bet · G701KU24 · 1983-12-31 00:00:00 — En sådan ändrad organisation som skisseras i motionenskulle, menar motionärerna, också kunna leda till att den sektorplanering sombedrivs f. n. tonas ned och ersätts av en planering, som bättre tar hänsyn tillsamtliga förhållanden som påverkar ett projekt. Man får dä även ett smidigareförfarande som är lättare att anpassa till ändrade ekonomiska och'andraförhållanden Över huvud taget är det enligt motionen angeläget attåstadkomma en mera flexibel organisation som kan bära upp nya uppgifter. Manmåste komma ifrån den vanliga ordningen att flyttaruppgifter 4 1983/84. KU 1983/84:24 38 till länsplanet utan att anvisa erforderliga medel. En möjlighet som enligt motionen bör övervägas är att gelänsstyrelserna flerårsanslag. Därigenom skulle man underlätta planeringen fören . En viss parallell skulle kunna dras med de femårigaförsvarsramarna. Önskvärt är enligt motionen också att klarare än nuuttalar sig om prioriteringen av olika uppgifter. Det bör enligt motionen påpekas som särskilt allvarligtatt det föreligger en klar risk för en motsatsställning mellan, å enasidan riksdag och regering, å andra sidan ämbetsverken och deras ambitioner pålänsnivån. Varje verk vill utnyttja länsförvaltningens anslag för sinauppgifter och har ofta möjlighet att locka med extra "egna" pengar.Dessa myndigheter styr indirekt verksamheten på länsnivån. Siktet bör enligtmotionen ställas in pä att avveckla speciella bidrag från särskilda verk och istället ge länsmyndigheterna klumpanslag jämte klara preciseringar och prioriteringarav arbetsuppgifterna. , tillsättning av ledamöter ilänsstyrelsernas styrelser ifrågasätts i motion 1983/84:1109 av . (s). Statsmakternas beslut och intentioner måste i stället,enligt motionärerna förverkligas av organ som har fått sina mandat av sinuppdragsgivare, dvs. Inte minst uppgift att samordnaden statliga förvaltningen pä det regionala planet talar enligt motionen föratt styrelse utses av regeringen. Motionärerna framhåller att verksledningskommitténsuppdrag visserligen skall avse såväl centrala som regionala och lokalamyndigheter men i direktiven stryks under att intresset främst bör inriktas påde centrala ämbetsverken. Det bör enligt motionen klart framgå av direktivenatt kommittén skall behandla frågan om vem som skall tillsätta länsstyrelsernasstyrelse. Motionärerna hemställer att regeringen ges till känna vadsom i motionen anförts om utredning av länsstyrelserna som myndigheter ochutseende av länsstyrelsernas styrelser. 1 den under allmänna motionstiden 1983väckta motionen 1982/83:1659 av m. fl. (s) tas upp en frågaom sammansättningen av länsstyrelses styrelse. Enligt motionen bör istyrelserna ingå representanter för länets näringsliv och fackliga organisationer.Detta bör ges regeringen till känna. Motiven för detta utvecklas närmare imotion 1982/83:1658 av samma motionärer. Det framhålls i sistnämnda motion bl.a. att det i dagens industri- och sysselsättningskris är viktigt att engagerafler grupper i samhället för att tillsammans försöka suga upp så mycketkunskaper som möjligt och söka nå gemensamma lösningar på problemen. slutbetänkande har lagts fram förslag som enligtmotionärerna går ut på att ytterligare försämra fackföreningsrörelsensrepresentation i länsorgan som länsarbetsnämnder, länsskolnämnder m. m.Utvecklingen bör här, enligt motionärerna, vändas i rakt motsatt riktning. KU1983/84:24 39 I tre motioner förordas att den s.k. kollektiva beslutsmetoden skall ersätta den beslutsmetod som tillämpas.Vad som anförts i denna fråga i motion 1982/83:523 av m. fl. (c)har redovisats tidigare i betänkandet (s. 36). De andra två motioner där frågan tas upp är motionerna1983/84:516 av och (båda m) och 1983/84:2134 av BoLundgren (m). Enligt den förstnämnda motionen bör besluta att denkollektiva beslutsordningen skall tillämpas vid beslut av länsstyrelsernaslekmannastyrelse så att metoden kan komma att tillämpas. Enligt densistnämnda motionen bör för såväl länsstyrelserna som för