bet · G701NU2 · 1983-12-31 00:00:00 — om vissa delar avstenindustrin I motion 1982/83:1486 av ()hemställs att av regeringen begär snara åtgärder för att bättretrygga sysselsättningen för kalkstensindustrierna i och på . En skrivelse i ärendet har inkommit från . I motionen pekas på att en kraftig minskning avantalet arbetsplatser och sysselsatta inom stenindustrin har ägt rum sedanmitten av . Som den främsta anledningen härtill anger motionären enändrad materialanvändning i bostadsproduktionen. Billigare byggnadsmaterial harkonkurrerat ut stenen. Deföretag som finns kvar i branschen har försökt att ta upp konkurrensen medutiändska tillverkare av vissa standardprodukter. Genom en målmedvetenmarknadsföring tycks detta ha lyckats inom produktområdena marmor och tunnsten,säger motionären. För produktionen av kalksten kvarstår emellertid problemen. Statenskulle genom en planerad renoveringsverksamhet kunna trygga och stabiliseraavsättningen från kalkstensindustrierna i i och påÖland, menar motionären. Han nämner och somexempel på renoveringsobjekt. Ryckigheti planeringen och bristande kontinuitet innebär att de nämnda stenindustriernakommer att slås ut, heter det vidare. Följden av detta skulle bli att materialtill renoveringsarbeten som skall göras på byggnader inom landet måsteupphandlas från utländska leverantörer. ' Industriminister besvarade (RD1977/78:46 s. 9) en fråga (1977/78:140) av () om regeringenvar beredd att vidta snabba åtgärder för att förbättra sysselsättningslägetinom stenindustrin. Isitt svar nämnde industriministern att avsåg att i början avår 1978 upphandla byggnadssten för en del arbeten med fasad.Han hänvisade vidare till en utredningsrapport rörande NU1983/84:2 2 stenindustrin som statens industriverk hade framlagt år1976 (se s. 4). planerade ytterligare utredningsarbete påområdet för att få fram underlag rörande stenindustrins produktionstekniskaförhållanden och för att kunna bedöma hur branschens konkurrenskraft skullekunna stärkas. Statsrådet sade sig vara medveten om att de akuta problemen ejvar helt lösta med de beställningar som dittills hade gjorts. Han skulle därföri positiv anda pröva alla seriösa förslag som framkom. Med stenindustri menas här stenbrott och stenvamindustri. uppgick enligt den ofticiella industristatistikenstenindustrins saluvärde till 658 milj. kr. och dess förädlingsvärde till 475milj. Detta motsvarade av saluvärdet och av förädlingsvärdetinom näringsgrenarna tillverkningsindustri samt gruvor och mineralbrott. Kalkstensindustrin,dvs. kalkstensbrott och kalkstensvaruindustri, utgör endast en begränsad del avden totala stenindustrin. Saluvärdet inom kalkstensindustrin uppgick år 1981till 96 milj. kr. Förädlingsvärdet var 70 milj. kr. Av produktionen inomkalkstensindustrin avsåg endast en mindre del byggnadssten. Merparten gälldekalkbrytning för cementtillverkning och andra industriella ändamål. Sysselsättningen inom hela stenindustrin har minskat frånnära 6 000 personer till 2 100 personer . Av de sistnämnda fanns340 personer inom kalkstensindustrin. Antalet arbetsställen inom stenindustrinminskade från 386 till 108. fanns 65 stenbrott,varav 9 klassificerades som kalkstensbrott. fanns inomstenvamin-dustrin 43 arbetsställen med minst fem sysselsatta. Fem av dessaarbetsställen var kalkstensvaruindustrier. Branschen svarar alltså för en mycket liten del av dentotala industrisysselsättningen i . Inom vissa kommuner har dockstenindustrin stor betydelse för sysselsättningen. Den del av kalkstensindustrin som närmast berörs imotionen är företagen i och på . I finns en större och en mindrekalkstensindustri, båda belägna i i kommun. Företagen hartillsammans drygt 40 anställda och svarar därmed för avindustrisysselsättningen i kommunen. Natursten används numera framförallt som beklädnadsmaterial för byggnader. Som konstruktionsmaterial har stenpå gruiid