bet · G701SoU22 · 1983-12-31 00:00:00 — I betänkandet behandlas ett antal motioner rörandedels verksamhet på barn- och ungdomsområdet, dels vissaallmänna frågor. a. behandlas vistelsebegreppet i socialtjänstlagen,kommunalf stöd till politiska ungdomsorganisationer, utredning ibarnavårdsärenden, umgängesrätt vid förbud att flytta barn, rätten för ungaöver att föra talan enligt socialtjänstlagen samt slutligen vissa frågorrörande lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Samthgamotionsyrkanden avstyrks, i flertalet fall med hänvisning till socialberedningensinom kort slutförda översyn av socialtjänstlagstiffningen. Utskottetsc-ledamöter reserverar sig mot utskottets beslut i fråga om kommunalt stöd tillpohtiska ungdomsorganisationer och m-ledamöterna mot de beslut som rör vissaändringar i L'VU.. I motion 1983/84:330 av () hemställsatt begär aft regeringen ger i uppdrag att skyndsamtutarbeta rikthnjer för barnavårdsutredningar och för handläggning av ärendensom gäller sexuella övergrepp mot barn. Motiveringen tillmotionsyrkandet finns i mofion 1983/84:327. I mofion 1983/84:787 av () hemställsatt beslutar om komplettering av 28 § socialtjänstlagen i enlighetmed vad som anförts i motionen. I mofion 1983/84:1212 av ()föreslås att hos regeringen hemställer aft vistelsebegreppet enligtsocialtjänstlagen blir föremål för vidare utredning och åtgärder i syfte attundvika särskild betalning för kommuner med kriminalvårdsanstalter. I motion 1983/84:1643 av () hemställsatt hos regeringen begär lagförslag som skapar klarhet beträffande dei motionen påtalade oförenliga bestämmelserna i socialtjänstlagen ochföräldrabalken. I motion 1983/84:2242 av () och GullanLindblad (m) hemställs att begär att regeringen låter utreda fråganom socialtjänstlagen skall förses med en regel som tydligt anger i vilkenomfattning kommuner och landstingskommuner får lämna stöd till de politiskaungdomsorganisationerna. 1Riksdagen 1983/84.12 saml. SoU 1983/84:22 2 I motion 1983/84:2251 av ()hemställs att hos regeringen begär förslag till lagstiftning somklargör kommuners och landstings självbestämmanderätt vad gäller bidragsgivningför skolning i politisk demokrati, som utövas genom ungdomens egnasammanslutningar. I motion 1983/84:2493 av m. fl. (m)hemställs, såvitt nu är i fråga (yrkandena 11-13), 11.att hos regeringenbegär förslag om sådan ändring i 1 § p. 2 lagen med särskilda bestämmelser omvård av unga (LVU) att i lagen införs åtgärdsmöjligheterna föreskrifter rörandeden unges levnadsförhållanden samt övervakning, 12.att beslutar aft 1 §p. 2 i lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) skall haföljande lydelse: Den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för fara genommissbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annatdärmed jämförbart beteende, 13.att hos regeringenskyndsamt begär förslag om sådan ändring i lagen med särskilda bestämmelser omvård av unga (L'VU) att utvidgade möjligheter ges att under längre fid än sexmånader kvarhålla unga missbrukare för vård. trädde socialtjänstlagen(1980:620) (SoL) i kraft, varvid bl. a. barnavårdslagen (1960:97), lagen omnykterhetsvård (1954:579) och lagen om socialhjälp (1956:2) upphörde att gälla.För handläggning av individuella ärenden enligt socialtjänstlagen gäller bl. a.att inga åtgärder rörande vuxna kan beslutas eller genomföras mot den enskildesvilja. Rätt till bistånd enligt 6§ socialtjänstlagen inträder när den enskildebehöver insatser för sin försörjning eller livsföring i övrigtoch behovet inte kan tillgodoses på annat sätt. Härmed avses inte enbartsituafioner när någon behöver ekonomisk hjälp utan också exempelvis situationernär äldre eller handikappade i sitt dagliga liv är beroende av andras insatser,när barn som far illa behöver tas om hand eller när den som missbrukar alkoholeller narkotika behöver vård och behandling genom socialnämndens försorg. Socialtjänstlagenkompletteras av dels lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om vård