de statligaämbetsverkens styrelser den kollegiala omröstningsmetoden ersättas med denparlamentariska. Denna ändring bör enligt motionen ske skyndsamt. Detta bör gesregeringen till känna. Motionerna 1982/83:275 och 414 berörväsentligen organisationsstrukturen och fördelningen av uppgifter mellan olikaorgan på länsplanet. Dessa frågor kommer att belysas i det ovan omnämnda (se s.28 f.) uppdrag som regeringen givit statskontoret att med ledning av en studiei utforma bl. a. ett förslag till samordnad statlig länsförvaltning. Utgångspunkten för uppdraget är att skallges ett samordnande ansvar för den statliga länsförvaltningen särskilt då detgäller frågor som berör länets utveckling och framtid. Översynen skall utmynnai ett konkret förslag till en ny organisationsstruktur för den statligaregionala förvaltningen. Förhållandet mellan och de länsorgan somäven skall vara fristående skall beskrivas. I sammanhanget vill utskottet även erinra om att de olikalänsorganens organisation kan komma att beröras genom de förslag som kommer attlämnas av verksledningskommittén. Utskottet anser att motionerna 1982/83:275 och 414 färanses besvarade med det nu anförda. 1 partimotion 1983/84:1353 föreslås ettprogram i syfte att överföra nya betydelsefulla uppgifter till landstingen. Tvä andra mofioner från centerhåll, 1982/83:523 och1983/84:1395 förordar ett fortsatt arbete med länsdemokratifrågorna på grundvalav länsdemokratikommitténs slutbetänkande samt enligt vad som närmare anförs imotionerna. Enligt motion 523 skulle det i den fortlöpande översynen avstatsbidragen vara tänkbart med en reform med inriktning på att föra över enrad anslagsfrågor till landstingen. I motion 1395 framhålls den starkasektorindelningen som ett huvudproblem, bl. a. vad gäller länsstyrelsernasplaneringsavdelningar. Den sistnämnda motionen innehåller också förslag om atttillföra länsstyrelserna flerårsanslag och ge länsmyn- KU 1983/84:24 40 digheterna klumpanslag jämte klara preciseringar ochprioriteringar av arbetsuppgifterna. I budgetpropositionen har som framgått tidigare lämnats enredovisning av länsdemokrafikommitténs förslag, se s. 29 ff. En sammanfattningav förslagen och en remissammanställning har bifogats propositionen. Propositionen ansluter sig på grundläggande punkter tillde förslag som kommittén lagt fram. Det gäller bl. a. en fortsattdecentralisering, minskad statlig detaljkontroll, bättre samordning avsamhällsinsatserna, effektivare styrning och bästa möjliga resursutnyttjande. Ilikhet med flertalet remissinstanser görs dock i propositionen på någrapunkter erinringar mot detaljer i kommitténs förslag. Erinringarna avser bl. a.kommitténs konkreta förslag till förstärkt samordning, fri dispositionsrättför länsstyrelserna av vissa anslag, länsnämndernas sammansättning och deadministrativa förfarandena i länsstyrelserna. Det är enligt utskottets mening tillfredsställande med denenighet som vunnits genom bl. a. länsdemokratikommitténs arbete kring deväsentliga utgångspunkterna för fortsatta åtgärder för att stärkasamhällsförvaltningen på regional och lokal nivå. Det framgår avcivilministerns framställning i budgetpropositionen att länsdemokratikommitténsintentioner på viktiga punkter fullföljs i det fortlöpande arbetet inomregeringskansliet. fande några detaljer förordas i propositionen andralösningar eller att pågående utredningsarbete avvaktas. Utskottet ansluter sig till de bedömningar som görs ipropositionen angående inriktningen av det fortsatta arbetet medlänsdemokratifrågorna. Detta innebär att utskottet inte kan biträdaförslagen i motionerna 1982/83:523, yrkande I och 3 samt 1983/84:1353 och 1395i den mån dessa förordar andra lösningar. Med anledning av vad som anförts imotionerna om ökad ekonomisk självständighet för länsmyndigheterna villutskottet dock erinra om vad som föreslagits i budgetpropositionen (se ovan s. 31)angående medel för regionala utvecklingsinsatser. De i motionerna 1982/83:523, yrkande 2 samt 1983/84:516och 2134 väckta frågorna rörande