bet · G701KU30 · 1983-12-31 00:00:00 — Frågan om regeringen kan pröva en modifierad ansökan ärett rent förvaltningsrättsligt spörsmål. Om regeringen skall pröva eller återförvisaärendet, får avgöras från fall till fall. För prövning talar praktiska skäl.Man vinner fid och underinstansen slipper extra arbete. För återförvisningtalar den s. k. instansordningens princip. Den innebär att frågor som prövas avregeringen också skall ha varit prövande av underinstansen. Något generelltsvar på frågan kan alltså knappast ges. Vad gäller frågan om "särskilda skäl" tordeåsyftas Folksamärendet. I beslutet uttalade regeringen följande. "Särskilda skäl att tillåta registreringen får anses föreligga med hänsynbl. a. till att , såvitt framgår av utredningen, behöver registret fören rationell försäkringsadministration." Av uttalandet framgår attrationell försäkringsadministrafion inte var den enda omständigheten som konstitueradesärskilda skäl. Bakom "bl. döljer sig sådana omständigheter somsyftet med registret och kravet på samtycke för registrering (enskild fårtillfälle att förklara att han ej medger registrering). Regeringen gjordealltså en samlad bedömning av åtskilliga omständigheter. Här torde åsyftas bl. a. Skandiaärendet. Syftet med detregister som skulle inrättas i Skandiaärendet vara att söka fram kunder, som p.g. a. sin ekonomi kunde vara intresserade av vissa typer av försäkringar.Registret skulle alltså användas för direktreklamändamål. Uppgifterna iregistret skuUe däremot inte användas för att bedöma någons kreditvärdighet.Inte heller när det gällde AB-ärendet kunde man påståatt registrerupp-gifterna lämnades till bolaget till ledning för bedömning avnågons kreditvärdighet eller vederhäftighet i övrigt i ekonomiskt hänseende.Generellt sett måste man skilja mellan vad som är kreditupplysning enligtkreditupplysningslagen och vad som får stå i ett direktreklamregister enligt datalagen. Det är trots att ansträngningar verkligen görs svårt attnedbringa handläggningstiden hos regeringen. Detta sammanhänger med ärendenasremissbehandling och även med beredningen av ärendena inom regeringskansliet.Som exempel kan nämnas att tiden för att få in bara DLs yttrande ofta äromkring . KU1983/84:30 385 Uttalande av regeringen med anledning av riksdagsledamotenCarl Bildts resa till Vid utrikesnämndens sammanträde den20 kritiserade statsministern riksdagsman för hans resatiU i omedelbar anslutning tiU publiceringen . Ledamöterna av har utsetts av regeringen.Det gäller en känslig svensk säkerhetspolitisk fråga. Ledamöterna bör känna ettsärskilt ansvar också efter betänkandets publicering och efter den svenskaregeringens skarpa protest. tog tidigare kontakt med UD för attfå hjälp av ambassaden i med ett besök där. Ambassaden har varitBildt behjälplig med det slags service som resande riksdagsmän kan räkna med. Washingtonambassaden har arrangerat en delsammanträffanden för Bildts räkning. Därutöver har Bildt sammanträffat med enamiral i Pentagon samt med företrädare för den militära underrättelsetjänsten.Detta sammanträffande skedde på amerikanskt initiativ. Enligt regeringens uppfattning måste det anses varasynnerligen omdömeslöst att en ledamot av i ettkänsligt utrikespo-Utiskt läge sammanträffar med den andra supermaktensmilitära underrättelsetjänst. Det har vidare rapporterats att Bildt i ett annatsammanhang diskuterat hur den svenska marinen skall bekämpa sovjetiska ubåtar.I rapporten från ett lunchsamtal, där också en företrädare för det amerikanskautrikesdepartementet deltog, redovisas hur en annan person säger att det endasom skulle kunna stoppa kränkningarna vore att sänka en ubåt eller få upp entill ytan och därefter hålla förhör med besättningen. Det senaste bedömdes somsannolikt mer besvärande för än om en ubåt sköts i sank. Det blevganska snart samförstånd bland gästerna om att det mest effektiva sättet att fåslut på kränkningarna vore detta. I rapporten sägs vidare att diskussionerna därefter kom inpå frågan om vad som skulle kunna