bet · G701NU3 · 1983-12-31 00:00:00 — I motion 1982/83:2016 av StigGustafsson m. fl. (s) hemställs att begär att regeringen skyndsamtlåter utreda frågan om franchising. Remissyttranden över motionen haravgivits av i (LO), (), , ,. Franchising är ett system förmarknadsföring av varor och tjänster som har fått vissspridning i . Franchising förekommer främst inom detaljhandeln, men detfinns även exempel på franchisingverk-samhet inom tillverkningsindustrin.Företeelsen är inte reglerad i svensk lag och det finns alltså inte någon legaldefinition av begreppet franchising. Den definition som dominerar i hartagits fram av (se s. 3) och lyder: Franchising är ett linjärt systemför marknadsföring av varor och/eller tjänster, i vUket ett företag(tiUverknings- och/eller grosshandelsenhet) genom kontrakt till sig knyter etteller i allmänhet flera enskilt ägda andra företag, oftast detaljister, vilkautåt, mot kundkretsen, framträder enhetligt och som från det förstnämndaföretaget ihot ersättning erhåller varor och/eller tjänster i flera former. kallas franchise-givare, de senare franchisetagare. Något annorlunda uttryckt kan mansäga att franchising är ett system för samarbete mellan två oberoendeparter-franchisegivaren och franchisetaga-ren- för försäljning av varor och tjänster.Franchbegivaren är en tillverkare, en grossist, ett tjänsteföretag eller kanskeen liten grupp företag som äger eller förfogar över ett känt namn, inarbetadekännetecken, en specifik tillverkningsmetod eller ett speciellt säljsystem, somvidare besitter ett särskilt kunnande (know-how) och som genom att använda sigav franchisetagare vill stärka marknadsföringen av sina varor eller tjänster.Franchiseta-garen är en egen företagare som har förvärvat rätten att arbetaunder franchisegivarens namn och kännetecken för att sälja dennes produktereller för att exploatera hans specifika metoder. NU1983/84:3 2 genom ett detaljerat kontrakt, vilket klart definierarbådas rät-tighetér-och ' skyldigheter. För de olika tjänster somfranchisegivaren garanterar franchi-setagaren betalar denne en avgift fillfranchisegivaren. Den definition som används av International FranchiseAssociation är något mera utförlig. Här anges att franchisegivaren åtar sig attgöra en långsiktig satsning genom att bidra med kontinuerlig överföring avknow-how och träning. Dessutom anges att franchisegivaren besitter systemetsvarumärke och affärsidé, t. ex. en tillverkningsprocess och att han överva-,kar att verksamheten sköts på ett tillfredsställande sätt. I andra definitionerframhålls dessutom att franchisetagarens rättigheter begränsas till en vissfidsrymd och ett visst distrikt som fiUdelasav franchisegivaren. Det anförda illustrerar att det har visat sig vara ganskasvårt att hitta en ': kortfattad definition .somtillräckligt klart anger vad systemet innebär: Franchising är närbesläktad med.fiera andra distributionsformer, såsom frivilliga kedjor och affärsformer där försäljning sker i kommission.Kommissionsförsäljningen skiljer sig emellertid från frivilliga kedjor ochfranchising därigenom att detaljisten inte äger varulagret. I fråga omgränsdragningen mellan frivilliga kedjor och franchising gäller attfranchisetagarna saknar möjlighet att själva eller genomnågon gemensarn organisation ingripa i det franchisegivande företagetsförhållanden. I en frivillig kedja finns det i regel en medlemsförsamling som,idemokratisk ordning kan fatta beslut som rör kedjan. I de s. k.köpnjannakedjorna är detaljisterna vanligen aktieägare i det gemensammaföretaget, med bolagsstämman som forum för aktieiigarna. De grossistinitieradekedjorna är organiserade som ekonomiska föreningar. I förekommer franchising i flera olika former. Dessaskiljer sig åt i fråga om omfattningen avden rättighet som överlåts tillfranchisétagaren och i fråga om graden av samarbete inellan franchisegivarenoch f/anchisetaga-ren. Av de amerikanska systemen'inirym endast det'fnéstutvecklade (Business Format Franchising) i den syenska definitionen. Detutnjärks