bet · G701JoU19 · 1983-12-31 00:00:00 — betänkande 1983/84:19 I motion 1982/83:483 av (båda m) yrkas att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om behov av revision av jaktlagen i vad avserälgjakt längs allmän väg. I motion 1982/83:642 av () yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad som iinotionen anförts om förbud att använda hagelvapen vid jakt på vilda gåsarter. I motion 1982/83:991 av m. fl. (vpk) yrkas 1. att riksdagenhos regeringen hemställer om skyndsamt förslag till prisreglering förarrendepriser för älgjakt i enlighet med vad som anförts i motionen, 2. att riksdagenhos regeringen begär förslag till lag om förbud mot anbudsförfarande vidutarrendering av jaktmark, 3. att riksdagenbeslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i övrigt anförs imotionen. I motion 1982/83:1011 av Jan-EricVirgin (m) yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts rörande vikten av att skyndsamt utrota mårdhunden. 1 motion 1982/83:1449 av OveEriksson m. fl. (m.cfp) yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna att de i motionen påtalade förhållandena ses över och klara regler skapasnär det gäller jaktvårdsområ-desföreningarnas rätt att kräva en rimligt avvägdminimiareal för godkännande av jaktarrenden. I motion 1982/83:1467 av Sven-ErikNordin och (båda c) yrkas att beslutar anta följandenya lydelse av 10 § lag om jaktvårdsområden: För upplåtelse eller överlåtelse av jakträtt inom ettjaktvårdsområde får föreskrivas krav på fillstånd avjaktvårdsområdesföreningen. Tillstånd får lämnas endast om upplåtelsen elleröverlåtelsen är lämplig med hänsyn till jaktvården och även i övrigt välförenlig med jaktvårdsområdets syfte enligt 1 §. Som villkor för fillstånd fåruppställas att upplåtelsen eller överlåtelsen avser så stor areal som enligtstadgarna för jaktvårdsområdesföreningen norm för filldelning avjakträttsbevis. 1 1983/84. JoU1983/84:19 2 I motion 1982/83:1997 av MartinOlsson och (båda c) yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om nödvändigheten att åtgärdervidtas för att rädda landets utrotningshotade djur. Uppvaktning, m. m. 1 anslutning fill mofionerna1982/83:1449 och 1982/83:1467 har upplysningar lämnats utskottet avkanslichefen i . Vidare har enskrivelse beträffande motion 1982/83:642 inkommit från . Utskottet behandlar i dettabetänkande några under allmänna motionstiden väckta motioner om jakt ochviltvård. Som utskottet närmare redovisar i det följande gäller motionerna mednågot undantag, frågor som behandlats i jakt- och viltvårdsberedningensslutbetänkande Vilt och jakt (SOU 1983:21). Betänkandet remissbehandlas f. n. ijordbruksdepartementet. Proposition i ämnet beräknas bli förelagd riksdagenunder . De nuvarande bestämmelserna omjakträtten på väg finns i 5 § 1 mom. lagen (1983:274) om rätt till jakt. a. att den som äger till väg gränsande mark också har jakträtt påvägen. Går vägen i gränsen mellan oHka ägares mark och äger ingen av dem självavägen så har var och en av dem jakträtt på vägen. Enligt motion 1982/83:483 (m) skapar älgjakten på allmänväg, framför allt i , vissa säkerhetsproblem för allmänheten. Oftafinns jakttorn uppsatta längs vägkanterna för att användas som älgpass. Någraskyltar som varnar trafikanterna för pågående älgjakt förekommer inte. Det harenligt motionen förekommit så många olyckstillbud vid denna jakt att rättentill älgjakt på allmän väg bör ifrågasättas. Utskottet behandlade under /79 en motion (s)om rätten till jakt på allmän väg (JoU 1978/79:4). I enlighet med utskottetsförslag överlämnades motionen till jakt- och viltvårdsberedningen. I det inledningsvis omnämnda betänkandet SOU 1983:21 tarberedningen upp frågor om jakt på väg, järnväg och andra trafikanläggningar (s.286 f.). Därvid anför man bl. a. följande: Den andra frågan är, som nämnts, omdet finns anledning att av hänsyn till allmänna intressen inskränka jakten påvägar och liknande områden. Det kan naturligtvis uppfattas som frånsäkerhetssynpunkt betänkligt att jakt i