bet · G701JuU2 · 1983-12-31 00:00:00 — Utredningen harsamtidigt föreslagit att skattetillägg skall utgå då detföreligger försvårande omständigheter (betänkandet sid 49, 147 ff, 157 f och303 f). Vidare föreslår utredningen att möjligheterna tillundanröjande av påfört skattetillägg inskränks (betänkandet sid 43 f och 222ff). Remissbehandlingen av betänkandet har avslutats. Förslagenöverväges f n inom . I det läget anser länsrätten det ej varapåkallat med någon särskild åtgärd från sida i dessa frågor. erinrar omskattetilläggsutredningens förslag om utvidgat uppsåtsrekvisit vid passivtskattebedrägeri och påpekar att utredningen inte motiverat förslaget utifrånerfarenheter av dittillsvarande praxis. I sittyttrande uttalar vidare bl. a. följande. Om det subjektiva uppsåtsrekvisiteti skattebrottslagens 2 § 2 st utvidgas till att även innefatta indirekt ocheventuellt uppsåt kan det antagligen underlätta åklagarens bevisning, i vartfall beträffande det eventuella uppsåtet, till att nå en större krets personer. Underlåtenhet att avge deklaration leder i normalfallettill att taxeringar åsätts efter skönsmässiga grunder enligt 21 §taxeringslagen samt att skattetillägg påförs av den skatt som belöperpå taxeringarna. Vidare påförs vanligen förseningsavgift. Eftersomskattetilläggsreglerna gäller oavsett om uppsåt att undandra skatt förelegateller ej blir således underlåtenheten inte opåtalad även om direkt uppsåt intekunnat styrkas. Den utvidgning av uppsåtsrekvisitet som motionärernaföreslår bör därför, enligt RSVs mening, genomföras endast om antingen depraktiska erfarenheterna av den hittillsvarande ordningen påvisar att ettbehov av en sådan föreligger eller om en utvidgning av det straffbara områdetär påkallat av andra skäl. En ändring bör således inte ske utan ytterligareutredning. vidStockholms universitet uttalar sammanfattningsvis att några vägande skäl föratt frångå den ståndpunkt som statsmakterna efter moget övervägande intog vidstiftandet av skattebrottslagen är svåra att finna. De sanktioner i form avförseningsavgift och skatte- och avgiftstillägg som kan drabba en försumliguppgiftsskyldig torde enligt fakultetsnämnden i regel skapa avhållande motivmot underlåtenhet att deklarera, och straff synes endast vara påkallat iverkligt kvalificerade fall, eftersom en underlåten uppgiftsplikt i regel inteframstår som lika straffvärd som avgivande av oriktiga uppgifter. Härtillkommer enligt fakultetsnämnden att användande av andra uppsåtsformer än direktuppsåt, såsom anförda exempel torde visa, förefaller tämligen konstlat vid ettunderlåtenhetsbrott av det passiva skattebedrägeriets typ. I sittyttrande anför fakultetsnämnden vidare bl. a. följande. I de tryckta rättsfallssamlingarnasynes blott tre fall rörande passivt skattebedrägeri ha refererats, NJA 1978 s452, SvJT 1980 rf s 25 och RH 67:82. Domstolarna synes i dessa fall inte hahaft några svårigheter att finna avsikt att undgå skatt styrkt hos de åtalade. Motionärerna vill att det subjektiva rekvisitet förpassivt skattebedrägeri skall omfatta alla former av uppsåt, alltså ävenindirekt och eventuellt uppsåt. Som ett exempel på otillfredsställandekonsekvenser av kravet på JuU1983/84:2 10 avsikt anför de att en person underlåter att deklarera förett år då han haft mycket större inkomster än tidigare och skönstaxerasbetydligt under sin verkliga inkomst. Motionärerna anser att vederbörande, omhans verkliga inkomst blir klarlagd, ändå kan undgå åtal för skattebrott genomatt t ex hävda att han inte haft tid att deklarera. Detta är ju emellertid justen sådan situation, i vilken departementschefen ansåg omständigheterna tala föratt avsikt förelegat. Enligt