avunga (L"VTJ), dels lagen (1981:1243) om vård av missbrukare i vissa fall(LVM). LVU ger möjlighet att bereda underåriga erforderlig vård när sådan intekan åstadkommas på frivillig väg. L"ger en motsvarande möjlighet närdet gäller vuxna missbrukare av alkohol eller narkofika. Socialberedningen (S 1980:07) har uppdraget attfölja och utvärdera socialtjänstreformen. Beredningen har i december 1982erhållit nya direktiv (Dir. 1982:106) som ersätter de tidigare utfärdadedirektiven. SoU1983/84:22 3 Utgångspunkten för beredningensutvärdering är aft den nya lagstiftningen skall ligga fast i sina grunddrag.Beredningen skall främst koncentrera arbetet till bestämda områden. Beredningenhar dock frihet att fa upp de frågor som aktualiseras under den allmännauppföljningen. Beredningen beräknar att avge två delbetänkanden underförsta , ett beträffande psykiatrisk vård och ett beträffande vårdav unga. Beredningen beräknar att avsluta sitt arbete . I mofion 1983/84:1212 av MargaretaGärd (m) föreslås att vistelsebegreppet enligt socialtjänstlagen blir föremålför vidare utredning och att åtgärder vidtas i syfte att undvika särskildbetalning för kommuner med kriminalvårdsanstalter. Motionären anför bl. a. atten stor andel av de intagna på kriminalvårdsanstalter har missbruksproblem. Ivissa fall kan intagna lämnas medgivande att vistas utanför anstalten enligt 34§ lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. En vanlig placering är då vidbehandlingshem för narkotika- eller alkoholmissbrukare. Den kommun inom vilkenanstalten är belägen kan härigenom tvingas betala ersättning för intagna som överförsfill behandlingshem. Det måste enligt mofionären ifrågasättas omvistelsebegreppef enligt socialtjänstlagen även i fortsättningen skallanvändas vid fastställande av betalningsskyldighet för anstahskom-muner när detgäller i anstalt intagna icke-kommunmedlemmar. Motionären hänvisar även fill att staten enligt 3§broftsskadelagen (1978:413) ersätter skador som uppkommit vid brott begångna avintagna i kriminalvårdsanstalt. Gällande bestämmelser m. m. Enligt 3 § socialtjänstlagen harkommunen def yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får def stödoch den hjälp som de behöver. Defta ansvar innebär ingen inskränkning i defansvar som vilar på andra huvudmän. Det yttersta ansvaret innebär bl. a. attsocialnämnden skall svara för omsorg och service, upplysningar, råd, stöd ochvård, ekonomisk hjälp och annat bistånd till familjer och enskilda som behöverdet (5§). Den som vistas i kommunen har vidare rätt till bistånd för sinförsörjning och sin livsföring i övrigt, om hans behov inte kan fillgodoses påannat sätt. Den enskilde skall genom biståndet bl. a. tillförsäkras en skäliglevnadsnivå (6§). Socialtjänstlagen gör inte någon åtskillnad mellan dem somär bosatta inom kommunen och dem som utan atf vara bosatta där vistas ikommunen (tillfällig vistelse). Iregeringens proposition 1979/80:1 om anförs beträffande r 1983/84.12 saml. SoU1983/84:22 4 kommunens ansvar bl. a. atf det är visfelsekommunen somskall lämna den enskilde stöd och hjälp, och att det således är den kommun därden enskilde befinner sig när hjälpbehovet inträder som har ansvaret för attden enskilde får den hjälp som han behöver, men atf defta inte bör leda fillatt visfelsekommunen skall vidta alla de åtgärder som kan behövas när denenskilde är bosatt i annan kommun (s. 523). När socialnämnden i en kommun ger bistånd i form avplacering i familjehem eller i hem för vård eller boende i en annan kommun harplaceringskommunen kvar ansvaret för den som har placerats (22§). Den nyavistelsekommunen får dock ansvaret för atf den enskilde får den hjälp och detstöd som infe hör samman med att bistånd ursprungligen meddelats i form avplacering i familjehem eller hem för vård eller boende. ex. ansvaret för sådana insatser som normalt tillkommer alla andra ikommunen. Först sedan det ursprungliga behovet är tillgodosett upphör ansvaretför den socialnämnd som fattat beslutet om placeringen. Regeln