bet · G701SoU20 · 1983-12-31 00:00:00 — Som anmärkts inledningsvis bereder en arbetsgrupp inomsocialdepartementet vård- och rehabiliteringsfrågor på narkomanvårdsområdet.Arbetsgruppen kommer att redovisa sina överväganden och förslagbeträffande bl. a. öppenvården, institutionsvården, familjevården samt olikautslussningsmodeller. Syftet är att föreslå ett samlat vårdprogram förmissbrukare. I den tidigare nämnda promemorian Offensiv narkomanvårdhar arbetsgruppen redan föreslagit vissa särskilda insatser i syfte att utvecklaoch effektivisera den öppna narkomanvården. I promemorian föreslog arbetsgruppenatt medel skulle anslås dels fill utbildnings- och utvecklingsinsatser i syfteatf utveckla metoder för tidiga insatser och effekfivaresamverkansformer mellan , polisen och,kriminalvården, dels förförsöksverksamhet med inriktning på gatuprosfituerade narkotikamissbrukare ochmissbrukare med allvarliga psykiska störningar. Regeringen beslutade att ställa 4,5 milj. kr.till förfogande att disponeras i enlighet med förslagfrån arbetsgruppen. Statsbidrag har därefter utgått fill utvecklingsinsatser i15 kommuner, de flesta utanför storstadslänen. I motion 1983/84:2484 av () och RuneGustavsson (c) hemställs att som sin mening ger regeringen till kännavad som anförts i motionen om inriktningen av narkotikapolifiken och omföräldrarnas centrala roll (yrkande I). Mofionärerna anför bl. a. att ettsamlat grepp skyndsamt måste tas på basis av arbete menatt i avvaktan på detta bör fatta vissa centrala beslut samt ge SoU 1983/84:20 11 principiellarikthnjer för narkotikapolitiken i vissa delar. Familjen och föräldrarna ärenligt mofionärerna den främsta möjligheten när det gäller atf ge ungdomar inarkotika-riskzon ett socialt stöd. Det är vikfigt att familjen har resurseratt möta de problem som uppkommer snabbt och att föräldrarnas och familjenssociala trygghetsroll framhävs. Beträffande skolans roll anför motionärernaföljande. Skolan har ett stort ansvar och en viktig roll idet förebyggande arbetet mot drogerna genom en väl upplagdinformationsverksamhet. Många goda resultat kan säkerligen uppvisas runt om ilandet. Men verksamheten måste bh heltäckande så att alla elever nås avbudskapet. Drogernas skadeverkningar bör vara en naturlig och viktig del iskolans undervisning. För att defta skall bli verklighet bör inom varjerektorsområde finnas en lärare som har ansvaret för en sådan undervisning. Meninformafionen får inte avgränsas till eleverna. Den måste gälla skolans lärareoch annan personal. Kontakten med föräldrarna är eft annat viktigt område sombör ingå i skolans uppgifter liksom kontakter med polis och socialmyndigheter. Motionärerna framhåller vidare att folkrörelsernautgör en betydelsefull kanal för att få ut mer informafion i missbruksfrågorna.För att få en effektiv vårdkedja är det vidare nödvändigt att inrikta arbetetpå att de resurser som står till förfogande på vårdsidan utnyttjas på etteffektivt sätt. Det torde också enligt motionärerna stå klart att LVM och dessfillämpning inte är tillräcklig som instrument utan är en del av en helhet därohka åtgärder och samhällsinsatser måste samverka långsiktigt för att nåresultat. Vården av missbrukare måste, framhåller motionärerna, leda tillverkliga resultat där de vårdade återförs fill en människovärdig tillvaro. Imotion 1983/84:2493 av m. fl. (m) hemställs aft somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om nödvändighetenav dels en samlokalisering av polis-socialtjänst i vissa fall, dels att avpolisen omhändertagen drogpåverkad ungdom i övriga fall regelmässigt kommer ikontakt med (yrkande 1). Motionärerna framhåller att ensamordnad jourverksamhet av polis och socialvård skulle kunna ge socialtjänstentidiga indikationer på missbruk främst hos unga och därmed möjliggöra fidigareinsatser för aft snabbt kunna hejda en destruktiv period som annars ofelbartleder till social misär och medicinska och sociala skador. Motionärernaföreslår därför att i storstäderna möjligheten undersöks