princip är tillåten på alla vägar. Ävenom de hittillsvarande erfarenheterna JoU1983/84:19 3 inte visar på några problem finns det anledning attundersöka alla möjligheter att minimera riskerna med jakten. Vid införandet avden nuvarande jaktlagen diskuterades också frågan om förbud mot skottlossningpå och invid allmänna vägar. Det konstaterades emellertid att det för attundanröja alla risker skulle krävas så stora förbudsområden att jakt blevomöjlig i vissa trakter. Det torde inte finnas någon anledning att avsäkerhetsskäl undandra ägarna av vägar och andra motsvarande områden derasjakträtt. Däremot skulle det kunna komma i fråga att förbjuda jakt medskjutvapen inom och i anslutning till sådana områden. Enligt allmännaordningsstadgan råder sådant förbud inom stadsplanelagt område. Som konstaterasi motiven till den nuvarande jaktlagen iir det emellertid svårt att finna någonrimlig avgränsning för ett motsvarande förbud gällande vägar och andra trafikanläggningar.Någon annan lösning förefaller inte möjHg än att liksom lita fill attjägarna i tillbörlig omfattning beaktar säkerhetsfrågorna med hänsyn till deförhållanden som råder inom respektive jaktområde. Frågans vikt bör emellertidmarkeras genom en allmän aktsamhetsregel i den nya jaktlagen. En allmän aktsamhetsregel finns i19 § i beredningens lagförslag (s. 354). Där stadgas bl. a. att jakten skallbedrivas så att viltet inte utsätts för onödigt lidande och människor ochegendom inte utsätts för fara. Den del av bestämmelsen som gäller människor ochegendom har inte någon direkt motsvarighet i den nuvarande lagstiftningen. I avbidan på den fortsatta behandlingen av jakt- ochviltvårdsberedningens förslag anser utskottet inte att motion 1982/83:483påkallar någon särskild åtgärd från sida. Motionen avstyrks således. Jakten på gås m. m. I motion 1982/83:642 (m) behandlasproblemen med den höga skadskjut-ningsfrekvensen i samband med jakt på sädgås.Motionären hänvisar till olika undersökningar av berörda myndigheter ochornitologiska föreningar m. fl. a. visar att ett stort antal sädgässbär på hagel i kroppen efter tidigare skadskjutningar. Enligt motionären ärförhållandena oacceptabla från naturvårds- och djurskyddssynpunkt. Ett förbudmot gåsjakt med hagelvapen skulle enligt många bedömare vara en vettig åtgärd,framhåller han. Utskottet behandlade under föregående en motionmed krav på utredning om vilka jaktvapen som skall användas vid jakt på sädgås(JoU 1982/83:22). I sammanhanget hänvisades till vissa undersökningar somgjorts av statens veterinärmedicinska anstalt i samråd med ochSvenska jägareförbundet. Inom verket pågick överväganden om att på grundval avdenna utredning vidta åtgärder beträffande godkänd hageldi-mension,informationsverksamhet och utbildning av jägare m. m. Utskottet ansåg att någonytterligare åtgärd från sida inte var påkallad med anledning avmotionen. jaktkungörelse (SNFS 1983:1), som trätt i kraft den 1 1* 1983/84. JoU1983/84:19 4 , har föreskrivits att vid jakt efter änder ochgäss med slätborrade skjutvapen får inte användas ammunition som laddats medhagel vars diameter är större än (US nr 6). Före detta beslut gällde i angivna sammanhang en övrestorleksgräns för hagel om . Under innevarande jaktsäsong fullföljer verketundersökningen av skad-skjutningsfrekvensen hos änder och gäss för attkontrollera om övergången till mindre hagel får någon positiv verkan fråndjurskyddssynpunkt. Eftersom problemen med den höga skadskjutningsfrekvensenhos vissa fågelarter sålunda blivit föremål för åtgärder och fortsattaundersökningar från sida anser utskottet att motion 1982/83:642inte bör föranleda någon särskild åtgärd. Upplåtelse av jakträtt m. m. 1 mofion 1982/83:991 (vpk) uttrycksfarhågor för att ekonomiska intressen alltmer gör sig gällande i den svenskajakten. De snabbt stigande priserna på jakträttsupplåtelser främjarspekulationsintressen men är till nackdel för viltvårdens intressen.Utveckhngen leder bl. a. till att ekonomiskt starka jägargrupper tränger undanseriösa