om placeringskommunens ansvar gäller bara när detär socialnämnden som svarar för placeringen. Vid placering initierad av annatsamhällsorgan gäller huvudprincipen dm visfelsekommunens ansvar, f.ex. om någontas in i fängelse. I 72 § socialtjänstlagen regleras frågan om överflyttningav ärenden mellan kommuner. Ett ärende som avser vård eller någon annan åtgärdbeträffande en enskild person kan med stöd av defta lagrum flyttas över fill enannan socialnämnd, om denna nämnd samtycker fill det. I proposifionen (Del A s.523) uttalas bl. a. aft visfelsekommunen bör kunna flytta över ett ärende fillhemkommunen, om den enskildes hjälpbehov lämpligen kan fillgodoses där men atten sådan överflyttning dock bara lär komma i fråga när den enskilde under enlängre fid har behov av insatser inom . Enligt den tidigare socialhjälpslagen gällde aft denkommun som gav obligatorisk socialhjälp fill någon som var mantalsskriven iannan kommun hade rätt att kräva mantalsskrivningskommunen på ersättning. Dettager socialtjänstlagen inte möjlighet fill. Huvudprincipen är att den kommun somenligt socialtjänstlagen är skyldig aft utge bistånd också skall stå förkostnaderna därför. Detta gäller även för det fall då bistånd ges vidtillfällig vistelse. Däremot reser socialtjänstlagen inte några hinder mot attkommuner sluter frivilliga överenskommelser om kostnadsfördelningen avseeendebistånd som utges vid tillfällig vistelse i annan kommun än där vederbörande ärbosatt, t. ex. någon form av avtal mellan bosäftningskommun och visfelsekommun.Sålunda har beslutat anta enrekommendation beträffande vistelsekommuns kostnadsansvar för bistånd i formav färdtjänst (s. k. interkommunal färdtjänst). Genom beslutet rekommenderaskommunerna atf anta vissa regler om kostnadsfördelning kommuner emellan förfärdtjänstresor. har i allmänna råd 1981:1 Rätten tillbistånd och i flera meddelandeblad behandlat frågan om visfelsekommunensskyldigheter. SoU1983/84:22 5 Gränsdragningen mellansocialtjänstens och kriminalvårdens ansvarsområden behandlas utförligt ipropositionen om (Del A s. 149-151). När någon är intagen ianstalt svarar staten för alla med vården förenade kostnader. Det poängterasdock särskilt i proposifionen att vad som sägs inte innebär någon begränsningav klientens rätt aft på samma villkor som gäller för andra få ekonomisk hjälpeller annat bistånd inom . I rätten fill bistånd (Allmänna råd från socialstyrelsen1981:1) sägs bl. a. följande om kriminalvårdens och socialnämndens ansvar förden som är intagen i fängelse (s. 27). När det gäller personer som ärintagna på kriminalvårdsanstalt svarar staten för alla med vården förenadekostnader. Däremot kan kriminalvården inte svara för den intagnes egnakostnader. Den som inte kan betala sin hyra riskerar t. ex. att stå utan bostadvid frigivningen. Det ankommer på socialnämnden aft ta ställning fill hur manbör förfara i sådana fall. Det torde emellerfid knappast kunna göras gällandeatf rätten till bistånd enligt 6 § SoL inkluderar en rätt för den som avtjänarstraff atf få hyran betald. En sådan insats från socialnämndens sida är en rentförebyggande åtgärd som kommunen får vidta även om den enskilde infe har rätttill bistånd. Är strafftiden kort-1, ex. under sex månader- kan det vararimligt aft i avvaktan på frigivningen bistå den intagne med hyresbefalningarnaom inte han själv eller någon närstående kan stå för dem. Vid längrestrafftider bör man överväga möjligheten atf överlåta lägenheten mot löfte frånkommunen att-försöka få fram en annan lägenhet när personen friges. Det får anses ankomma på kriminalvården att stå för dekostnader som uppkommer när en person blir intagen i kriminalvårdsanstalf. Förpersoner som har frigivningspermission för aft söka ordna sin sociala situafiongäller därför aft resor fill och från anstalten och bidrag till utrustningennär klienten lämnat anstalten skall bekostas av kriminalvården. Kostnader somkan uppkomma i övrigt för den som har frigivningspermission får bestridas påsamma