av sin tyngd och höga värmeledningsförmåga ersatts av andra material.Av följande samman- NU1983/84:2 3 ställning framgår några vanliga användningsområden förolika slags byggnadssten. Granit används nästan uteslutandeutvändigt, medan marmor och kalksten tiU största delen används invändigt. Efterfrågan på byggnadssten påverkas av hurbyggnadsinvesteringarna utvecklas och fördelar sig på olika byggnadstyper. Ansvaret för den civila statligafastighetsförvaltningen och byggnadsverksamheten är fördelat mellan en radolika myndigheter och affärsdrivande verk. är central förvaltningsmyndighet förärenden om anskaffning av lokaler för statliga myndigheter och förvaltning avstatliga fastigheter. Verket ansvarar för lokaler för domstolsväsen, polis ochåklagare, universitet och högskolor, kriminal- och socialvård, forskning ochkultur samt den statiiga administrationen. Bland äldre byggnader inombyggnadsstyrelsens förvaltningsområde som är byggnadsminnesmärken kan nämnasbyggnader tillhörande universiteten i och , slotten i ,, , , , och samt vissa minersåsom och ruiner. Hit hör också de kungligaslotten, vilka förvaltar gemensamt med riksmarskalkämbetet,samt historiska monument, såsom och . Äldre byggnadsverk förvaltas vidare av bl. a.kriminalvårdsstyrelsen, postverket, , ,, och domänverket. Därutöver förvaltar bl. a.riksantikvarieämbetet, domkapitlen och vissa äldrefastigheter som är byggnadsminnesmärken. är centralförvaltningsmyndighet för fortifikations- och byggnadsväsendet inomförsvarsmakten. Äldre byggnadsverk inom forfifikationsförvaltningensansvarsområde är bl. a. kaserner, örlogsanläggningar i , fästningarsåsom , och Nya 1* 1983/84. NU1983/84:2 4 samt flera slott och gårdar. är den statliga myndighet somsärskilt skall verka för en övergripande planering av kulturminnesvården.Ämbetet skall också bevaka kulturminnesvårdens intressen vid bebyggelse- ochannan samhällsplanering, leda arbetet med att planmässigt inventera ochdokumentera kulturminnen och kulturmiljöer samt handlägga frågor om vård ochbevarande av kulturminnen och kulturmiljöer. Vidare skall ämbetet utarbeta rådoch anvisningar, främja utbildning och information rörande kulturminnesvårdensamt följa den regionala kulturminnesvården och biträda länsstyrelserna iärenden som rör denna. Länsstyrelserna är regionala myndigheter för den statligakulturminnesvården. publicerade år1976 en utredning om stenindustrin. Svensk stenindustri (SIND PM 1976:7). I rapporten redovisas bl. a. uppgifter om branschensproduktion, utrikeshandel och sysselsättning fill år1974 och en bedömning av utvecklingen fram . De slutsatser om stenindustrin som industriverket drog iutredningen är bl. a. följande. De många småföretagen i branschen kan ofta ha svårt att följa och värdera den långsiktigautvecklingen i och runt omkring det egna företaget och den egna branschen.Detta blir än mer markant då branschens utveckUng. alltmer blir beroende av deninternationella utvecklingen. Branschen harinriktats på den svenska marknaden. Detta har lett fill att utvecklingen påmarknadsföringssidan har eftersatts. Det stora inslaget av småföretag i branschen kan ha medfört att rnånga välgrundade och realistiskaexportprojekt som kunnat bli lönsamma ej kommit till stånd, dåtröskelkostnaderna utgjort en alltför stor kostnadsbelastning för de enskildaföretagen. Inom denstenbrytande verksamheten synes stordriftsfördelar föreligga endast i begränsadomfattning. Vid prospektering, vidareförädling och marknadsföring är däremoteffektiviteten i betydligt högre grad beroende av verksamhetens omfattning. Prospekteringskostnadernaär ett problem för företagen, då de ofta är mycket höga iförhållande till företagens tillgång på bl. a. rörelsekapital. Påutbildningssidan behövs framför allt kunskap beträffande samverkansfrågor,marknadsföring och export samt kalkylering och produktutveckling. NU1983/84:2 5 : Mot den bakgrund som tecknats har industriverket inteansett det finnas behov av några speciella åtgärder för stenindustrin.Branschen är visserligen utsatt för stora påfrestningar och en starktkontraktiv utveckling av sysselsättningen. Det är, säger industriverket, ursamhällsekonomisk synvinkel angeläget att denna utveckling inte går snabbareän att uppkommande lokala arbetsmarknadsproblem kan bemästras. är detangeläget ätt strukturutvecklingen påverkas i riktning mot en så effektivbranschstruktur som möjligt. Det betonas emellertid att företagsstrukturen inomstenindustrin redan kännetecknades av att varje sektor doniinerades av etteller ett fåtal stora företag, som i en del fall ingick i koncerner med enbredare verksamhet. De problem branschen har och kommer att ställas inför ochsom kan påkalla åtgärder från samhällets sida torde enligt industriverket tillstor del kunna lösas inom ramen för nu tillgängliga näringspolitiska medel. Utredning om vård av byggnadsminnesmärken ,fortifikationsförvaltningen och har på uppdrag avregeringen genomfört en utredning om former för underhåll av statligabyggnader'av kulturhistoriskt och konstnärligt värde. Utredningsrapporten, somutgavs , har . 1 regeringens direktiv () påpekas att vården avkulturhistoriskt värdefull bebyggelse utgör en del av det normala ansvar somåvilar varje fastighetsförvaltare. Vidare erinras om att bygghadsminnesmärkenutöver det löpande underhållet har krävt betydande resurser föriståndsättningsar-beten. Behovet av att få dessa arbeten utförda är sällanbundet till en bestämd tidpunkt. Ofta krävs en föihållandevisstor insats avarbetskraft. I direktiven heter det: Mot denna bakgrund bör eftersträvasatt planeringen av större underhålls-och iståndsättningsarbeten sker på sådantsätt att utförandet av arbetena kan ske som är lämpUga medhänsyn till sysselsättningsläget och som bestäms av fastighetsförvaltaren isamråd med . En huvudfråga bör vara att finnäformer förplanering som tillgodoser en sådan strävan och som kan förenas med kraven påadekvat vård och rationell förvaltning. I utredningsrapporten föreslås ihuvudsak följande. För vart och ett av våra byggnadsminnesmärken skallupprättas ett enkelt vårdprogram i vilket principerna för vården anges.Vårdprogrammet bör innehålla basdata om byggnaden, uppgifter om byggnadensgrund, stomme, ytskiktm. m. sarht grundläggande byggnadshistoriska fakta. Erforderligavårdåtgärder skall redovisas i en långtidsplan. Planen bör omfatta fem-tio år.Den skall dels utgöra underlag för beslut om prioritering och finansiering,dels ge en sådan överblick över vårdbehovet att den möjliggör erforderligutredning och projektering, dels utgöra underlag för sysselsättriingsplanering.Ur långtids- NU1983/84:2 6 planen bör det vara möjligt att välja ut sådana arbetensom kan sättas i gång vid som är lämplig från sysselsättningssynpunkt.Arbetsmarknadsmyndigheten bör främja denna planering genom att redovisa deregioner där sysselsättningsproblem förväntas och där projektering bör utföras.Det borde då vara möjligt att projektera sådana arbeten i förväg och därigenomskapa en reserv av färdigprojekterade objekt. Utredningen tar också upp frågor om finansiering avinsatser för vård av byggnadsminnesmärken. Härvid föreslås att det avregleringsbreven skall framgå att berört anslag även avser underhåll avbyggnadsminnesmärke. Förvaltare vilkas verksamhet ej finansieras med anslag böräven göras uppmärksamma på behovet av byggnadsvård. Samhällets allmänna ansvarför kulturhistorisk bebyggelse anses motivera en större hänsyn till dessavärden vid resursfördelningen än vad som har varit vanUgt. Utredningensförslag övervägs f. n. i . har i den s.k. hantverksutredningen, (SIND 1981:2) Hantverk: Produktion med tradition, bl.a. belyst situationen inom stenhug-garyrket. Om dettayrkes ursprung sägs bl. a. följande. Konsten att bygga med sten