bet · G701LU35 · 1983-12-31 00:00:00 — skyldighet medan en gödselvårdsanläggning, som ärnödvändig för djurhållningen, är undantagen frän arrendatornsunderhållsskyldighet. Riktas ett föreläggande mot arrendatorns djurhållning kanjordägaren enligt motionerna inte åläggas att förbättragödselvårdsanläggningen, vilket kan få till följd att arrendatorn tvingasupphöra med djurhållningen. Motionärerna i motionerna 2782 och 2786 anser attsådana "bortskrivningar" inte skall undanta jordägaren frånskyldigheten att utföra ny- eller ombyggnad som påfordras av en myndighet. Imotion 2782 begärs att som sin mening skall ge regeringen till kännavad som anförs i motionen. Motionärerna i motion 2786 hemställer att riksdagenbeslutar ändra propositionens förslag i enlighet med vad som anförs (yrkande2). I motion 2787 framhålls att farhågor har uttryckts för att jordägarenskulle utnyttja möjligheten att avtala bort anläggningar för att slippa vissainvesteringar. Motionärerna anser att del på föreliggande utredningsunderlag ärsvårt att bedöma i vilken utsträckning dessa farhågor kan bli besannade, varfördet är angeläget att underlaget kompletteras. Motionärerna anser att lantbruksstyrelsenbör se över den utformning som lagförslaget fåll i nu aktuell del. I motionenyrkas att som sin mening skall ge regeringen lill känna vad somanförs om investeringsskyldigheten för jordägare (yrkande 3 a). Som tidigare berörts har jordägaren inte f. n. någonprincipiell skyldighet att investera på arrendestället. Detta gäller också ifall då en myndighet kräver att åtgärder vidtas för att arrendatorn skall fåfortsätta att driva sin verksamhet pä det sätt som förutsattes dåarrendeavtalet ingicks. I praktiken kan emellertid en myndighets ingripandeändock få den effekten att en investering kommer till stånd genom jordägarensförsorg. Om jordägaren inte investerar kan nämligen arrendatorn tvingas ändrasin verksamhet och jordägaren riskerar då att arrendatorn framtvingar ensänkning av arrendeavgiften eller häver avtalet. Även om jordägaren således faktiskt gör investeringar som föranleds av myndighets påbud är dock dennärmare omfattningen av investeringsskyldigheten oklar. Enligt utskottetsmening är detta otillfredsställande med hänsyn till både jordägarens ocharrendatorns intressen. Utskottet anser därför att investeringsskyldigheten,såsom föreslås i propositionen, bör regleras i JB, När det gäller den närmare utformningen avinvesteringsreglerna anser utskottet i likhet med departementschefen attbestämmelserna i 9 kap, 18 § JB kan tjäna som mönster. Att jordägaren på dettasätt åläggs en principiell skyldighet att bära det ekonomiska ansvaret förinvesteringar som påfordras av en myndighet är enligt utskottets mening inteoskäligt mot bakgrund av vad som ovan anförts. Förslaget ger också garantierför att arrendatorn kan fortsätta att driva verksamheten i enlighet med vad somförutsattes då avtalet ingicks. Med anledning av vad som anförs i motion 2788 villutskottet understryka att jordägaren självfallet inte bör tvingas tillinvesteringar som inte är LU1983/84:35 12 Enligt utskottets mening innebärockså förslaget i propositionen betryggande garantier för att olönsammainvesteringar inle påtvingas jordägaren. Sålunda skall jordägaren vara skyldigatt utföra arbetet endast om anläggningen behövs med hänsyn till enändamålsenlig planläggning av jordbruket på arrendestället. Frågan ominvesteringsskyldigheten skall som nämnts prövas av arrendenämnden pä begäranav jordägaren eller arrendatorn. Innan frågan avgörs skall arrendenämndenenligt förslaget inhämta yllrande från lantbruksnämnden. Om jordägaren investerar i arrendestället och därmed höjerarrenderättens värde är det enligt utskottets mening av avgörande betydelseall han garanteras en avkastning på det nedlagda kapitalel. F. n, harjordägaren rätt att få arrendeavgiften höjd under löpande arrendeperiod då hanenligt 9 kap, 18 och 21 §§ JB bekostat ny täckdikning och vissa ombyggnader (9kap, 22 § JB), Denna rätt