sätt som gäller för alla andra. Behöver en permifterad bistånd för sinförsörjning eller livsföring i övrigt har han rätt härtill enligt 6 § SoL omhans behov inte kan tillgodoses på annat sätt. Enligt 34 § lagen (1974:203) omkriminalvård i anstalt kan intagna i vissa fall lämnas medgivande att vistasutanför anstalten. En vanlig placering är i behandlingshem för missbrukareeller i familjehem. Så länge verkställigheten pågår, dvs. vanligtvis fram tillberäknat datum för villkorlig frigivning, svarar staten för kostnaderna närnågon vistas på behandlingshem eller i familjehem. hari ett cirkulär (77. 106) uttalat att kommunerna därefter skall övertakostnadsansvaret. Regeringsrätten fastställde en dom av enlänsrätt där en intagen i kriminalvårdsanstalf beviljats socialbidrag, från denkommun där han hade sin bostad, till hyresskuld och löpande hyra. Det är dockosäkert hur långtgående slutsatser som kan dras av rättsfallet med hänsyn fillde speciella omständigheter som förelåg. Den intagne hade enligt uppgift idomen s. k. frigång från gå på en kurs i AMU:s regi. Varjehelg hade han 36 timmars permission till bostaden, som var belägen i en SoU1983/84:22 6 Länsrätten hänvisade i domen bl. a. fill attdet var olämpligt att den intagne vräktes från sin bostad när han inom kortskulle friges, och aft det skulle bli svårt för honom att skaffa en annanlikvärdig bostad. Regeringsrätten fastställde domen med ett påpekande att vidden aktuella fidpunkten den intagne fick anses ha vistats i kommunen därbostaden var belägen. har fill regeringen redovisat vissaerfarenheter och problem i fråga om handläggning av ärenden om bistånd tillintagna på kriminalvårdsanstalfer. Styrelsen påpekar att samarbetet mellankriminalvårdens och personal har försvårats genom olikatolkningar av socialtjänstlagen och allmänna råd. Problem medplaceringar utanför anstalt enligt 34 § redovisas. Behandlingshem som tar emotintagna kräver ofta en ansvarsförbindelse före placeringen för kostnaderna förvården efter frigivningen när ansvar upphör. I ettärende hade en intagen gjort framställning om bistånd i form av sådanansvarsförbindelse till fyra olika kommuner, som alla avslagit framställningen. Regeringen har överlämnat kriminalvårdsstyrelsensskrivelse fill socialberedningen. Utskottet har tidigare underriksmötet behandlat frågan om vistelsekommunens skyldigheter i samband med enmotion om bl. a. belastningen för vissa turistorter. Utskottet anförde därvidföljande beträffande vistelsekommunens skyldigheter (SoU 1983/84:1 s.39). När det gäller vistelsekommunensresp boendekommunens skyldigheter förutsätter utskottet att socialberedhingenkommer att ta upp denna fråga i samband med sin behandling av frågan omsocialbidragens utveckling och om så erfordras framlägga förslag till ändring.I övrigt får utskottet hänvisa till vad som redovisats ovan om de preciseringarsom i olika sammanhang gjorts av . Utskottet förutsätter attstyrelsen fortsätter att bevaka dessa frågor och om så erfordras aktualiserardem i bl. a. socialberedningen. Utskottet vill vidare peka på den möjlighet somfrivilliga överenskommelser om kostnadsfördelningen mellan kommunerna kaninnebära för särskilt hårt kostnadsdrabbade kommuner, t. ex. turistorter. Sålundahar grunden lagts för en sådan kostnadsfördelning på färdtjänsfområdet genomSvenska kommunförbundets rekommendation om s. k. interkommunal färdtjänst. Kommunalt stöd till politiska ungdomsorganisationer I motion 1983/84:2242 av MargaretaGärd (m) och () yrkas att begär att regeringen låterutreda frågan om socialtjänstlagen skall förses med en regel som tydligt angeri vilken omfattning kommuner SoU1983/84:22 7 och landsfingskommuner får lämna stöd till de politiskaungdomsorganisationerna. Motionärerna anför bl. a. att def i den numera upphävdabarnavårdslagen intogs en bestämmelse som medgav atf kommunerna gavstöd fill bl. a. de polifiska ungdomsorganisafionerna. Det finns ingenmotsvarande bestämmelse i socialtjänsfiagen, vilket är en ofullkomlighet. I