omröstningsregler m. m. i länsstyrelsensstyrelser är i enlighet med vad civilministern anfört i budgetpropositionen (seovan s. 33 f.) föremål för behandling i . Utskottet utgårifrån att frågorna tas upp i samband med regeringens behandling av förvaltningsrättsutredningensförslag eller inom verksledningskommittén. Utskottet anser att motion1982/83:523 i denna del samt motion 1983/84:516 och 2134 fär anses besvarademed hänvisning till det pågående arbetet. Med anledning av vad som sagts i motion 1395 omlänsstyrelsernas planeringsavdelningar vill utskottet i sammanhanget erinra omatt det inom tillsatts en arbetsgrupp som skall lämnaförslag till en ny och förenklad organisation för bl. a. länsstyrelsernasplaneringsavdelningar. Imotionerna 1982/83:1659 och 1983/84:1109 tas upp frågor rörande KU1983/84:24 41 tillsättning och sammansättning av länsstyrelsernasstyrelser. Utskottet utgår ifrån att dessa frågor kommer att tas upp iverksledningskommitténs arbete. Det är således inte aktuellt för attta initiativ beträffande dessa frågor. Motionernafår anses besvarade med vad utskottet nu anfört. Styrning av statliga företag 1 motion 1983/84:293 av GunnarBiörck i (m) förordas en skyndsam utredning av de konstitutionellareglerna och andra regler som bör gälla för statens verksamhet som ägare avföretag. granskning av möjligheterna tillinsyn beträffande statliga företag har enligt motionen uppenbaratvanskligheter i formerna för det statliga ägandet av både principiell och akut,praktisk art. Utskottets utfrågningar i dessa ärenden har givit underlag för enförutsättningslös prövning av problematiken. Det är enligt motionen angelägetatt denna prövning kommer till stånd. Regeringen bör enligt motionenfå uppdrag att göra denna prövning. behandling, m. m. Som nämns i motionen harkonstitutionsutskottet i sin granskning tagit upp problemi samband med det statliga företagsägandet. I granskningsbetänkandet 1982/83:30uttalade utskottet bl. a. att de då aktuella ärendena, som ingående utretts avutskottet, hade gett vid handen att det finns ett behov av vissa klarläggandeni fråga om förhållandet mellan regeringen och den statliga företagsamheten istort. Det gällde bl. a. frågan om den faktiska ansvarsfördelningen mellanstaten/ägaren och en statlig bolagsledning som enligt utskottets mening varviktig att överväga. De önskemål som därvid skulle tillgodoses var å ena sidanstatsmakternas behov av en övergripande kontroll och insyn, särskilt i företagdär staten gett stora kapitaltillskott, och å andra sidan bolagsledningens rätttill handlingsutrymme för att fullfölja sina förvaltningsuppgifter i företaget.Beträffande förhållandet mellan de affärsdrivande verken och deras dotterbolaghade justitiekanslern () i en aktuell utredning angående domänverket pekatpå väsentliga brister i det system som tillämpats. Utskottet ansåg det mycketangeläget att dessa frågor skulle bli föremål för utredning. Utskottet uttalade slutligen en avsikt att medstor uppmärksamhet följa frågan om förhållandet mellan regeringen och denstatliga företagsamheten. KU1983/84:24 42 1 de tidigare i betänkandetomnämnda verksledningskommitténs direktiv (Dir. 1983:48) tas upp olika problemsom hänger samman med offentlig verksamhet som drivs i bolagsform. 1 direktiven uppdras åt kommittén att se över bl. a.relationerna mellan , regeringen, fackdepartementen och myndigheternasamt de bolag och andra juridiska personer som ligger under myndigheterna, likasåde styrmöjligheter som regeringen bör ha. Den fråga som väckts i motion1983/84:293 ligger således inom ramen för kommitténs uppdrag. Motionen fåranses besvarad med vad utskottet nu anfört. Förläggningen av sammanträden i statliga myndigheter m. m. I motion 1983/84:739 av ElisabethFleetwood m. fl. (m) tas upp fråga om förläggning av vissa sammanträden undertid då allmän motionstid pågår i . Motionärerna framhåller att underde som följer på det att budgetpropositionen lagts fram pågår iriksdagen liksom bland övriga berörda ett intensivt