bet · G701JuU20 · 1983-12-31 00:00:00 — 1 rapporten föreslogs en försöksverksamhet avseende stöd ochhjälp till inte bara misshandlade kvinnor och deras barn utan även till demisshandlande männen. Regeringen uppdrog därefter åt att lämnaförslag fill en sådan försöksverksamhet och att därvid vid utarbetande avprojektplan samråda med bl. a. och . Iregeringsbeslutet framhölls att regeringen avsåg att fr. o. m. budgetåret1983/84 ställa högst . till förfogande förförsöksverksamheten (se även prop. 1983/84:100 bil.7 s, 12), har därefter föreslagit att anslag skallbeviljas bl, a, till ett projekt inom kriminalvårdens Göteborgsregion, avseendepsykoterapeutisk behandling för män som dömts till fängelse för misshandel ochsexuella övergrepp mot kvinnor, I ett beslut har regeringen() från femte huvudtitelns reservationsanslag A 3.Forsknings- och utvecklingsarbete samt försöksverksamhet ställt sammanlagthögst , till förfogande. Av beloppet skall 150 000kr. användas för projektet inom . Utskottet delar den grundsyn som motionärerna ger uttryckför i fråga om vikten av att utveckla metoder för särskilda insatser för degrupper av män som dömts för olika former av våldsbrott mot kvinnor. Utskottetvälkomnar därför regeringens insatser inom området kvinnomisshandel, varisåledes även inbegrips frågor om behandling av gärningsmännen. Av principiellaskäl tar emellertid utskottet avstånd från tanken i motion 486 om införande aven straffpåföljd som skulle innebära ett obligatoriskt vårdprogram för deberörda till fängelse dömda männen. Enligt 10§ andra stycket lagen (1974:203)om kriminalvård i anstalt skall en intagen som har behov av medicinskpsykologiskeller annan särskild behandling beredas sådan om det kan ske med hänsyn tillanslaltstidens längd och den intagnes förutsättningar: frivillighel är härvidförutsatt. Skäl att överväga ändring i detta hänseende föreligger enligtutskottets mening inte. Däremot ser utskottet, i linje med tankarna i motion2177, positivt på att man genom försöksverksamhet i projekt vid därför lämpadeanstalter söker utveckla metoder för insatser för de ifrågavarande intagna. Medhänsyn till att ett sådant projekt nu skall påbörjas och att fortsattaöverväganden i dessa frågor pågår inom finner utskottet inteanledning till några särskilda åtgärder från sida. Utskottetavstyrker med dessa uttalanden bifall till motionerna 486 och 2177. JuU 1983/84:20 11 I fem motioner tas upp olika frågor med anknytningtill påföljdssystemet. Det gäller mofion 328 vari begärs en översyn av de bestämmelsersom medger att barn kan dömas till fängelse. I motionerna 893 och 1351förespråkas att samhällstjänst införs. I den senare motionen begärs också atteffekterna av förra årets reformer rörande insfitutet villkorlig frigivningföljs upp. I motion 485 begärs att institutet villkorHg frigivning avskaffas.Önskemål i denna riktning förs även fram i mofion 1522. Den mofionen upptarvidare ett yrkande om att allmänpreventionen måste ges ökad betydelse ipåföljdssystemet och ett yrkande om en undersökning av de intagnas socialabakgrund. I motion 328 kritiseras det förhållandet att densom är får dömas till fängelse. Motionären anför att andra, bättrebehandlingsalternafiv bör utvecklas. Dengrundläggande regleringen i det ämne motionären tar upp ges i (BrB). Enligt 33 kap. 1 § BrB får inte dömas fill påföljd för brott som någonhar begått . Och den som är får enligt 26 kap, 4 §första stycket BrB inte dömas till fängelse med mindre synnerliga skäl är tilldet. Omden som är och har begått brottslig gärning kan bli föremål förvård med stöd av lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om vård av ungaeller eljest enhgt socialtjänstlagen (1980:620), får rätten efter hörande avsocialnämnd överlämna åt nämnden att föranstalta om erforderlig vård inomsocialtjänsten (31 kap, 1 § BrB), Densom är får inte dömas till skyddsfillsyn om inte denna påföljd ärlämpligare än vård inom (28 kap, 1 § andra stycket BrB), Härbör också nämnas att när någon har begått brott