bet · G701SoU10 · 1983-12-31 00:00:00 — om utbyggnad av miljömedicinsk/samhällsmedicinsk verksamhet, m. m. I motion 1982/83:1300 avAnn-Cathrine () och () hemställs att hosregeringen begär att länsläkarorganisatio-nens avveckling skall följas uppenligt med vad i motionen anförts. I motion 1982/83:1625 av m. fl. (c)hemställs 1. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad som anförts i motionen beträffande behovet av drogförebyggande arbete inom primär vården. 2. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad som anförts i motionen beträffande uppbyggnaden av samhällsmedicinska och miljömedi cinska funktioner i syfte att åstadkomma en fortsatt förbättrad folkhälsa. Sjukvårdshuvudmännens ökade ansvar för förebyggandeåtgärder Den nya hälso- och sjukvårdslagen ersattes sjukvårdslagen(1962:242) av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), vilken antogs av riksdagenunder 1981/(prop, 1981/82:97, SoU 1981/82:51, rskr1981/82:381). Med hälso-och sjukvård avses i hälso- och sjukvårdslagen (HSL)åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar ochskador. Det övergripande målet för hälso- och sjukvården - bflde den sombedrivs av offentliga vårdgivare och den som bedrivs av enskilda vårdgivare -skall enligt HSL vara en god hälsa och en vård på lika villkor för helabefolkningen. Landstingskonmiunerna och kommunerna som inte ingår i enlandstingskommun (sjukvårdshuvudmännen) har i förhållande till tidigare fåttett vidgat ansvar för befolkningens hälsa. Sjukvårdshuvudmännen åligger sålundaförutom att erbjuda sjukvård även att förebygga ohälsa hos befolkningen genommiljöinriktade och individinriktade förebyggande åtgärder. Sjukvårdshuvudmännenskall planera hälso- och sjukvården med utgångspunkt i befolkningens behov avhälso- och sjukvård. 1 planeringen av hälso- och sjukvården skallsjukvårdshuvudmännen samverka med samhällsorgan, organisationer och enskilda. 1 1983/84. SoU1983/84:10 2 Individinriktade förebyggandeinsatser har ingått som en naturlig del i sjukvårdshuvudmännensarbete vid sidan av de utredande och behandlande åtgärderna. De förebyggandeåtgärderna har dock som regel varit koncentrerade till vissa avgränsade, oftarent medicinska problemområden. I proposition 1981/82:97 framhålls attsjukvårdshuvudmännens individinriktade förebyggande åtgärder bör liksom skettpå flera håll innefatta (1) information och hälsoupplysning, (2) åtgärder föratt förhindra uppkomsten av sjukdom, t. ex. genom vaccinering och tillförsel avskyddsläkemedel, samt (3) uppspårande verksamhet riktad mot sjukdomar ellerförstadier till sådana, dvs. hälsokontroller och hälsoövervakning. Detframhålls vidare att förebyggande insatser och kurativ vård kan behövasamordnas bättre än som skett och att de framtida förebyggande insatserna måsteutgå från en helhetssyn på individernas situation och ha en viss kontinuitet. Hälsoupplysning och annan individinriktad förebyggande vårdbör enligt propositionen främst vara en uppgift för primärvården. I proposition 1981/82:97 framhållsvidare att sjukvårdshuvudmännens insatser när det gäller miljöinriktadeinsatser bör innefatta insatser i syfte att fastlägga hur faktorer i den yttremiljön - och därvid inte bara kemiska, biologiska eller fysiska utan ävensociala och psykologiska - samt levnadsvanor inverkar på befolkningenshälsotillstånd. Sjukvårdshuvudmännen bör enligt propositionen ta till vara,bearbeta och utnyttja den information om risker i människornas miljö somobserveras i det dagliga hälso- och sjukvårdsarbetet. Det påpekas att det är av stor betydelse att förekomstenav sjukdomar och skador och de förändringar som kan iakttas i dessa hänseendenregistreras. Uppgifterna bör, påpekas det vidare, sammanställas och utnyttjasför att de sjukdoms- och skadeframkallande faktorerna skall kunna utvärderas.De kunskaper om olika miljöfaktorers betydelse för människornas hälsa somframkommer i detta arbete bör enligt propositionen ge underlag för skade-ochsjukdomsförebyggande åtgärder också inom andra