arbete. Partipresidier,partigrupper, kommittéer, enskilda riksdagsmän skall utarbetasina motioner. Uppvaktningar äger rum, överläggningar med representanter förmyndigheter, organisationer och enskilda spelar en viktig roll i riksdagsmännensarbete . Trots detta förekommer det enligt motionen i inteobetydlig omfattning, att sammanträden i "statlig regi", t. ex. medstatliga utredningar eller styrelser, äger rum utan attde är föranledda av den allmänna motionstiden. Härigenom minskar såväleffektiviteten i arbetet som riksdagsmännens möjligheter till kontakt medorganisationer och enskilda. Enligt motionen bör sammanträden i "statligregi" som regel kunna förläggas till annan tid än dessa . Vadsom anförts i motionen bör enligt motionärerna ges regeringen till känna. Under den allmänna motionstiden väcks ca 2 000 motioner. Denna tid innebär, som motionärerna beskrivit, en mycketintensiv period för såväl ledamöter som för partikanslierna och endel av personal. Det är den enda tid under då enskildariksdagsmän och partier utanför regeringen kan lägga fram förslag i vilket ämnesom helst. En stor del av motionerna föranleds av budgetpropositionen, vilketäven innebär att tid måste ägnas ät att gå igenom de förslag som regeringenlagt fram där. Arbetssituationen under den allmänna motionstiden ärsåledes särskilt ansträngd. De av ledamöter som också fullgöruppgifter i KU1983/84:24 43 statliga utredningar och styrelser kan få svårt att avståtid för dessa uppdrag. Ofta torde det vara möjligt att man vid bestämmande avtidpunkter för sammanträden m. m. i utredningar och styrelser där det ingårriksdagsledamöter tar hänsyn till arbetssituationen i riksdagsarbetet. Det ärockså önskvärt att så sker så långt det är möjligt. Det måste dock anses som enangelägenhet för myndigheterna och utredningarna själva att bestämma på vilketsätt arbetet skall bedrivas i detta hänseende. Utskottet vill därför inteförorda att några direktiv utfärdas i frågan. Motionen avstyrks följaktligen. 1 motion 1982/83:1128 av MargitGennser och (båda m) hemställs att som sin mening gerregeringen till känna att avgifter av offentligrättslig karaktär av det slagsom angivits i motionen skall behandlas som skatter och därmed, iöverensstämmelse med regeringsformens föreskrifter, beslutas av . Enligt motionärerna är begreppet avgift vilseledande isammanhang, där staten genom olika myndigheter betingar sig ersättning avföretagare eller enskilda för sådana kontroll- och prövningsförfaranden somdessa måste underkasta sig. Pålagor av detta slag borde enligt motionärernabetecknas skatter eller specialskatter. Myndigheters användning av ordet avgift, när den rättabeteckningen är specialskatt, leder enligt motionen till smygbeskattningutanför kontroll. Beslut om avgifter får nämligen fastställas påverks- eller regeringsnivå, medan nya skatter och skatternas höjd skallbeslutas av . Statliga myndigheter måste dra ned sina kostnader genomeffektivisering. I dagens ansträngda statsfinansiella läge är det, menarmotionärerna, nödvändigt att statliga verk och myndigheter inte utnyttjarmöjligheterna att ålägga företag och andra avgifter i form av specialskatter.Nödvändiga rationaliseringar får inte ersättas genom en ny och utvidgad"avgiftsflora". Distinktionen mellan avgift och skatt har, enligtmotionen, en rent praktisk betydelse. Beslut om specialskatter fattas avriksdagen, medan avgifter fastställs på regerings- eller verksnivå. Införandetav nya "avgifter" får inte användas av statliga myndigheter för attundgå ålagda rationaliseringsmål. Skatt eller avgift? Det kan i vissa fall vara tveksamtom en penningpålaga skall betecknas som skatt eller avgift. KU1983/84:24 44 Skatt brukar karaktäriseras somtvångsbidrag utan någon direkt motprestation från det allmännas sida. Enligtmotiven till RF (prop. 1973:90, s. 219 220) har man däremot i allmänhet attgöra med en avgift i RF:s bemärkelse endast om ett specificerat vederlag utgårför den erlagda penningprestationen. Även i vissa andra fall får dock enpenningpålaga