bet · G701SoU3 · 1983-12-31 00:00:00 — I motion 1982/83:744 av AllanÅkerlind (m) och () hemställs att hos regeringen begäratt en utredning tillsätts med uppgift att snabbt arbeta fram förslag till enny abortlagstiftning som utgår från barnets rätt till liv. I motion 1982/83:745 av AllanÅkerlind m. fl. (m) hemställs att hos regeringen begär sådanaförfattningsändringar 1. att läkare ochannan sjukvårdspersonal, som av etiska eller religiösa skäl begär befrielsefrån att delta i abortingrepp, skall medges denna rätt, 2. att en negativinställning till aborter inte skall vara till nackdel för läkare eller annansjukvårdspersonal när man söker annan tjänst. Gällande bestämmelser m. m. Abortlagen (1974:595, ändrad senast1980:222) trädde i kraft . upphörde brottsbalkensbestämmelser om fosterfördrivning och lag om avbrytande av havandeskapatt gälla. Den äldre lagstiftningen innebar att abort i princip var förbjudenmen att havandeskap fick avbrytas om vissa särskilt angivna indikationerförelåg. Enligt abortlagen avgörs frågan om abort före utgången av12:e havandeskapsveckan av kvinnan själv. Hon får vägras abort endast omåtgärden skulle medföra allvarlig fara för hennes liv eller hälsa. Dennaförutsättning prövas av en läkare. För abort efter 12:e men före utgången av 18:eveckan fordras i regel, utöver vad som gäller vid tidigare abort, att detföretas en särskild kuratorsutredning. Om kvinnan inte medges abort, är läkarenskyldig att hänskjuta frågan till för förnyadprövning. Efter 18:e havandeskapsveckan får abort företas bara i undantagsfall.För abort krävs då tillstånd, som får lämnas endast om detföreligger synnerliga skäl för åtgärden. Kan det antas att fostret är livsdugligt,får tillstånd endast lämnas om havandeskapet på grund av sjukdom ellerkroppsfel hos kvinnan medför allvarlig fara för hennes liv eller hälsa. Ärenden om tillstånd till abort handläggs fr. o, m. den 1juli 1981 av råd för vissa rättsliga sociala och medicinskafrågor. /Infa/efflöorfer har stagnerat samt minskat något desenaste åren. Detsamma gäller antalet sena aborter. Tillgänglig statistikredovisar följande siffror (meddelanden HS 1983:3 och1983:4.1). 1 1983/84. 323 331 330333 344 338 264 256 Efter abortlagens tillkomst harriksdagen vid åtskilliga tillfällen haft att ta ställning till motioner omändring och översyn av abortlagens bestämmelser samt om abortrådgivning. I samband med en av de vid 1979/aktuellamotionerna om ändring av abortlagen behandlade socialutskottet också bl. a.motionsyrkanden om en utvärdering av abortlagen och en intensifieradinformation till abortsökande om samhällets stödåtaganden. 1 sitt av riksdagengodkända betänkande (SoU 1979/80:10) framhöll utskottet att man inte var bereddatt förorda en omprövning av den huvudprincip på vilken abortlagen bygger,nämligen att om kvinnan efter moget övervägande finner att abort är denlämpligaste lösningen av de problem som en väntad graviditet medför hon ocksåskall få abort. Enligt utskottets mening fanns dock skäl som talade för attabortlagen borde bli föremål för en utvärdering. Utskottet förordade i enlighetmed vad som föreslagits i motionerna att en utvärdering skulle komma tillstånd. Med anledning av begäran tillkallades 1980 årsabortkommitté (S 1980:02). Enligt direktiven borde kommittén utgå från denhuvudprincip som lagen bygger på, nämligen kvinnans rätt att inom vissa gränsersjälv bestämma om hon vill fullfölja en graviditet eller ej. Vidare borde detidsfrister som reglerar abortförfarandet gälla även i fortsättningen.Kommittén borde enligt direktiven i första hand inrikta sitt arbete på att geen djupgående bild av hur abortlagen praktiskt kommit att tillämpas ochkartlägga såväl positiva som negativa effekter av den nya lagstiftningen. Medhänsyn till att kvinnan enligt denna fått den principiella