att samlokahserasocialtjänstenheter med de hårdast belastade polisstationerna samt att iövriga landet det bör finnas en ansvarig socialpolis på varje polisstation somhar till uppgift att snabbt underrätta och hålla intim kontakt medsocialtjänsten. Imotion 1983/84:2256 av () hemställs att som sin meningger regeringen fill känna vad som i motionen anförs om åtgärder för vård ochrehabilitering av narkotikamissbrukare. Eftersom återfallsprocen-ten blandnarkotikamissbrukare är hög är det enligt mofionären särskilt viktigt att prövanya vägar för vård och rehabilitering och ge stora resurser för SoU 1983/84:20 12 detta.Motionären anser aft det finns anledning atf pröva om inte större medicinskainsatser och mer individuellt anpassade metoder än de hittillsvarande skullevara positiva i strävandena att ge missbrukarna motivafion och kraft att inteåterfalla till missbruk och brottslig verksamhet. Mofionären framhåller vidarebl. a. atf fillräckliga resurser och medel måste sättas in för att förhindraatt narkotikan kommer in på kriminalvårdsanstalterna så att vi på anstalternafår nya missbrukare. Utskottethar tidigare behandlat frågor om drogförebyggandeåtgärder, tidiga vårdinsatser, eftervård och rehabilitering, senast i de avriksdagen godkända betänkandena SoU 1981/82:43 och 1982/83:26. Utskottet har isistnämnda betänkande beträffande föräldrarollen anfört följande (s.7): Med anledning av vad motionärerna anfört villutskottet vidare särskilt nämna betydelsen av föräldrarnas insatser ochmedverkan när det gäller aft hjälpa ungdomen med missbruksproblem. Föräldrarnabehövs även i det förebyggande arbetet. Det är därför vikfigt för bl. a.socialnämnderna atf finna vägar att nå föräldrarna och uppmuntra dem till ettaktivt ansvarstagande. Iövrigt får hänvisas till vad som anförts i nämnda betänkanden. Utskottethar vidare behandlat frågan om samarbetet mellan polisenoch , senast i sitt av godkända betänkande SoU1983/84:1. Utskottet anförde därvid bl. a. följande (s. 43): Som framgått av redogörelsen ovan (s. 30)innehåller 71 § socialtjänstlagen regler om anmälningsskyldighet till skydd förbarn och ungdom. Myndigheter vars verksamhet berör barn och ungdom samt de somär anställda hos sådana myndigheter är enligt nämnda lagrum skyldiga att genasttill socialnämnden anmäla om de i sin verksamhet får kännedom om något som kaninnebära att socialnämnden behöver ingripa till den underåriges skydd.Anmälningsskyldigheten gäller bl. a. polisen. Rikspolisstyrelsenhar i anslutning till socialtjänstreformen särskilt föreskrivit (jfr ovans.31) att anmälan till socialnämnden alltid skall ske när någon omhändertagitsenligt LOB, oavsett om berusningen är orsakad av alkohol eller annatberusningsmedel. Härutöver har polisen enligt polisinstruktionen (3§) enallmän skyldighet att fortlöpande samarbeta med de sociala organen. Någonform av jour hos är av stor betydelse för attanmälningsskyldigheten skall fungera effektivt och åtgärder av socialtjänstensnabbt komma till stånd för ungdomar med missbruksproblem. Utskottet villdärför - framför allt mot bakgrund av LTO/uttalanden omsamarbetet mellan och polisen i allmänhet (jfr ovan s. 33-34) -framhålla vikten av att den sociala jourverksamheten i kommunerna byggs ut påett sådant sätt aft arbetet med aft förebygga och motverka ungdomarsdrogmissbruk kan föras effektivt samt att samarbetet mellan polisen ochsocialtjänsten får en sådan utformning att socialnämnden genast får kännedom omav polisen omhändertagen missbrukande ungdom. Utskottet vill samtidigtunderstryka vikten av att även polisen strävar efter effektiva rutiner förfullgörande av anmälningsskyldigheten enligt 71 § socialtjänstlagen när detgäller ungdomar som omhändertagits i drogpåverkat tillstånd. SoU1983/84:20 13 Def bör vidare framhållas att vaddet här främst är fråga om är att finna former för ett praktiskt fungerandesamarbete mellan polis och socialnämnd, anpassat efter de varierandeförhållanden som råder på olika orter. Detta är inte så mycket en