jägare från jaktmarker de utnyttjat . Särskilt kritiserar motionärernaanbudsförfarandet i samband med jakträttsupplåtelser, vilket man anser börförbjudas, och det system med betalning i förskott av fällavgifter somtillämpas av vissa upplåtare. Motionen utmynnar i en hemställan om skyndsamtförslag till prisreglering för arrendepriser för älgjakt och till lag om förbudmot anbudsförfarande vid utarrendering av jaktmark. Vidare yrkas att riksdagenger regeringen till känna vad som i övrigt anförs i motionen. Utskottet vill peka på att jakt- och viltvårdsberedningensbetänkande innehåller uppgifter om bl. a. vilka avgifter som av olikamarkägarkategorier tillämpas för upplåtelse av jakt, inkl. fällavgifter ochtroféavgifter m. m. (s. 103 f.). Vidare redovisas vissa undersökningar angåendejägarnas utgifter för jakt och viltvård under /79, fördelade påolika kostnadsslag (s. 98 f.). Nedanstående tabell (betänkandet s. 99) kan geen uppfattning om storleken av de olika utgifterna och om proportionerna mellandessa. JoU1983/84:19 5 Jägarnas utgifter för jakt och viltvård fördelade på dejägare som verkligen haft de ifrågavarande utgifterna. Utgiftsslag inom Medelvärde i kr. bland Andel i % av jägarna jakten dem som haft utgiften som hattutgiften Vapen m tillbehör, ammunition, Jakthundar(inkl. föda o skatt) 927 40 Övrutrustning spec för jakten (t. ex.kläder, ryggsäck, kikare) 371 58 Jaktkort, arrende- och fällav gifter o. dyl. 481 97 Resekostnader(bil /mil) 535 69 Övrigt, t. ex. medlemsavg, lit teratur, tidskrifter, kurser m. m. Beredningen framhåller emellertidatt eftersom jägarna normalt inte har någon bokföring över sina jaktutgifter ärdet rimligt att anta att utgifter glömts bort och inte kommit med isammanställningen. De verkliga kostnaderna torde för de flesta kosthadsslagenavsevärt överskrida de redovisade. Beredningen konstaterar vidare (s. 294) att frågan omarrendeavgifternas storlek varit föremål för en livlig debatt under de senasteåren. Vissa undersökningar har genomförts, som ger en allmän bild av prisnivånför jaktarrenden. Enligt beredningen torde domänverkets arrendeprissättning iallmänhet tjäna som norm även vid andra markägares jaktupplåtelser inom resp.region. Det är emellertid känt att det förekommer upplåtelser som innebäruppseendeväckande avvikelser från den allmänna prisnivån. 1 vissa fall harprishöjningar lett till att jaktarrendatorer inte har kunnat förnya sinaarrenden. Det förekommer att markägare genom att lämna ut sin jaktmark på öppetanbud kommer i kontakt med arrendatorer som är villiga att betala mycket högapriser. Beredningens överväganden och förslag i förevarandehänseende innehåller sammanfattningsvis bl. a. följande. Vad beträffar upplåtelse av jakträtthar beredningen ägnat särskild uppmärksamhet åt frågan om jakträttsarrendatornsbesittningsskydd och frågan om prissättningen vid sådana upplåtelser. Förslaget om besittningsskydd innebär att enjakträttsarrendator skall ges möjlighet att få frågan om förlängning avupplåtelseavtalet prövad av länets arrendenämnd. Förlängning skall kunna ske ommarkägaren inte avser att utnyttja jaktmarken för egen del eller överlåtajakten till anhörig eller anställda: Beredningen avvisar tanken på någon form av allmänpriskontroll i fråga om jakträttsupplåtelser. Andra vägar bör väljas för attsöka dämpa prisutvecklingen. En åtgärd som bör prövas är att viajägarorganisationerna söka få till stånd en allmän tillämpning av ettstandardiserat prissättningsystem. Ett sådant prissättningssystem bör ihuvudsak utformas efter modell av JoU1983/84:19 6 det system som används av bl. a. domänverket medarrendeavgiften fördelad på dels en grundavgift för rätten att jaga på markenoch som inkluderar småviltjakten, delsen tilläggsavgift för fällt klövvilt.Tilläggsavgiften bör inte tas ut i förskott. I övrigt bör ansträngningarnainriktas på att öka utbudet av jaktmöjligheter. Beredningen anvisar flera olikaåtgärder för att åstadkomma ett bättre utnyttjande av landets jaktmarker. Bl.a. bör