bet · G701KU30 · 1983-12-31 00:00:00 — Han harinte invandrat hit på eget initiativ eller tillsammans med närstående utanmedförts som fosterbarn av en svensk kvinna, som hade tagit sig an honom iEtiopien och ville ge honom en utbildning här i landet. Flyttningen tiU Sverigeinnebar att hans band med hemlandet och den gamla miljön skars av. Det ärtroligt att hans tidigt inträdande misskötsamhet till inte oväsentlig delbottnar i de problem som mötte vid omplaceringen i en miljö som starkt avvekfrån vad han var van vid. Fostermodern hade sannolikt inte förutsett dessaproblem och tycks inte heller ha varit i stånd att bemästra dem. W. har nuvistats i och enligt uppgift inte haft någon kontakt med sinasläktingar i hemlandet . Det finns aU anledning att befara atthan, om han genom en utvisning tvingades att återvända till , skulle fåutomordentligt svårt att ånyo anpassa sig till förhållandena där, vilka numeramåste antas vara i hög grad främmande för honom. Med hänsyn till det anförda anser jag att det synsätt somligger till grund för de förut berörda motivuttalandena gör sig starkt gällandevid prövningen av frågan om utvisning av W. Denne är otvivelaktigt svårtkriminellt belastad, och den brottsUghet han nu har gjort sig skyldig till ärav mycket allvarlig karaktär. Den har dock inte en så hög grad avsamhäUsfarlighet att W. på grund därav bör utvisas ur landet. Beträffandefängelsestraffets längd ansluter jag mig till TR:ns bedömning. W. ansökte om upphävande avutvisningsbeslutet. Han åberopade därvid 1) osäkerhet i rättsläget rörandeutvisning på grund av brott av utlänning som vistats i samt attutvisningsbeslutet vilar på minsta möjliga majoritet i högsta domstolen 2) sinlånga vistelse i och starka anknytning hit samt 3) förhållandena iEtiopien dit verkställighet skall ske. I yttrande över W:s ansökan anfördeinvandrarverket följande: Enligt föredragande statsrådet iprop. 1979/80:96 Ny utlänningslag samt enligt justitie- ocharbetsmarknadsutskottens av godtagna uttalan- KU1983/84:30 318 den, bör den som kommit hit som barn eller som fått störredelen av sitt liv präglat av förhållandena i inte avlägsnas härifrån pågrund av brott. En sådan tillämpning ansåg de båda utskotten inrymmas i delagregler som föreslogs och som sedermera antogs av . anser, att denna tolkningsregel är avseddatt gälla oberoende av vilket brott det är fråga om och att det bör varatillräckligt att den det gäller vistats här sedan ungdomsåren. Som barn börenligt verkets tolkning i detta sammanhang anses den som kommit hit somminderårig och som haft sin vårdnadshavare här. W. kom som fosterbarn till när han fyllt 15år. Han bör därför enligt verkets mening inte utvisas härifrån. Invandrarverkettillstyrker att utvisningsbeslutet upphävs. W. frigavs villkorligt från fängelsestraffet den 7 augusti1983. Regeringen (föredragande ) anförde i beslut den 13 oktober.1983: Vad W. har anfört mot att återvändatiU utgör inte hinder mot verkställighet av utvisningsbeslutet. Inteheller i övrigt föreligger skäl att upphäva beslutet. Regeringen avslåransökningarna om upphävande av utvisningsbeslutet. Regeringen har därefter genombeslut och i anledning av skrivelser från andraän W. avslagit ansökningar om upphävande av utvisningsbeslutet beträffande W. W. ansökte på nytt om upphävande avutvisningsbeslutet. Utöver tidigare åberopade skäl anförde W. att han riskeraratt inkallas till krigstjänstgöring i hemlandet. yttrade i anledning av W:sansökan följande: Enligt föredragande statsrådet iprop. 