bet · G701SoU2 · 1983-12-31 00:00:00 — ompreskription av disciplinpåföljd inom hälso- och sjukvården I mofion 1982/83:1288 av LillyBergander m. fl. (s, m, c, fp) yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om 13 § lagen (1980:11) om tillsynöver hälso- och sjukvårdspersonalen m. fl. (tillsynslagen). I motionen anförs att hälso- och sjukvårdens ansvarsnämndf. n. inte kan pröva en anmälan rörande disciplinansvar om polisanmälan gjortsbeträffande samma gärning. Nämnden får inte heller för att brytapreskriptionen överlämna anmälan till den mot vilken åtgärd ifrågasätts. Dettafår till följd att den för disciplinpåföljd stadgade preskriptionstiden om tvåår fortsätter att löpa. Först sedan vederbörande åklagare avskrivit ärendetbortfaller hindret för att inleda disciplinärt förfarande. Pågrund av utredningstiden hos polis och åklagarmyndighet kan konsekvensen bliatt preskription då redan hunnit inträda. Motionärerna framhåller att det i flera fall förekommitatt till följd av utformningen av 13 § tillsynslagen intekunnat pröva en till nämnden gjord anmälan. Detta är enligt motionärerna djuptotillfredsställande från patientsynpunkt och dessutom stötande förrättskänslan. I motionen yrkas därför att ifrågavarande bestämmelse skalländras så att får vidta åtgärd för att bryta preskriptionen ävendå anmälan till åtal gjorts beträffande samma förseelse. Frågan om disciplinansvar förarbetstagare hos staten, kommun, landstingskommun m. fl. allmänna inrättningarregleras i princip av lagen (1976:600) om offentlig anställning (). Hälso-och sjukvårdspersonal som i sin yrkesutövning står under socialstyrelsenstillsyn är emellertid undantagna från dessa regler såvitt avser förseelser somskall prövas av hälso-och sjukvårdens ansvarsnämnd. Ärenden om disciplinpåföljdför dessa arbetstagare prövas i stället enligt lagen (1980:11) om tillsyn överhälso- och sjukvårdspersonal m. fl. (tillsynslagen). Före tillsynslagens ikraftträdande varsjukvårdspersonal underkastad dels ett ganska långtgående straffrättsligtansvar enligt lagen (1975:100) med vissa bestämmelser för personal inom hälso-och sjukvård m. fl., dels ett disciplinansvar inom ramen för socialstyrelsenstillsynsbefogenheter, vilket utövades av den styrelsen underställdamedicinalväsendets 1 1983/84. Nr2 Rättelse: S. 7,underskrift tillkommer. SoU1983/84:2 2 De särskilda straffbestämmelserna har numeraingen motsvarighet. Straffansvar enligt kan emellertid komma ifråga vid allvarliga fel i yrkesutövningen, såsom vållande till annans död,vållande till kroppsskada eller sjukdom, vårdslöshet med gift eller smittämne,m. Enligt 12 § tillsynslagen får den som tillhör hälso- ochsjukvårdspersonalen åläggas disciplinpåföljd om han uppsåtligen eller avoaktsamhet åsidosätter vad som åligger honom i hans yrkesutövning om felet inteär ringa. Disciplinpåföljderna är erinran och varning. Frågor omdisciplinansvar prövas enligt 19 § samma lag av hälso- och sjukvårdensansvarsnämnd (), vilken är fristående i förhållande tillsocialstyrelsen. skall enligt 24 § tillsynslagen ta uppfrågor om disciplinansvar bl. a. på anmälan av och berördapatienter. Enligt 29 § samma lag skall överlämna anmälningaravseende disciplinansvar till den mot vilken åtgärd ifrågasätts, såvida detinte är uppenbart att talan inte kan bifallas eller att sådan underrättelse äronödig. Detta överlämnande innebär att preskriptionen avbryts. Oavsett omhandläggningen i härefter drar ut kan disciplinpåföljdåläggas i de fall detta anses befogat. Beträffande de fall när polisanmälan gjorts eller äraktuell finns emellertid avvikande bestämmelser i 13 §, som är av följandelydelse. Har åtgärd vidtagits för att åtaladen som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen, får disciplinärt förfarandeenligt denna lag ej inledas eller fortsättas i fråga om den förseelse som avsesmed åtgärden. Anmälan till åtal skall ske, om den mot vilkendisciplinpåföljd ifrågasätts är skäligen misstänkt för att i yrkesutövningen habegått brott, för vilket fängelse är föreskrivet. Anmälan till åtal skall göras av om annatinte följer av 38 § andra stycket. 