av att franchisegivaren distribuerar inte bara varor utanocksåkompletta kommersiella system. I franchisegruppen ingår främst företaginom servicebranchen, exempelvis (franchisetagare till McDo-nald's), , , TuffrKote DinolAB och Synpunkten AB-. ..,..,,:. :;,. Franchising anses ha sitt ursprungi det distribufionssystem som skapades ' av symaskinsfabrikanten efterinbördeskriget i USÄ. Den egentUga utvecklingen ägde rum i samband medbilismens frartiväxt och läskedrycksiri-dustrins tillkomst. Flera,ursprungligen specifikt amerikanska förhållanden NU1983/84:3 3 har sammantagna lett till denna distributionsformsframgång: befolkningens stora rörlighet i geografiskt hänseende, möjlighetentill samtidig marknadsföring genom TV av varor och tjänster över en helkontinent, den relativa svagheten hos redan befintliga frivilliga fackkedjorsamt det förhållandet att produktionen av varor kan centraliseras medan utbudetsker i kundens närhet. fanns det i ca 1 600 franchisegivare medomkring 57 000 egna filialer. Antalet franchisetagare uppgick till nära 196 000med inalles 2 179 000 anställda och med en omsättning av 276 miljarder svenskakronor, mer än den svenska bruttonationalprodukten. Franchising är som framhållits enrelativt ny företeelse i . Några helt tUlförlitliga uppgifter om dettotala antalet franchiseföretag finns inte. En intresseorganisation förfranchiseföretagen. År 1981hade föreningen 21 ordinarie eller associerade medlemmar (franchisegivare) medtotalt 338 försäljningsenheter, varav 61 egna filialer och 277 franchisetagare.Omsättningen hos gruppen franchisetagare uppgick till drygt 500 milj. kr.,antalet anställda till närmare 1 500. Härtill kommer att vissa svenskafranchiseföretag drev en omfattande verksamhet utomlands. Omsättningen i denutländska verksamheten var ungefär så stor som den totalafranchisingomsättningen i dessa år. Den organiserade franchisingen fördelade sig påolika brancher enligt följande: livsmedelsdetaljhandel (3 franchisegivare),textildetaljhandel (1), transport (1), restaurang/gatukök (2), reklam (1),konsult (3), bilvård och däck (2), byggnad (2) och övrig detaljhandel (7). Detbör observeras att bensin- och bilhandeln ej räknas till franchisingkategorin iSverige. De omkring 20 oorganiserade franchisegivarna beräknades år1980 ha knutit till sig ca 80 franchisetagare med totalt omkring 300 anställda. har uppställt vissa etiskaregler för franchi-singverksamhet som föreningens medlemmar har att iaktta.Enligt dessa regler gäller bl. a. följande: - Ingen medlemfår vid erbjudande om franchise, produkt eller tjänst lämna uppgift som kanvara ägnad att verka vilseledande för de tilltänkta köparna. Internationellahandelskammarens riktlinjer för reklam skall iakttas vid marknadsföringen. - Medlem får intesjälv, direkt eller indirekt, bedriva verksamhet som skulle kunna anseskonkurrerande med franchisetagarens verksamhet enUgt avtalet. - Okontrolleradtillväxt och s. k. pyramidsystem är oförenliga med franchising. 1* 1983/84.17saml. NU1983/84:3 4 - Medlem är skyldig att utvecklaoch vidmakthålla ett system för övervakning av franchisetagarnas verksamhet i syfte att kunna bistå dessa i händelse av svårigheter. Likaså skall franchiseverksamheten innefatta program för utbildning och träning av franchisetagarna och deras personal. - Medlem är skyldig att rätta sig efter föreningens i stadgeenligordning fattade beslut, däribland beslut om ändringar i de etiska reglerna. Några juridiska spörsmål i samband med franchising Som framgått av det föregåendefinns det i ingen särskild lagstiftning rörande franchising. Såvittbekant har frågor rörande franchise-avtal inte heller prövats i domstolarna.Detta innebär självfallet inte att samhället står helt utan möjligheter attingripa mot förhållanden inom franchising som framstår som otillbörliga ellerskadliga. Vidare har en enskild franchiseägare samma möjUgheter som parter iandra avtal att bli löst från avtalet eller få det jämkat under åberopande avallmänna avtalsrättsliga