beslutanderätten ien abortsituation var det enligt direktiven av särskilt intresse attkonsekvenserna därav redovisades. Vidare skulle utredningen bl. a. noggrantutvärdera abortrådgivningens utformning samt studera och analyseraabortutvecklingen. Kommittén fick slutligen i uppgift att med utgångspunkt isin analys söka lägga fram konkreta förslag om abortrådgivningens utformningoch innehåll samt abortförebyggande åtgärder i syfte att minska abortfrekvenseni landet. Även förslag till särskilda åtgärdsprogram för en förbättradinformation om samlevnad och om abortförebyggande åtgärder ingick iutredningens uppdrag. SoU1983/84:3 3 Som ett led i sitt utredningsarbetehar kommittén bl. a. utfört en studie av abortverksamheten i landet. Studieninleddes med en probleminventering. Vidare gjordes ett begränsat antalintervjuer med kvinnor som överväger eller genomgår abort och med kuratorer ochsjukvårdspersonal engagerade i abortverksamhet. Arbetet har redovisats irapporten och röster (Ds S 1981:24). Kommittén har vidare avgivit delbetänkandetLära leva tillsammans (Ds S 1982:8). I detta diskuterassamlevnadsundervisningens mål och genomförande i skolan och på vilka punktersamlevnadsundervisningen behöver förbättras. har numera slutfört sitt arbete genom att imaj 1983 framlägga sitt slutbetänkande Familjeplanering och abort. Erfarenheterav ny lagstiftning (SOU 1983:31). I betänkandet konstaterar kommittén bl. a. att den svenskaabortfrekvensen ligger på ungefär samma nivå som de övriga västligaindustriländers, vilka har en med likartad lagstiftning. 1982 årsabortfrekvens är den lägsta . av alla aborter görs numera inom12 graviditetsveckor och kan därmed utföras med en för kvinnan mer skonsammetod. Antalet ansökningar som underkastas prövning harblivit allt färre. I genomsnitt av dessa har beviljats. Socialstyrelsengör i varje enskilt fall en saklig prövning av skälen för och emot abort.Enligt praxis anses med "synnerliga skäl" starkaskäl oberoende av deras art. Kommittén delar denna uppfattning och anser vidareatt det bör lämnas stort utrymme för vad som är speciellt i det enskilda falletoch stort avseende fästas vid kvinnans egen bedömning av sin situation. Kommitténkonstaterar vidare att det finns regionala och lokala skillnader iabortfrekvensen liksom mellan kvinnor från vissa invandrargrupper och övriga iSverige boende kvinnor. Kommittén bedömer att satsningen på abortförebyggandeåtgärder i samband med abortlag har givit avsevärda resultat ochlämnar olika förslag till förbättring av denna verksamhet. a. bör enligtkommittén permanent abortförebyggande upplysningsarbete finnas i allalandsting. Detta bör bedrivas enligt en långsiktig, politiskt fastslagen plani samarbete med kommuner, länsskolnämnder, övriga vårdgivare, organisationer m.fl. Avslutningsvis anförs i sammanfattningen till betänkandetatt en stor del av de intentioner som fanns bakom abortlag ochfillhörande följdlag-stiftning enligt kommitténs mening har uppfyllts. Man hari betänkandet anvisat vägar för förstärkta insatser i det abortförebyggandearbetet. Den reservation och de särskilda yttranden som fogats tillkommitténs betänkande avser vissa särskilda frågor och berör inte dengrundläggande bedömningen av abortlag, i vilka delar kommittén ärenig. Rättelse: S. 13, underskrift tillkommer. SoU1983/84:3 4 Utredningen om barnens rätt /väcktesett antal motioner vari frågor togs upp om ändring av abortlagen, omutformningen av abortrådgivningen samt om lagstiftning till skydd för ofödda.Utskottet anförde inledningsvis i sitt betänkande (SoU 1981/82:14 s. 26) bl. I debatten om abortlagen harhuvudprincipen om kvinnans bestämmanderätt satts i fråga. Det har gjortsgällande att den avvägning mellan kvinnans och fostrets intressen som gjorts iabortlagen medfört att fostret numera saknar