1979/80:96 Ny utlänningslag samt enligt justitie- och arbetsmarknadsutskottensav godtagna uttalanden, bör den som kommit hit som barn eller somfått större delen av sitt liv präglat av förhållandena i inte avlägsnashärifrån på grund av brott. En sådan tillämpning ansåg de båda utskotteninrymmas i de lagregler som föreslogs och som sedermera antogs av . anser, att denna tolkningsregel är avseddatt gälla oberoende av vilket brott det är fråga om och att det bör varatillräckligt att den det gäller vistats här sedan ungdomsåren. Som barn börenligt verkets tolkning i detta sammanhang anses den som kommit hit somminderårig och som haft sin vårdnadshavare här. Verket hänvisar vidare tUl nuaktuell lagrådsremiss angående invandrings- och flyktingpolitiken med däriföreslagna förtydliganden av 41 och 44 §§ i lagen. W. kom som fosterbarn till när han fyllt 15år. Han bör därför enligt verkets mening inte utvisas härifrån, varför verkettiUstyrker att utvisningsbeslutet upphävs. I ärendet har numera framförts ytterligare skäl av poUtisknatur samt att W. skulle riskera att inkallas till krigstjänstgöring ihemlandet. Verket anser att skäl enligt 3 eller 6 § utlänningslagen inteföreligger. Verket bedömer vidare att någon påtaglig risk att inkallas tillkrigstjänst- KU 1983/84:30 319 göringinte kan anses föreligga varför verket anser att inte heller skäl jämlikt 5 §föreligger. Invandrarverketförordar att regeringen beslutar att ej verkställa utvisningsbeslutet. Det kan noteras att W. var efterlyst efterregeringens beslut . Han omhändertogs iDanmark och placerades därefter i förvar i . Regeringenupphävde "med hänsyn till vad som har upplysts i ärendet" den 29 mars1984 utvisningsbeslutet beträffande W. Iproposition 1983/84:144 föreslås bl. a. vissa ändringar av 41 § utlänningslagenslydelse. Sålunda föreslås att en utlänning som kom till innan hanfyllde och som när åtalet väcktes hade vistats här sedan minst fem årinte får utvisas. Förslaget härrör från invandrarpolitiska kommittén. som föredragande statsrådet har funnit det angeläget att i form avuttryckUga bestämmelser precisera de av arbetsmarknads- och justitieut-skottentidigare gjorda uttalandena i samband med tillkomsten av 1980 årsutlänningslag. I övrigt föreslås en viss redaktionell ändring av paragrafentill följd av andra föreslagna ändringar i utlänningslagen. Detkan noteras att både N. och W. i de ovan redovisade ärendena fyllt när dekom till . Det skulle alltså även med den föreslagna nya lydelsen av 41§ utlänningslagen vara möjligt för domstol att döma dem till utvisning. Enligt såväl utlänningslag som den nugällande utlänningslagen skall domstolen, när den dömer någon till utvisning pågrund av brott, vid bestämmande av påföljden beakta det men utlänningen liderav utvisningen. Bestämmelsen innebär att utlänningen i allmänhet får kortarestraff än han annars skulle ha fått, om domstolen finner att han lider men avutvisningen. Det finns inga fasta regler för hur stor nedsättningen skall varautan det görs en bedömning från fall till fall. Hur stor nedsättningen blirframgår vanligen inte av domen. I den mån domen överklagats och domstolarnabedömt ansvarsfrågan Uka men haft olika uppfattning i utvisningsfrågan kanmöjligen något mått erhållas på nedsättningen av straffet i det enskildafallet. Detsamma gäller om det förelegat skiljaktig mening i utvisningsdelen ien instans. Om utvisningsstraffet inte går att verkställa, har detta ansettsinnebära att utlänningen fått en förmån som han annars inte skulle ha fått.Detta har uppfattats som en orättvisa i förhållande till andra dömda. Dennafråga har varit uppe till diskussion i flera sammanhang. Sålunda uttaladejustitieutskottet (JuU 1976/77:1) i anledning av en motion följande: Olägenheterna bottnar främst i att domstol sombeslutar om förvisning har mycket begränsade möjligheter att bedöma om hindersedermera kan föreligga mot beslutets verkstäUande, t. ex. på grund avpolitiskt flykting- KU 1983/84:30 320 skåp.Olägenheterna innebär otvivelaktigt att utfallet av domstolarnas straffmätning i fall varom nu är fråga inte sällan framstår som slumpartat och stötande från rättvisesynpunkt. En sådan ordning kan självfallet inte accepteras. Utskottet noterar därför med tillfredsställelse att motionsspörs målet omfattas av den översyn rörande utlänningslagstiftningen som påbör jades .