kom med kristendomen frånTyskland och . De första stenkyrkorna uppfördes ochbyggnadssättet gick starkt framåt under följande århundraden. Stenhuggaren varen högt ansedd person. bröts och bearbetades också för export. Denna äldreindustri avtog vid medeltidens slut och fick en ny blomstring först under1800-talet. Nulägetinom branschen beskrivs på följande sätt: Stenbrott och stenhuggerier harlagts ned på löpande band . finns bara ett fåtal avdem i drift. som företagen upphör på grund av minskad efterfrågan inyproduktionen, ökar behoven av material och efterfrågan på arbetskraft förreparationsarbeten. Luftföroreningar bryter ned stenarbeten i allt snabbaretakt. Medeltida kyrkor och 1800-talets insfitutioner och pampiga flerfamiljshusbehöver utbyte och komplettering av fasadsten, lagning och ibland rekonstmkfionav skulpturer och allehanda dekorafiva element. Stenhuggarens arbete består enligtutredningen i att bearbeta natursten efter beskrivning, teckning eller modell.Produkterna varierar från kajsten, gatsten o. d. till bearbetad fasadsten,ornamentik och skulptur. Ännu används handverktyg som mejslar och hammare vidbehuggning, men en rad mekaniska verktyg har också tillkommit, såsom elektriskaeller trycklufts-drivna hammare och mejslar. Övervägande delen av arbetet ärverkstadsarbete. Vid restaureringar är det dock också vanligt att arbetenutförs på plats. Vidarerefereras en enkät som har genomförts av Stenindustrins forsk- NU1983/84:2 7 Enligt denna fanns det ca 170verksamma stenhuggare. 13 av dessa var bildhuggare för lössten. Av detillfrågade ansåg sig tre eller fyra vara kapabla att hugga efter modell,exempelvis att tiUverka masverk till ett kyrkfönster eller utforma friskulptur.Övriga klarade enklare dekorationsarbete, såsom profilhuggning. Ett drygttjugotal stenhuggare behärskade reparationsarbeten, såsom återmurning ochfogning samt montering av profillister, block och skivor. Medelåldern för dessayrkesmän var strax under . I utredningsrapporten beskrivs vidareutbildningssituationen för stenhuggare. Ordnad grundutbildning för stenhuggaresaknas. Utbildning ges i företagen om tid och möjlighet finns. Detta sker f. n.mycket sparsarht. Bara några enstaka företag har lärlingar. Ingen lärs upp ibildhuggning. Stenindustrin planerar en grundutbildning för stenhuggare. Om stenhuggaryrkets anknytning till vård och underhåll avbyggnader säger hantverksutredningen: Många av yrkesutövarna arbetar medrestaurerings- och reparationsarbeten. Sandstensarbeten dominerar - sten ärmycket utsatt för de tilltagande luftföroreningarna. Omhuggning ochkomplettering av byggnadssten, av gesimser, kapital, fönsteromfattningar,portaler balustrader och andra dekorafionselement är vanliga arbetsuppgifter.F. n. sker ingen samordning av restaureringsobjekten, överblick över tillgångoch efterfrågan på stenhuggare saknas. Bristande balans, dvs. flera krävanderestaureringar med stort behov av stenhuggare och däremellan lågsysselsättning, har varit vanligt. En viktig faktor vidstenhusrestaureringar är tillgången på material, heter det vidare i rapporten.Många stenbrott och industrier har lagts ned. Det kan således vara svårt attfinna sten att reparera med. Inte sällan står man inför det faktum att man intelängre vet varifrån stenen hämtats. Ersättningssten med Ukartade egenskaper ochkulörer kan det vara svårt att få fatt i. Mycket viktigt är att fidigarestenbrott inventeras och värderas så att kunskap nås om där befintlig sten. I utredningen görs avslutningsvis i detta avsnitt enbedömning av stenhuggaryrkets framtida möjligheter: Stenhuggaryrket är inte särskiltattraktivt. Arbetsförhållanden kan vara besvärliga. Vissa arbeten måste utförasutomhus, andra i verkstad med omoderna maskiner och lokaler. Stenhuggeriernahar haft en ojämn sysselsättning med en rad nedläggningar ochhotade nedläggningar som följd, investeringar och