ogiltighetsgrunder. Franchising som företeelse berör isjälva verket åtskilliga rättsområden. I det följande antyds några av despörsmål av juridisk natur som kan aktualiseras i samband med franchising. Den kritik som har riktats mot franchising från främstfackligt håll har i allmänhet haft som utgångspunkt att det är oklart i vilkengrad det arbetsrättsliga regelsystemet till skydd för arbetstagarna ärtillämpligt på franchisingrelationer. Närmare bestämt har frågan gällt huruvidaen franchisetagare är att anse som en självständig företagare, en avfranchisegivaren beroende uppdragstagare eller rent av endast som enarbetstagare. 1 det senare fallet skulle det alltså råda en sortsanställningsförhållande mellan franchisegivaren och franchisétagaren. Medarbetstagare jämställs i detta hänseende även s. k. beroende (eller jämställda)uppdragstagare. Frågan huruvida ett avtal om arbetsprestation är ettarbetsavtal - dvs. ett avtal mellan en arbetsgivare och en arbetstagare - ellerej har givetvis betydelse för tillämpningen av den arbetsrättsligalagstiftningen, exempelvis lagen (1974:12) om anställningsskydd, lagen(1976:380) om arbetsskadeförsäkring och lagen (1976:580) om medbestämmande iarbetslivet. Även andra lagar har särregler som ger. Detta gäller t. ex. förmånsrättslagen (1970:979) och skadeståndslagen(1972:207). I lagen (1914:45) om kommission, handelsagenter och handelsresande(kommissionslagen) skiljs mellan å ena sidan handelsresande ochplatsförsäljare som är anställd i huvudmannens tjänst, dvs. arbetstagare hoshuvudmannen, och ä andra sidan annan handelsresande eller platsforsäljare. Gällande lagstiftning saknar en definifion avarbetstagarbegreppet. Gränsdragningen får därför ske på grundval av principersom har kommit till uttryck i rättspraxis. Rent allmänt kan konstateras attpraxis har visat en benägenhet att ge arbetstagarbegreppet en vidsträcktinnebörd. Detta har också stöd i lagförarbeten. NU1983/84:3 5 För att en person i arbetsrättsligmening skall vara att betrakta som arbetstagare hos annan måste vissagrundläggande förutsättningar vara uppfyllda. Först och främst måsteförhållandet mellan parterna vara grundat på avtal, dvs. Vidare krävs att avtalet mellan parterna går ut på att den ena partenskall prestera arbete för motpartens räkning. I det stora flertalet fall möter inte några svårigheteratt avgöra om en person är att i rättslig mening anse som arbetstagare hos enannan. Avgörandet huruvida fråga är om arbetstagare eller självständigföretagare kan emellertid i gränsfall vålla svårigheter. Enligt gällande rättsker gränsdragningen genom en helhetsbedömning av samtliga omständigheter ivarje enskilt fall, varvid hänsyn tas inte endast till innehållet i avtaletmellan parterna utan även till omständigheter utan omedelbar anknytning tilldetta avtal. Omständigheter vilka tyder på att den arbetspresterandeparten är att betrakta som arbetstagare brukar anses vara: 1) Han har attpersonligen utföra arbetet, vare sig detta utsagts i avtalet eller får ansesvara förutsatt mellan kontrahenterna. 2) Han har faktiskt helt eller så gottsom helt själv utfört arbetet. 3) Hans åtagande innefattar att han stäUer sinarbetskraft till förfogande till efter hand uppkommande arbetsuppgifter. 4)Förhållandet mellan kontrahenterna är av mera varaktig karaktär. 5) Han ärförhindrad att utföra liknande arbete av någon betydelse åt annan,vare sig detta grundar sig på direkt förbud eller bottnar iarbetsförhållandena. 6) Han är underkastad bestämda direktiv eller närmarekontroll beträffande exempelvis sättet för arbetets utförande, arbetstiden ocharbetsplatsen. 7) Han har att i arbetet använda maskiner, redskap eller råvarorsom tillhandahålls honom av medkontrahenten. 8) Han får ersättning för sinadirekta utlägg, exempelvis för resor. 9) Ersättningen för arbetsprestationenutgår åtminstone delvis i form av garanterad lön. 10) Han är i ekonomiskt ochsocialt hänseende jämställd med en arbetstagare. Omständigheter som talar för att den arbetspresterandeparten är att betrakta som självständig företagare brukar anses vara: 1) Han ärej skyldig att personligen utföra arbetet utan kan på eget ansvar överlåtadetta helt eller delvis åt annan. 