föreslås i propositionen utvidgad till alt avse ocksåfall av investeringar på grund av myndighets beslut. Frågor om höjning avarrendeavgiften prövas av fastighetsdomstol. Enligt utskottels mening ter detsig mindre tillfredsställande att höjningen av arrendeavgiften skall prövas aven annan instans än den som avgjort själva investeringsärendet. Starka skältalar för alt frågorna bör prövas av samma instans och om möjligt i ettsammanhang. En ändring av de processuella reglerna bör därför övervägas. Sompåpekats ovan (s, 7) innehåller propositionen inte något förslag till ändradprocessordning. Enligt departementschefen (prop, s, 36) bör den nuvarandeordningen bibehållas i avvaktan bl, a, på resultatet av rältegångsutredningens(Ju 1977:06) arbete, Ulskoltet delar denna uppfattning men vill understrykavikten av all frågan om samordningen av ärenden om investeringar och höjningarav arrendeavgiften får en tillfredsställande lösning under det fortsattaarbetet med processordningen i arrendetvister. Vad härefter angår den genom motionerna 2782, 2786 och2787 aktualiserade frågan om jordägarens investeringsskyldighet beträffandeanläggning som inte omfattas av arrendatorns underhållsskyldighet kanutskottet dela motionärernas uppfattning att förslaget i propositionen kan ledatill mindre tillfredsställande resultat, I vissa situationer kan det sålundaframstå som stötande att jordägaren inte skall vara skyldig att svara för en ioch för sig nödvändig och ekonomiskt försvarbar investering bara av denanledningen att anläggningen är undantagen från arrendatorns underhållsskyldighet.Utskottet vill också peka på att förslaget öppnar möjlighet att genom olikaavtalskonstruktioner på ett enkelt sätt kringgå investeringsskyldigheten.Samtidigt måsle emellertid beaktas alt del av olika skäl och inte minst avhänsyn till parternas intressen är rimligt att del finns ett utrymme förparterna att fritt avtala om undantag från arrendatorns underhållsskyldighetoch därmed också från jordägarens investeringsskyldighet. Utskottet är därförinte berett att tillstyrka införandet av en så generellt utformad bestämmelsesom förordas i motionerna 2782 och 2786, LU 1983/84:35 13 mening bör frågan om en ytterligare förstärkning av arrendatornsställning är motiverad när det gäller investeringar på grund av myndighetsbeslut utredas i lämpligt sammanhang. Därvid bör prövas i vilka situationer ochi vilken omfattning det framstår som befogat att jordägaren investerar också ianläggningar som är undantagna från arrendatorns underhållsskyldighet. Sammanfattningsvisanser utskottet all förslaget i propositionen om investeringar pä grund avmyndighets beslut bör genomföras. Utskottet avstyrker alltså bifall tillyrkande 1 i motion 2783 och yrkande 1 i motsvarande del i motion 2788, anfört om ytterligare utredning bör med anledning avmotionerna 2782 i denna del, 2786 yrkande 2 och 2787 yrkande 3 a ge regeringentill känna, 1propositionen läggs, som tidigare berörts, fram förslag som avserbestämmelserna om ny täckdikning. Förslaget innebär att bestämmelsen i 9 kap,21 § första stycket JB görs tvingande till arrendatorns förmån. Jordägarenskall således i fortsättningen inte kunna avtala bort sin skyldighet attbekosta behövliga nya läckdikningar. Motionärernai motion 1983/84:2788 (m) anför att det även när del gäller täckdikning ärrimligt att jordägaren står för kostnaderna för läck-dikningen. Det är dockenligt motionärerna tveksamt om jordägaren skall göra det i fall dä han, om hansjälv drivit fastigheten, inle skulle ulfört investeringen. Motionärerna anseratt man måste ta hänsyn lill delta vid behandling i arrendenämnden.Motionärerna yrkar all som sin mening ger regeringen lill känna vadsom anförts i motionen (yrkande 1 delvis). Motionärernai motionerna 1983/84:2782 (s) och 2786 (vpk) anser att jordägaren bör svara,inte bara för kostnaderna för ny täckdikning, utan också för kostnaderna närtäckdikning måsle förnyas. Enligt motionerna bör således även bestämmelserna