motionenbör sekretesslagens regler om tystnadsplikt utsträckas till att omfatta ävenohka kategorier av elever som deltar i den offentliga verksamheten. I motion1983/84:2808, yrkande 1, föreslås att uttrycket "välgrundad misstanke ombrott" införs i lagtexten.