2) Han låter faktiskt på sitt ansvar annanhelt eller delvis utföra arbetet. 3) Arbetsåtagandet är begränsat till vissbestämd uppgift eller möjUgen flera sådana. 4) Förhållandet mellankontrahenterna är av tillfällig natur. 5) Varken avtalet ellerarbetsförhållandena hindrar honom från att utföra liknande arbete avnågon betydelse åt annan. 6) Han bestämmer - frånsett inskränkningar sompåkallas av arbetets natur - själv sättet för arbetets utförande samt arbetstidoch arbetsplats. 7) Han har att i arbetet använda egna maskiner, redskap ochråvaror. 8) Han har att själv stå för utgifterna vid arbetets utförande. 9)Vederlaget för arbetsprestationen är helt beroende av verksamhetens ekonomiskaresultat. 10) Han är i ekonomiskt och socialt hänseende jämställd med enföretagare inom verksamhetsgrenen. 11) Han har för verksamheten erhållit personligttillstånd eller NU 1983/84:3 6 auktorisationav myndighet (exempelvis tillstånd till yrkesmässig automobil-trafik) ellerfått egen firma registrerad. Tillde i dessa uppräkningar angivna omständigheterna kan i de enskilda fallen kommaandra, som är ägnade att inverka vid helhetsbedömningen. En sådan omständighet,som i vissa fall torde ha fillmätts relativt stor betydelse, är att enarbetspresterande part som påstås vara självständig företagare fidigare harvarit anställd hos motparten i det påstådda uppdragsavtalet. Man Synes här börakräva att en verklig förändring av den arbetspresterande partens ställningvisas ha inträtt. Stundom torde helhetsbedömningen kunna företas i belysning aven mer samlande frågeställning, såsom t. ex. huruvida den arbetspresterandeparten kan anses ha blivit infogad i medkontrahentens företagsorganisationeller om han tvärtom kan anses representera en särskild företagsenhet. Somnyss framhållits har frågan huruvida franchisétagaren är att anse somföretagare eller arbetstagare såvitt känt inte blivit prövad. Arbetsdomstolenhar dock gjort vissa uttalanden av intresse i detta sammanhang. Den har i endom (nr 31/1969) bedömt bensinstationsinnehavares rättsUga ställning i förhållandetUl det oljebolag vars produkter de sålde. Liksom vid franchising regleradeshär samarbetet i utförliga avtal. Arbetsdomstolens prövning avsåg sexbensinstationsinnehavare, vilkas avtalsförhållanden var sinsemellan olika. Treav avtalen avsåg försäljning i kommission, varvid oljebolaget också ägdestationerna. De tre andra avtalen avsåg fråga om köp i fast räkning. I ett avdessa fall var bensinstationsinnehavaren också ägare till stationen, medandenna i de andra tvä fallen ägdes av oljebolaget. I det ena av dessa två falldrevs bensinstationen av ett aktiebolag, där alla tre aktieägarna deltog iskötseln av rörelsen. Även i övriga fall deltog innehavaren aktivt i arbetetpå stationen. Målet prövades enligt lagen (1936:506) om förenings- ochförhandUngsrätt. Arbetsdomstolen fann att den lagen inte kunde tiUämpas påförhållandet mellan juridiska personer, varför det fall där bensinstationeninnehades av ett aktiebolag föll utanför lagens tillämpningsområde. Däremotfann domstolen att bensinstationsinnehavarna i samtiiga övriga fall skullebetraktas som arbetstagare enligt lagen med oljebolaget som arbetsgivare. Idetta sammanhang kan också hänvisas till en dom (nr 24/1980) därarbetsdomstolen hade att pröva huruvida fog förelegat för en arbetstagarorganisationsveto enligt 39 § medbestämmandelagen. Omständigheterna i målet var i korthetföljande. drev försäljning med ungefär 115 försäljareanställda. För försäljningsverksamheten gällde kollektivavtal. Försäljningenskedde för räkning genom att avtal slöts mellan och kunder medförsäljaren som mellanhand. Försäljaren fick ersättning för sitt arbeteuteslutande genom provision. beslöt att avveckla denna försäljningsformoch övergå till ett system enligt vilket skulle sälja samtiiga produktertill