bet · G701SoU30 · 1983-12-31 00:00:00 — Beredningen har i sitt delbetänkande Erfarenheter av LVMoch vissa andra socialtjänsffrågor (Ds S 1983:16) redogjort för några hittillsvunna erfarenheter av LVM. Betänkandet innehåller ingen slutlig utvärdering avLVM. En sådan kommer att presenteras först i det blivande slutbetänkandet, somberäknas vara klart . För lagstiftningen centralafrågor, såsom LVM:s indikationer för tvångsvård, vårdtidens längd, möjligheternatill förlängning m. m. anstår till slutbefänkandet. I de mofioner som behandlas i dettabetänkande tas upp olika frågor om vård av vuxna missbrukare. I motion 1983/84:1220 av BlendaLittmarck (m) och () hemställs att beslutar omändring av 2 § LVM så aft missbruk av beroendeframkallande medel i form avtekniska preparat som thinner jämställs med missbruk av alkohol och narkotikasom grund för vård enligt LVM. Enligt 2§ LVM gäller att den som till följd av fortgåendemissbruk av alkohol eller narkotika är i trängande behov av vård kan beredasvård oberoende av eget samtycke enligt lagen om övriga förutsättningar äruppfyllda. Det är således endast alkohol- och narkotikamissbruk som kan utgöragrund för vård enligt LVM, inte missbruk av t. ex. lösningsmedel. LVM skiljersig i denna del från lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU),som reglerar förutsättningarna för vård utan samtycke SoU1983/84:30 28 beträffande den som är (i vissa fall upp till20 år). Allt missbruk av beroendeframkallande medel kan åberopas som grund förvård enligt LVU. Missbruk avlösningsmedel, sniffning, är vanligast blandtonåringar. Enligt de ovan redovisade skolungdomsundersökningarna (s. 7) hade1983 i årskurs 9 prövat på att sniffa, de flesta dock endast engång. Uppgifterna om vuxna missbrukare av lösningsmedel är mycket få.Utredningen om narkotikamissbrukets omfattning (), se ovan s. 7, harredovisat att man funnit 428 personer som kombinerat narkotikamissbruk medmissbruk av lösningsmedel. Någon karfläggning av hur många som missbrukarenbart lösningsmedel finns inte. Det förekommer uppgifter om enstaka vuxna sommissbrukar endast thinner. Def finns däremot ingen utredning om graden av derasmissbruk och om i vad mån de i övrigt uppfyller förutsättningarna för vårdenligt LVM. Enligt 11 § socialtjänstlagen skaU socialnämnden arbetaför att förebygga och motverka missbruk av alkohol och andraberoendeframkaUande medel. Dessa insatser är således inte begränsade tillalkohol och narkotika. skall vidare se till atf en missbrukarefår den hjälp eller vård som behövs för att komma ifrån missbruket. Vården skaUså långt möjligt äga rum i samförstånd med den enskilde. Vård enligt LVM skallendast tillgripas när vårdbehovet inte kan fillgodoses på annat sätt. Utskottet ser mycket allvarligt på missbruk av lösningsmedel.När det gäller unga kan LVU tillgripas om det inte är tillräckligt medfrivillig vård. När det gäller vuxna torde i allmänhet fhinnermissbruket gåhand i hand med annat missbruk. I så fall kan LVM fillämpas på den grunden, omförutsättningarna i övrigt är uppfyllda (jfr dock ovan s.7). I vissa sådanafall kan vidare situationen vara sådan att LSPV är fillämplig. Utskottet vill vidare framhålla att socialministern ipropositionen om LVM redovisat en öppen attityd fill frågan om eventuell senarekomplettering beträffande t. ex. lösningsmedel (se ovan s. 6). Det angavs attsocialberedningen fick följa utvecklingen på denna punkt. Utskottet anser aft socialberedningen bör lägga framförslag om ändring av 2§ LVM så att även missbruk .iv andraberoendeframkallande medel än alkohol och narkotika - såsom thinner - kanutgöra grund för vård enligt LVM. Detta bör med anledning av mofion1983/84:1220 som sin mening ge regeringen till känna. Skydd för missbrukarens omgivning m. m. I motion 1983/84:2493 av NilsCarlshamre m.fl. (m) begärs att beslutar om en utvidgning av LVlvl:stillämpningsområde fill att omfatta även de fall då någon till följd avmissbruket kan befaras att allvarUgt skada någon