innan han fyllt fårdomstolen döma till lindrigare straff än som är stadgat för brottet (33 kap, 4§första stycket BrB). Detkan vidare filläggas att det t, o, m, fanns en särskild påföljd förunga, ungdomsfängelse. Ungdomsfängelse fick ådömas den som fyllt men ej21 år för brott på vilket kunde följa fängelse, om sådan fostran och utbildningsom avsågs med ungdomsfängelse befanns vara lämplig med hänsyn fill denfilltalades personliga utveckling, vandel och levnadsomständigheter i övrigt,I fråga om den som inte fyllt fick det dömas till ungdomsfängelse omsådan påföljd befanns vara uppenbart lämpligare än annan påföljd, BehandUngenav den som dömts fill ungdomsfängelse ägde rum i och utom anstalt och fick pågåi högst , varav högst i anstalt. Inte minst den tidsobestämdakaraktären hos ungdomsfängelsepåföljden JuU1983/84:20 12 ledde fill att påföljden avskaffades (prop, 1978/79:212,JuU 38, rskr408), Som framgår av det nu sagda är - om man bortser från bötersom påföljd för unga - vård inom den påföljd som i första handär avsedd att komma i fråga för ungdomar; fängelse får ådömas endast isällsynta undantagsfall. I, ex. när del är fråga om mycket grova brott. Vad gäller bakgrunden fill bestämmelsen i 26 kap. 4§ BrBsom ger möjlighet att döma den som är till fängelse kan följandesägas. Under det utredningsarbete som ledde fram till BrB föreslogs att den somvar inte skulle kunna dömas till fängelse i något fall. Ilagstiftningsärendet uttalade departementschefen att det var eftersträvansvärtatt söka undvika tidsbestämda frihetsberövanden för denna åldersgrupp. Hanansåg dock inte att han kunde föreslå ett absolut förbud mot användning avfängelse för ungdomar . I propositionen föreslogs att den som intefyllt skulle kunna dömas till fängelse endast om särskilda skäl förelåg(prop. Under riksdagsbehandlingen uttalade sig förstalagutskottet för en restrik-fiv tillämpning av möjligheten att döma den sominte fyllt till fängelse. På utskottets föranstaltan kom därför att ilagtexten uppställas krav på synnerliga skäl (ILU 1962:42 s, 72), - Frågan omanvändningen av fängelse för ungdomar diskuterades i samband med attungdomsfängelsepåföljden avskaffades, Ungdomsfängelseulredningen, vars förslaglåg till grund för reformen, konstaterade att ungdomar endast undantagsvisdömdes fill fängelse, sällan i fler fall än tio (SOU 1977:83 s,83).Enligt utredningen borde fängelse användas endast i extrema undantagsfall. Medhänsyn till den restriktivitet domstolarna iakttagit vid tillämpningen avbestämmelsen i fråga saknades enligt utredningen skäl att ändra bestämmelsen(bet, s, 168), Departementschefen förklarade att han delade denna uppfattning(prop, 1978/79:212 s.63). Vad departementschefen anfört lämnades utan erinranunder riksdagsbehandlingen (JuU 38, rskr408). -Utskottet har härefter år 1981med anledning av en mofion behandlat frågan om fängelse för ungdomar under 18år. I sitt av godkända betänkande (JuU 1980/81:32) uttalade utskottetsin anslutning till uppfattningen att fängelsestraffet har övervägandenegativa verkningar för dem som straffas och att man därför bör sträva efteratt minska användningen, en uppfattning som enligt vad utskottet uttalade görsig särskilt gällande i fråga om ungdomar. Stafisfik över antalet till fängelse dömda personer mellan15 och som har intagits i kriminalvårdsanstalt visst år visar för år 1980att antalet var 26 personer, för 28 personer och för 37personer. Motsvarande siffror , medan alltsåungdomsfängelsepåföljden fortfarande fanns kvar vid sidan avfängelsepåföljden, visar att antalet ungdomar som togs in 1976 ochäven var 15 (6 fängelse och 9 ungdomsfängelse), år 197816 (4 fängelseoch 12 ungdomsfängelse) och 17 (14 fängelse och 3 ungdomsfängelse). JuU 1983/84:20 13 Socialberedningen (S 1980:07), som enligt sinadirektiv har bl. a. att utvärdera den nya socialtjänstlagstiftningen, ägnar f.n. i sitt arbete särskild uppmärksamhet åt gränsdragningen mellan kriminalvårdoch vård inom såvitt gäller ungdomar; beredningen övervägerdärvid