delar av samhället än hälso- ochsjukvården. För verksamhet med nu nämnd inriktning - som getts olikabeteckningar i olika sammanhang, bl. a. miljömedicin och samhällsmedicin -används i propositionen beteckningen miljömedicin. Ett engagemang avsjukvårdshuvudmännen i miljömedicinsk/samhällsme-dicinsk verksamhet har bl, a.varit en av förutsättningarna för avvecklingen av den statligalänsläkarorganisationen. Nedan lämnas en närmare redogö- SoU1983/84:10 3 relse för denna avveckling och för insatser miljömedicinsk/sumhällsmedicinskverksamhet hos sjukvårdshuvudmännen. Avvecklingen av länsläkarorganisationen och uppbyggnad avmiljömedi-cinsk/samhälbmedicinsk verksamhet hos sjukvårdshuvudmännen Lä nsläk a ro rganisationens uppgifter fattade beslut omolika åtgärder för upprustning och effektivisering av hälsovården och den öppnasjukvården i landstingsområdena (prop. 1961:181, SU 1961:186, rskr 1961:394).Riksdagen beslutade sålunda bl. a. att landstingskommunernas ansvar somsjukvårdshuvudmän skulle utvidgas att i princip omfatta även den,öppnasjukvården utanför sjukhus, att huvudmannaskapet för det dåvarandeprovinsialläkarväsendet skulle överföras till landstingskommunerna den 1 juli1963 samt att en successiv utbyggnad av en länsläkarinstitution, avsedd attersätta den dåvarande förste provinsialläkarinstitutionen, skulle ske fr. o. m.den 1 juli 1962. Det förutsattes att länsläkaren i flertalet län till sin hjälpskulle få en biträdande länsläkare samt en länshälsovårdskonsulent. Medel förlänsläkarorganisationen anvisades av första gången (prop.1962:1 bil. 13 s. 101-105, SU 1962:11 p. 27 och p. 28, rskr 1962:11). I proposition 1961:181 angavs (s. 158) attlänsläkarorganisationen till huvudsakliga uppgifter skulle ha att (1) medverkai all hälso- och sjukvårdsplanering inom länet, (2) öva tillsyn på länetshälso- och sjukvårdsförhållanden, (3) stå samt kommunala organoch andra sammanslutningar till tjänst med råd och upplysningar i frågor, somrör den allmänna hälsovården, samt (4) ägna särskild uppmärksamhet åtutvecklingen på det omgivningshygieniska området. underställdes medicinalstyrelsen -sedermera - som chefsmyndighet. Lokaler och kansliresursertillhandahölls av länsstyrelserna. instruktion kom att omfatta mängd sinsemellan oprioriterade arbetsuppgifter av varierande dignitet ochomfattning. Arbetet kom därför att skifta mycket mellan de olika länen. Vissosäkerhet om arbetsformerna rådde också. Efter en utredning inom rörande bl. a.inriktningen av arbetet vid länsläkarorganisationen gjordes en vissprioritering av arbetsuppgifterna. Inom sjukvårdsområdet ansågs därvidtillsynen över den privat utövade sjukvården som en mycket angelägen uppgift.Inom den allmänna hälsovården fick det miljömedicinska området hög prioritet. Inom länsläkarorganisationen var inrättade 25tjänster som länsläkare (två i samt en i vart och ett av deövriga länen), 15 tjänster som biträdande länsläkare samt 24 tjänster somlänshälsovårdskonsulent (en i varje län). I vissa län var ävenlänssjuksköterskor anställda. r 1983/84. SoU1983/84:10 4 Beslutet om avveckling av länsläkarorganisationen I proposition 1979/80:6 omsocialstyrelsens uppgifter och organisation, m. m. föreslogs bl. a.godkänna ett i propositionen framlagt förslag om avveckling avlänsläkarorganisationen. Efter en redovisning av ett flertal utredningar somberörde länsläkarorganisationen och som pågick eller avslutatskonstaterade föredragande departementschefen att förutsättningarna förlänsläkarorganisationens arbete förändrats på ettgrundläggande sätt. Utvecklingen i stort när det gäller den kommunalaverksamheten mot större självständighet och ansvar för huvudmännen medfördeenligt föredragande departementschefen att det inte längre fanns samma behov aven regional statlig organisation inom området. Han pekade även på den dåförebådade och senare lagfästa utvidgningen av landstingskommunernas ansvartill att även omfatta hälsobefrämjande och sjukdomsuppspårande åtgärder, förvilka hl. a. behövdes epidemiologiska