annan (yrkande3). Enligt de regler som gäller enligt LVM kan den som är iträngande behov av vård för att komma ifrån sitt missbruk beredas vårdoberoende av eget samtycke under förutsättning att han tiU följd av missbruketantingen utsätter sin fysiska eller psykiska hälsa för allvarlig fara eller kanbefaras SoU1983/84:30 29 komma att allvarligt skada sig själv eller någonnärstående. Vård enligt LVM förutsätter vidare att vårdbehovet inte kantillgodoses genom frivilliga insatser enligt socialtjänstlagen eller enligtnågon annan lag. Såväl den numera upphävda lagen om nykferhetsvård som LSPVinnehåller mera vittgående bestämmelser om skydd för andra människor. Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om utsträcktskydd för missbrukares omgivning, senast i betänkande SoU 1982/83:37. Utskottetframhöll därvid åter att i denna del är en kompromiss mellan i ochför sig oförenliga uppfattningar. Utskottet erinrade vidare om de storameningsmotsättningar som råder i frågan om den sociala vårdlagstiffningen allsbör användas som ett instrument för samhällsskyddet och om sitt eget fidigareuttalande att en förutsättning för kompromisslösningen om skydd för närståendevar att den noga skulle följas upp av socialberedningen och övervägas på nyttfrån såväl praktiska som principiella utgångspunkter när beredningenpresenterar sin utvärdering. Gällande ordning måste ses som en tillfälliglösning i avvaktan på den mer allsidiga diskussion som kan komma fill ståndsedan resultatet av socialberedningens utvärdering föreligger. Utskottet ansågsåledes att socialberedningens arbete borde avvaktas. Utskottet betonadesamtidigt vikfen av att sambandet med andra lagregler som kan vara av betydelseför atf snabbt ingripa mot och avbryta våldsamma beteenden belyses särskilt. Socialberedningensarbete beräknas vara avslutat under innevarande år. Problemet hur man skall skydda människor mot att skadastill följd av någon annans missbruk är komplicerat. Utskottet anser för sin delatt def finns behov av ett sådant lagstadgat skydd i någon form. Brottsbalkenger infe tillräckligt skydd i alla de fall som här kan bli aktuella. a. ärmöjligheterna att ingripa innan någon allvarlig skada inträffat begränsade.Följderna härav kan bli tragiska, inte minst för missbrukaren själv. Frågan äremellertid om dessa problem bör lösas inom ramen för en vårdlag av LVM:skaraktär eller om komplettering bör ske av annan lagstiftning. Som utskottettidigare framhållit är det därför angeläget att socialberedningen belysersamtliga lagregler som är av betydelse i sammanhanget liksom sambandet mellanandra regler och LVM. Utskottet utgår från aft beredningen kommer att ägnadenna fråga särskild uppmärksamhet. Med hänvisning fill det anförda avstyrker utskottet motion1983/84:2493 yrkande 3. Utskottet kan inte förorda aft även allvarliga socialaskadeverkningar skall omfattas av LVM:s tillämpningsområde och avstyrker därföräven yrkande 4 i motion 1983/84:2493 av m.fl. (m). Utredning och ansökan om vård enligt LVM I motion 1983/84:2493 av NilsCarlshamre m. fl. (m) begärs att socialnämnden och inte skallutreda vårdbehov enligt LVM och ansöka om sådan vård (yrkande5). SoU1983/84:30 30 Vid sin behandling av LVM beslutaderiksdagen (SoU 1981/82:22, rskr91) - med frångående av proposifionsförslagefmen i enlighet med def förslag socialberedningen lagt fram i sitt delbetänkandeSOU 1981:7-att utredning och ansökan om vård enligt LVM skall göras avlänsstyrelsen. Utskottet framhöll vid sin behandling bl. a. att det avrättssäkerhetsskäl är önskvärt att inte lägga på socialnämnden atf själv bedömakvaliteten på och tillräckligheten av sina insatser. Utskottet anförde vidareatt man måsfe slå vakt om en enhetlig rättstillämpning när det som här gällerfrihefsberövande åtgärder. Även om det slutliga avgörandet åvilar länsrätten,kan socialnämndernas olika utgångspunkter och prioriteringar lätt leda tillatt det i vissa kommuner blir vanligare med tvångsvård än i andra. Def är