de tidigare nämnda lokala samrådsgrupperna och jägarorganisationerna tasig an uppgiften att verka som förmedlare av jakträttsupplåtelser, både i frågaom vanliga jaktarrenden och s. k. korttidsupplåtelser. Upplåtelser, främst påden samhällsägda marken, bör i större utsträckning än ske tilljaktföreningar för att därigenom få till stånd en mera differentierad jakt.Lagen om jaktvårdsområden bör ändras så att jaktvårdsområdesföreningen får rättatt avtala om upplåtelse av jakt inom jaktvårdsområdet. Av det anförda framgår attberedningen gjort en grundlig översyn av de problem som tas upp i motion1982/83:991. Utskottet utgår från att prisutvecklingen på jakträttsupplåtelseroch därmed sammanhängande frågor kommer att ägnas tillbörlig uppmärksamhetockså under den fortsatta beredningen av ärendet. Enligt utskottets meningfinns det inte anledning att föregripa denna prövning. Det kan tilläggas attutskottets ställningstagande i det följande (s. 8 f.) angående rätten attupplåta jakträtt inom jaktvårdsområde syftar till en rättstillämpning som bl.a. bör få en dämpande effekt på prisutvecklingen. Med det anförda avstyrkerutskottet motionen. Enligt motion 1982/83:1011 (m) harett nytt däggdjur på allvar börjat etablera sig i den svenska faunan. Det ärmårdhunden (Nyctereutes procyonides). Detta djur påminner till sitt utseende omgrävlingen och är liksom denna ett utpräglat nattdjur. har denhållits i pälsdjursfarmer i , och . I har denockså släppts ut i frihet och förökat sig. Via älv har mårdhunden kommittill . Den första svenska mårdhunden sköts . har detinte funnits så många i vårt land, men har den förökat sig.Detta kan bero på att den s. k. rävskabben har minskat de svenska rävarnasantal. Detta gör att mårdhunden lättare kunnat etablera sig i det"tomrum" i faunan där kampen om födan varit avgörande till rävensfördel. a. av detta skäl kan mårdhundens spridning i svensk natur skemycket snabbt. Om så skulle ske kan risken öka för möjligheten att få insjukdomen rabies i . Så kan snabbt ske om rabies exempelvis skulledrabba .' Av den anledningen bör kraftfulla åtgärder vidtas i form avintensifierad jakt. Mårdhunden, som är fredlös, bör dock liksom räven fåskydd . Mårdhunden är enligt motionen inte en välkommen art i densvenska faunan. Genom åtgärder av både jaktvårdande myndigheter och naturvårdsverketbör dess existens i bli så kortvarig som möjligt. JoU1983/84:19 7 åstadkommas genom att landets jägare intresseras tillintensiv jakt i de områden där mårdhunden förekommer. a. bör högaskottpengar kunna övervägas för att stimulera jakten. I en sammanställning över djurarter i i jakt- ochviltvårdsberedningens betänkande beskrivs mårdhunden som en ostasiatiskdjurart, som inplanterats i och därifrån invandrat till Finland.Enstaka exemplar finns i norra . Det förefaller enligt beredningenganska sannolikt att den förr eller senare kommer att etablera sig även i vårtland. Mårdhunden anses kunna bli en besvärlig predator på småvilt. När det gäller etablering av främmande arter genominvandring har beredningen intagit den principiella ståndpunkten att en sådanbör förhindras om invandringen är ett resultat av en inplantering som skett iandra närliggande länder. Av de djurarter som kan komma att invandra i landetär vitsvanshjorten, mårdhunden och tvättbjörnen exempel på arter som i enhghetmed den angivna principen bör förhindras att etablera sig här. Beredningenföreslår en bestämmelse som gör det möjligt för myndigheterna att, i likhet medvad som gäller i fråga om vildkanin, mink och vildsvin, förordna om jakt föratt förhindra eller undanröja en etablering. Det bör därvid också kunna gestillstånd att jaga med utnyttjande av exempelvis motorfordon och belysning. Förvitsvanshjorten, mårdhunden och tvättbjörnen gäller allmän jakttid under helaåret. Undantag från gällande skyddsprinciper rörande jakt djurenär beroende av moderns omvårdnad bör kunna komma i fråga om det bedömsnödvändigt att bedriva en utrotningsjakt. Den beredskap för beslut om jakt som