-- * Utlänningslagkommitténkonstaterade i sitt betänkande Ny utlänningslag att ett förhållandevis litetantal förvisningsbeslut inte verkställdes på grund av politiska eller praktiskaverkställighetshinder. Kommittén ansåg vidare att förvisningsbeslutet av dendömde ofta upplevdes som mycket allvarUgare än brottspåföljden och att detfanns skäl att anta att den straffnedsättning som ändå skedde inte uppvägdemenet av förvisningsbeslutet. Kommittén ansåg att bestämmelsen om beaktande avmenet skulle utgå. Enligt kommittén skulle också de av kommittén föreslagnabegränsningarna i möjligheten att avlägsna invandrare som begår brott i Sverigemedföra, att i första hand tillfälliga besökare skulle riskera utvisning. Manskulle, anförde kommittén, inte generellt kunna påstå att dessa skulle lidanågot större men av utvisningsbeslutet. Utlänningslagkommitténsståndpunkt kritiserades av åtskilliga remissinstanser. I propositionen gickregeringen på linjen att principen med beaktande av menet alltjämt skulle liggatill grund för bestämmelsen i den nya lagen. Departementschefen ansåg att denpraktiska betydelsen av rättviseproblemet hade överskattats betydligt. Hananförde vidare att om menet inte fick beaktas skulle utlänningar onödigtviskomma att bli sämre ställda i påföljdshänseende än andra dömda.Departementschefen avvisade också tanken på en ordning för omprövning avbrottspåföljden när förvisningen inte har kunnat verkställas, en ordning somföreslagits av en remissinstans (prop. 1979/80:96 s. 65). Justifieutskottetanförde i yttrande till arbetsmarknadsutskottet - i vilket yttrandearbetsmarknadsutskottet sedermera instämde' - att man anslöt sig tUlregeringens förslag att behålla regeln om beaktande av menet. Utskottet anfördevidare att man förutsatte att regeringen noggrant skulle följa tillämpningen avreglerna och, om olägenheter skulle visa sig föreUgga, skulle övervägalagändring. delade justitieutskot-tets uppfattning ochavstyrkte därmed bifall till en motion'. - följde utskottet. Konstitutionsutskottethar granskat ett antal ärenden, där regeringen i återbrytningsärenden upphävtutvisningsbeslut. I ett par fall har av domstolarnas domar i någon mån kunnatutläsas storleken av den straffnedsättning som ägt rum. Fallet3 beträffande W. som redovisas ovan under avsnittet om utvisning av den somvistats här sedan barndomen utgör också ett exempel på hur menet 'JuU 1979/80:1 y och AU1979/80:27. 1979/80:1470 avBlenda Littmarck (m). KU1983/84:30 321 beaktats av de olika domstolarna. Tingsrätten dömde W.till fängelse men ingen utvisning. Hovrätten höjde straffet fillfängelse men fortfarande utan utvisning. Högsta domstolens majoritetutvisade W. på livstid och bestämde - under motivering att fängelsestraffet pågrund av menet skulle sättas lägre än vad annars skulle ha följt . En minoritet i högsta domstolen ville inteutvisa W. och fann att tingsrättens bedömning av fängelsestraffets längd, femår, varit den riktiga. Y., född och medborgare i , kom till Sverige1966. dömdes Y. för bedrägeri till skyddstillsyn. Iaugusti dömdes han för narkotikabrott och försök därtill till fängelse tvåmånader. dömde Y. för grovtnarkotikabrott till fängelse och . Genom domen förvisades Y.ur riket med förbud att återvända hit. (majoriteten) fastställde idom tingsrättens dom. En ledamot var skiljaktig ipåföljdsfrågan och ville upphäva utvisningsbeslutet samt bestämma påföljdentill fängelse . Den brottslighet varom Y. harövertygats i detta mål är synnerligen allvarlig och skall enligt gällande lagutan tvekan - trots långvarig vistelse här -kunna leda till utvisning. Även vidsådan brottslighet skall dock omständigheterna i det särskilda fallet beaktasoch en avvägning ske mot de intressen som talar mot utvisning. Y. lämnade sitt hemland och flyttade till vid 20års ålder . Han flyttade därifrån till . Han sammanborsedan år 1967 med en svensk medborgare och har med henne tre barn födda åren1969,1971 och 1976. Kvinnan har inför hovrätten uppgett att hon önskar fortsättasamlivet med Y. Han fick bosättningstillstånd i . Han har besöktsitt hemland , . Hans föräldrar är ilivet och han har också gifta syskon i . Y. har enligt kriminalregisterutdrag dömts i tvågånger tidigare. dömdes han för bedrägeri till skyddstillsyn. Iaugusti dömdes han för narkotikabrott och försök därtill till fängelse tvåmånader. Hans tidigare brottslighet är inte sådan att den bör ha nämnvärtinflytande på frågan om Y. nu bör utvisas. Y. har levt större delen av sitt vuxna liv i . Hanhar- trots att han har familj även i - avsevärt mer anknytning hit äntill något annat land och har i hög grad fått sitt Uv präglat av förhållandenai . Med hänsyn härtill och till den skada och olägenhet som skulledrabba Y:s familj i om han utvisades, finner jag att Y. - trots densynnerligen allvarliga brottsligheten - inte skall utvisas. Vid sådantförhållande skall han dock dömas till ett längre fängelsestraff än det avtingsrätten bestämda. Ytterligare en ledamot varskiljaktig i fråga om påföljden för såväl Y. som för en medåtalad till denne.Ledamoten förklarade dock att han delade den tidigare redovisade ledamotensmening beträffande Y. 21 1983/84. KU1983/84:30 322 Y:s svenska hustru ansökte omupphävande av förvisningsbeslutet och åberopade därvid humanitära skäl. Ärendetremitterades inte till invandrarverket. Regeringen lämnade i beslut den 27 maj1982 ansökningen utan bifall. Ytterligare ansökningar från utomstående lämnades genomregeringsbeslut utan bifall. Y:s hustru ansökte ånyo om upphävande avförvisningsbeslutet. Genom beslut avslogs ansökningen omupphävande av förvisningsbeslutet. Regeringen beslutade emellertid att Y. utanhinder av förvisningsbeslutet skulle få vistas i riket tills vidare t.o.m. den31 . Y. hadeavtjänat två tredjedelar av fängelsestraffet . Anmärkning: Om Y. sköter sig och hans anknytning består,bör han kunna räkna med att efter ytterligare förlängda tillstånd att vistashär få förvisningsbeslutet upphävt. Även fall nr 2 beträffande N. kan anses utgöra ett exempelpå att straffet reducerats med hänsyn till det men utlänningen lidit avutvisningen. Tingsrätten anförde i domskälen att fängelsestraffet på grund avmenet skulle "väsentligt nedsättas". De följande fem ärendena (nr 5-9) är exempel påutlänningar som trots lång vistelse i (nr 5, 6 och 9 ) dömtstill långvariga fängelsestraff för grova narkotikabrott, där domstolarnasärskilt uttalat att utvisningsbeslutet medfört en nedsättning avfängelsestraffen. Regeringen har i dessa fall, vilka är avgjorda under tidenseptember 1981-september 1983, upphävt utvisningsbesluten på grund avverkställighetshinder. Även ärende nr 4 beträffande Y. är exempel på en grovnarkotikabrottsling som -åtminstone - fått stanna här trotsutvisningsbeslutet. H., född och ungerskmedborgare, kom till . Han hade lämnat 1973 och fram tillankomsten vistats i bl. a. några andra europeiska länder. dömdes H. för grovt narkotikabrott m. m.till fängelse och . I domen förordnades att H. skulleförvisas på livstid. H. frigavs villkorligt från fängelsestraffet i slutet av1976 med en återstående strafftid . dömdes H. för bl. a. narkotikaförseelse tillfängelse . Villkorligt medgiven frihet förklarades förverkad.Verkställighet påbörjades . dömdes H. för försök till varusmugglingtill fängelse . dömdes han för grovt narkotikabrott m. m.till fängelse! Han frigavs villkorligt från dessa straff . dömdes H. av hovrätten över ochBlekinge för grovt narkotikabrott till fängelse . villkorligtmedgiven frihet om ett KU1983/84:30 323 år och förklarades förverkad. dömdes H. på nytt av hovrätten över och för grovtnarkotikabrott m. m. till fängelse . Verkställighet av straffen påbörjadesi . Genom olika beslut beviljades H. anstånd medverkställigheten av den ådömda förvisningen på grund av politisktverkställighetshinder, senast t. o. m. . överlämnade ärendeangående upphävande av förvisningsbeslut beträffande H. I sitt yttrandekonstaterade verket att H. som dömts för grovt narkotikabrott m. m. tillfängelse i tre är borde anses ha begått ett synnerligen grovt brott.Verkställighet borde därför enligt verket ske, även om H. är att anse somflykting. Enligt