omjordägarens ansvar för att täckdikning förnyas göras tvingande tillarrendatorns förmån, I motion 2782 hemställs att som sin mening gerregeringen till känna vad som anförs härom i motionen, I motion 2786 begärs attriksdagen beslutar ändra bestämmelserna om täckdikning i enlighet med motionen(yrkande 1), mening är en väsentiig förutsättning för ett fungerandejordbruksföretag att marken är tillfredsställande dränerad. Som framhålls ipropositionen torde behovet av investeringar i täckdikning vara betydande inomdet svenska jordbruket. Inte minst synes detta vara fallet i fråga omjordbruksföretag som drivs på arrenderade fastigheter. Utskottet delardepartementschefens uppfattning att arrendatorns möjligheter att fä till ståndny täckdikning på arrendestället bör förbättras. Utskottetvill med anledning av vad som uttalas i motion 2788 peka på att jordägaren,liksom , skall vara skyldig att utge ersättning till arrendatorn för nytäckdikning endast om arrendenämnden funnit täck-dikningen behövlig med hänsyntill en ändamålsenlig planläggning av LU 1983/84:35 14 skall inhämta yttrande från lantbruksnämndeni frågan. Som utskottet framhållit i fråga om investeringar på grund avmyndighets beslut skapas genom detta förfarande tillförlitliga garantier förall enbart ekonomiskt försvarbara investeringar kommer till stånd. Någotsärskilt tillkännagivande med anledning av motionen är därför enligt utskottetsmening inte erforderligt. Utskottet tillstyrker således propositionen iförevarande del och avstyrker bifall till motion 2788 i motsvarande del. Såvittgäller förslaget i motionerna 2782 och 2786 vill utskottet framhålla att detsynes väl så angeläget från jordbrukspolitiska utgångspunkter att befintligaläckdikningar förnyas som alt investeringar sker i nya läckdikningar. Medhänsyn härtill anser utskottet i likhet med motionärerna att jordägaren börvara skyldig att svara för alla erforderliga täckdikningsar-belen påarrendestället. Liksom när det gäller ny täckdikning bör jordägaren såledesinte heller beträffande omtäckdikning kunna avtala bort sin skyldighet attsvara för arbetet. Givetvis bör, såsom f. n. är fallet, skyldigheten attinvestera i en befintlig täckdikning gälla endast om anläggningen behövs medhänsyn till en ändamålsenlig planläggning av jordbruket. Kommer parterna inteöverens bör frågan om jordägarens byggnadsskyldighet bli föremål för sedvanligprövning i arrendenämnden. Med det anförda förordar utskottet alt en ändringgörs i arrendereglerna i enlighet med motionärernas begäran. Somovan nämnts är jordägaren enligt gällande bestämmelser i 9 kap, 18 § JB inleskyldig att utföra byggnadsarbeten pä anläggningar, däribland läckdikningar,som är undantagna från arrendatorns underhållsskyldighet. Den av utskottet nuförordade ändringen bör tas in i fjärde stycket nämnda paragraf och utformas såatt det förhållandet att täckdikning har undantagits från arrendatornsunderhållsskyldighet inte medför att jordägaren befrias från skyldigheten attbekosta en erforderlig omtäckdikning. Bestämmelsen bör träda i kraft den Ijanuari 1985, I fråga om avtal som ingåtts före ikraftträdandet bör, i likhetmed vad som föreslås i propositionen beträffande regeln om ny täckdikning, 9kap, 18 § JB i dess äldre lydelse gälla fram till den tidpunkt lill vilkenjordägaren tidigast kan säga upp avtalet genom uppsägning efterikraftträdandet. Enligt 9 kap. 15 § JB skall en jordbruksarrendatorvårda och underhålla arrendestället. Om arrendestället försämras genom attarrendatorn. inte fullgör sina skyldigheter har jordägaren rätt till ersättningvid den avräkning som enligt 9 kap. 23 § JB skall ske bl. a. när arrendatornlämnar arrendestället. Om arrendatorn vanvårdar arrendestället är arrenderättenenligt 8 kap. 23 § JB förverkad och jordägaren har då rätt att sägaupp avtalet. LU1983/84:35 15 Vårdnads- och underhållsskyldighetenomfattar både jorden och byggnader och andra anläggningar. När det gällerbyggnader och andra anläggningar är det emellertid i huvudsak