den föreslagnabestämmelsen innebär bör enUgt beredningen åtföljas av åtgärder som gör jägarnaberedda att genomföra en sådan jakt. När det gäller mårdhunden och tvättbjörnensaknas i i allmänhet kunskap om hur dessa djur skall jagas. De ärdessutom genom sitt levnadssätt ganska svåra att upptäcka och en etableringtorde ha hunnit ganska långt innan man i vidare kretsar blir medveten om attdjuren förekommer i landet. Ökad information om djurens utseende, spårteckenoch levnadsvanor bör lämnas till jägarna så att eventuella förekomster snabbtrapporteras och åtgärder för att skjuta bort djuren snabbt kan sättas in. Äveninformafion om jaktmetoder måste spridas till jägarna. Det är närmast en uppgiftför jägarorganisationerna att svara för information av det här slaget. Utskottet kan t. v. instämma i grundprincipen att man börförhindra en etablering av främmande arter som invandrat fill vårt land, om detär fråga om arter som inplanterats i andra länder. När det gäller mårdhundenkan dessutom, som motionären anfört, risken för spridning av rabies påverkabedömningen av problemets angelägenhetsgrad. Som framgår av det anfördahar emellertid beredningen föreslagit en rad åtgärder för att förhindra en ickeönskvärd etablering av främmande djurarter. utskottets mening torde den vidare prövningen avberedningens förslag kunna avvaktas utan allvarligare olägenheter förviltvårdens del. Mofionen bör därför inte f. n. föranleda någon särskild åtgärdfrån sida. I mofionerna 1982/83:1449 (m, c,fp) och 1982/83:1467 (c) berörs vissa frågor om jaktupplåtelser inomjaktvårdsområde. Enligt uttalanden i förarbetena till nu gällande lag omjaktvårdsområden kunde det förutsättas att upplåtelse för att godtas måsteomfatta en areal av viss storlek. Emellertid har regeringsrätten under år 1982meddelat ett antal domar sorn innebär att en fastighetsägare inom ett jaktvårdsområdefår överlåta (upplåta) sin jakträtt till annan person oberoende av hur storteller litet område som omfattas av överlåtelsen och oberoende av om markägarensjälv utövat sin jakträtt eller ej. Den upplåtna jakträtten får utövas inomhela jaktvårdsområdet. Motionärerna befarar att en sådan rättstillämpning kanleda fill ett stort antal jakträttsupplåtelser inom ett jaktvårdsområde ochdärmed ett alltför stort jakttryck i förhållande till områdets jaktligabärkraft. Förutom att en sådan utveckling får negativa konsekvenser frånviltvårdssynpunkt kan den resultera i högre priser för jakträttsupplåtelser.Det finns enligt motionerna påtaglig risk för att det pågående arbetet medbildande av nya jaktvårdsområden avstannar och t. o. m. att gamla jaktvårdsområdenupplöses. Utskottet erinrar om att bestämmelser om upplåtelse ochöverlåtelse av jakträtt inom ett jaktvårdsområde finns i 10 § lagen (1980:894)om jaktvårdsområden. För sådan upplåtelse eller överlåtelse får föreskrivaskrav på tillstånd av jaktvårdsområdesföreningen. Tillstånd får vägras endast omupplåtelsen eller överlåtelsen kan anses olämplig med hänsyn till jaktvårdeneller på annat sätt är till avsevärd olägenhet för medlemmarna. Före lagens ikraftträdande gälldebeträffande jaktvårdsområde 10-13 §§ i lagen (1938:274) om räft till jakt. I13 § 3 mom. andra stycket föreskrevs att fastighetsägare, som deltog ijaktvårdsområde, kunde förvägras att upplåta sin jakträtt endast om upplåtelsenbefanns olämplig med hänsyn till jaktvården eller eljest lände övrigafastighetsägare till avsevärt men. Bestämmelsen motsvarade således fill sinsakliga innebörd 10 § lagen om jaktvårdsomi"åden. I propositionen med förslag fill lag om jaktvårdsområden(prop. 1979/ 80:180 s. 22) anfördes bl. a. att reglerna om upplåtelse avjakträtt innebar att även fastigheter av mycket måttlig storlek fick ett högtjaktligt värde, vilket i sin tur kunde leda till ett stort antal upplåtelser.Viltbeståndet inom området kunde därmed komma att utsättas för ett jakttrycksom inte var förutsatt vid områdets bildande och som inte var förenligt med engod jaktvård. Med anledning härav borde