motion 1983/84:2251 av OlofJohansson (c) begärs förslag till lagstiftning som klargör kommunernas ochlandstingskommunernas självbestämmanderätt vad gäller bidragsgivning förskolning i politisk demokrati, som utövas genom ungdomens egnasammanslutningar. Mofionären hänvisar bl. a. till atf kammarrätten i Stockholmnyligen har avgjort två mål om kommunalt stöd till politiska ungdomsförbund ochanför att på grund av frågans principiella betydelse bör klargöra sininställning. bör enligt motionären klargöra att skolning i politiskdemokrati som utövas genom ungdomens egna sammanslutningar ryms inom den ramsom kommuner och landsting har aft fritt pröva. Gällande bestämmelser m. m. Regeringsrätten förklarade den 20februari 1964 i fre utslag (1964 not. S 60 samt 142och 43) att kommun inte lagligen kunde lämna bidrag till politiskungdomsorganisation, om inte genom särskilda föreskrifter eller eljest säkerhetskapades för att medlen inte kom att främja organisationens politiskaverksamhet. Det kunde nämligen enligt regeringsrätten inte anses ligga inomden kommunala kompetensen att understödja politisk verksamhet. Med anledning härav föreslog regeringen i proposition1965:69 atf barnavårdslagen (1960:97) skulle ändras på det sättet attbarnavårdsnämnden bl. a. skulle få befogenhet "att stödja denpersonlighetsutvecklande och samhällsfostrande verksamhet som utövas genom ungdomensegna sammanslutningar" (3 §). Med lagändringen avsågs följa att kommunaltstöd också skulle kunna lämnas till de politiska ungdomsorganisationerna.Lagändringen trädde efter riksdagsbehandling (2LU 43, rskr 212) i kraft den 5juni 1965. Bestämmelsen upphörde att gälla dåsocialtjänstreformen trädde i kraft. Föredraganden anförde i propositionen (1965:69) som skälför denna geomförda lagändring bl. a. atf de politiska ungdomsorganisationernafyller en mycket viktig funktion och att det kommunala stödet tillorganisationernas verksamhet ingår som ett betydelsefullt led ibarnavårdsorganens allmänna ungdomsvård. Föredraganden anförde vidare bl. Ehuru det närmaste syftet medlagregleringen är att undanröja det hinder som har ansetts föreligga motkommunalt stöd åt de politiska ungdomsorganisationernas verksamhet börstadgandet utformas så att det kommer att avse SoU1983/84:22 8 Som villkor för statsbidrag tillungdomsorganisation gäller att organisationen är uppbyggd och fungerar enligtvedertagna demokratiska principer och öppet tar ställning för demokratin samtatt den bedriver en till kamratskap fostrande verksamhet. I sak bör sammaförutsättningar gälla för kommunalt stöd. Frågan synes dock böra regleras påett annat sätt i barnavårdslagen. Jag föreslår därför atf de nämndaförutsättningarna får komma till uttryck i beskrivningen av den ungdomsverksamhetsom åsyftas. Detta torde kunna ske genom ett stadgande av innebörd, attbarnavårdsnämnden skall stödja den persönlighetsutvecklande ochsamhällsfostrande verksamhet som utövas genom ungdomens egna sammanslutningar.Givet är att det kommunala stödet måste lämnas enligt objektiva grunder. Detfår t. ex. infe förekomma att en viss politisk eller religiös riktning ensidigtgynnas. Någon uttrycklig bestämmelse härom kan emellertid inte anses behövlig. I socialtjänstlagen finns intenågon direkt motsvarighet till den ovannämnda att-satsen i 3 § barnavårdslagenom stöd till ungdomens egna sammanslutningar. I 5 § socialtjänstlagen angesallmänt bland socialnämndens uppgifter aft medverka i samhällsplaneringen och isamarbete med andra samhällsorgan, organisationer, föreningar och enskildafrämja goda miljöer i kommunen. Enligt 7 § andra stycket skall socialnämndenta initiafiv fill och bevaka att åtgärder vidtas för aft skapa en godsamhällsmiljö och goda förhållanden för barn och ungdom, äldre och andragrupper som har behov av samhällets särskilda stöd. I 8 och 9 §§, vilka gällerden uppsökande verksamheten resp. individuellt inriktade insatser, omnämnssärskilt att nämnden vid behov skall samverka med bl. a. organisafioner ochföreningar. I förarbetena