invandrarverket torde dock verkställighet inte komma att ske,då H. inte väntas bli mottagen i hemlandet. Därför förordade verket attförvisningsbeslutet skulle upphävas och överlämnade ärendet till regeringensavgörande. Regeringenyttrade i beslut följande: H. riskerar poUtisk förföljelse ihemlandet. Förvisningsbeslutet kan inte verkställas till annat land. Regeringenupphäver därför enligt 71 § utlänningslagen (1980:376) jämförd med tredjestycket övergångsbestämmelserna till samma lag, förvisningsbeslutet. M., född och medborgare iIran, kom till . Han har vistats här som gäststuderandeoch senare på grund av anknytning. 1979 gifte han sig med en i bosattfinska. dömdes M. av för bl. a. grovtnarkotikabrott, grov varusmuggling och häleri till fängelse . Hanförvisades ur riket med förbud att återvända före . I ansökan om upphävande av förvisningsbeslutet åberopadeM. att han riskerade avrättning i på grund av brottsligheten här. I ettyttrande anförde invandrarverket följande: M. har viss anknytning tillSverige. Med hänsyn emellertid till att brottet är av synnerligen allvarligbeskaffenhet och då de skäl av humanitär art som M. i övrigt har anfört enligtverkets uppfattning inte är tillräckligt grundade, avstyrker invandrarverketatt förvisningsbeslutet upphävs. Regeringen anförde i beslut : M. är inte att anse som flyktingenligt 3§ utlänningslagen. M. har emellertid anfört sådana omständigheter somavses i 6§ samma lag samt åberopat synnerliga skäl för att han inte skallsändas till sitt hemland. Hinder föreligger därför enligt 80 § utlänningslagenmot verkställighet av utvisningsbeslutet till . Beslutet kan inte hellerverkställas till annat land. På grund härav upphäver regeringen enligt 71 §utlänningslagen utvisningsbeslutet. KU1983/84:30 324 P., född och medborgare i , kom till Sverige1978. dömdes han av för grovtnarkotikabrott, grov varusmuggling och narkotikabrott till fängelse tre år.Genom beslutet förvisades P. ur riket med förbud att återvända hit före år2000. P. ansökte om upphävande av beslutet. Ävenverkställighetsärende anhängiggjordes hos regeringen. Av regeringsakten framgåratt P. i samband med invandrarverkets handläggning av verkställighetsärendetden påbörjat en hungerstrejk. Sedan regeringen genom beslutden meddelat P. tillstånd att vistas iSverige utan hinder av förvisningsbeslutet, avbröt P. hungerstrejken. Kortdärefter återupptog P. emellertid sin hungerstrejk. Den 14 december 1981påbörjade han även en vätskestrejk. Regeringen infordrade ytterligare utredning från svenskaambassaden i . Regeringenyttrade i beslut bl. a. följande: P. är inte att anse som flyktingenligt 3 § utlänningslagen. P. har emellertid anfört sådana omständigheter somavses i 6§ utlänningslagen samt åberopat synnerliga skäl för att han inte skallsändas till sitt hemland. Hinder föreligger därför enUgt 80 § samma lag motverkställighet av förvisningsbeslutet till . Beslutet kan inte hellerverkställas till annat land. På grund härav upphäver regeringen, enligt 71 §utlänningslagen jämförd med tredje stycket övergångsbestämmelserna till lagen,förvisningsbeslutet samt avskriver verkställighetsärendet. F., född och medborgare iIran, vistades i under några kortare perioder 1977, 1978 och 1979. Haninreste sedan på nytt . dömdes F. av för grovtnarkotikabrott till fängelse och . Han utvisades ur riket medförbud att återvända hit före . F. frigavs villkorligt den 13september 1981 sedan han avtjänat två tredjedelar av straffet. I ärende om verkställighet av utvisningsbeslutet anfördeF. att han riskerade att avrättas om han utvisades till , dels därför atthan hade lämnat för att slippa militärtjänst och därmed skickas tillkrigsskådeplats, dels därför att han hade begått brott utomlands. överlämnade frågan omverkställighet till regeringen och yttrade därvid att verkställighet borde skemed hänsyn till brottets art. Mot bakgrund av den rådande situationen i Iranbedömde emellertid verket att verkställighet inte kunde ske, eftersom det intekunde uteslutas