enreparalionsskyldighet som åligger arrendatorn. Om anläggningen är i det skicketalt en reparation inle är ekonomiskt försvarbar gäller enligt 9 kap. 18 § JBall jordägaren i princip blir skyldig att bygga nytt eller göra omanläggningen. I propositionen föreslås att bestämmelsen i 9 kap. 15 § JBanpassas till lagen (1979:425) om skötsel av jordbmksmark (skötsellagen).Förslaget innebär att arrendatorn skall bruka jordbruksmarken i enlighet medvad som sägs i 3 § skötsellagen. När det gäller byggnader och andra anläggningarföreslås däremot inle någon ändring av gällande regler. Med jordbruksmark avses i skötsellagen ochkultiverad betesmark som ingår i en fastighet som taxerats somjordbruksfastighet. Enligt 3 § skall jordbruksmark, som med hänsyn till läge,beskaffenhet och övriga omständigheter är lämplig för jordbruksproduktion,brukas sä att markens produktionsförmåga tas till vara på ett ändamålsenligtsätt. Med uttrycket "lämplig för jordbruksproduktion" avses enligtuttalanden under förarbetena (prop. 1978/79:163, JoU 1978/79:33) att markeningår i ett utvecklat eller utvecklingsbart jordbruksföretag eller behövs föratt bygga upp ett sådant företag. Även mark som av regionalpolitiska skälbehövs för att stärka sysselsättningen kan anses som lämplig förjordbruksproduktion. 3 § avses ge uttryck för en viss minimistandard päbrukningen av marken. Vid bedömningen av om kravet är uppfyllt skall hänsyn tastill bl. a. förhållandena på orten, markens beskaffenhet och ekonomiska ochandra synpunkter. Som exempel på fall då brukningen inte är godtagbar nämns bl.a. att diken och avlopp vansköts eller att åkrar lämnas utan skötsel.Efterlevnaden av skötsellagen kontrolleras av lantbruksnämnden som enligt 9 §får förelägga markägare eller arrendator att åter ta mark i jordbruksproduktion,att sätta i stånd mark eller markanläggning eller att ge växtodlingen ändradinriktning. En förutsättning är dock alt det uppenbart behövs för att 3 §skall efterlevas. Det är alltså endast i klara fall av överträdelser somföreläggande får meddelas. Beträffande frågan om vem föreläggandet skall riktasmot framhölls under förarbetena att reglerna i arrendelagstiftningen om vem sombär ansvaret för att olika åtgärder utförs kan tjäna som vägledning. Vid smärrebrister i täckdikningen bör enligt förarbetena sålunda brukaren gesföreläggande medan föreläggandet bör riktas mot ägaren om bristerna är meraomfattande. I motionerna 1983/84:2782 (s) och 2786 (vpk) framhålls attett föreläggande enligt skötsellagen kan komma att riktas mot en arrendatorsom tillträtt ett misskött arrendeställe. Denne löper alltså stor risk attåsamkas kostnader som han inte får igen förrän arrendet avträds. Motionärernaanser att synemännen vid tillträdessynen bör ta ställning till om arrendeställetuppfyller skötsellagens krav. Konstateras brister bör, efter mönster avreglerna om arrendeställets bostäder i 9 kap. 17 § JB, synemännen LU1983/84:35 16 föreskriva vilka åtgärder som skall vidtas och beräknakostnaderna för dessa. Om jordägaren inte rättar till bristerna bör arrendatornfä vidta åtgärderna mot ersättning med det av synemännen beräknade beloppet. Imotion 2782 yrkas att det anförda skall ges regeringen lill känna och i motion2786 (yrkande 4) att bestämmelserna om skötsel av arrendestället ändras ienlighet med del anförda. Utskottet erinrar om att den nuvarande bestämmelsen i 9kap. 15 § JB om arrendatorns underhållsskyldighet innebär att arrendatorn inteär skyldig att förbättra arrendestället. Det gäller också hävden av jorden,och arrendatorn har således inte någon civilrättslig förpliktelse gentemot jordägarenatt sätta i stånd jordbruksmark som inte fyller skötsellagens krav. En sådanskyldighet föreligger f. n. endast om parterna uttryckligen kommit överenshärom. Oavsett vad som avtalats mellan jordägaren och arrendatorn gäller emellertidbestämmelserna i skötsellagen för arrendatorn. Förhållandet mellanarrendereglerna och skötsellagen kan uttryckas så att skötsellagen reglerarvilka