möjligheterna att - utöver vad som redan gäller - begränsa användningenav fängelsepåföljden för ungdomar . Beredningen avser att lämna ettbetänkande med förslag i bl. a. dessa frågor . tidigare framhållit i ohka sammanhang bör understrykas vikten av attså långt det är möjligt minska användningen av frihetsstraff. Detta gäller medsärskild styrka i fråga om ungdomar. Utskottet kan således i princip dela dengrundinställning i huvudsaken som mofionären har. Utskottetser också med oro på den utveckling som de statistiska uppgifterna över antaletungdomar som tas in i kriminalvårdsanstalt ger uttryck för. Även omtillgängligt underlag är alltför begränsat för att tillåta några säkraslutsatser beträffande brottsutvecklingen och utvecklingen i fråga omanvändningen av frihetsstraff för ungdomar kan det ändå konstateras attantalet intagna ungdomar tycks öka år . Med hänsyn till att hithörandefrågor f. n, övervägs av socialberedningen och eftersom förhållandena sålundakommer att belysas och övervägas i ett betänkande som kommer att läggas framinom kort, anser utskottet dock att inte behöver vidta någon åtgärdmed anledning av motionen. Med dessa uttalanden avstyrker utskottet bifall fillmotion 328, I mofionerna 893 och 1351 förespråkas attsamhällstjänst införs som en ny påföljd. Medsamhällstjänst brukar avses en självständig påföljd som kan innebära att dendömde är skyldig att uppehålla sig i en institutionoch där delta i ohka slag av samhällsnyttigt arbete och andra akfiviteter.Samhällstjänst kan också bestå i att den dömde på sin fritid utförsamhällsnyttigt arbete ett visst antal fimmar. Arbetet kan utgöras av t, ex,biträde vid naturvårdsprojekt, reparafion av leksaker åt barnstugor ochuppförande av lekplatser. Fråganom att finna alternativ till fängelsestraffet omfattas av det uppdrag somfrivårdskommittén (Ju 1979:05) har. Kommittén, vars arbete skall ses som ettled i strävandena att minska användningen av frihetsberövande påföljder, harenligt sina direktiv (kommittéberättelsen 1980 del II s, 50)sålunda i uppdrag att pröva förutsättningarna att med påföljdssysteminförliva en eller flera brottspåföljder som kan utgöra alternativ tillfrihetsstraff. Som exempel på sådana nämns i direktiven nattfängelse,veckoslutsfängelse, samhällstjänst och kontraktsvård. Frivårdskommitténberäknas avsluta sitt arbete , I linje med vad som sägs imotionerna anser utskottet det viktigt att finna JuU1983/84:20 14 verkningsfulla alternativ till frihetsstraffet, och såsomutskottet fidigare har anfört torde en önskvärd minskning av användningen avfrihetsstraffet inte kunna komma fill stånd förrän det inom påföljdssystemetfinns att tillgå alternativ som bättre än de nuvarande tillgodoser dekriminalpolitiska behoven (JuU 1980/81:4 och 1981/82:36), Med hänsyn fill detarbete i denna riktning som pågår och som är avslutat finns detemellertid enligt utskottets mening inte anledning till någon åtgärd frånriksdagens sida med anledning av mofionerna. Utskottet avstyrker därförbifall.till motionerna 893 och 1351 i nu behandlade delar. Villkorlig frigivning m, m. I motion 485 begärs att institutetvillkorlig frigivning avskaffas och i motion 1522 hemställs att denobligatoriska villkorliga frigivningen upphävs. I mofion 1351 begärs att manskall se över vilka effekter reformen beträffande den villkorligafrigivningen haft; översynen bör ta sikte på tillämpningen, domstolarnasstraffmätning och behandlingsresultaten inom kriminalvården. beslutade ändringar i reglerna omvillkorlig frigivning och i samband därmed ändringar i vissa andra reglerbeträffande påföljdssystemet och kriminalvårdens organisation. Ändringarnaträdde i kraft den 1 juh 1983 (prop. 1982/83:85, JuU26, rskr 241, SFS1983:240-248). Beträffande insfitutet villkorlig frigivning innebär denya reglerna i huvudsak följande. Den som har en strafftid som understiger tvåår skall i princip allfid friges villkorligt när halva tiden har avtjänats.Minst två månader måste dock alltid ha avtjänats. Beträffande