114 § tillsynslagen stadgas vidareatt disciplinpåföljd inte får åläggas någon som inte efterförseelsen erhållit underrättelse om att påföljd ifrågasätts. Som anförs i motionen kan detta leda till att om enåklagare inte skiljer sig från ett ärende förrän förflutit frånförseelsen, på grund av preskription är förhindrad att behandlaen anmälan avseende disciplinansvar för samma förseelse. Innebörden av 13 och 14 §§ är bl. a. att i"åtalsfallen" inte får överlämna anmälningen till den mot vilkendisciplinpåföljd ifrågasätts och därmed avbryta preskriptionen. Annorlundablir det om frågan om åtal uppkommer först senare, efter det att anmälanrörande disciplinansvaret överlämnats till den berörde. 1 propositionen (prop. 1978/79:220) anförde dåvarandesjukvårdsministern i denna del följande (s. 51). SoU1983/84:2 3 Bestämmelsen avser att undvikadubbelbestraffning. Skulle åtalsförfarande redan ha inletts, fårdisciplinförfarande beträffande samma gärning inte inledas. Det kan röra sigäven om förseelser för vilka endast bötespåföljd kan komma ifråga. Förbudetinnebär att exempelvis en inkommen anmälan tills vidare inte får föranledanågon åtgärd från sida. Bortfaller hindret skall nämnden ta uppsaken utan ny anmälan. Beträffande frågan om när hindermot disciplinförfarande kunde anses bortfalla hänvisades i propositionen tillett uttalande av den tidigare justitieministern, vilket ursprungligen avsåg enändring i 21 § statstjänstemanna-lagen (prop. 1975:78 s. 195). Endast om åklagaren avskriverärendet på den grund att gärningen inte är brottslig bortfaller hindret motåläggande av disciplinpåföljd. Nedläggande av förundersökning eller åtal påannan grund liksom beslut att inte tala å brottet torde däremot inte böraföranleda att hindret mot inledande eller fortsättande av disciplinärtförfarande anses ha bortfallit. Samma är givetvis förhållandet med fällande dom- även sådan som innebär påföljdseftergift -och i regel även ogillande dom.Endast om den tilltalade frikänts på den grund att den åtalade gärningenvisserligen begåtts av den tilltalade men inte är brottslig - t. ex. därför attett subjektivt rekvisit inte är uppfyllt - bör disciplinärt förfarande mot honomför samma gärning kunna komma i fråga. Dessa riktlinjer skulle enligtsjukvårdsministern kunna tjäna som ledning även i disciplinärenden enligttillsynslagen. Slutligen bör nämnas att här aktuella bestämmelser i 13och 14 §§ tillsynslagen är utformade efter mönster av 14 kap. 3 och 5 §§ lagen(1976:600) om offentlig anställning (), varför samma regler gäller för allaoffentligt anställda. /avslogriksdagen en motion (m) syftande till att förhindra att disciplinansvar enligtfillsynslagen preskriberas till följd av långdragen handläggning hosåklagarmyndighet eller till följd av den misstänktes eget handlande (t: ex.genom att hålla sig undan så att delgivning inte kan ske). Ärendet bereddes avjustitieutskottet, som i sitt betänkande JuU 1981/82:4 om åtalspreskription m.m. enhälligt avstyrkte motionen enligt följande (s. 7). I de båda motioner som behandlas idetta ärende tas upp frågan om vilka åtgärder som bör föranleda attpreskriptionstid avbryts. Innebörden av vad som anförs i motion 1249 är den attredan anmälans ingivande till hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd skall utgöraen preskriptionshindrande åtgärd i disciplinärende hos nämnden. Tanken bakommotionsförslaget är att den som avses bli föremål för disciplinpåföljd genomsitt eget handlande inte skall kunna förhindra att preskriptionsfiden avbryts,t. ex. genom att bege sig utomlands så att delgivning av anmälan mot honom intehinner ske. När det gäller önskemålet i motion 1249 vill utskottetframhålla att det är ett grundläggande rättssäkerhetskrav att den som har gjortsig skyldig till ett SoU1983/84:2 4 brott eller till fel eller försummelse som kan föranledadisciplinansvar efter preskriptionstidens utgång skall kunna veta huruvidabrottet eller det begångna felet är preskriberat eller inte. Gällande regler omhur preskriptionstiden avbryts har också utformats med utgångspunkt i dettarättssäkerhetskrav och förfarandet i disciplinärendena är så utformat att densom avses bli föremål för disciplinpåföljd i en bestämd ordning bevisligen blirunderrättad om vad som läggs honom till last. Den ordning förpreskriptionstidens avbrytande som förespråkas i motionen kan få till följd attden som avses bli föremål för disciplinpåföljd först efter preskriptionstidensutgång - ibland därefter - får del av anmälan. En sådan ordninguppfyller enligt utskottets uppfattning inte de krav som i enlighet med detnyss sagda måste ställas på reglerna om hur preskriptionstiden avbryts.Utskottet avstyrker därför bifall fill mofion 1249. Utskottet vill i sammanhanget tillägga att hur än reglernapå området utformas det torde vara oundvikligt att det i den praktiska tillämpningenuppkommer fall där preskriptionshindrande åtgärd aktualiseras först i omedelbaranslutning till preskriptionstidens utgång, I vissa fall kan dåpreskriptionsfiden avbrytas någon eller före dess utgång, medan iandra fall den preskriptionshindrande åtgärden kan komma att ske någon ellernågra dagar efter tidens utgång. Det kan också nämnas att här berördapreskriptionsregler endast tar sikte på frågan om disciplinansvar, och inte påfrågan om andra följder av ett felaktigt handlande, t. ex. i frågor omskadestånd. (Ju1979:13) överlämnade sitt slutbetänkande Tjänsteansvar i offentligverksamhet (Ds Ju 1983:7) till regeringen. Detta har varit föremål fören omfattande remissbehandling och övervägs nu inom . Kommitténs uppgift har varit att företa enförutsättningslös granskning av det ansvarssystem som gäller för funktionärer ioffentlig verksamhet. Kommittén har därvid bl. a. föreslagit vissa ändringar iLOA. Vad gäller förutsättningarna för disciplinära förfaranden, vilkaöverensstämmer med nu aktuella stadganden i tillsynslagen, föreslås emellertidinga ändringar, I kommitténs betänkande (s. 289-290) diskuteras bl. a.frågan om möjlighet att meddela disciplinpåföljd då en anmälan till åtal till fällande dom. Därvid erinras om att disciplinärt förfarande enligtLOA inte får inledas eller fortsättas sedan åtgärd vidtagits för att anställaåtal samt framhålls att det efter en sådan dom kan vara för sent att ingripadisciplinärt till följd av preskription. Därefter refereras det ovan (s. 3)återgivna uttalandet ur proposition 1975:78 s. 195 och anförs vidare. Normalt skall alltså en gärning somprövats i straffrättslig väg inte därefter kunna underkastas också disciplinärtförfarande. Det senare bör kunna ske endast i undantagsfall. Sådana undantagkan, såsom nämns i förarbetena, vara att åklagaren avskriver ärendet emedan hananser att gärningen inte är brottslig liksom att en friande dom grundas på enbrist ur straffrättslig synvinkel när det gäller subjektiva rekvisit, t. ex.krav på uppsåt, en brist som SoU1983/84:2 5 dock måhända inte föreligger i disciplinärt hänseende, därdet räcker med krav på oaktsamhet för ansvar. Har vederbörande myndighet isådana fall valt att göra åtalsanmälan i stället för att inleda disciplinärtförfarande -närmast genom att utfärda anmaning - kan givetvis frågan omdisciplinansvar förfalla till följd av att preskription hinner inträda medandet straffprocessu-ella förfarandet pågår. Vill man komma till rätta med dettasynes det kunna ske genom att en särskild preskriptionsregel införes,exempelvis så anordnad att en åtalsanmälan tillägges preskripfionsavbrytandeverkan i disciplinärt hänseende. Emellertid kan ifrågasättas om behovet av ensådan regel är så starkt att det motiverar lagstiftning. Den nuvarandepreskriptionsregeln i 14:5 - av innebörd att disciplinpåföljd inte fåråläggas om anmaning ej delgivits efter förseelsen - synestidsmässigt vara tilltagen så att preskription normalt inte skall behövainträda innan det straffprocessuella förfarandet hunnit avslutas. Att ett -sannolikt helt ringa - antal fall kan återstå som preskripfionshotade synes fåbedömas som ett icke alltför högt pris för att undvika en alltför vidlyftiglagstiftning. Nuvarande regler för handläggningav ärenden rörande disciplinansvar hos hälso- och sjukvårdens ansvarsnämndinnebär att i de fall fråga uppkommer om åtal för samma förseelsehandläggningen hos måste avbrytas t. v. i avvaktan härpå. Förstom det visar sig att polis- eller åklagarmyndigheten avskriver ärendet utan attåtal kommer till stånd kan disciplinärendet tas upp på nytt. Även i vissa fallav friande dom i brottmålet kan det tänkas att det kan bli aktuellt att prövafrågan om disciplinpåföljd. Nämnda regler är avsedda att förebygga dubbelbestraffning.Det är inte meningen att någon skall kunna ådömas disciplinpåföljd i ett falldär straff redan bestämts av