åtgärder som skall vidtas beträffande etl jordbruksföretag medanarrendelagstiftningen anger hur ansvaret för all åtgärderna vidtas skallfördelas mellan arrendatorn och jordägaren. En konsekvens av nuvarande bestämmelser i är att om enarrendator tillträtt ett vanvårdat arrendeställe och inte följer ettföreläggande av lantbruksnämnden att rätta till förhållandena sä kanarrenderätten inte förklaras förverkad såvida inte parterna avtalat omskyldighet för arrendatorn att förbättra arrendestället. Förslaget ipropositionen till ändring i 9 kap, 15 § JB syftar till all undanröja dennaolägenhet och i övrigt anpassa till skölsellagen. I likhet med departementschefen anser utskottet att det ären naturlig utgångspunkt att arrendatorn skall sköta jorden i enlighet med vadsom sägs i skötsellagen. Utskottet ställer sig vidare bakom de uttalanden somgörs i propositionen (s, 65) beträffande tolkningen av begreppet vanvård i JB.Utskottet kan också dela uppfattningen att det finns skäl att böranpassas bättre till skötsellagen. Enligt utskottets mening kan det emellertidifrågasättas huruvida den lagtekniska lösning som valts är tillfredsställande.Den föreslagna ändringen innebär i praktiken att arrendatorn blir förpliktadgentemot jordägaren att förbättra ett arrendeställe som inte uppfyllerskötsellagens krav också i fall då arrendatorn inte eftersatt sinunderhållsskyldighet. Denna skyldighet att förbättra arrendestället kanomfatta åtgärder beträffande anläggningar som jordägaren har att svaraför enligt 9 kap. 18 § JB, exempelvis att göra om täckdikning. Förslaget kansåledes enligt utskottets mening innebära en viss förskjutning avansvarsfördelningen mellan jordägaren och arrendatorn. Med hänsyn till attpropositionens förslag inte har någon motsvarighet i arrendelagskommitténsbetänkande och alltså inte har remissbehandlats saknas underlag för ettställningstagande till huruvida en sådan förskjutning är önskvärd och lämplig.Utskottet vill också peka på att förslaget, om LU1983/84:35 17 det genomförs, kan ge upphov till gränsdragningsproblemnär det gäller att bestämma vilka åtgärder som jordägaren skall vidta enligt 9kap. 18 § JB och vilka som skall anses ingå i arrendatorns skyldigheter enligt9 kap. 15§JB. Som ovan redovisats är en arrendator, oavsett vad somföreskrivs i arrendereglerna, skyldig att följa skötsellagen, ochlantbruksnämnden har möjlighet att ingripa mot honom om han försummarjordbruket. Någon uttrycklig regel om att skötsellagen skall följas behövssåledes i och för sig inte i JB, Den föreslagna bestämmelsen får därmed ihuvudsak betydelse när det gäller att undanröja den i propositionen påtaladeolägenheten att arrenderätten inte kan förverkas. Härvidlag vill utskotteterinra om att, som ovan redovisats, ett föreläggande enligt skötsellagen iallmänhet skall riktas mot den som enligt arrendereglerna är skyldig att utföraåtgärden. En arrendator som tillträtt ett vanvårdat arrendeställe och som inteåtagit sig att förbättra det torde därför med nuvarande regler inte börameddelas något föreläggande utan detta bör riktas mot jordägaren. mening saknar därför det i propositionen åberopade skälet förändringen bärkraft. Det anförda leder utskottet lill den uppfattningen attförslaget till ändring i 9 kap, 15 § JB inte bör genomföras och all nuvarandebestämmelse om arrendatorns skyldighet att vårda och underhålla arrendeställetbör gälla även i fortsättningen. Ställningstagandet innebär att syftet med motionerna2782 och 2786 i denna del i huvudsak blir tillgodosett liksom den synpunkt ifrågan som framförts i en skrivelse från LRF, Jordbruksarrende är enligt JBantingen gärdsarrende eller sidoarrende. Gårdsarrende föreligger när arrendetomfattar bostad för arrendatorn. Övriga jordbruksarrenden är sidoarrenden.Jordbruksarrenden är i princip förenade med besittningsskydd, dvs, rätt tillförlängning av avtalet. Bestämmelserna om besittningsskydd omfattar dock intesidoarrenden med en arrendetid eller (9 kap, 7 § förstastycket 1 