göras tills vi lyckats med att fåupp någon ubåt eller skjutit någon i sank. En genomgång gjordes bl. a. av hurSveriges statsminister bäst skulle kunna sätta sig i förbindelse med densovjetiska statsledningen och vad ett sådant budskap lämpligen borde innehålla. Det måste anses synnerUgen omdömeslöst att en ledamot i medverkar i diskussioner om dels på vadsätt som bör bekämpa sovjetiska ubåtar, dels vilka poUtiska åtgärdersom vårt land skall vidta visavi . En grundval för den svenska neutraUtetspoUtiken är att viutformar vår politik själva. Intet får göras som kan skapa intryck av att det ien situation som den nuvarande finns några andra intressen än de rent svenskasom styr 25 1983/84. KU 1983/84:30 Riksdagsman har inte visat den känsla av ansvar för landet somman kan förvänta sig av en ledamot av ubåtsskyddskommis- KU1983/84:30 387 Regeringenbemyndigade chefen för försvarsdepartementet att tillkallaen kommission med högst fem ledamöter med uppdrag att undersökaubåtskränkningarna av svenskt territorium. Till ledamöter utsågs bl. a.riksdagsledamoten (). Kommissionens arbete avslutades i april 1983och offentliggjordes vid en presskonferens . Några dagarsenare eller inledde Bildt ett besök i . Bildt hade mars/aprU per telefon kontaktat departementsrådet för att meddela att han avsåg att fara till islutet av april. Någon orientering till kabinettssekreterarens kansli, vilketBildt uppgett sig skola ha lämnat, har enligt berörda tjänstemän i UD ej ägt rum.Syftet var att ha kontakt med säkerhetspolitiska beslutsfattare inomadministrationen och med bedömare utanför densamma. förmedlade, påBildts önskan, dessa uppgifter till ambassadrådet vid ambassaden iWashington. Denne ordnade sedermera, enligt praxis, en serie samtal. Påamerikanskt initiativ förmedlades härutöver en fråga till Bildt om denne varvillig att träffa en amiral från Pentagon och en sovjetolog i den militäraunderrättelsetjänsten för att diskutera kommissionens rapport. Vid detta samtal deltog på Bildts önskan marinattachén vid ambassaden;även var närvarande. I två rapporter, inkomna till UD , redovisadesBildts besök. Dennes namn förekommer ej i rapporterna, men har enligtegen uppgift underrättat , vilket denne bekräftat, om att rapporternabeskrev samtal som ägt rum i samband med Bildts besök. Den längre av dessarapporter överlämnades senare () till , ochKarin Söder, den kortare redovisades muntligt av statsministern för dem. Vid utrikesnämndens sammanträde uttaladestatsministern en erinran om det olämpliga i att Bildt i direkt anslutning tUl avlämnandet av kommissionens rapport samtalat med företrädare för bl. a. den amerikanska försvarsmakten. Dagen efter utrikesnämndens sammanträde återgav DagensNyheter en uppgift om att statsministern vid utrikesnämndens sammanträde skulleha "varnat Bildt för att skada den svenska säkerhetspolitiken". Underde närmaste dagarna återgavs i tidningarna ett antal uttalanden av Bildt, vilkai hög grad riktade sig mot statsministerns person: "Palmes metod att faraut i KU 1983/84:30 388 vildsintaanklagelser är en medeltida debattmetod" (DN ); "Ett svinaktigtförsök av att skrämma mig till tystnad. Jag tycker endast att OlofPalme visar en småaktighet som knappast hedrar en statsman" (Aftonbladet21 maj); "Skitprat! försöker skrämma oss till tystnad. . .Uppgifterna är våldsamt överdrivna. De måste ha släppts ut av ellerhans kansli för att undergräva allt förtroende som i fortsättningen försvårarallt meningsfullt samarbete. Det är intiU ytterlighet anmärkningsvärt attPalme medvetet läcker ut sådana här uppgifter till . Det äroerhörda oförskämdheter han kommer med. Han skapar en olyckligkonfrontationsstämning genom att införa medeltida debattförhållanden"(); "Palmes attack mot mig förefaller vara ett uttryck förhans närmast medeltida hämndbegär mot dem som vågar ifrågasätta hans omdöme ochkunskaper i vissa utrikespolitiska frågor" (Stockholms-Tidningen );"behöver inte gå via spioner för att ta reda på vad jag gör"(). Medanledning av Bildts bekyllningar diskuterades frågan vid den allmännaberedningen . Sammadag redovisade statsministern sakläget vid en överläggning med ochOlof . () ägde allmän beredning ånyo rum,varvid regeringens ledamöter beslöt att göra det uttalande som fogas som bilaga1 till denna promemoria. träffade statsministern dels ,dels och , och informerade dem om bl. a. regeringensuttalande. Vid sammanträffandena med företrädarna för de borgerligapartiledarna var också statssekreterare närvarande. 