fråga förlagstiftaren som för de ansvariga myndigheterna. Utskottet vill därför isammanhanget erinra om fidigare riksdagsuttalanden angående vikten av fortsattutveckling av samarbetet på barn- och ungdomsområdet (jfr ovan s. 32-33). Enligt 3§ polisinstruktionen(1972:511) skall polisen bl. a. underrätta omförhållanden som bör föranleda något åtgärd av dem. I regeringens proposition1983/84:111 Förslag till polislag m. m; som förelagts riksdagenföreslås föreskriften om skyldighet ätt lämna underrättelser tillmyndigheterna inom i oförändrat skick föras över från 3§polisinstruktionen. I proposifionen pekas bl. a. på aft med hänsyn fillsocialtjänstlagens karaktär av ramlag fillämpningen i viss utsträckning tordekomma aft bli beroende av de riktlinjer som man lokalf kan komma överens ommellan polisen och socialnämnden (s. 57). Propositionen har ännu interiksdagsbehandlats. Med anledning av de nu aktuella motionerna konstaterarutskottet att kampen mot narkotikamissbruket numera bedrivs på bredare front.Målsättningen är ett narkotikafritt samhälle. haravlämnat ett omfattande utredningsmaterial med ett stort antal förslag tillförbättringar inom olika samhällssektorer för att effekfivisera kampen motmissbruket. har därutöver analyserat mål och medel ochpekat på många brister i narkofikabekämpningen. På droginformationsområdet harförslag lämnats beträffande förbättrad samordning och organisation av destatliga insatserna för alkohol- och narkotikainformation. Vidare kommerarbetsgruppen i att föreslå ett samlatåtgärdsprogram i fråga om vård och rehabilitering av narkotikamissbrukare. I budgetpropositionen aviseras att regeringen avser attunder förelägga en proposition angående bl. a. samordnadnarkotikapolifik. Enhgt utskottets mening saknas anledning för attföregripa regeringens förslag genom att nu ange vissa riktlinjer förnarkotikapolitiken. Utskottet anser således att regeringens proposition ihithörande frågor bör avvaktas. Utskottet vill emellerfid med anledning äv vadsom anförs i motion 1983/84:2484 på nytt betona den stora betydelse familjenoch föräldrarna har i det drogförebyggande arbetet. Särskilt för ungdomar iriskzonen är det viktigt att föräldrarna förstår missbruksproblematiken och kange ett verksamt stöd. Det är därför angeläget att, som utskottet även tidigareframhållit, samhället uppmuntrar föräldrarna till ett aktivt ansvarstagande ochdeltagande i det missbruksförebyggande arbetet. Som framhålls i motionen villutskottet också understryka skolans unika möjligheter och ansvar i dettahänseende. Kampen mot narkofikamissbruket måste även fortsättningsvisbedrivas med beslutsamhet. Det är enligt utskottets mening därför angeläget atf SoU 1983/84:20 14 förslagtill en samordnad narkotikapolitik på grundval av bl. a. narkotikakommissionensförslag föreläggs . Utskottet vill samfidigt framhålla viktenav att utvecklingsarbetet fortsätter i samma omfattning som tidigare och intefillåts avstanna i avvaktan på övervägandena angående den framtidanarkotikapolitiken. Med det anförda avstyrkerutskottet mofion 1983/84:2484 yrkande 1. Isocialtjänstlagen finns regler om anmälningsskyldighet till skydd för barn ochungdom (71 §). Anmälningsskyldigheten gäller bl. a. polisen. Utskottet har tidigare,som framgår av lämnad redogörelse, understrukit vikten av attanmälningsskyldigheten fullgörs. Utskottet har framhållit att detfrämst gäller att finna ett praktiskt fungerande samarbete mellan polis ochsocialnämnd, anpassat efter lokala förhållanden. Samlokalisering är enmöjlighet som därvid kan övervägas. har redovisat enliknande uppfattning. Principen måste som kommissionen förordar vara attsocialtjänsten kontaktas i så nära anslutning till polisingripandet sommöjligt. Kommissionens förslag bereds som ovan nämnts f. n. inomregeringskansliet med sikte på en proposition . Utskottetvill vidare ånyo framhålla vikten av att bygga ut den sociala jourverksamhefeni kommunerna. Detta är en förutsättning för en effektiv samverkan mellan polisoch