att F. riskerade att avrättas om han utvisades till förordade därför att utvisningsbeslutet skulle upphävas. F.häktades som misstänkt för häleri. KU1983/84:30 325 Regeringen yttrade i beslut följande: Mot bakgrund av de rådandeförhållandena i F:s hemland kan det inte uteslutas att han där riskerar attavrättas för den nu aktuella brottsligheten. Verkställighet avutvisningsbeslutet kan inte ske till annat land. Med hänsyn härtill upphäverregeringen enligt 71 § utlänningslagen (1980:376) utvisningsbeslutet.Regeringen avskriver verkställighetsärendet. T., född och medborgare i (kurd), kom tillSverige 1975. dömdes T. av förvarusmuggling och grovt narkotikabrott till fängelse . Hovrättenbeslutade också att T. skulle utvisas ur riket med förbud att återvända hit. Regeringen anförde följande i beslut (fråga om verkställighet av utvisningsbeslut samt resedokument): T. är inte att anse som flyktingenligt 3§ utlänningslagen (1980:376, omtryckt 1982:1111). Han har däremotåberopat sådana omständigheter som avses i 6 § samma lag. T. har emellertidinte anfört synnerliga skäl mot att sändas till hemlandet. Hinder enligt 77eller 80 § utlänningslagen föreligger därför inte mot verkställighet avutvisningsbeslutet till . T. är inte heller att anse som flykting enligt 1951 årsGenévekonvention angående flyktingars rättsliga ställning. Regeringen avslårbesvären i fråga om resedokument. I nytt verkställighetsärendeanförde invandrarverket i yttrande : anser att vad somtillkommit i ärendet inte ger anledning att frångå den bedömning avverkställighetsfrågan som framgår av regeringens beslut . Skulle regeringen numera finna, att T. kan riskerapolitisk förföljelse i hemlandet, bör bestämmelserna i 78 § utlänningslagentillämpas i ärendet. förordar att utvisningen verkställs genomatt T. sänds till hemlandet. Regeringen anförde i beslut bl. Enligt 77 § utlänningslagen får -när utvisning skall verkställas - en utlänning inte sändas till ett land, därutlänningen riskerar politisk förföljelse. Enligt 78 § samma lag hindraremellertid inte denna bestämmelse att en utlänning sänds till ett sådant land,om utlänningen inte kan sändas till något annat land och om han genom ettsynneriigen grovt broU har visat aU det skulle innebära en allvariig fara förallmän ordning och säkerhet att låta honom stanna kvar här i riket och om denförföljelse som hotar honom i det landet inte innebär fara för hans liv ochinte heller i övrigt är av särskilt svår beskaffenhet. T. riskerar poUtisk förföljelse i hemlandet. Han har dömtsför ett synnerligen grovt brott. Emellertid kan det inte uteslutas att denpolitiska förföljelse som T. riskerar i hemlandet kan vara av särskilt svårbeskaffenhet. Utvisningsbeslutet kan därför inte verkställas till . Detkan inte heller verkställas till något annat land. Regeringen upphäver därför,enligt 71 § utlänningslagen, utvisningsbeslutet samt avskriververkställighetsärendet. KU1983/84:30 - 326 Principen om första asyliand De nuvarande riktlinjerna för denutomnordiska invandringen, som antogs 1968, medger invandring av i huvudsak trekategorier: 1) flyktingar och personer med flyktingliknande skäl, 2) närasläktingar och 3) arbetskraftsinvandrare. I det följande redovisas vissaaspekter av flyktinginvandringen. Utskottet har särskilt granskat regeringenshandläggning av vissa ärenden i anknytning till den s. k. förstaasyllandsprincipen. har anslutit sig till Förenta nationernaskonvention angående flyktingars rättsliga ställning, den s. k.Genévekonventionen. Denna innehåller bestämmelser om skydd för den somriskerar förföljelse på grund av ras, nationalitet, tillhörighet tiU en visssamhällsgrupp eller på grund av sin religiösa eller politiska uppfattning.Reglerna är bindande för stater som har anslutit sig till konventionen. I den svenska utlänningslagen finns ett grundläggandeskydd för flyktingar som åsyftas i konventionen. En flykting får sålunda enUgt3 § utlänningslagen inte utan synnerliga skäl vägras en i , omhan behöver ett sådant skydd.