svårtför domstolen att beakta sådana hänsyn då man ställs inför avgörandet av ettenskilt ärende. Atf låta ha eft sammanhållet ansvar för attbedöma i vilken utsträckning man bör kräva fortsatta insatser av socialnämndernabör därför, enligt vad utskottet uttalade, kunna bidra fill en jämnare standardpå den frivilliga vården som den enskilde tillförsäkras enytterligare prövning genom en utomstående myndighet. Ufskoffef ansåg def därförlämpligast atf, såsom socialberedningen föreslagit, lägga uppgiften atf svaraför utredning och ansökan om vård på . Utskottet anförde vidarebl. a. att måste få fillgång fill de kunskaper och erfarenhetersom socialnämnden förvärvat genom sitt arbete med missbrukare. Detta fåremellertid, enligt vad utskottet uttalade, infe leda till att handläggningendrar ut och försenar påbörjandet av vården. beslut om att skullesvara för utredning och ansökan enligt LVM motiverades förutom avrättssäkerhetsskäl också av en önskan atf komma till rätta med de långvarigameningsmotsättningarna i dessa frågor, vilka försenat utvecklingen inomvärden. Man ville skapa klarhet i de principiella frågorna och därmed ettbättre arbetsklimat för missbruksvården. Utskottet anförde senast frågan behandlades (SoU1982/83:37 s. 22) bl. a. att enligt utskottets mening vad uttalat omde framfida rikflinjerna för beslutsförfarandet vad beträffar utredning och ansökanom vård borde ligga fast. Erfarenheterna skulle få utvisa om def finnsanledning aft senare ta upp frågan på nytt. Utskottet anser inte att har anledning att nuompröva detta ställningstagande. Med hänvisning fill det anförda avstyrker utskottetbifall till mofion 1983/84:2493 yrkande 5. I motion 1983/84:2493 av NilsCarlshamre m.fl. (m) begärs aft även socialnämnden skall kunna besluta omomedelbart omhändertagande enligt LVM på motsvarande sätt som nämnden kan göraenligt LVU (yrkande 8). kan omhänderta en missbrukare omedelbartenligt LVM om det är sannolikt att vederbörande kan beredas vård enligt LVM och SoU1983/84:30 31 rättens beslut om vård inte kan avvaktas på grund avantingen att missbrukaren kan antas få sitt hälsofillstånd allvarligt försämratom han infe får omedelbar vård, eller att def föreligger överhängande risk föratt han till följd av sitt tillstånd kommer att allvarligt skada sig själveller någon närstående. Utskottet är medvetet om atf ärenden angående omedelbartomhändertagande av missbrukare enligt LVM kräver skyndsam handläggning och attbeslut därför ofta måsfe fattas med kort varsel. Def är därför givetvisangeläget att beslutsförfarandet har en med hänsyn därtill så ändamålsenligutformning som möjligt. Utskottet har vid fidigare behandling av denna fråga (SoU1982/83:37 s. 23) anfört att bestämmelsen om polisen som beslutande myndighetmotiverades med aft detta möjliggör ett snabbt ingripande och aft det dessutomi allmänhet är nödvändigt atf anlita polisen för att genomföra åtgärden.Utskottet underströk att det just är den omständigheten att en missbrukaremotsätter sig vård och kanske måste tvingas därfill med våld som gör aftpolisen måste anlitas. Om en missbrukare kan övertalas att godviUigt följa medsocialtjänstens personal behövs inget beslut om omhändertagande utanvården kan i så fall beredas enligt socialtjänstlagen. Socialberedningen kommer under innevarande år att avslutasin utvärdering av socialtjänstreformen, däribland även av LVM. Utskottet är mot denna bakgrund inte berett att förordanågot inifiativ i frågan. Utskottet avstyrker således motion1983/84:2493 yrkande 8. Vårdtid m. m. I motion 1983/84:2493 av NilsCarlshamre m.fl. (m) begärs förslag till avsevärt förlängd och sammanhängandevårdtid i LVM (yrkande 6) och att möjlighet införs fill s.k. vilande resolution(yrkande7). Vård enligt LVM skall i normalfallet avslutas inom tvåmånader. Vårdfiden kan dock förlängas med högst om den intagne fillföljd av sitt hälsotillstånd behöver ytterligare vård eller om det finns andrasynnerliga skäl för förlängning. I det delbetänkande (SOU 1981:7) som föregickproposifionen med förslag till LVM uttalade socialberedningen att förslagetfill LVM inte borde ses som en definitiv lösning av hithörande frågor. Attstudera hur lagen i prakfiken tillämpades såg beredningen som en av devikfigaste uppgifterna vid sin kommande uppföljning av socialtjänsfreformen.Frågor som särskilt skulle uppmärksammas var enligt beredningen reglerna omvårdtider och om behovet av ett förenklat beslutsförfarande vid återfall. I propositionen (prop. 1981/82:8) uttaladedepartementschefen att den föreslagna tiden torde vara väl avvägd för flertaletfall men att hon ställde sig tveksam till om ens den vårdtid som enligtförslaget maximalf kunde komma i fråga var fillräcklig för de svåraste fallen.Behovet av att tillämpningen av SoU1983/84:30 32 LVM följdes särskilt noga med avseende på vårdtidens längdunderströks. Vid utskottets behandling av propositionen förelåg bl. a.en mofion med yrkande om en fill bestämd vårdtid. Utskottet (SoU1981/82:22) anförde atf många olika synpunkter anlagts på frågan om vårdtidenslängd. Enligt utskottets mening kunde def infe komma i fråga atf frångå den avberedningen föreslagna och allmänt accepterade provisoriska lösningen av dennakontroversiella fråga. Utskottet erinrade också om att utvärderingen kunde kommaatt ge anledning fill justering av reglerna om vårdtiderna. När frågan om vårdtiderna enligt LVM senast behandlades(SoU 1982/ 83:37 s. 24) ansåg utskottet inte att då hade anledningatt ompröva sitt fidigare ställningstagande. Utskottet erinrade dock på nytt omatt socialberedningens utvärdering av LVM kan komma atf ge anledning filljustering av vårdtiderna. Enligt utskottets uppfattning finns def ingen anledningatt nu inta en annan ståndpunkt. Med hänvisning till det anförda avstyrkerutskottet bifall fill mofion 1983/84:2493 yrkande 6. Utskottet behandlade i betänkande SoU 1982/83:37 ävenfrågan om vilande resolution (se ovan s. 18). Utskottet uttalade då att s.k.vilande resolution liknande den som fidigare fanns i nykterhetsvårdslagen tersig principiellt främmande för socialtjänstlagens och LVM:s syn på syftet medvården. Vilande resolution fungerade huvudsakligen som en påtryckning genom efthot om vård. Utskottet ställde sig mycket tveksamt till om en sådan möjlighetkan förenas med arbetssätt vilket, till skillnad från den gamlanykferhefsvårdens, skall präglas av hänsyn fill den enskildes önskemål och hansfrivilliga medverkan. Utskottet utgick dock ifrån att socialberedningen om såvisar sig påkallat överväger även denna fråga. Utskottet anser inte att har anledning attompröva defta ställningstagande. Utskottet avstyrker därför motion 1983/84:2493yrkande 7. I motion 1983/84:2493 av NibCarlshamre m.fl. (m) yrkas aft LVM ändras på det sättet att den som äromedelbart omhändertagen skall beredas vård på sjukhus "om detbehövs" {yrkande 9). Vård enligt LVM skall bygga på respekt för den enskildessjälvbestämmanderätt och integritet och skall så långt som möjligt utformasoch genomföras i samverkan med den enskilde. Vården skall inledas på sjukhus omdef anses lämpligt med hänsyn till den planerade vården i övrigt och omförutsättningarna för sjukhusvård är uppfyllda. När def gäller frågan om inledande sjukhusvård harutskottet fidigare, som framgått av redovisningen i det föregående, uttalat bl.a. att den som vårdas med stöd av LVM och är i behov av vård på sjukhussjälvfallet måste beredas sådan vård, aft huvudprincipen är den att den somvårdas enligt LVM skall SoU1983/84:30 33 vara tillförsäkrad rätt till sjukhusvård samt atf rättentill sjukhusvård är atf befrakta som ett erbjudande och inte som tvång. Tankenär således aft vården av missbrukare skall inledas på sjukhus om det ärpåkallat från vårdsynpunkt och den enskilde accepterar vård enligt hälso- ochsjukvårdslagen (1982:763). Motionärerna anför i motion 1983/84:2493 bl. a. attlagtexten (12 § LVM) har sådan utformning att den kan ge intryck av att vårdenoundgängligen skall inledas