anses ha karaktär av avgift och inte av skatt. Ett sådant fallföreligger när penningprestationen tas ut endast i näringsreglerande syfte ochi sin helhet tillförs näringsgrenen i fråga enligt särskilda regler. Avgifterna inom prisregleringen på jordbrukets och fisketsområden betraktades i lagmotiven från nämnda utgångspunkter som avgifter istatsrättslig bemärkelse. Den beteckning som i det särskilda fallet åsatts enpenningpålaga var dock enligt motiven inte avgörande för dess statsrättsligakaraktär. Den allmänna arbetsgivareavgiften och tidigare utgåendeinvesteringsavgifter nämndes som exempel på avgifter som trots beteckningarnavar att hänföra till skatter. En pålaga förlorade inte heller sin karaktär avskatt enbart därför att den inte i första hand hade motiverats med behovet avinkomstförstärkning utan främst skulle fullfölja ett stabi-liseringspolitiskt,försörjningspolitiskt eller annat sådant syfte. Beskattningsmakten utövas enligtregeringsformen (RF) främst av . Härutöver har kommunerna en rättenligt RF att ta ut skatt för skötseln av sina uppgifter. I vissa särskilda fäll kan lämna ifrån sigbeslutanderätt rörande skatter. Sålunda kan finansutskottet under tid dåriksmöte inte pågår, och fråga är om annan skatt än skatt på inkomst,förmögenhet, arv eller gåva, få bemyndigande att pä vägnar beslutaom skattesats eller att skatt skall börja eller upphöra att utgå (8 kap. 6 §).Ett sådant bemyndigande finns t. ex. i 79 § mervärdeskattelagen (1968:430).Beslut som fattats på detta sätt skall grunda sig på ett regeringsförslag ochmåste senare underställas . Den möjlighet som finns i 8 kap. 8 § RF att låtaregeringen meddela föreskrifter om anstånd med att fullgöra förpliktelse(moratorium) kan avse också skatter. Slutligen kan utan några i grundlag uppställdabegränsningar delegera beslutanderätt om importtullar (8 kap. 9 §). Som framgått förutsätter RF iprincip att alltid skall medverka vid beslut om skatter. Normaltskall själv besluta om en viss skatt. Möjligheterna till delegationär inskränkta till några särskilda fall. När det gäller avgiftsområdet anvisarRF en delvis annorlunda lösning. Förenklat uttryckt innebår den valdalösningen i förhällandet mellan och regeringen att i någonform alltid skall medverka KU1983/84:24 45 när det gäller olika slags påtvingade avgifter, medanavgifter som erläggs frivilligt för varor eller tjänster i många fall liggerinom regeringens beslutssfär i enlighet med 8 kap. 13 § första stycket 2. De närmare skälen till denna kompetensfördelningredovisades i motiven till RF. Det ansågs sålunda inte rationellt och i överensstämmelsemed en lämplig arbetsfördelning mellan riksdag och regering att riksdagsbesluti någon form skulle krävas i fråga om alla förekommande avgifter. Åtskilligaavgifter hade inte heller den karaktären att medverkan kunde ansespåkallad från principiella synpunkter (prop. 1973:90 s. 218). Den avgränsning som mot den nämnda bakgrunden gjordes i RFmellan och regeringens beslutanderätt iiinebar att föreskrifter omavgifter skulle beslutas av , om föreskrifterna avsåg åligganden förenskilda eller ingrepp i deras ekonomiska förhållanden och således i dettahänseende var att jämställa med skatter. En viktig skillnad mellan beslutanderätt rörande skatteroch rätten att besluta tvingande avgifter föreligger därigenom att riksdagenformellt alltid har möjlighet att delegera sin avgiftsmakt. Även i fråga omavgifter som i princip borde vara förbehållna kompetens ansågs detnämligen vid RF:s tillkomst föreligga ett behov av att låta regeringen fåbeslutanderätt. Inte minst praktiska skäl ansågs i många fall tala för attregeringen fick bestämma avgifterna, eventuellt sedan hade angivitefter vilka principer de skulle beräknas. utrustades därför med enmöjlighet att delegera beslutanderätt pä avgiftsområdet till regeringen.Delegering kan ske även till kommun (8 kap. 9 § andra stycket). Med hänsyn tillavgifternas genomsnittligt sett mindre ingripande natur ansågs det intepåkallat att undanta särskilda