studier. a, denna bakgrund konstaterade föredragandedepartementschefen vidare att väsentliga delar av det som då inrymdes ilänsläkarfunktionen normalt skulle komma att tillhöralandstingskommunernas arbetsfält och att många av länsläkarnas uppgifter redanvar stadda i kraftig utveckling inom landstingen, bordedärför avvecklas och vissa av dess arbetsuppgifter föras över tilllandstingskommunerna. En regional hälsovårdsorganisation inom landstingen bordeenligt föredragande departementschefen sålunda ersätta länsläkarorganisationensexpertuppgifter inom områdena miljömedicin, omgivningshygien, epidemiologi ochsmittskydd. Föredragande departementschefen erinrade bl, a, om att det i enrapport, Hälsopolitik i praktiken - förutsättningar och krav, som utgivits av . föreslagits att en miljömedicinskenhet skulle inrättas inom varje landsting som komplement till sjukvårdensresurser, tillsynsuppgifter föreslogsfördelade mellan , länsstyrelserna och deras sociala enhetersamt landstingskommunerna. Tillsynen över den vård som meddelas vidinstitutioner som har en social vårdfunktion borde enligt propositionen utövasav länsstyrelserna och deras sociala enheter. Tillsynen över privat sjukvårdoch sjukvård som bedrivs av annan personal än medicinalpersonal borde tillsvidare vara en statlig uppgift. För denna tillsyn beräknades ett behov av fyraläkartjänster, som anfingen skulle kunna placeras centralt på socialstyrelseneller på vissa orter ute i landet. I detta fillsynsarbete borde enligtpropositionen också inordnas den apotekstillsyn som länsläkarna svarade för ochsom främst omfattade en uppföljning av förskrivningen av alkoholhaltiga,narkotiska och andra läkemedel, som var föremål för särskild kontroll för attförhindra missbruk. Länsstyrelsernas behov av medicinsk expertis förmyndighetsutövning förutsattes i propositionen kunna tillgodoses på olika sätt. SoU1983/84:10 5 Avvecklingen avlänsläkarorganisationen föreslogs ske på sådant sätt attlänsläkarorganisationens kunskaper och erfarenheter togs till vara. I propositionenförutsattes det att behov av den kompetens, som de enskilda länsläkarna ochbiträdande länsläkarna hade, skulle komma att finnas hos ,landstingskommunerna och länsstyrelserna. Länshälsovårdskonsulenterna föreslogs i propositionenövergå till länsstyrelserna. Föredragande departementschefen framhöll bl. a.att länshälsovårdskonsulenterna på ett värdefullt sätt kunde kompletteranaturvårdsenheterna som hade en mera teknisk inriktning. De föreslagna förändringarna förutsattes skola genomförasunder . På förslag av socialutskottet ibetänkande 1979/80:45 godkände (rskr 1979/80:386) förslaget omavveckling av länsläkarorganisationen. Åtgärder för avveckling av länsläkarorganisationen 1 budgetpropositionen 1981 (prop.1980/81:100, bilaga 8 s. 96 och 97) anmäldes att länsläkarorganisationen skulleupphöra . Det uttalades bl. a, att en stor del avlänsläkarorganisationens uppgifter förutsattes komma att utföras inom ramenför sjukvårdshuvudmännens miljömedicinska verksamhet. Frågor om vissa författningsändringar med anledning avlänsläkarorganisationens avveckling m. m. togs upp i proposition 1980/81:177.1 enlighet med vad som anförts i proposition 1979/80:6 föreslogs att demyndighetsutövande uppgifter på smittskyddets område som åviladelänsläkarorganisationen skulle överföras till länsstyrelserna. Övrigauppgifter vad gäller smittskydd föreslogs överförda till sjukvårdshuvudmännen,1 propositionen föreslogs vidare att vissa länsläkares funktioner enligt dendåvarande hälsovårdsstadgan (1958:663) och stadgan (1970:58) om enskildavårdhem m. m. helt skulle övertas av länsstyrelserna. hade inte någotatt erinra mot propositionsförslagen (SoU 1980/81:45, rskr 1980/81:410). 