på sjukhus samt att bestämmelsen delvis är onödig.Utskottet har tidigare i betänkande SoU 1982/83:37 bl. a. anfört att utskottetinte delade den uppfattningen. Tvärtom gav lagrummet enligt utskottets meningklart vid handen att frågan om lämpligheten av inledande sjukhusvård skallprövas i varje enskilt faU. Utskottet anförde samfidigt att bestämmelsen kan geupphov till vissa svårigheter i de ganska fåtaliga faU där den enskilde intevill ha sjukhusvård eller ådagalägger avsikt att rymma därifrån så snarttillfälle ges. Utskottet ansåg därför att socialberedningen har anledning attsärskilt uppmärksamma samordningen mellan denna regel i LVM och andralagregler, bl. a. i hälso- och sjukvårdslagen och LSPV. Socialberedningen har som ovan redovisats (s. 19) tagitupp frågan om inledande sjukhusvård i ett delbetänkande. Beredningen har därvidbl. a. diskuterat risken för att en LVM-pafient skaU avvika från sjukhuset samtmöjligheten att införa någon form av kvarhållningsräff på psykiatrisk klinik.Beredningen har dock inte tagit ställning i dessa frågor utan avser attåterkomma i slutbetänkandet som beräknas föreligga . Med hänsyn till det pågående arbetet i socialberedningenbör motion 1983/84:2493 yrkande 9 inte föranleda någon åtgärd ochavstyrks. I motion 1983/84:891 (yrkande2) avJan-Erik m.fl. (fp) och i motion 1983/84:2493 (yrkande 10) av NilsCarlshamre m. fl. (m) yrkas att hos regeringen begär förslag omlegala möjligheter till s. k. frivillig kontraktsvård. En av socialtjänstlagens viktigaste utgångspunkter är atfsocialtjänstens insatser i individuella ärenden skall präglas av frivillighetoch självbestämmande. Socialtjänsfiagen innehåller därför - med vissa undantagsom gäller skyddet för underåriga - ingå möjligheter fill tvångsåtgärdergentemot enskilda människor. För barn och ungdomar samt missbrukare finns dockvissa möjligheter att besluta härom enligt LVU och LVM. Vård enligt LVM skall i allmänhet vara avslutad inom tvåmånader. Missbrukaren kan sedan själv om han så önskar fortsätta vårdenytterligare någon fid. Vården är då frivillig, dvs. enligt socialtjänstlagen.Någon kvarhållningsräft finns då inte. SoU1983/84:30 34 Syftet med vården enligt LVM är bl.a. att motivera missbrukaren att fortsätta vården i frivilliga former. fidigare framhållit i samband med behandlingen av ett motionsyrkandeangående möjlighet att hämta tillbaka en missbrukare som avvikit från frivilligvård (SoU 1981/ 82:45) ligger skillnaden mellan de frivilligt vårdade och detvångsvårdade främst i atf den som själv sökt vård enligt socialtjänstlagen harrätt att själv avgöra när han vill avbryta vården. Den som vårdas enligt LVMkan efterforskas och återhämtas om han avviker och kan eventueUt senareplaceras på en insfitution med befogenhet att besluta om inskränkning i denintagnes rörelsefrihet m. m. Som redogjorts för i det föregående avgavkontraktsvårdsutredningen betänkandet Kontraktsvård inomsocialtjänsten (DsS 1980:3). I betänkandet föreslogs en särskild lag omkontraktsvård. Lagförslaget omfattade bl. a. regler om kvarhållningsräft.Betänkandet har remissbehandlats men har infe lagts till grund för propositionfrån regeringens sida. När förslaget presenterades fanns ännu inte LVM. Förslagetutgick sålunda bl. a. från aft det inte skulle finnas några andra möjligheter tilltvång mot vuxna missbrukare utom de som kunde finnas i den psykiatriskavårdlagstiffningen, dvs. Senast frågan om kontraktsvård inom varaktuell i uttalade utskottet (SoU 1982/83:37 s. 27) att det enligtutskottets mening starkt kunde ifrågasättas om det sedan LVM införts finnsnågot egenUigt behov av regler om kontraktsvård inom . Syftettorde i och för sig lika väl kunna tillgodoses t, ex. genom justering avgällande vårdtider enligt LVM och liknande åtgärder. Utskottet utgick dock frånatt socialberedningen kommer att överväga om det finns skäl att föreslåsärskilda bestämmelser om konfraktsvård eller Uknande överenskommelser inomramen för eller som ett komplement till