JB). Gårdsarrenden skall i princip upplåtas (9 kap. 2§ JB). För sidoarrenden finns inte någon regel om minimitid. föreslog att besittningsskydd skulleinföras för sidoarrenden med en arrendetid . Vidare lade kommitténfram förslag om att sidoarrenden i princip alltid skulle upplåtas på minst ettår. Enligt departementschefen bör kommitténs förslag integenomföras. I propositionen pekas bl. a. på svårigheterna att dra gränsenmellan sådana sidoarrenden som bör förenas med besittningsskydd och sädana sominte bör tillerkännas skydd, t. ex. för att de behöver tas i anspråk förrationaliseringsåtgärder inom jordbruket. I motion1983/84:2785 (c) hemställs att beslutar införa besitt- 2 1983/84. LU 1983/84:35 18 ningsskyddför ettåriga avtal om sidoarrende i enlighet med vad som anförs i motionen.Motionären anser att arrendatorn bör få rätt lill förlängning av ettårsavtalnär sidoarrendet är av avgörande betydelse för arrendatorns jordbruksförelag.När sidoarrendet är av vikt för jordbruksföretaget börbesittningsskyddet enligt motionen upphöra. mening är det otvivelaktigt så att betydande olägenheter kanuppkomma för en sidoarrendator som saknar besittningsskydd. Detta gäller inteminst när sidoarrendet utgör en väsentlig del av den areal arrendatorn brukar.Även om det sålunda kan finnas skäl för införande av ett besittningsskyddbeträffande sidoarrenden måste man beakta att det finns sidoarrendensom med hänsyn till brukningsförhållandena är olämpliga och därför bör ställastill förfogande för rationaliseringsälgär-der. Att genom en generell regelfastställa en gräns mellan sådana sidoarrenden som bör förenas medbesittningsskydd och sådana som inle bör tillerkännas besittningsskydd är, somdepartementschefen framhåller, svårt. Problemet torde enligt utskottets meningendast kunna lösas genom elt dispensförfarande, något som motionären ocksåsynes förorda. Som närmare redovisas i propositionen (s. 42) finns det fleratungt vägande invändningar mot ett dispensförfarande, och utskottet ställer sigliksom departementschefen avvisande till tanken pä ett sådant förfarande. Meddet anförda avstyrker utskottet bifall till motionen, Imotion 1983/84:2787 (c) påpekas att en upplåtelse av arrende till en juridiskperson, t. ex, ett dödsbo, aldrig anses som gårdsarrende utan blir att betraktasom sidoarrende. Enligt motionärerna finns det sidoarrenden som innehas avjuridiska personer och som i myckel liknar gårdsarrenden. Som exempel nämns attetl dödsbo har övertagit en avliden gårdsarrenda-lors arrendeavtal.Motionärerna anser all det finns skäl all se över gränsdragningen mellangårdsarrende och sidoarrende och de begär att ger regeringen tillkänna vad som anförts i motionen om en översyn (yrkande 3 b). Utskotteterinrar om all reform av arrendereglerna (prop, 1978/79:183, LU1978/79:23) bl, a. rörde frågan om besittningsskyddet för dödsbo som träder ien avliden arrendators ställe. Genom en lagändring stärktes dödsboets rätt tillförlängning av avtalet. Dödsboet har numera, vid utgången av den arrendeperiodunder vilken dödsfallet har inträffat, rätt till förlängning av avtalet församma tid som den avlidne skulle ha haft (9 kap, 9 a § JB), Bestämmelsen gällersåväl gärdsarrenden som sådana sidoarrenden som den avlidne innehade medbesittningsskydd. Var t. ex, den avlidne gårdsarrendator har dödsboet i principrätt lill förlängning. Vid utgången av den första förlängningsperiodenhar dödsboet rätt till förlängning av avtalet. Syftet medbestämmelsen var att finna en lämplig avvägning mellan dödsboets intresse avatt inte behöva upplösa arrendeförhållandet efter alltför kort lid och denomständigheten att dödsbo inte bör förbli oskiftade ännödvändigt. LU 1983/84:35 19 Enligt utskottets mening får bestämmelserna omdödsbos besittningsskydd alltjämt anses innebära en lämplig avvägning mellande olika intressen som gör sig gällande härvidlag. Det saknas därför nuanledning att överväga ett ytterligare förstärkt skydd för dödsbo som övertaren avliden arrendators arrende.