1 proposition 1980/81:187 redovisades bl. a. enöverenskommelse mellan statens förhandlingsnämnd och företrädareför om frågor i samband med länsläkarorganisationensavveckling. Överenskommelsen innebar att skullerekommendera sjukvårdshuvudmännen att fr. o. m. genommiljömedicinska enheter eller på annat sätt dels tillgodose länsstyrelsernasbehov av medicinsk expertis, dels samverka med statliga organ om hälso- ochmiljömässiga och andra därmed sammanhängande frågor. skullevidare rekommendera sjukvårdshuvudmännen att erbjuda länsläkare, biträdandelänsläkare och länssjuksköterskor anställning fr. o. m. hossjukvårdshuvudmännen. hade inte något att erinra (SoU 1980/81:43,rskr 1980/81:403). SoU1983/84:10 6 Uppbyggnad av miljömedicinsk/samhällsmedicinsk verksamhet hos sjukvårdshuvudmännen Vid Landstingsförbundets kongressår 1979 presenterades, som nämnts i det föregående, en inom Landstingsförbundetutarbetad skrift, Hälsopolitik i praktiken -förutsättningar och krav. Iskriften framhölls bl. a. att utöver vad som då ansågs ingå i hälso- ochsjukvårdens arbetsuppgifter det borde ankomma på hälso- och sjukvården attregistrera fakta om skeenden i miljön, i det sociala livet och i folkhälsan påett sådant sätt att oroande trender kunde upptäckas och förebyggande åtgärdervidtas. Det föreslogs bl. a. att som komplement till sjukvårdens resurser ettregionalt hälsovårdsorgan - en miljömedicinsk enhet - skulle inrättas påcentral nivå inom landstingen. togs år1980 initiativ till fortsatt arbete med de hälsopolitiska frågorna i syfte attge ett underlag för planering och praktiskt inriktad verksamhet hossjukvårdshuvudmännen. Arbetet utfördes av en arbetsgrupp med representanter förLandstingsförbundet, samt Sjukvårdens och socialvårdensplanerings- och rationaliseri;igsinstitut (Spri). En referensgrupp medrepresentanter för sjukvårdshuvudmännen, länsläkarorganisationen,länsstyrelserna och var knuten till arbetet. Resultatetav arbetet redovisades i rapporten och häbopolitiken - underlagför samhälbmedicinsk verksamhet. Rapporten överlämnades tillsjukvårdshuvudmännen som information och arbetsunderlag. I rapporten anfördes bl. a. att metoderna för att skaffasig ett bättre kunskapsunderlag som rör befolkningens hälsa och för att görahälsoinrikta-de insatser ännu i stor utsträckning var oprövade. För attlandstingen skall kunna ta till sig och analysera viktig kunskap och ocksåbättre utvärdera hälso- och sjukvårdens effekter måste någon ta ett samlatgrepp på dessa frågor, anfördes det vidare. Att inrätta en samhällsmedicinskfunktion kunde då enligt arbetsgruppen vara en väg att öka den samladekunskapen och ge politiker, planerare och sjukvårdspersonal ett bättre och merfördjupat beslutsunderlag. Arbetsgruppen, som använde beteckningen samhällsmedicinskverksamhet för sådant hälsopolitiskt arbete som avsågs i rapporten, ansåg attden samhällsmedicinska verksamheten hos landstingen borde bedrivas inom ensärskild enhet eller genom att funktionen fördelades på befintliga organ. Inomden samhällsmedicinska verksamheten skulle man enligt arbetsgruppen observera,dokumentera, initiera och påverka frågor som rörde ett offensivt hälsoarbete.Arbetet borde till stor del bestå av lokalt förankrat kartläggnings- ochutvecklingsarbete. Analyserna av det förbättrade kunskapsunderiaget borde,sades det i rapporten, kunna leda fram fill fördjupadehälsoupplysningsinsatser, nya preventiva inslag i vårdprogram ochresursomfördelning inom befintliga verksamheter samt ge underlag för beslut iskilda sammanhang. Service till länsstyrelse och primärkommuner SoU1983/84:10 7 och andra typer av ärendehandläggning skulle också kommaatt vara aktuell, anfördes det vidare. Det påpekades att personal med erforderlig kompetens förden samhällsmedicinska verksamheten i begränsad utsträckning fanns hoslandstingen men att visst tillskott skulle komma att ske från den avveckladelänsläkarorganisationen. Tillgången på kvalificerad personal som det kunde blinödvändigt att rekrytera - exempelvis statistiker, epidemiologer ochsociologer -skulle dock komma att vara mycket begränsad ,påpekades det vidare. På grundval av ovannämnda rapportom landstingen och hälsopolitiken utarbetades inom endebattskrift, Hälsopolitiken i landstingen - behov av hälsopolitisktprogramarbete, som