villkorhgfrigivning från längre straff har fidigare ordning behållits i allt väsentligtoförändrad. Om någon har dömts till fängelse i lägst för särskiltallvarlig brottshghet som har riktat sig mot eller medfört fara för liv ellerhälsa och påtaglig risk bedöms föreligga för att han efter frigivningenfortsätter brottslighet av samma slag, får han sålunda inte villkorligt frigesförrän två tredjedelar av den i domen bestämda strafffiden har avtjänats. Fördem som har dömts fill fängelse i lägst för annan brottslighet än nusagts sker villkorlig frigivning efter halva tiden. Frågan om villkorligfrigivning av dem som har dömts till fängelse i lägst prövas alltid avkriminalvårdsnämnden. Vid sin behandling av regeringens förslag till ändringarav reglerna om villkorlig frigivning pekade utskottet på vad utskottet uttaladevåren i samband med ett då aktuellt förslag om en sänkning från tre av den tid som minst skall ha avtjänats i kriminalvårdsanstaltinnan villkorlig frigivning får ske. Utskottet uttalade då (JuU 1981/82:51 s.6) att förslaget stod i god överensstämmelse med den allmänt erkändainriktningen för kriminalpolitiken som innebär att man av hänsyn fill frihetsstraffensskadeverkningar för de dömda i stor utsträckning bör sträva efter att intebara JuU 1983/84:20 15 minskaantalet frihetsberövanden utan också avkorta längden av de frihetsberövandensom ändå måste göras. Idet nämnda ärendet uttalade utskottet (JuU 1982/83:26 s. 35)att det anförda alltjämt ägde giltighet, och detta ledde enligt utskottetsmening till att man - utan att avvakta pågående översyn av straffskalorna ochdet kriminalpolitiska reformarbetet i övrigt - borde överväga att inom ramenför systemet med villkorhg frigivning gå längre på den inslagna vägen.Härvidlag borde uppmärksammas att fängelsestraffet i första hand är motiveratav allmänpreventiva skäl och att därför frågan om rättslig likabehandling,förutsägbarhet och rättssäkerhet träder i förgrunden. Och från dessa synpunkterhade enligt utskottets mening institutet villkorlig frigivning i dess dåvarandeutformning vissa svagheter. - Det sagda talade enligt utskottets mening starktför att den villkorliga frigivningen borde tillämpas i princip obligatorisktsamtidigt som tiden för anstaltsvistelsen borde göras kortare än vad som då varfallet. Häremot kunde visserligen resas invändningar om att de egentligarättsverkningarna av en straffdom kommer att skilja sig från vad domen enligtsin lydelse går ut på, vilket i sin tur kan få återverkningar på längden av defängelsestraff som döms ut. Utskottet kunde för sin del dock inte finna attregeringsförslaget i dessa hänseenden innebar någon mer genomgripandeförändring i förhållande till dåvarande ordning; reglerna om villkorligfrigivning tillämpades redan på ett sätt som låg en obligatorisk regleringmycket nära, och det var ingen principiell nyhet att den faktiska verkställighetstidenskiljer sig från vad som föreskrivits i domen. - Utskottet uttalade att detanförda innebar att utskottet, som fäste särskilt avseende vid den ökaderättsliga likabehandhng och förutsägbarhet som reformen medförde, godtogregeringsförslagen rörande villkorlig frigivning. Beträffandefrågan om regeringsförslagets effekter på domstolarnas straffmätning pekadeutskottet på att samma fråga diskuterats i samband med den beslutadeändringen rörande den villkorliga frigivningen och att utskottet därvid inteansåg att det fanns anledning att befara att lagändringen skulle påverkadomstolarnas straffmätningspraxis. Utskottet hade samma uppfattning beträffandelagstiftningsärendet år 1983.1 sammanhanget uttalade utskottet i anslutningtill ett motionsyrkande av i huvudsak samma innebörd som yrkandet i mofion 1522att man i det fortsatta kriminalpolitiska reformarbetet givetvis måste beaktaverkningarna av reformen. Någon särskild åtgärd från sida i dettahänseende var enligt utskottets uppfattning inte påkallad. Avbetydelse i sammanhanget är att brottsförebyggande rådet fått i uppdrag attgöra en närmare utredning