rättsligt skydd. I linje härmedhar framförts den åsikten att ett lagfäst skydd för inte kan genomförasutan en ändring av grundprincipen i abortlagen om kvinnans beslutanderätt.Enligt utskottets mening kan det riktiga i sådana tankegångar ifrågasättas frånprincipiella utgångspunkter. Abortlagen reglerar endast förfarandet då enkvinna vill avbryta sitt havandeskap. Avvägningen av kvinnans och fostretsintressen i en abortsituation har som ovan berörts lett till att kvinnan fåtträtt att ensam bestämma om havandeskapet skall avbrytas fram till utgången av18:e havandeskapsveckan och att därefter livsdugliga givitsett lagfäst skydd mot abortingrepp i andra fall än då kvinnans liv eller hälsaär i allvarlig fara. Enligt utskottets mening torde abortlagen inte kunna ansesge uttryck för någon mer allmän princip i fråga om vilken hänsyn som skall tastill kvinnan och fostret i olika sammanhang. Inte heller den äldrelagstiftningen på oinrådet synes ha innefattat något mera allmängiltigtställningstagande till frågan om rättsligt skydd för det väntade barnet. Detförhållandet att kvinnan givits en viss beslutanderätt beträffande avbrytandeav havandeskapet behöver med andra ord inte innebära att samhället i andraavseenden skulle låta fostrets intressen stå tillbaka för kvinnans valfrihet,t. ex. acceptera att kvinnan missbrukar alkohol till skada för det väntadebarnet. Med detta synsätt föreligger det inte - som gjorts gällände i debatten- något direkt samband mellan utformningen av abortlagen och frågan om detväntade barnets rättsskydd. Abortlagen utesluter således inte att på andraområden införs lagregler beträffande rättsskydd för ofödda som bygger på enannorlunda intresseavvägning. En annan sak är att det från etiskautgångspunkter kan te sig otillfredsställande att hänsynen till oföddasintressen skall skifta från område till område. Vid behandlingen av de olikafrågorna hemställde utskottet om avslag på de motioner som avsåg ändring avabortlagen och utformningen av abortrådgivningen. Vad gällde frågan om översynav abortlagen konstaterade utskottet att utredningsarbetet i abortkommitténskulle bedrivas med utgångspunkt i principen om kvinnans beslutanderätt. Ävende tidsfrister som reglerar förfarandet skulle enligt direktiven gälla ifortsättningen. Enligt utskottet saknades anledning att frångå dessaställningstaganden. I frågan om skydd för ofödda och en lagstiftning i syfteatt ge ofödda en självständig rättsställning erinrade utskottet om vadutskottet inledningsvis uttalat om sambandet mellan detta spörsmål ochabortlagen. Vidare anförde utskottet följande (s. .30 f.), I konsekvens med dessa uttalandenanser utskottet att det inte kan komma i fråga att införa lagregler avövergripande natur om oföddas ställning, 1 SoU1983/84:3 5 stället får man på varje område för sig bedöma om och ivad mån särskilda regler erfordras till skydd för ofödda. Vid bedömningen avhuruvida en översyn av olika lagar är påkallad av hänsyn till fostretsintressen måste enligt utskottets mening beaktas att en lagstiftning, ärförenad med åtskilliga problem av mycket komplicerad beskaffenhet och kräverett omfattande utredningsarbete. En sådan översyn bör därför komma tillständendast omdet kan anses att gällande ordning allmänt sett ärotillfredsställande. Utskottet vill härvidlag framhålla att det i mångaavseenden torde förhålla sig så att kvinnan och det väntade barnet har sammabehov av skydd mot skaderisker och att deras intressen därför sammanfaller. Iandra avseenden kan visserligen fostret ha ett större behov av skydd änkvinnan men en intressegemenskap kan ändock som regel anses föreligga. ovan framhållit torde nämligen det helt övervägande antalet blivandeföräldrar vara angelägna om att skydda det väntade barnet. Frånvaron avintressekonflikter gör att det i allmänhet