förelades år 1981.1 skriftenanfördes bl. a att borde byggasupp successivt och ta på sig uppgifter efter hand. Det är lämpligt, anfördesdet vidare, att i första hand börja med uppgiften som "kunskapsinsamlare"i hälsopolitiska frågor. Det måste få ta att bygga upp den egnakompetensen, påpekades det. Kongressen beslutade att skriften samt de synpunker somframkommit under debatten i anslutning till framläggandet av skriften skullebilda underlag för fortsatta arbete med de hälsopolitiskafrågorna. Drogförebyggande arbete inom primärvården I motion 1982/83:1625 (c) anförssom motivering fill yrkande 1 i mofionen bl. a. att det är angeläget att denöppna hälso- och sjukvården - primärvården - får huvudansvaret för detförebyggande arbetet. En sådan utveckling pågår f. n. runt om i , anförsdet vidare, men den är företrädesvis inriktad på aktiv rådgivning beträffandekost och mofion samt tobak medan det drogförebyggande arbetet i stort settsaknas inom primärvården. Detta och det förhållandet att individuell rådgivningbeträffande alkohol och narkotika bedrivs i alkoholpolikliniker och motsvarandemedför enligt mofionärerna att man ofta får en alltför sen medicinsk rådgivningtill människor som befinner sig i riskzonen för att bli missbrukare. Motionärerna framhåller att det är angeläget att utvecklaformerna för ett drogförebyggande arbete inom vårdcentralernas ansvarsområde idet fortsatta utvecklingsarbetet för primärvården, bl. a. inom ramen förpågående utredningsarbete om ett principprogram för den framtida hälso- ochsjukvården med sikte på åren 1990-2000 (HS 90-projektet). SoU1983/84:10 8 I ovannämnda proposition 1981/82:97(om hälso- och sjukvårdslag, m.m.) framhålls bl. a. att i hälsoupplysning - somtillsammans med annan individinriktad förebyggande vård enligt propositionenfrämst bör vara en uppgift för primärvården - bl. a. aktiviteter av typenfriskvård kan integreras, dvs. sådana akfiviteter vilka är inriktade på attvidmakthålla en god hälsa genom en hälsosam livsföring och till vilka bl. a.hör upplysning om lämplig kost och motion samt om tobakens och alkoholensskadeverkningar. Det påpekas att det gäller att få de enskilda människorna attkänna ansvar för sin hälsa och att själva ompröva och eventuellt ändra sinlivsföring. anordnadesocialdepartementet och Spri en konferens för företrädare försjukvårdshuvudmännen m. fl. Generaldirektören för i ett anförande om primärvärdens hälsoansvar primärvårdens betydelsesom grund för hälsoarbetet. Hon anförde bl. a. att primärvårdens personal skallkunna informera individer och grupper om riskförhållanden med avseende pålevnadsvanor och miljöförhållanden. Hälsoupplysning bör, framhöll hon, bedrivasi den dagliga kontakten med patienter och enskilda och rutiner bör finnas föranvändning av skriftligt material som patientinformation och somhälsoupplysning. Om möjligt bör primärvården planera en brett upplagdhälsoupplysningsverksamhet för allmänheten i kommunen för att kunskaper ihälsofrågor successivt skall föras ut, framhöll hon vidare. Vissa riktlinjer för det fortsatta arbetet med Socialdepartementetssjukvårdsdelegafion beslutade att ett nytt principprogram för denframtida hälso- och sjukvården med sikte på åren 1990-2000 skulle upprättas.Principprogrammet skall belysa hälso- och sjukvårdens lämpliga framtidaomfattning, inriktning, struktur och resurskrav. I en första etapp avutredningsarbetet, i vilket medverkar, har man tagit fram enrad underlagsstudier. En av de generella utgångspunkterna för den andra etappeni utredningsarbetet, vilken beräknas komma att redovisas , skallvara att hälso- och sjukvårdens verksamhet måste utgå från ett offensivthälsopolitiskt synsätt. Inom ramen härför skall man bl. a. på grundval avsjukdomars omfattning, fördelning inom befolkningen samt svårighetsgrad m, m.konkretisera översiktliga handlingsprogram såväl när det gäller individuelltinriktade som samhällspåverkande åtgärder. Handlingsprogrammen förutsätts bliutformade så att de kan utgöra underlag för