4.Det har efter regeringens uttalande hävdats att regeringen genom att inteprotokollföra detta uttalande som ett beslut vid regeringssammanträde skulle hahandlat inkonstitutionellt. Att regeringens handlande i detta fall inte avvikitfrån praxis har redovisats i en artikel i av UlfLarsson. KU 1983/84:30 389 Från till vistades undertecknadi för en serie av samtal och kontakter på det utrikespolitiska området. Resanhade karaktär av allmän utrikespolitisk kontaktresa i syfte att föra samtal medett brett spektrum av personer kring olika aktuella problem i amerikanskutrikespolitik och övrig internationell poUtik. Resor av denna karaktär tillolika länder har jag strävat efter att företa sedan ett större antal årtillbaka. Tidpunktenför resan kom indirekt att bestämmas av dels det faktum att arbetet inte avslutades och dels avatt det traditionellt är svårare att få längre kvittningar från riksdagsarbetetunder senare delen av maj eller . Praktiskt var detta således denenda tidpunkt som stod till mitt förfogande för denna planeraderesa. Resanplanerades enligt samma mönster som tidigare resor av samma karaktär. Kontakttogs med , som i sin tur instruerade ambassaden iWashington att vara behjälplig med uppläggningen av programmet. Minkontaktperson i det sammanhanget var departementsrådet . UD:spolitiska avdelning hade således fullgod information iförväg om den planerade resan. Någon kritik mot dennas inriktning ellertidpunkt framfördes inte från UD. Uppläggningenav programmet i , och gjordes i allt väsentligt avutrikesförvaltningen på basen av vissa allmänna önskemål från min sida.Programmets hållpunkter diskuterades vid min ankomst till den 29april. Det kom senare löpande att förändras genom att vissa punkter tillkommedan andra utgick. Fredagenden samt måndagen den 2 och tillbringades iWashington med olika utrikespolitiska samtal. Dessa fördes med företrädare förkongressen, oberoende konsultbyråer på det säkerhets-poUtiska området,akademiska forskare, utrikes- och försvarsdepartementet samt nationellasäkerhetsrådet. Jag åt bl. a. middag med en av sekreterarna i den s. k.Palmekommissionen för diskussion om bl. a. vissa inslag i kommissionensrapport. Denenda programpunkt som primärt handlade var ett informationsmöte med ambassadensenhetschefer under ledning av ambassadör . Viden rad andra samtal kom ubåtsfrågan också upp. Den hade fått betydande - om äninte alltid korrekt - publicitet i under den KU 1983/84:30 390 Jag besvarade självfallet de olika frågor som denna publicitetföranledde. Huvudämnetför samtalen med företrädarna för administrationen var annars främst läget i deolika sovjetisk-amerikanska förhandlingarna på nedrustningsområdet, bl. Tyngdpunkten i samtalen framgår väl av den utförligasammanfattande rapport - "Anteckningar från körsbärsblommornas stad"- som ambassaden i senare tillställde UD. sammanträffade jag i med företrädare för två av debanker som svarar för en del av den svenska statsupplåning som sker på denamerikanska marknaden. Diskussionen rörde främst utveckUngen i amerikansk ochsvensk ekonomisk politik. Jag sammanträffade i dessutom med f. d.biträdande chefen för nationella säkerhetsrådet under Carter-administrationen. Torsdagentillbringades i , , i samband med att jag inbjudits atthålla ett seminarium om nordisk säkerhetspolitik på vid . Jag hade dessutom möjlighet att sammanträffamed ett antal av de olika utrikespolitiska debattörer som finns viduniversitetet eller i dess omedelbara omgivning. Fredagenden tUlbringades i , där jag förutom några mera