om tillämpningen och effekten av de nya reglerna närdet gäller långtidsdömda som begått grova brott mot liv eller hälsa. mening saknas det anledning att göra någon annan bedömning i frågaom reglerna om villkorlig frigivning än den utskottet JuU1983/84:20 16 Utskottet avstyrker därför bifall tillmotion 485 saml motionerna 1351 och 1522 i nu behandlade delar. I mofion 1522 anförs attpåföljdssystemet måste bygga på ett allmänprevenfivt synsätt;enligt motionärerna har behandlingstanken i kriminalvården i dessa avseendeninte varit framgångsrik. Utskottet behandlade motionsförslag av ihuvudsak samma innebörd som det i motion 1522 (JuU 1982/83:30 s.7f). Utskottetpekade därvid på att påföljdssystemet var föremål för överväganden inomkommittéväsendet. Det pågående reformarbetet hade föregåtts av diskussionerhuruvida den behandlingstanke som till en del legat bakom brottsbalkenspåföljdssystem ar rationellt motiverad. Enligt utskottet hade det satts i frågaom inte straffet i princip uteslutande borde bestämmas med utgångspunkt i brottetssvårhet. Statsmakterna kunde enligt utskottets mening dittills inte anses hatagit någon bestämd ståndpunkt till dessa frågor i hela deras vidd. Utskottet pekade i sammanhanget påförmögenhetsbrottsutredningens (Ju 1976:04), fängelsestraffkommitténs (Ju1979:04) och frivårdskommitténs (Ju 1979:05) arbete. Om dessa utredningarsarbete kan här nämnas följande. har haft i uppdrag att göraen förutsättningslös prövning av frågan om straffvärdegränser och straffbarhetsgradernär det gäller förmögenhetsbrotten. Utredningen lade frambetänkandet (SOU 1983:50) Översyn av lagstiftningen om förmögenhetsbrott utomgäldenärsbrott. Kommittén, vars betänkande f. n. remissbehandlas, har därmedavslutat sitt arbete. har till uppgift bl. a. att göraen allmän översyn av straff skalorna. Översynen skall enligt direktiven tasikte på frågan om straffskalorna är anpassade till de värderingar som råder idagens samhälle. Härvid bör i första hand de straffbestämmelser som i praktikenleder till de flesta frihetsstraffen tas upp till bedömande. De bestämmelsersom omfattats av förmögenhetsbrottsutredningens uppdrag bör i princip inteomfattas av översynen. I direktiven framhålls i sammanhanget att insatserna ikampen mot den organiserade och den ekonomiska brottsligheten kan behövastödjas av ändringar i de straffvärden som kommer till uttryck i brottsbalkenoch andra författningar. Denna fråga bör enligt direkfiven uppmärksammas särskiltav kommittén. Fängelsestraffkommitténberäknas avsluta sitt arbete . har i uppdrag att pröva frågan om denframtida utformningen av kriminalvård i frihet och om alternativ tillfrihetsstraff. Som fidigare har nämnts skall kommitténs arbete ses som ett ledi strävandena att minska användningen av frihetsberövande påföljder.Utredningen bör enligt sina direktiv dels undersöka möjligheterna atteffektivisera frivården inom ramen för det nuvarande påföljdssystemet, dels -som har nämnts -pröva förutsättningarna för att med detta systeminförliva en eller flera brottspåföljder som kan utgöra alternativ tillfrihetsstraff. JuU 1983/84:20 17 ténhar lagt fram förslag om frivårdspåföljder (SOU 1981:90) som legat till grundför de ändringar beträffande kriminalvård i frihet som genomfördes förra året.Av kommitténs arbete återstår frågor om nya alternafiv till frihetsstraff. Somtidigare har nämnts beräknas kommittén avsluta sitt arbete . uttalade pågår det sålunda f. n. ett omfattande arbete somsyftar till att ändra påföljdssystemet på ett förhållandevis ingripande sätt.Arbetet tar sikte på bl. a. en allmän översyn av straffskalorna. Vidareremissbehandlas f. n. förslag som rör utformningen av en central del av denstraffrättsliga regleringen, nämligen lagstiftningen om förmögenhetsbrott. Deöverväganden som sker omfattar, som utskottet uttalade , den frågasom aktualiseras i den nu behandlade motionen. Mot denna bakgrund är det intepåkallat att vidtar någon åtgärd med anledning av mofionen. Utskottetavstyrker därför bifall