tillstånd till upplåtelse kunna vägraspå de grunder som angavs i 10 §. JoU1983/84:19 9 1 propositionen förutsattes vidareatt det liksom dittills blev vanligt att det i jaktvårdsområdesföreningensstadgar föreskrevs att en upplåtelse för att godtas måste omfatta en areal avviss storlek. Regeringsrätten har i ett antal domar prövatfrågan om upplåtelse av jakträtt inom jaktvårdsområde med tillämpning av 13 § 3mom. andra stycket jaktlagen. I dessa domar har regeringsrätten slagit fast enrättstillämpning som innebär att varje fastighetsägare i ett jaktvårdsomrä-deanses ha rätt att genom upplåtelse av sin jakträtt sätta en annan person i sittställe för utövande av den honom tillkommande jakträtten under samma villkorsom gäller för honom själv. Principen har ansetts gälla oberoende av omupplåtelserna omfattat en mindre areal än vad som i stadgarna för resp.jaktvårdsområde föreskrivits som villkor för rätt fill sådan upplåtelse (RÅ 822:48). Utskottet har genom en representant för erhållit vissa upplysningar i anslutning till de aktuellamofionerna. Från förbundets sida har bl. a. allvarliga farhågor framförts föratt bildandet av nya jaktvårdsområden kommer att avstanna och t. o. m. attbefintliga jaktvårdsområden kommer att upplösas om inte delägarnas rätt attupplåta jakträtt inom sådana områden kan begränsas. Det har också påpekats attdet rättsläge som gäller kan leda till en osund prisutveckling i fråga omjakträttsupplåtelser. Utskottet anser för sin del att densamverkan över ägogränserna som sker inom jaktvårdsområdena är av storbetydelse för en ändamålsenlig jakt och viltvård. Det är angeläget attregelsystemet utformas så att denna verksamhet främjas. Inom jaktvårdsområdenafinns bättre möjligheter att bedöma viltbeståndets storlek och sammansättning,att hushålla med tillgången på vilt samt att bedriva en aktiv viltvård.Samtidigt innebär bildandet av jaktvärdsområden att även fastigheter av mycketmåttlig storlek kan få ett högt jaktligt värde. Som från jägareförbundets sidaframhållits bildas dock många jaktvårdsområden under den, möjligen outtalade,förutsättningen att inte samtliga markägare inom området kommer att utnyttjasin jakträtt. Under angivna förhållanden finns det givetvis en risk för att enobegränsad rätt till upplåtelse av jakträtt leder till ett jakttryck inomområdet som inte var förutsatt vid områdets bildande och som inte är förenligtmed en god jaktvård. Av förarbetena till lagen om jaktvårdsområden framgår från regeringens sida önskade förebygga sådana olägenheter genom reglerna i10 § om rätt för jaktvårdsområdesföreningen att i vissa fall vägra tillståndtill en upplåtelse. I nämnda sammanhang förutsattes också, som utskottetinledningsvis anfört, att det även i fortsättningen kom att införasföreskrifter i föreningarnas stadgar om viss minimiareal som villkor för rätttill upplåtelse. Mot bakgrund av vad som här redovisats anser utskottet attfrågan om en begränsning av delägarnas rätt att upplåta eller överlåta jakträttinom ett jaktvårdsområde bör tas upp till förnyad prövning. Enligt utskottetsmening talar starka skäl för att tillstånd till sådan upplåtelse skall kunnagöras JoU1983/84:19 10 beroende av att upplåtelsen omfattar viss minimiareal! Detbör ankomma på regeringen att närmare överväga vilka åtgärder som i nämndasyfte bör vidtas och för framlägga förslag till erforderligalagändringar. Utskottet föreslår att med anledning av motionerna1982/83:1449 och 1982/83:1467 hos regeringen hemställer om utredning ochförslag i enlighet med vad utskottet anfört. Skydd för hotade djurarter I motion 1982/83:1997 (c) anförsatt den olagliga handeln med fridlysta djur över gränserna visar en starktökande frekvens. Verksamheten innebär ett hot främst för vissarovfågelsarter. Gällande lagstiftning ger enligt motionen inte tillräckligtskydd för den hotade faunan. Som exempel på åtgärder som bör vidtas anförmotionärerna auktorisation av konservatorer och en skärpning överlag av denlagstiftning som är tillämplig i sammanhanget.