socialtjänst när det gäller omhändertagandet av drogpåverkade ungdomar. Genomdet anförda får motion 1983/84:2493 yrkande 1 anses besvarad. Utskottetanser vidare i likhet med mofionären i motion 1983/84:2256 att nya vägar förvård och rehabilitering måste prövas i strävandena att ge missbrukarnamotivation och kraft att inte återfalla till missbruk och brottslig verksamhet.Motionären får stöd av som bl. a. pekar på nödvändighetenoch behovet av mofivafionsinsatser, behandlingsresurser och eftervård avkriminalvårdens klienter. Även pekar på behovet av attnärmare överväga hur kriminalvårdens insatser skall kunna integreras medsamhällets övriga narkomanvårdsinsatser. Ävenvårdfrågorna är som ovan nämnts avsedda att behandlas i den av regeringenaviserade propositionen om drogpolitiken. Någon åtgärd är vidangivna förhållanden inte påkallad med anledning av vad som anförs i mofionen.Denna avstyrks därför. I motion 1983/84:2493 av m. fl. (m)hemställs att som sin mening uttalar önskvärdheten av att enskildainitiativ bättre tas till vara inom missbruksvården (yrkande 14) samt attriksdagen hos regeringen begär skyndsamt förslag till lag där kommunerna åläggsatt pröva även andra initiativ än med kommunalt huvudmannaskap när det gällerservice, vård och omvårdnad i enlighet med vad som anförts i motionen (yrkande15). SoU1983/84:20 15 Utskottet behandlade frågan omfristående vårdalternativ senast i sitt av godkända betänkande SoU 1983/84:1. Utskottet, som avstyrkte ett motionsyrkande liknande det nu aktuella yrkande 15, anförde följande (s.41): :- Kommunerna har enligtsocialtjänstlagen det yttersta ansvaret för att de som visfas i kommunen fårdef stöd och den hjälp som de behöver. Detta ansvar innebär ingen inskränkningi det ansvar som vilar på andra huvudmän. På hälso- och sjukvårdsområdet harlandstingskommunerna eft motsvarande ansvar. Det samhällsansvar som sålundalagts på kommuner och landsfing kan infe överlåtas till enskilda huvudmän. Åandra sidan lämnar, som framgår av redogörelsen ovan (s. 19-22) gällandelagstiftning ett betydande utrymme för enskilda insatser av olika slag på detsociala vårdområdet. Som utskottet fidigare framhållit har enskilda ochorganisafioner här gjort betydande insatser. Det kommer även attföreligga ett behov av sådana insatser. Detta kan också läggas till grund förett ökat idéutbyte och en ökad samverkan mellan samhället å den ena sidan ochorganisafioner och enskilda å den andra. Def är givetvis i dagens ekonomiska klimat angeläget atfden enskilde skall kunna erbjudas en så bra vård och service som möjligt fillen rimlig kostnad för samhället. I vilka former och genom vilken vårdhuvudmanvård skall erbjudas måste emellertid avgöras av de för vården ytterst ansvarigakommunala huvudmännen. Därtill kommer att uppfattningarna ofta kan gå starktisär när det gäller vad som skall anses vara en god vård och därmed även närdef gäller bedömningen av vad som är skälig kostnad. En reell valfrihet för denenskilde mellan olika vårdalternativ förutsätter dessutom en viss överkapacitetpå vårdplatser, vilket ter sig tämligen orealistiskt i dagens ekonomiskasituation. Som tidigare framhålht (jfr ovan s. 22) börvidare starka skäl föreligga för att införa regleringar som innebär ingrepp iden kommunala självstyrelsen. Utskottet anser inte att sådana skäl föreligger inu aktuellt hänseende. Det kan dessutom erinas om att principerna för denkommunala upphandlingen i stor utsträckning överensstämmer med vad som gällerinom den statliga sektorn (se ovan s.22). Utskottetavstyrker på grund av det anförda bifall till motion 1982/83:1082. Utskottet, som liksom tidigareanser aft frivilliga insatser från organisationer och enskilda behövs som ettkomplement till de insatser som kan göras inom , avstyrker medhänvisning fill det anförda mofion 1983/84:2493 yrkandena 14 och 15. I motion 1983/84:1221 av BarbroNilsson i (s) och () föreslås atf somsin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om åtgärderinom narkotikapolifiken. Motionärerna