domstol. Har disciplinpåföljd ådömts hardomstolen att beakta detta vid straffmätningen. I den motion som behandlas i detta betänkande påtalas attdessa regler ger oönskade konsekvenser i de fall polisutredningen drar ut påtiden och åtal därefter inte kommer till stånd. När ärendet avskrivits hosåklagarmyndigheten kan nämligen frågan om disciplinpåföljd ha förfalht pågrund av preskription. Detta inträffar om inte preskriptionsavbrott görs från förseelsen. Därigenom kan förhållandevis allvarliga förseelser heltundgå påföljd, medan mera lindriga sådana - där fråga om åtal aldrig uppkommit- leder fill disciplinpåföljd. Motionärerna är starkt kritiska häremot ochanser att bestämmelserna bör ändras så att kan avbrytapreskription utan hinder av att anmälan till åtal gjorts. Skulle det sedan visasig att åtal inte väcks kan disciplinärendet tas upp på nytt. Utskottet kan i allt väsentligt ansluta sig till vadmotionärerna anfört. Det är stötande för rättskänslan om likartade förseelser ivissa fall leder fill disciplinpåföljd och i andra fall inte till följd avformella skäl. Även av hänsyn till patienternas säkerhet och berättigade kravpå att få en medicinskt riktig vård är det angeläget att en prövning i nämndenkommer till stånd. SoU1983/84:2 6 Det finns således starka skäl föratt överväga en ändring av bestämmelserna. avslog /en motion somhade beröringspunkter med den nu aktuella. Yrkandet innebar att redan ingivandetav anmälan till hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd skulle avbryta preskriptionav disciplinpåföljd. Detta förslag avstyrktes enhälligt av justitieutskottetmed hänvisning till att förslaget inte tillgodosåg grundlägganderättssäkerhetskrav på att den mot vilken åtgärd ifrågasätts måste få veta omförsummelsen preskriberas eller inte (se ovan s. 3). Preskriptionsavbrott bör således inte få ske på annat sättän genom att den enskilde i viss ordning får del av vad som anförts emot honom.Det anförda innebär att utskottet inte heller kan acceptera den avtjänsteansvarskommittén diskuterade lösningen att låta en anmälan tijl åtal hapreskriptionsavbrytande verkan i disciphnärendet (se ovan s. 4). har vidare avvisat tanken påändring av nu aktuella lagbestämmelser beträffande offentliga funktionärer medhänvisning till att tvåårsfristen normalt räcker till så att preskription intebehöver inträda innan det straffprocessuella förfarandet avslutats. Kommitténsbetänkande har remissbehandlats och bereds f. n. inom regeringskansliet.Enligt utskottets mening utgör emellertid kommitténs ställningstagande i dennadel inte något hinder mot att redan nu ta upp den fråga som aktualiserats imotionen. Att det kan röra sig om ett förhållandevis litet antal fall ärknappast någon vägande invändning mot en ändring som utskottet, till skillnadfrån tjänsteansvarskommittén, inte anser behöver leda till vidlyftiglagstiftning. Utskottet vill vidare peka på att nuvarande regler sannoliktmedför större problem på hälso- och sjukvårdens område än när det gälleroffentliga funktionärer i allmänhet. Den vetenskapliga utredning som kan erfordrasangående vad som vållat ett dödsfall eller en viss medicinsk skada kan varamycket komplicerad och tidsödande. Detta ökar risken för att det disciplinäraansvaret hinner preskriberas till följd av att åklagarens utredning drar ut påtiden. Sammanfattningsvis anser utskottet att hälso- ochsjukvårdens ansvarsnämnd bör ges möjlighet att bryta preskription avdisciplinpåföljd i avvaktan på avgörande av åtalsfrågan. Detta kan ske genomatt nämnden genomgående får överlämna anmälan jämte därtill hörande handlingartill den mot vilken åtgärd ifrågasätts. Väcks åtal bör frågan omdisciplinpåföljd anses förfallen, medan nämnden i annat fall kan fortsätta sinhandläggning efter det att åklagaren för sin del avskrivit ärendet. Det börankomma på regeringen att framlägga förslag om ändring av lagen (1980:11) omtillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m. fl. i enlighet härmed. Vad utskottet nu anfört bör som sin mening geregeringen fill känna. att med bifall tillmotion 1982/83:1288 som sin mening ger regeringen till känna vad utskottetanfört. Närvarande: (), (),(), (), (), (),(). (), (), Ann-CathrineHaglund (m), (), (), (), IngaLantz (vpk) och (). minab/gotab 1983 77124