socialtjänstlagen och LVM. Utskottet ansåg vid angivna förhåUanden att inteborde ta något inifiafiv fill s. k. frivillig kontraktsvård. EnUgt utskottefs mening har ingenfing framkommit sommofiverar ett ändrat ställningstagande i denna fråga. Utskottet avstyrkersåledes motion 1983/84:891 yrkande 2 och motion 1983/84:2493 yrkande 10. I motion 1983/84:1632 av SonjaRembo (m) begärs förslag till ett samlat rehabiliteringsprogram förmissbrukare. I motionen anges vissa riktlinjer som bl. a. innebär att socialnämndenoch inte som arbetsförmedlingen skall ha ansvaret för arbefsplacering avmissbrukare. skall också ansvara för placering vidarbetsmarknadsinsfitut. Ersättning fill missbrukare såsom sjukpenning ochpension föreslås utbytt mot kontraktslön som utbetalas av . Ommissbrukaren avbryter rehabiliteringen upphör lönen. SoU1983/84:30 35 har iyftrande över mofionen (se bilaga) uttalat stor tveksamhet inför åtgärder sominnebär atf missbrukare skiljs ut och behandlas som en särskild grupp. bör missbrukare och andra handikappade så långt möjligtbehandlas på samma sätt som andra arbetssökande. Beträffande placering av missbrukare i den skyddadeverksamheten i Samhällsföretag hänvisar arbetsmarknadsutskottet fill sittuttalande i defa ämne (AU 1982/83:21). Arbefsmarknadsutskotfetpåpekade att av dem som är placerade inom Samhällsföretagsgruppe.ihar socialmedicinska handikapp samt att många missbrukare skulle stå utanförarbetslivet om de inte erbjudits arbete inom gruppen. Arbetsmarknadsutskottetframhöll att det även fortsättningsvis finns anledning ställa stora krav påinsatser från Samhällsföretags sida när det gäller dessa kategorier avhandikappade. Inte heller stöder arbetsmarknadsutskottet förslaget omatt missbrukare skall få en kontrakfslön som till en början sätts lågt och somökar allteftersom rehabiliteringen fortskrider. anseratt lön och andra anställningsförmåner enligt kollektivavtal - eller därmedjämförbara förmåner - i princip skall utgå fill handikappade oavsetthandikappets art. Utskottet delar arbetsmarknadsutskottets uppfattning attmissbrukare och andra handikappade så långt möjligt bör behandlas som andraarbetssökande. Det skulle bl. a. strida mot den s.k. normaliseringsprincipen -en av utgångspunkterna för vårdinsatser enligt socialtjänstlagen - att skiljaut missbrukarna och särbehandla dem. Utskottet vill dessutom understryka vadarbetsmarknadsutskottet anfört om fortsatta insatser från Samhällsföretags sidanär det gäller arbefsplacering av människor med socialmedicinska handikapp.Många människor med missbruksproblem riskerar annars atf hamna helt utanförarbetslivet med allt vad detta innebär i fråga om försämrade utsikter tiUrehabilitering m.m. Beträffande ekonomiskt stöd under rehabiUtering villutskottet erinra om det utredningsarbete som f. n. pågår. Socialberedningen har utöver sitt allmänna uppdrag omutvärdering av socialtjänstreformen ett särskilt uppdrag att allsidigt övervägafrågan om sjukpenningrätten för missbrukare. Vidare har handikappkommittén (seovan s. 25) i uppdrag att utreda hur rehabiliferingsstödet fill specieUt ungahandikappade skall utformas. Kommittén skall också behandla frågan omansvarsfördelningen mellan arbetsförmedUng, skola, ,försäkringskassa och andra organ när det gäller åtgärder för en yrkesinriktadrehabilitering m. m. Utskottet utgår därför från att arbetet i de bådakommittéerna kommer att resultera i ett gott underlag för fortsattaöverväganden i här aktuella frågor. I avvaktan härpå finns inte skäl för någotinitiativ från sida. Motion1983/84:1632 avstyrks med hänvisning till det anförda. SoU1983/84:30 36 Allmän översyn av vårdlagstiftningen I motion 1983/84:1358 av StenSvensson (m) och () och i motion 1983/84:1636 av ()begärs förslag till ny vårdlagstiff-ning avseende drogmissbrukare m. m. Som ovan har redovisats (s. 27) har socialberedningen iuppdrag att göra en utvärdering av socialtjänstreformen inkl. LVM. Beredningenberäknar att överlämna sitt slutbetänkande .