samhällets insatser att reducerahälsorisker. Enligt riktlinjerna bör HS 90-arbetet inriktas på att ta framhandlingsprogram för bl. a. alkohol-, narkotika- och tobaksrelateradesjukdomar. SoU1983/84:10 9 Det kan här nämnas att inom ramenför HS 90-arbetet följande skrifter innehållande kunskapsöversikterpresenterats i början av innevarande år, nämligen Alkohol och ohälsa. Narkotikaoch ohälsa samt Tobak och ohälsa. Miljömedicinsk/samhällsmedicinsk verksamhet hossjukvårdshuvudmännen 1 motion 1982/83:1300 (m) anförs,såvitt nu är i fråga, bl. a. att beslutet om avveckling avlänsläkarorganisationen förutsatte en successiv avveckling av denna och enuppbyggnad av en organisation som skulle ta över länsläkarens uppgifter men attdet av en mängd uppgifter framgår att denna organisationsuppbyggnad inte ägtrum som förutsatts. Miljömedicinska enheter finns ej överallt, påpekas det. Motionärerna framhåller att det finns många skäl till attnoga följa upp beslut om länsläkarorganisationens avveckling för attutröna om den organisationsuppbyggnad som beslutet förutsatt har ägt rum. I motion 1982/83:1625 (c) anförssom motivering till yrkande 2 i motionen bl. a. att uppbyggnaden pågår i fleralandsting av samhällsmedicinska eller miljömedicinska funktioner som centraltinom varje landstingsområde skall ha ansvaret för det förebyggande arbetet ochkontakterna med andra myndigheter och institutioner utanför hälso- ochsjukvårdssektorn i hithörande frågor. Denna utveckling bör enligt motionärernapåskyndas för att avsikterna med den nya hälso- och sjukvårdslagen skall kunnaförverkligas och grunden därmed läggas för en förbättrad folkhälsa. Vissa uppgifter lämnade av företrädare för anordnade den 15februari ett sammanträde med företrädare för om frågorrörande genomförandet av omorganisation m. m. Om uppbyggnadenav miljömedicinsk/ samhällsmedicinsk verksamhet hos sjukvårdshuvudmännenupplyste företrädarna för bl. a. följande. Landstingen har utsett smittskyddsläkare. Beredskapen motsmittsamma sjukdomar och den dagliga verksamheten inom smittskyddsområdet måstebedömas såsom tillfredsställande. Landstingens uppbyggnad av miljömedicinska enheter ellermotsvarande har emellertid inte ägt rum i den takt som förutsattes i sambandmed beslut om avveckling av länsläkarorganisationen. har på olika sätt försökt stödjalandstingen i deras arbete med att bygga upp miljömedicinsk verksamhet. har sålunda anordnat regionala konferensermed deltagare från landstingen och länsstyrelserna där inriktningen av miljömedicinsk SoU1983/84:10 10 Landstingen har fått tillfälle attpresentera sina behov av stöd och andra åtgärder från , statensmiljömedicinska laboratorium och . har vidare tagit initiativ till attutbildning inom det miljömedicinska området kommit till stånd vid statensmiljömedicinska laboratorium. För att få till stånd en viss samordning mellan olikamiljömedicinska insatser och utredningar inom landstingen liksom etterfarenhetsutbyte mellan landstingen har i en särskild skriftlåtit sammanställa uppgifter om utredningar, projekt m. m. som bedrivs inomlandstingens miljömedicinska verksamhet. och statens miljömedicinska laboratoriumlämnar också stöd vid uppläggning av undersökningar, utvärdering m. m. tilllandstingens miljömedicinska enheter eller motsvarande. korhmer även fortsättningsvis att stödjalandstingen i deras miljömedicinska verksamhet genom att anordna kurser ochkonferenser samt genom att publicera uppgifter om vilken verksamhet sombedrivs inom respektive landsting i miljömedicinskt avseende. Stödet tillutredningsverksamhet m. m. kommer också att fortsätta. Anm. har i juni1983 publicerat en andra reviderad upptaga av skriften Information ommiljömedicinsk/samhällsmedicinsk verksamhet i landsfingen (PM 51/83). För att stödja landstingen i derasmiljömedicinska verksamhet föreslog i sina anslagsäskanden /84 att medel skulle anvisas för efterutbildning av läkare isamhälls/miljömedicin. Anm. Av de medel som (prop. 1982/83:100, bilaga 7, s. 141-143, SoU 1982/83:24 p.