slag av avgifter frän delegationsmöjligheteneller att i RF föreskriva ett särskilt underställningsförfarande. Detförutsattes också att delegation inom avgiftsområdet borde komma till stånd iinte obetydlig omfattning samt i enkla former. Något krav på att bemyndigandeskulle ges i lag uppställdes således inte. När bemyndigar regeringen att besluta omavgifter kan den med stöd av 8 kap. 11 § RF medge att regeringenöverlåter sin beslutanderätt vidare åt berörd förvaltningsmyndighet. Avgifter inom regeringens kompetens Vissa typer av avgifter kan, somtidigare nämnts, beslutas av regeringen utan medverkan. Dennabeslutanderätt kan regeringen utan formella begränsningar överlåta åtunderordnade förvaltningsmyndigheter (8 kap. 13 § tredje stycket). Ilagmotiven (prop. 1973:90 s. 218) anges vissa kriterier för gränsdragningenmellan dessa avgifter och sådana tvingande avgifter som kräver medverkan avriksdagen i enlighet med vad som sagts här ovan. Avgörandevikt bör sålunda enligt motiven fästas vid om den enskilde 5 1983/84. 4 saml Nr 24 KU1983/84:24 46 befinner sig i en sådan situation att han rättsligt ellerfaktiskt kan anses tvingad att erlägga avgiften. Frågan får avgöras för varjesärskilt fall efter en helhetsbedömning. När avgiften inom ett visstverksamhetsområde erläggs frivilligt som ersättning för vara eller prestationoch avser att bidra till eller helt täcka statens kostnader inom ifrågavarandeverksamhetsområde bör avgiftssättningen falla inom regeringenskompetensområde. När däremot avgiftssättningen syftar till intäkter som klartöverstiger statens kostnader bör avgiftssättningen anses falla inom riksdagenskompetensområde. Detta utesluter inte att viss avgift inom ettverksamhetsområde fär innebära ett överuttag och likväl anses tillhöraregeringens kompetensområde, om nämligen andra avgifter inom sammaverksamhetsområde lämnar motsvarande underuttag. Avgiftssättningen inom ettverksamhetsområde bör således betraktas som en helhet. Till avgifter som pådenna grund bör anses falla inom regeringens kompetensområde hör t. ex. taxornaför de affärsdrivande verken och avgifter som erläggs för tjänster av s. k.uppdragsmyndigheter. Det framhölls i motiven att den valda lösningen inteinnebär att regeringen i förhållande till har full handlingsfrihetatt bestämma om avgifter som betalas frivilligt och inte innefattar någotegentligt överuttag i förhållande till lämnade prestationer. För det förstakan lagstiftningen begränsa regeringens rätt att avgiftsbelägga prestationerfrån det allmänna. För det andra kan vid beviljande av anslag verksamhet ha förutsatt att nyttigheter som tillhandahålls allmänheten iverksamheten skall vara skattefinansierade eller i vart fall subventionerade.Sådana villkor måste givetvis regeringen respektera. Någon strikt gränsdragningmellan avgifter som primärt ligger inom regeringens kompetensområde och övrigaavgifter ansågs i lagmotiven inte vara behövlig eftersom generellt kundedelegera sin avgiftsmakt. I fall då det är tveksamt om regeringen har en egenrätt att besluta om avgifter kan den utverka bemyndigande för sinbefogenhet. K/55 annan reglering I instruktionen (1973:444) förriksrevisionsverket (RRV) ingår som en särskild uppgift att granska taxor ochavgifter i statlig verksamhet (3 §). Den roll som verket har i taxefrågorpreciseras ytterligare i förordningen (1975:586) om register över statligaavgifter och i petitaanvisningarna. I denna roll ingår att vara samråds- ochkonsultationsorgan för myndigheter med avgiftsbelagd verksamhet utomaffärsverken. Vidare skall RRV föra register över statliga avgifter, varautrednings- och remissorgan ät regeringen i avgiftsfrågor samt skall på egetinitiativ granska myndigheters avgiftssättning och studera problem som hängersamman med denna. Inom ramen för förvaltningsrevisionella projekt granskarRRV den statliga verksamheten och tillser att den bedrivs effektivt. KU1983/84:24 47 även projektverksamhet som direkt behandlarfrågeställningar i samband med statliga taxor och avgifter.