självständiga återförsäljare. Arbetsdomstolen gick i domen närmare in påfrågan om försäljarna efter den tilltänkta NU 1983/84:3 7 omläggningenav försäljningsverksamheten alltjämt skulle komma att inta en sådan ställning iförhållande till att de fick anses som arbetstagare. Mot bakgmnd avutredningen i målet besvarade domstolen denna fråga nekande. a. till en dom av försäkringsöverdomsto-len , enligtvilken den som köper varor i fast räkning i allmänhet inte anses varaarbetstagare. Somredan antytts ger de civilrättsliga bestämmelserna om avtals ogiltighet i lagen(1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område(avtalslagen) vissa möjligheter för den enskilde att skydda sig mot avtal elleravtalsvillkor som framstår som oskäliga eller stridande mot tro och heder.Enligt den särskilda generalklausulen i 36 § får avtalsvillkor jämkas ellerlämnas utan avseende, om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtaletsinnehåll, omständigheterna vid avtalefs tillkomst, senare inträffadeförhållanden och omständigheterna i övrigt. Vid tillämpning av stadgandet skallsärskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som i egenskap av konsumenteller eljest intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet. Bestämmelsenär givetvis tillämplig även på förhållandet mellan franchisegivare ochfranchisetagare. Ianslutning härtill bör nämnas att lagrådet har yttrat sig över en lagrådsremissmed förslag till lag om förbud mot oskäliga villkor i avtal mellannäringsidkare. Förslaget är gmndat på konsumentköpsutredningens delbetänkande(SOU 1981:31) Avtalsvillkor mellan näringsidkare. Ärendet bereds f. n. inomjustitiedepartementet. Attett franchisingkontrakt i regel innehåller åtskilliga bestämmelser avimmaterialrättslig natur är en naturlig följd av att franchisétagaren erhållerrätt att utnyttja franchisegivarens varumärke och andra kännetecken för denvara eller tjänst som tillhandahålls. Frågor rörande förfoganderätten tillvammärken, firma och patenträttigheter regleras så gott som alltid ikontrakten. Såväl franchisegivaren som franchisétagaren kommer givetvis iåtnjutande av det skydd för sina rättigheter som samhället har ställt upp genomden immaterialrättsliga lagstiftningen. Ettfranchisingförhållande kan vidare sägas innehålla vissa konkurrensbe-gränsandemoment främst genom att franchisétagaren får en exklusiv rätt till försäljningav varor eller tjänster inom ett visst område och genom att han kan känna sigförpliktad att följa franchisegivarens prisrekommendationer. Det finns exempelpå franchiseavtal som har registrerats i statens pris- och kartellnämndskartellregister av denna orsak. () har i någrafall ingripit mot klausuler i franchisingavtal inom ramen för den allmännagranskning av återförsäljarkontrakt m. m. som NO verkställer. Tre av dessafall avsåg avtal mellan skilda tillverkare av eller agenter förUvsmedelsautomater å den ena och bolagens distributörer å den andra sidan. NOfann vid sin granskning att avtalen innehöll bl. a. pris- eller konkurrensklausulersom varoacceptabla från konkurrenssynpunkt. Sedan klausulerna hade ändratsefter påpekande av NO avskrevs ärendena. I ett annat fall rörde NU1983/84:3 8 det sig om ett samarbetsavtal mellan ett störredamkonfektionsföretag och vissa av företagets återförsäljare. Återförsäljarnaförband sig att låta företaget förmedla varor till ett belopp som motsvarademinst av resp. återförsäljares försäljningsbudget. Vidare föreskrevs iavtalet att prisbilden skulle vara enhetlig och att företaget skulletillhandahålla fullständig prislista. NO konstaterade att företagets samarbetsavtal- med en relativt långtgående styrning av affärsbolagens sortiment samtuttalanden om att prisbilden skall vara enhetlig - i och för sig kunde sägasutgöra en konkurrensbegränsning. Vid bedömningen av om en konkurrensbegränsningföreligger måste enligt NO dock stor vikt läggas vid de konkurrensförhållandensom råder inom den aktuella branschen. hade anfört omkonkurrensen inom konfektionshandeln