fakultetsnämndens uppfattning kan en uppgiftsskyldigi ett sådant läge inte genom ett naket påstående om att han inte haft tid attdeklarera undgå ansvar. Gör han en dylik invändning, torde domstolarna fordraen viss sannolikhet ehuru inte full bevisning för att hans påstående ärriktigt. Om emellertid i motionärernas exempel domstolen inteskulle finna annat styrkt än att den uppgiftsskyldige underlåtit att deklareradärför att han inte ville underkasta sig besväret med att upprätta endeklaration eller därför att han inte ville disponera sina förehavanden så atthan fick tid för deklarationsarbetet, måste han frikännas. Att så borde sketorde också ha varit departementschefens mening. Om vi antar att andra uppsåtsformer än direkt uppsåt voretillräckliga för ansvar, synes i det givna exemplet indirekt uppsåt föreligga,om den uppgiftsskyldiges motiv för underlåtenheten att deklarera visserligenvar lättja eller motvilja mot att prioritera deklarationsarbetet framför andraförehavanden men att han tillika uppfattade en för låg skönstaxering som ettnödvändigt men icke i och för sig önskvärt resultat av hans underlåtenhet.Eventuellt uppsåt skulle föreligga om den uppgiftsskyldige ansåg att detförelåg risk för att han skulle skönstaxeras för lågt och att omständigheternaär sådana att man kan anta att han skulle ha låtit bli att deklarera även omhan varit fullt säker på att han skulle taxeras för lågt. Ett annat exempel på indirekt uppsåt skulle kunna vara atten uppgiftsskyldig underlåter att deklarera för att dölja förunderhållsberättigade eller andra borgenärer att han har inkomster och att hananser utebliven eller för låg taxering vara en nödvändig men i och för sig inteönskvärd biverkan till vad han vill uppnå. Eventuellt uppsåt skulle vidare kunna föreligga, om enuppgiftsskyldig inte säkert vet men anser det möjligt att hans inkomster ärskattepliktiga och omständigheterna är sådana att man kan anta, att han skulleha underlåtit att deklarera även om han varit fullt säker på att hans inkomstervar skattepliktiga och att han genom sin underlåtenhet skulle undgå skatt. lagstiftare hade uppenbarligen den uppfattningen,att underlåtenhet att deklarera i de fall där avsikt i betydelsen direktuppsåt att undgå skatt saknas inte är straffvärd på samma sätt som aktivtskattebedrägeri enligt 2 § 1 st skattebrottslagen, dvs. att uppsåtligt lämnaoriktiga uppgifter i en handling och därigenom föranleda att skatt eller avgiftpåföres med för lågt belopp eller tillgodoräknas med för högt belopp. har sig inte bekant, att begränsningen avdet subjektiva rekvisitet för passivt skattebedrägeri i praktiken skulle hahaft otillfredsställande verkningar. Det förtjänar understrykas attunderlåtenhet att avge deklaration kan bli kostsam för den skattskyldige ävenom han inte kan åtalas för skattebedrägeri, eftersom skönstaxering kan bli högoch skattetillägget enligt 116 c § taxeringslagen kan bli avsevärt.Skattetilläggsutredningen har vidare i sitt slutbetänkande SOU 1982:54föreslagit förändrade regler om skattetillägg och förseningsavgift. JuU1983/84:2 H säger sigdela den uppfattning som vid skattebrottslagens tillkomst ledde till attunderlåtenhetsbrott kriminaliserades som skattebedrägeri endast vid direktuppsåt. I praktiken har denna begränsning enligt samfundets erfarenheter intevållat så beaktansvärda svårigheter vid beivrande av brott att skäl föreliggeratt bifalla motionen. I detta betänkande behandlarutskottet en motion som gäller utformningen av det subjektiva rekvisitet vids. k. passivt skattebedrägeri i 2 § andra stycket skattebrottslagen (1971:69). Bestämmelser om ansvar för brott på beskattningsrättensområde ges i