förbättringar i maskiner ochlokaler har varit blygsamma. En jämn planerad sysselsättning skulle kunna rådabot på detta. Stenhuggarnas lön är inte heller alltid i nivå med övrigabyggnads- och monteringsbranschers. Yrkets status blir därigenom lägre än vadden borde vara. En kvalificerad stenhuggare har ett mycket högthantverkskunnande. Restaureringsuppgifterna har ökat och kanförväntas bli stora också . En ordnad planläggning måste till omkontinuerlig sysselsättning och trygghet skall kunna ordnas för destenhuggerier som arbetar med restaurering. NU1983/84:2 8 Behovet av stenhuggare ökar, mennyrekryteringen har uteblivit. Nya stenhuggare behövs, särskilt som de i dagverksamma är i hög ålder. Den till företagen föreslagna utbildningen bör startasnarast liksom möjligheter skapas att vidareutbilda bildhuggare vidkonstfackskolan. Bristen på stenhuggare kommer att bli akut. Ominget görs nu för att rädda situationen måste sannoUkt stenhuggare importerasfrån utiandet där det också råder brist i yrket. Den svenska kalkstensindustrinsysselsätter f. n. drygt 300 personer. Merparten av dessa arbetar vidkalkstensbrott. Det finns i landet ett tiotal stenhuggare som kan utföra detmest kvalificerade arbetet vid restaurering av äldre stenbyggnader. Medelåldernhos dessa stenhuggare är relativt hög. Saluvärdet för företagen inomkalkstensindustrin uppgår till knappt 100 milj. kr. Produktionen avkalksten i domineras kraffigt av brytning i anslutning tiUcementindustrin och för andra industriella ändamål. Endast en mindre del avkalkstenen används direkt som byggnadsmaterial. Antalet arbetsställen inomkalkstensindustrin är ca 15. I motion 1982/83:1486 (s) begärs snara åtgärder för attbättre trygga sysselsättningen för kalkstensindustrierna i och påÖland. Motionären anför att sten som byggnadsmaterial har konkurrerats ut avbilligare material och att sysselsättningen inom stenindustrin därför harminskat kraftigt. Den åtgärd som motionären förordar är att staten på ett meraplanerat sätt än f. n. skall låta genomföra sådana renoveringar av fastighetersom resulterar i en ökad förbrukning av kalksten. Som framgår av redogörelsen i det föregående (s. 3) äransvaret för den civila statliga fastighetsförvaltningen ochbyggnadsverksamheten fördelat mellan en rad olika myndigheter ochaffärsdrivandé verk. Central förvaltningsmyndighet är byggnadsstyrelsen.Fortifikationsförvaltningen är central förvaltningsmyndighet förfortifikations- och byggnadsväsendet inom försvarsmakten.Riksantikvarieämbetet har bl. a. till uppgift att verka för en övergripande planeringav kulturminnesvården. Inom kyrkans och de större kommunernas ansvarsområdenfinns ett betydande antal äldre byggnader. Härtill kommer hela det privatförvaltade fastighetsbeståndet. I en utredning , Vård av byggnadsminnesmärken,har , fortifikationsförvaltningen och riksantikvarieämbetetföreslagit bl. a. att erforderliga vårdåtgärder skall redovisas i enlångtidsplan (se s. 5). Utredningsförslaget övervägs f. n. inomregeringskansliet. Utskottet ser med allvar på den utveckling avkalkstensindustrin och inom stenhuggaryrket som tas upp i motionen och somutskottet har belyst i detta betänkande. Det är enligt utskottets uppfattningönskvärt att företrädare för de närmast berörda myndigheterna och för branschengemensamt söker verka för en jämnare avsättning av de ifrågavarandekalkstensprodukterna, för en jämnare sysselsättning för det fåtal stenhuggaresom behärskar det NU1983/84:2 9 mest kvalificerade renoveringsarbetet och för lämpligautbildningsinsatser ägnade att trygga det kvalificerade stenhuggaryrketsfortlevnad. Att nu gör någon framställning till regeringen i dettaämne finner utskottet inte motiverat. Motionen avstyrks således. att riksdagenavslår motion 1982/83:1486. Närvarande: (), i (s), (), (), (), StenSvensson (m), (), (), Per (),(), (), (), BoFinnkvist (s), () och (vpk).