syntes i stort sett riktigt. Med hänsynhärtill och till en mellan NO och företaget träffad överenskommelse om ändradebestämmelser saknades det enligt NO skäl att vidta ytterligare åtgärder. I motionen uppges att fackligaorganisationer inom TCO och LO har reagerat på de konsekvenser och problem somuppstår i samband med franchising. Deras kritik har i första hand gälltsvårigheterna att få den arbetsrättsliga lagstiftningen att fungera ifranchisingföretag. Motionärerna hänvisar och ansluter sig till den kritik avfranchisingsystemet som framförs i en rapport från ArbetsUvscentrum (se s. 10),i vilken bl. a. konstateras att franchisetagarens handlingsutrymme är såbeskuret av det avtal han eller hon har tecknat med franchisegivaren, att manknappast kan betrakta den förre som arbetsgivare i egentlig bemärkelse.Motionärerna frågar sig om franchisétagaren är att anse som självständigföretagare, som beroende uppdragstagare eller rent av som arbetstagare ochantyder att flera faktorer spelar in vid en sådan klassificering, bl. a.franchiseavtalets utformning när det gäller franchisetagarens arbetsuppgifter,styrning och beroendeförhållande till franchisegivaren. I anslutning härtillställer motionärerna frågan om vi vill ha storföretag och franchisekedjor hårtknutna till osjälvständiga företag eller småföretag som bedriver verksamhet på egnavillkor. Enligt motionärerna skulle franchisingsystemet, om det spridsytterUgare, sannolikt få djupgående konsekvenser för strukturen ochmaktförhållandena i näringslivet. I avsaknad av lagreglering av franchisingskulle utländska intressen kunna få ett oacceptabelt inflytande över svenskasmåföretag. Sammanfattningsvis anförs i motionen att det är nödvändigt att"konsekvenserna i vidaste mening av franchising utreds innan denna nyadistributionsform blir mer allmän". NU1983/84:3 9 Utredningar m. m. Rapport frän statens industriverk Inom statens industriverk harutarbetats rapporten - en växande samarbetsform (SIND 1982:6).Huvudsyftet med rapporten har varit att sprida ökad kunskap om vad franchisinginnebär. Efter ett deskriptivt avsnitt redovisas i rapporten resultatet av enfallstudie. Utredaren har samlat in erfarenheter från elva franchisekedjor sominbördes är ganska olika. De viktigaste slutsatserna sammanfattas i rapportenpå följande vis. - Franchising ären ung företeelse i som huvudsakligen har vuxit fram . - I sju fall harkedjorna från början byggts upp i en mer eller mindre utvecklad franchiseform.I övriga fall består kedjorna dels av nybildade franchiseenheter, dels avfilialenheter som ombildats fill franchiseenheter. - De främstaorsakerna till starten av franchising var expansionsplaner kombinerat med ettbehov av ett yttre kapitaltillskott. - I mer änhälften av fallen har man inspirerats till franchising av förebilder, främst iUSA. - Affärsidéernasnyhetsvärde i form av produkter och marknader är i många fall litet.Genomförandesättet med distribution via en franchisekedja är mer unikt. - I flertaletfall distribueras konsumentvaror och konsumtionsvaror. Några fall avserproducentvaror och kapitalvaror. - Ingenfranchisekedja har tillförsäkrat sig ett praktiskt monopol. - De flestakedjorna har successivt utvecklats i riktning mot systemafiskt upplagdfranchising. - Normalt har detvarit lätt att rekrytera franchisetagare. Rekryteringen har skett genom annonsoch personUga kontakter. - Franchisekedjornahar expanderat snabbt och i genomsnitt vuxit med några tiotal enheter under enfemårsperiod. - Sex avfranchisekedjorna har export och ytterligare två har framskridna exportplaner. - Distributionssystemsom ombildats fill franchising innehåller vanligen både franchiseenheter ochegna enheter. - avalla franchiseenheter i kedjorna är nybildade. Resten är ombildadefilialenheter. - Trenden visaren övergång till renodlade system med enbart franchiseenheter. - Femfranchisekedjor har huvudsakligen egen tillverkning. - Franchisegivarnahar ofta speciell kontroll över systemens tekniska kärnor och marknadsprofil.