privata ärendenbl. a. sammanträffade med företrädare för den amerikanska militäraunderrättelsetjänsten. reste jag till och återtill . Samtligasammanträffanden skedde inom ramen för program arrangerat avoch genom den svenska ambassaden, och i närvaro av två företrädare förutrikesförvaltningen. Vid samtalet med företrädare för den militäraunderrättelsetjänsten medverkade företrädare för såväl ambassadens poUtiskaavdelning som för dess mUitära avdelning. Ickevid något tillfälle sades eller antyddes från ambassadören eller annanföreträdare för utrikesförvaltningen att vissa sammanträffanden var olämpligaeller att vissa frågor icke fick diskuteras. Mitt intryck var i stället, attambassaden satte stort värde på denna möjlighet att närintresset var stort kunna erbjuda sakkunniga svar på den stora mängd av frågorsom publiciteten kring ubåtskränkningarna 1982 lett till i . Förrapportering från besöket svarade ambassaden. Det var för mig självklart, attallt som sades till mig också skulle kunna nyttiggöras av utrikesförvaltningen.Samtalet med företrädare för den militära underrättelsetjänsten rapporteradesej i dessa former. Här skedde rapporteringen primärt genom de kanaler somnormalt hanterar militär information. Denna rapporteringsordning var docksjälvfallet avstämd med ambassadens politiska delar. Vidhemkomsten rapporterade jag i samband med en lunch om de olikaintryck jag fått för f. statsrådet och försvarsstabschefen . På den senares initiativ hade jag en KU 1983/84:30 391 merutförlig genomgång med en representant för försvarsstabens underrättelseavdelning.Denna genomgång rörde de samtal som ambassadrepresentanterna och jag fört medden amerikanska militära underrättelsetjänsten. Vid en middag senare sammakväll informerade jag även försvarsminister om vissa av de saker avintresse som sagts i . Isamband med en middag på UD informerade jag departementsrådet på UD:s poUtiska avdelning om huvuddragen av mina samtal iWashington. Självfallet lade jag speciell vikt vid att informera honom om dedelar som ej inrapporterats direkt till utrikesförvaltningen. Ej heller viddetta tillfälle hade den ansvarige tjänstemannen på UD några synpunkter attanföra. Han uttryckte ett mycket positivt intresse för samtalen. offentliga debatten senare hävdade statsministern, att "i detögonblick som vi fick kännedom om det här så måste vi reagera, annars skulle vis. a. s. bli medskyldiga i det här". Det är mot bakgmnd avdetta uttalande jag fäst viss vikt vid att redovisa den kunskap som under långtid fanns inom t. ex. om min resa och dess innehåll. sammanträde fördes en längre diskussion i oUkaärenden. Med anledning av en fråga av höU statsministern en förutrikesnämndens förhållanden mycket lång källkritisk exposé med anledning avuppgifter som förekommit i pressen om vad den sovjetiske akademiledamotenArbatov anfört vid ett seminarium i . I detta sammanhanghade statsministern en kritisk släng mot mig. Den uppfattades som enfortsättning på de anmärkningar av motsvarande eller grövre natur somförekommit från statsministerns sida tidigare och våren. Den21 maj publicerades i en stort uppslagen nyhetsartikel som varen grov förvrängning av vad som sagts. Enligt ansåg statsministern att"Bildt läckt till Pentagon". Artikeln kunde rimUgtvis icke baseras pånågon "läcka" från utrikesnämnden i egentlig mening, då dessuppgifter endast ytligt överensstämde med vad som faktiskt förevarit. DN:snärmast sensationella påståenden om att statsministern anklagat mig för"läckage till Pentagon" föranledde - på goda grunder - en betydandeuppmärksamhet. Några försök från statsministerns sida att ge en korrekt bild avbakgrunden till artikeln gjordes icke. Medanledning av detta tog jag någon dag senare kontakt med statssekreteraren på statsrådsberedningen och föreslog ett kort sammanträffande mellanmig och statsministern. Jag var angelägen att lyssna på de synpunkter i sak hankunde ha. I gengäld ville jag informera honom om de närmare omständigheterna. ansåg att detta vore en lämplig