till mofion 1522 i här behandlad del. I motion 1522 anförs att mycket talar för attkriminalvårdsklientelet är en socialt handikappad grupp. Mofionärerna begärdärför en undersökning av de intagnas sociala bakgrund. sker kontinuerligt forskning och utvecklingsarbete i frågaom problemen inom kriminalvården. Arbetet sker på många olika sätt. Varje årundersöks exempelvis arbets- och bostadsförhållandena m. m. bland villkorligtfrigivna och övriga klienter inom frivården. När det gäller de intagnas socialabakgrund har man gjort vissa undersökningar som visar bl. a. de läs-och skrivsvårigheter som förekommer bland de intagna. Vidare kan nämnas att maninom gjort en undersökning av de sociala handikappenbland de intagna som funnits på kriminalvårdsanstalterna en viss dag . Manöverväger inom kriminalvårdsverket fortlöpande i vilken utsträckning man kanutnyttja den information om de intagna som redan finns tillgänglig och hur manlämpligen bör gå vidare med nya undersökningar på området. En stor del avforsknings- och utvecklingsarbetet inom krininalvår-den inriktas f. n. på olikaaspekter av narkotikamissbruket. a. har införts ett rapporteringssystembeträffande missbrukarna bland nyintagna som gör det möjligt att studera deraspersonliga och sociala bakgrund. Sammafrågor har också ägnats och ägnas uppmärksamhet inom brottsförebyggande rådetsforsknings- och utredningsenheter. Medhänsyn till det beskrivna arbetet anser utskottet att några särskilda åtgärderfrån sida med anledning av motionen inte är påkallade. Utskottetavstyrker därför bifall till motion 1522 i här behandlad del. JuU1983/84:20 18 1. beträffandeförvaltning av fastigheter attriksdagen godkänner den i propositionen beräknade driftstaten, attriksdagen med avslag på mofion 1983/84:1351 i denna del (yrkande 11) och medbifall till regeringens förslag fill Kriminalvårdsanstalterna för budgetåret1984/85 anvisar ett förslagsanslag av 1 , 3. beträffandemindre anstaltsavdelningar att avslår mofion 1983/84:1153, 4. beträffandekostnader för arbetsdriften m. m. attriksdagen lägger förslag 1983/84:12 till handlingarna, 5. beträffandebehandling av män som dömts för våldtäkt m. m. att avslår mofion1983/84:486 och mofion 1983/84:2177, 6. betråffandefängelsestraff för ungdomar att avslår motion 1983/84:328, attriksdagen avslår mofion 1983/84:893 i denna del (yrkande 6) och motion1983/84:1351 i denna del (yrkande 9), 8. beträffandevillkorlig frigivning attriksdagen avslår mofion 1983/84:485, motion 1983/84:1351 i denna del (yrkande12) och motion 1983/84:1522 i denna del (yrkande 6), att avslår mofion 1983/84:1522 i denna del(yrkande 5), 10, beträffande intagnas sociala bakgrund attriksdagen avslår mofion 1983/84:1522 i denna del (yrkande 7), 3, Frivården. Regeringen har under punkt E 3 (s, 86-88)föreslagit att till Frivården för /85 anvisa ettförslagsanslag av . Budgetförslaget under denna punkt innebär en ökning avanslaget med drygt 5,7 milj, kr, i förhållande till innevarande budgetår, I propositionen upplyses att antalet kUenter inomfrivården har minskat sedan reformen avseende villkorlig frigivning ochkriminalvård i frihet trädde i kraft (prop, 1982/83:85, JuU 26,SFS 1983:240ff). Den period som minskningen avser sträcker sig fill den 31oktober 1983. Med hänsyn till de svårigheter som f. n. föreligger när detgäller att bedöma den fortsatta kUentutvecklingen har anslaget inte beräknatsenligt huvudalternativet. Av samma skäl föreslås att 1 milj. kr, av deberäknade lönemedlen ställs till regeringens disposition. JuU1983/84:20 19 Utskottet har inte någon erinran mot regeringens förslagtill medelsanvisning. att till Frivården för /85 anvisar ett förslagsanslag av . 4.Maskin- och verktygsutrustning m.m. Utskottettillstyrker regeringens förslag under punkt E4 (s, 88) och hemställer att till Maskin- ochverktygsutrustning m. m. för /85 anvisar ett reservationsanslagav . Engångsanskaffning av inventarier m. m.Utskottet tillstyrker regeringens förslag under punkt E5 (s. 88 och 89) och hemställer