till socialtjänstlagen finns ingenting somtyder på att lagstiftaren velat begränsa socialnämndens möjligheter att stödjasådan ungdomsverksamhet i kommunen som bedrivs inom ramen för politiskaungdomsföreningar (se bl. a. SOU 1977:40 s. 635 och 639 och prop. 1979/80:1 delA s. 168, 254-255 och 362-.363). Beträffande insatser för barn och ungdomanförde departementschefen bl. a. följande (prop. s. 254 och 255). Kommunernas förebyggande arbete förbarn och ungdom är enligt min mening en av de viktigaste uppgifterna somkommunerna har. Denna är emellertid inte bara en uppgift. också har pekat på har det i kommunerna vuxit fram enomfattande förebyggande barn- och ungdomsverksamhet, där framför allt frifids-och kulturnämnderna fillsammans med de sociala organen har deltagit iuppbyggnadsarbetet. En allmän uppfattning är att 3 § BvL har bidragit tilldenna utveckling. Enligt denna paragraf skall barnavårdsnämnden bl. "verka för önskvärda förbättringar i fråga om kommunens, barnavård samtdärvid i mån av behov, och möjligheter främja anordningar för bättrefritidsförhållanden för barn och ungdom" samt "stödja denpersonlighetsutvecklande och samhällsfostrande verksamhet som utövas avungdomens egna sammanslutningar". Genom dessa bestämmelser har sålunda barnavårdsnämnden/socialacentralnämnden i kraft av sitt ansvar för det förebyggande arbetet kunnatbevaka olika insatser för att främja utvecklingen på området. Socialtjänstlagenger ett motsvarande fast ansvar. De särskilda bestämmelserna om SoU1983/84:22 9 socialnämndens insatser för barn och ungdom ger nämligentillsammans med de allmänna riktlinjerna om åtgärder för atf skapa en godsamhällsmiljö och goda förhållanden för bl. a. barn och ungdom socialnämndenett särskilt bevaknings- och samordningsansvar. Detta gäller inte minst detförebyggande arbetet med barn- och ungdomsgrupperna i kommunen. Enligt lagen (1969:596) om kommunahpartistöd får kommun lämna ekonomiskt bidrag till politiskt parti, som underden fid beslutet avser är representerat i kommunens fullmäktige. Beslutet skallinnehålla att bidrag utgår till varje sådant parti med samma belopp för varjeplats som partiet har i fullmäktige. Med politiskt partiförstås enligt proposifionen (1969:126 s. 21) varje polifisk sammanslutningeller grupp av väljare som uppträder i val under särskild partibeteckning. Defkommunala partistödet skall avse politisk verksamhet i kommunen resp.landstingskommunen. Något avsteg från den princip som gäller för all kommunalverksamhet, nämligen atf den skall tillgodose ett till kommunen knutetintresse, avses enligt proposifionen (s. 20) inte. Regeringsrätten har i en dom (802:1) uttalat atf kommunalt partistöd endast får utgå i den form som anges ilagen om kommunalt parfistöd. Om en kommun lämnar bidrag till kommunaltpartistöd i annan form är beslutet i denna del olagligt. Kammarrätten i har i oktober och december 1983meddelat tre domar som berör frågor om stöd fill politiska ungdomsföreningar. kommun beslutade på förslag av fritidsnämnden attett särskilt bidrag skulle utgå fill politiska ungdomsförbund i kommunen vilkahade en moderorganisation som var representerad i fullmäkfige. Storleken av bidragetskulle bero på hur många mandat partiet hade. Besvär över beslutet anfördes ikammarrätten med påstående bl. a. att bidraget var ett förtäckt partistöd ochatf de politiska föreningarna gynnades i förhållande till övriga föreningar ikommunen. Som svar på besvären anförde kommunen bl. a. aft bidragen oavkortadeskulle gå till ungdomsorganisationernas ungdomsverksamhet. Kammarrätten fannatt lagen om kommunah parfistöd inte ägde tillämpning på det aktuella bidraget.Inte heller ansågs det visat atf beslutet vilade på orättvis grund eller varolagligt i de hänseenden som anges i kommunallagen. Kammarrätten lämnadebesvären utan bifall varför beslutet om bidrag stod fast. beslutade att ge de polifiskaungdomsorganisationerna bidrag i förhållande till mandat i fullmäkfige. Besväranfördes i kammarrätten över beslutet.