åtgärd. Han återkom emellertid efterett samtal med statsministern och förklarade att denne icke var intresserad av någrakontakter eller samtal i ärendet. Vid ett senare samtal medstatsrådet ansåg denne att KU 1983/84:30 392 fråganborde lösas genom ett sammanträffande meUan statsministern och mig. Ett sådant kunde,menade han, snabbt ordnas. Jag informerade honom då om att statsministern genomUlf redan meddelat att ett sådant sammanträffande var otänkbart. informerades jag via om att regeringen hadeför avsikt att pubUcera ett särskilt regeringsbeslut i formen aven kommuniké riktad mot min resa. hade, i Ukhet med övrigapartiledare, varit kallad till statsministern för ett summariskt samtal iärendet. Massmedia hade redan av statsrådsberedningens personal förvarnats omatt ett större s. k. utspel från regeringen var att vänta. Jagbegärde då att få se den rapportering som fanns i ärendet från ambassaden iWashington. Med anledning av detta uppsöktes jag på mitt rum på avstatsministerns pressekreterare , som lät mig läsa två skriftligarapporter och ett chiffertelegram från ambassaden i och somsamtidigt hade till uppgift att nedteckna mina kommentarer. Jagförklarade, att jag inte kunde erinra mig att jag deltagit i ett detaljeratsamtal som återgavs i en av dessa rapporter, utan att det sannolikt var ettuppföljningssamtal i ett visst ärende som senare fördes mellan en företrädareför ambassaden och en amerikansk samtalspart. Det är värt att notera, att justen passus ur denna del av samtalsreferatet återfanns i den kommuniké somregeringen utfärdade någon timme . Endast på ytterligare en meraredaktionell punkt hade jag synpunkter på ambassadens rapportering. Denna varkorrekt, detaljerad och saklig i såväl innehåU som form. HansDahlgren förklarade på min fråga, att statsministern var utomordentligtupprörd över de genmälen jag i oUka former riktat gentemot hans kritik. Jagförklarade, att jag haft väl grundad anledning att utgå från att uppgifterna iDN direkt härrörde från statsministern eller hans allra närmaste omgivning, ochatt jag ansåg ett sådant förfarande i allvarliga ärenden mycket graverande. Varstatsministern beredd att otvetydigt förklara att han icke var skyldig tilluppgifterna i skulle jag självfallet fästa tilltro till detta. Någonmöjlighet att ta del av regeringens kommuniké gavs jag inte förrän jag avmassmedia ombads kommentera den. Frågor till och omkritikens sakUga substans förblev obesvarade. Mitt intryck var, att även dessasvävade i viss okunskap om anklagelsepunkternas innehåll. Istatsministerns olika uttalanden i press, radio och TV riktades kritik motmin'resa för den tidpunkt som den ägde rum vid. Någrasom helst erinringar av detta slag framfördes inte vare sig före, under ellerefter resan från någon företrädare för utrikesförvaltningen. Det fårförutsättas, att denna skulle ha sett det som sin uppgift att avge synpunkterom det rörde sig om en fråga av stor betydelse för trovärdigheten i svenskpoUtik. Statsministern hävdade ju senare att så var fallet, och att det KU 1983/84:30 393 därförfanns en skyldighet att reagera man fick kännedom om min resa. Iregeringens formella uttalande mot mig återfinnes icke dennakritikpunkt. I denna grundas kritiken i stället på två andra förhållanden. Detförsta rör att sammanträffandena med "en amiral i Pentagon samtföreträdare för den militära underrättelsetjänsten" ägde rum utanför detav ambassaden anordnade programmet. Sammanträffandena anordnades helt genom kontakter mellanambassaden och företrädare för försvarsdepartementet. Jag informerades avambassadpersonal om dessa inslag i programmet. Självfallet hade jag intet attinvända, då det var min bedömning att dessa sammanträffanden skuUe kunna geinformation av betydelse. Jag var angelägen om att även ambassadensförsvarsavdelning skulle medverka, och förde med stor noggrannhet diskussion medambassaden om formerna för rapportering av dessa samtal. Iintet hänseende antyddes från ambassaden någon tveksamhet. Även i dettasammanhang såg man det