anför bl. a. att jämsides med ekonomisktoch annat stöd till t. ex. FN den måste vidta egna åtgärderi kampen mot narkotikan på ett internationellt plan. Den liberala synen pånarkofika i länder som , och är enligt motionärernaallvarlig för länder SoU1983/84:20 16 som inte gett upp kampen. måste t. ex. på ettkonkret sätt markera för den spanska regeringen hur allvarligt vi ser på brottmot de internafionella narkotikakonventionerna. Regeringen bör också övervägahur man kan påverka de danska och holländska regeringarna i syfte aft dessaländer skall följa FN:s narkotikakonvenfioner, som dessa länder anslutit sigtill. Utom beträffande arbetet i FN (se härom bl. a.budgetproposifionen s. 162 och kommissionens pm nr 10 s.24 ff.) genomförs inomden s.k. Pompi-dougruppen ett aktionsprogram mot narkotikamissbruket och motden illegala narkotikahandeln i . Särskilda europeiska seminarier haranordnats om behandling av de tyngst belastade missbrukarna, personalenssituation inom narkomanvården, forskning om missbrukefs omfattning samt omkontrollinsatser mot den illegala narkotikahandeln. Gruppen förbereder nu ettnytt program som skall diskuteras vid ett ministermöte . Inom sker ett omfattande samarbete. Nordiska kontaktmannaorganet för narkofikafrågor, följerkontinuerligt utvecklingen i och föreslår samordnade insatser motmissbruket. Som ett led i uppföljningen av det program som ett nordisktministermöte beslutade om har nordiska seminarier anordnats ominformafions-och behandlingsinsatser. En särskild arbetsgrupp behandlar fråganom jämförande studier av missbrukets utveckling. Inom ramen för def arbete sombedrivs av för alkohol- och drogforskning (NAD) har enexpertgrupp utarbetat en vetenskaplig översikt över cannabismissbru-ketshälsomässiga skadeverkningar. Särskilda arbetsgrupper har lämnat förslag omintensifierat nordiskt samarbete inom polisens och tullens verksamhetsområde.Nordiska kontaktmannaorganet för narkofikafrågor förbereder nu ett nyttnordiskt handlingsprogram på området. konstaterar i sitt slutbetänkande(s. 96) bl. a. aft narkotikaproblemet är internationellt och att förhållandenai andra länder och andra länders ansträngningar - eller brist på ansträngningar- får betydelse för situationen i .. internationella engagemangi narkotikafrågan är enligt kommissionen redan av den anledningen ettnödvändigt inslag i en sammanhållen narkotikapolifik. Ett mål är därför aftpåverka andra länders inställning i narkotikafrågan. Kommissionen framhållervidare att det är nödvändigt att internationella profil i narkotikasammanhangär hög och konsekvent. Beträffande roll i det internationellanarkotikasamarbetet anför kommissionen i promemorian Internafionellt arbete motnarkotika (pm nr 10) sammanfattningsvis bl. a. följande (s. 48-51): bör vid såväl bi- sommultilaterala kontakter fortsätta att driva kravet på att alla länder anslutersig till , nämligen den allmänna narkotikakonventionen från år1961 (ändrad ) och konventionen om psykotropa substanser från år 1971.Sverige bör också arbeta för att konventionen om psykotropa substanser skärps. Sverigebör vidare verka för att bristande tillämpning av FN-konventioner- SoU1983/84:20 17 na i eft land uppmärksammas av FN och åtgärdas av landet ifråga i samråd med berört FN-organ. bör fortsätta att på lämpligt sättframföra kritik mot länder som inte vidtar tillräckliga åtgärder mot illegalproduktion, handel och missbruk av narkotika (inkl. psykotropa substanser). skall verka för att de s. k. fransitländernassärskilda problem uppmärksammas internafionellt och föranleder åtgärder. bör vidare utnyttja demöjligheter som finns att begära atf konfrollstyrelsen prövar frågan om brottmot . Narkoti-kakontrollstyrelsen måste tydligare och öppnarefa ställning i frågor om tillämpning av FN-konvenfionerna. bör se över rutinerna förvår representation vid internafionella möten och se till aft vi sysfemafisktrepresenteras av sakkunniga personer som är väl orienterade om svensknarkotikapolifik. För att underlätta