skattebrottslagen. I lagens 2 § tas upp ett straffstadgande omskattebedrägeri. För sådant brott döms enligt paragrafens första stycke den somtill ledning för myndighets beslut i fråga om skatt eller avgift uppsåtligenavger handling med oriktig uppgift och därigenom föranleder att skatt elleravgift påförs med för lågt belopp eller tillgodoräknas med för högt belopp.Straffet är fängelse i högst . Enligt paragrafens andra stycke gällersamma staffansvar den som med avsikt att - dvs. med direkt uppsåt att - skatteller avgift skall påföras med för lågt belopp underlåter att avge deklarationeller därmed jämförlig handling och därigenom föranleder att för lågt belopppåförs honom eller den han företräder (s. k. passivt skattebedrägeri). Vid sidan av den straffrättsliga regleringen finns inomdet skatteadministrativa området särskilda sanktionsregler som riktar sig motunderlåtenhet att fullgöra uppgiftsskyldighet. I taxeringslagen (1956:623)finns sålunda bestämmelser om skattetillägg bl. a. vid skönstaxering på grundav utebliven deklaration (116 c §) och om förseningsavgift för skattskyldig sominte lämnar deklaration i laga tid (§). Likartade bestämmelser finns ibl. a. lagen (1968:430) om mervärdeskatt och i lagen (1959:552) om uppbörd avvissa avgifter enligt lagen (1981:691) om socialavgifter. Motionärerna vänder sig mot utformningen avstraffstadgandet om s. k. passivt skattebedrägeri. De är kritiska mot attstadgandet som villkor för straffbarhet ställer upp krav på att underlåtenhetenskall ha skett med avsikt att skatt eller avgift skall påföras med för lågtbelopp, dvs. ett krav på direkt uppsåt. Detta uppsåtsrekvisit bör enligtmotionärerna ändras så att det för ansvar skall vara tillräckligt attgärningsmannen haft endast indirekt eller eventuellt uppsåt. Som framgår av redogörelsen i det föregående var frågan omutformningen av uppsåtsrekvisitet vid passivt skattebedrägeri aktuell underförarbetena till skattebrottslagen. a. av rättssäkerhetsskäl gavsstadgandet sådan utformning att det för straffbarhet krävs direkt uppsåt, dvs.avsikt att undandra skatt hos den som underlåter att lämna uppgifter. Saken har aktualiserats avskattetilläggsutredningen, som i sitt slutbetänkande (SOU 1982:54) Översyn avdet skatteadministrativa sank- JuU1983/84:2 12 tionssystemet - jämte förslag rörande detskatteadministrativa sanktionssystemet - lagt fram förslag om attstraffstadgandet om passivt skattebedrägeri skall avse alla uppsåtsformer,alltså direkt, indirekt och eventuellt uppsåt. Efter remissbehandling övervägsutredningens förslag f. n. inom . Frågan studeras också avden av regeringen tillkallade kommissionen mot ekonomisk brottslighet och inombrottsförebyggande rådet. Motionen har remissbehandlats av utskottet.Remissinstanserna intar överlag én avvisande hållning till motionsförslaget. Envanlig inställning bland dem är att stadgandets utformning i den praktiskatillämpningen inte visat sig leda till några svårigheter vid lagföringen.Sambandet med det skatteadminstrativa sanktionssystemet påpekas också. Såsomett särskilt skäl för att inte nu ta ställning till frågan omstraffstadgandets utformning anförs att saken har aktualiserats hos regeringengenom skattetilläggsutredningens förslag. Endast en remissinstans uttalar sigi tillstyrkande riktning. Utskottet vill för sin del - i det läge frågan omutformningen av de straffrättsliga och administrativa sanktionerna påskatteområdet nu befinner sig - utan ställningstagande i sakfrågan förorda attmotionen avslås. attriksdagen avslår motion 1982/83:880. Närvarande: (), (), EricJönsson (s), (), (), (),(), (), (), Hans Peterssoni (fp), (), (), (), () och (). mineb/gotab 1983 77043