som ett värdefullt tillfälle att föra samtal somkunde ge värdefull information. Detbör noteras, att sammanträffanden med analytiker från olika underrättelseorganisationeri icke är ovanUga. Gränsdragningen mellan t. ex. den akademiskaforskningen om utrikes- och säkerhetspolitiska frågor och det analysarbete somsker i delar av underrättelseorganisationerna är tämligen flytande ochinformell. Denandra kritikpunkten i regeringens uttalande rör min närvaro vid en av svenskaambassaden anordnad lunch vid vilken amerikanska gäster yttrade vissapåståenden som finns återgivna i regeringsuttalandet. Detrör sig här om två olika delar av en rapport från ambassaden som regeringenlyfter fram i sitt uttalande. första återges en diskussion bland lunchgästerna om viUkoren för att stoppaubåtskränkningar. Det anges entydigt, att denna diskussion fördes mellan deamerikaner som bjudits på lunchen. I vilken utsträckning jag kan lastas för detev. förgripliga i de åsikter som framfördes i min och andra svenskars närvaroanges inte i regeringsuttalandet. andra anförs att det fördes detaljerade diskussioner om hur Sverigesstatsminister bäst skuUe sätta sig i förbindelse med den sovjetiska statsledningen.Detta var den del av rapporten som jag tidigare angett för statsministernspressekreterare att den måste röra ett senare samtal som jag icke varnärvarande vid. Någonkritik mot någonting som jag sagt har icke framförts av regeringen ellerstatsministern. Det har funnits goda möjligheter att kontrollera vad jag sagtdå två personer från utrikesförvaltningen eller ambassaden var närvarande vidsamtliga möten i liksom vid det seminarium om säkerhetspolitik somjag höll vid . KU1983/84:30 394 Här följer en skriftligsammanfattning av mina samtal här i med och . Sammanfattningen är gjord på grundval av fördaanteckningar. Jag träffade Milstein första gången den 27april. Han var på väg till tillsammans med Arbatov. Denne, som dagarnainnan hade besökt , hade fått visum på villkor att han ej beviljadenågra intervjuer. Det var Milstein som tog upp ubåtarna. hade haft enartikel härom. Milstein ansåg det vara viktigt att undersöka om vi kunde göranågot för att lösa de problem som uppkommit i de svensk-sovjetiskarelationerna. Om några ubåtar varit inne på svenskt vatten och dessa varitsovjetiska, sa Milstein, så berodde det på felnavigering. Det är mycket lättatt navigera fel, både med båtar och flygplan. Jag genmälde att vi kommit tillslutsatsen att det inte kunde röra sig om felnavigering; man kan göra fel engång, men här var det fråga om upprepade tillfällen. Vi var oroUga för att vårtbudskap om hur allvarligt vi såg på kränkningarna inte når fram till dem somhar poUtiskt ansvar. Vi vill vara säkra på, att någon poUtiker tillräckUgt högtupp tar del av vår protest, fattar ett beslut om att kränkningarna skallupphöra och ser till att beslutet genomförs. vill ha en signal om attett sådant beslut har fattats. Milstein lovade att ta upp saken med Arbatov under resantill . Han fick den engelska texten till vår note samt den engelskasammanfattningen av slutsatser, och vi kom överens om ettnytt samtal när de återkommit till . Detta redovisade jag för Dig vid vårt telefonsamtal den 28april. Jag fick då instruktioner av Dig rörande vad jag skulle framföra tillArbatov. träffade jag Arbatov på en mottagning förhonom som ordnat. Arbatov var på gott humör, slog ut medarmarna, omfamnade mig och tackade för Din hälsning. Under vårt samtalframförde jag att Du var allvarligt bekymrad och upprörd överubåtsincidenterna. Vi fruktar, att budskapet inte går fram och att man i Sovjetinte tar saken på tillräckligt allvar. Om incidenterna fortsätter så kommer deantisovjefiska stämningarna i att öka starkt. Halva svenska folketkommer att befinna sig på eller invid och vid varje larmkommer de att påminnas om . Ett alternativ är att vi sänker en ubåt, -"och säger KU 1983/84:30 395 attnu kommer vi att försöka göra det" - och då får vi se lik från sjömänflyta omkring i vattnet. Det vore en katastrof.