det bör vi klarare slå fast vilka frågorsom skall drivas internafionellt. Våra aktioner vid internafionella narkotikamöfen måste ihögre grad förberedas bl. a. genom bilaterala kontakter. bör även i fortsättningen samordna detinternationella narkotikasamarbetet och därvid sträva efter att aktivera ocksåandra fackdepartement. Enligt vad utskottet inhämtat harSverige vid () i egenskapav observatör aktualiserat narkofikalagstiffning i ett anförande.Vidare är narkofikalagsfift-ning enligt uppgift föremål förInternafionella narkotikakontrollsfyrelsens (INCB) bedömning när det gällerdess förenlighet med internationella narkotikakonvenfion. Med hänsyn till vad som ovan redovisats påkallar enligtutskottets mening motion 1983/84:1221 inte något inifiativ från riksdagenssida. Motionen avstyrks därför. harförfattningsenlig skyldighet att låta upprätta och kungöra förteckningar övernarkotika [1 § narkofikaförordningen (1962:704)]. Sådana förteckningar harkungjorts i, förutom svensk författningssamling, medicinalväsendetsförfattningssamling (MF) 1974:67, omtryckt i socialstyrelsensförfattningssamling (SOSFS (M) 1981:54). Förteckningarna är fem fill antalet. I de olikaförteckningarna fas sådana narkofiska preparat upp som från läkemedelssynpunktbygger på en avvägning mellan missbruksrisk och behovet av tillgänglighet förmediciniskt bruk. De preparat som finns upptagna i narkotikaförfeckning I fårenligt narkotikakungörelse (1974:711) endast eftervederbörligt tillstånd användas för medicinsk och vetenskaplig forskning. Depreparat som finns upptagna på narkotikaförteckning II är sådana som är mycket missbruksfarliga men somockså har viss medicinsk användning. r* 1983/84. SoU1983/84:20 18 finns upptaget på narkotikaförteckning II. Enligt vadutskottet inhämtat har kokainet viss aktualitet som läkemedel, bl. a. förcancerpatienter. Enligt narkotikaförfeckningar hänförsinfe fill narkotika beredningar, som innehåller högst kokain, beräknatsom kokainbas, i blandning med ett eller flera andra terapeutiskt verksamma,inte narkofiska ämnen. I motion 1983/84:628 av () hemställs atfriksdagen som sin mening ger regeringen fill känna vad som i mofionen anförtsom att överföra kokain till narkotikaförteckning I. Motionären anför bl. a. attett svenskt initiativ att genom administrativa beslut helt utmönstra kokain somläkemedel skulle få stor betydelse för samordnade internafionella åtgärder motde koka- och kokainproducerande länderna i syfte atf förmå dem aft helteliminera denna produkfion. För inhemskt svenskt vidkommande skulle enligtmotionären ett överförande av kokain till narkotikaförteckning I innebära ensträngare syn på narkotikabrott som avser detta medel. Def skulle enligtmofionären vidare betyda ett kontrollpolifiskf jämställande med heroin, vilketvore betydelsefullt från folkhälsosynpunkf. Mofionären anför vidare bl. a. atfinför hotet av en ny kokainepidemi det finns anledning för lagstiftaren attmarkera en strängare syn på kokain än den som visats i nuvarandedomstolspraxis. Motionären hänvisar därvid fill en av högsta domstolenmeddelad dom på narkotikabroffsområdef. Den grundläggande definitionen av narkotika finns numeraintagen i narkotikastrafflagen (1968:64) (jfr prop. 1982/83:141, JuU1982/83:37). Denna definition av narkotika fanns tidigare inarkotikaförordningen (1962:704). Ändringen trädde i kraft den 1 juli 1983.Vidare infördes i narkotikastrafflagen i samband härmed en regel av innebördatt föreskrifter som berättigar fill befattning med narkotika endast fårmeddelas för medicinskt eller vetenskapligt ändamål. Sådana bestämmelser finnsi narkotikaförordningen och narkotikakungörelsen. Narkotikastrafflagenhänvisar sålunda infe längre fill 1 § narkotikaförordningen och den därförekommande bestämmelsen om narkotikaförfeckningar. Straffrättsligt förstås med narkotika bl. a. sådantpreparat som är föremål för kontroll enligt allmännanarkotikakonvenfion. Till konventionen finns fyra narkotikaförteckningarvidhäftade som forfiöpande revideras.