inte innebär några nackdelar förfostret om lagreglerna på olika områden, såsom f. n. är fallet, endast tarsikte på kvinnan. Att införa lagregler som ger det ofödda barnet en självständigställning skulle med andra ord inte medföra att det väntade barnets intressen idet stora flertalet fall kan tillvaratas bättre än . Det sagda utesluter emellertid inte att det i vissaavseenden kan vara befogat att närmare överväga om regler bör införas som merauttryckligen syftar till att skydda det väntade barnet. Motionärerna har pekatpå några områden där sådana regler anses erforderliga. I det följande (s. 32) diskuteradeutskottet behovet av åtgärder bl. a. i de fall modern missbrukar alkohol ellernarkotika eller när fostret är i behov av sjukvårdande behandling. Utskottetanförde fortsättningsvis följande. Även om förhållandena således iallmänhet är sådana att fostrets intressen väl kan fillväratas av kvinnan kandet dock - både i de av motionärerna angivna fallen och i andra situationer -undantagsvis tänkas att kvinnan av olika orsaker förbiser eller inte kan insekonsekvenserna av sitt handlande eller vidta de åtgärder som behövs för att fostretinte skall skadas eller dess intressen eljest inte skall åsidosättas. Somexempel på tänkbara sådana orsaker har socialberedningen i sitt remissyttrandepekat på att kvinnan är psykiskt sjuk eller utvecklingsstörd eller att hon ärberoende av alkohol eller narkotika eller av annan anledning befinner sig i entvångssituation. abortkommitté har i sitt remissyttrande framhållitatt kvinnan på grund av exempelvis en fatalistisk inställning kan motsätta sigen behandling av ett väntat barn i sjukdomsförebyggande syfte. Andra orsakerkan också tänkas till att kvinnan inte tar tillbörlig hänsyn till det väntadebarnet. Enligt utskottets mening kan det för fall, som berörts, finnas ettbehov av regler som ger det väntade barnet en särskilt skyddad ställning ochförhindrar att kvinnan fattar för fostret skadliga beslut eller på annat sättåsidosätter dess intressen. Närmare överväganden i frågan om införandet avsådana regler bör emellertid göras först sedan en kartläggning skett av i vilkasituationer det kan finnas behov av regler till skydd för ofödda samt av deproblem som kan vara förknippade med en lagstiftning. Utskottet förordar att ensådan kartläggning och analys kommer till stånd. Därvid bör också den blivandefaderns roll uppmärksammas. arbetar en kommitté meduppdrag att utreda frågan om en förstärkning av barns rättsliga ställning,utredningen (Ju 1977:08) om barnens SoU1983/84:3 6 Enligt direktiven skall utredningens uppgift allmäntvara att undersöka i vilka fall och på vilka sätt barns intressen och behov börtillgodoses bättre än f. n. genom föreskrifter som - huvudsakligen inom ramenför lagstiftning i övrigt - särskilt tar sikte på barnens rätt.Utredningsuppgifterna ansågs inte behöva preciseras närmare. Utredningen börenligt direktiven i en första etapp inrikta sitt arbete på att meradiskussionsvis presentera olika uppslag och förslag till lösningar, gärna iform av alternafiv. Utredningen har avgett två betänkanden, Omförbudmot aga (SOU 1978:10) och Om föräldraansvar m. m. (SOU 1979:63). beslutade regeringen om vissa tilläggsdirektivtill utredningen (Dir. 1982:25). Enligt tilläggsdirektiven skall utredningenbl. a. fullfölja sitt tidigare arbete vad avser talerätt och representanter förbarn i mål om vårdnad m.m. Utredningen skall också överväga hur barns rättsligaställning kan stärkas i mål och ärenden enligt socialtjänstlagen (1980:620) ochlagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om vård av unga samt även behandlavissa frågor om adoption och äktenskap med minderåriga. Med anledning av uttalanden anförtrosvidare i tilläggsdirekfiven åt utredningen att analysera de problem som ärförknippade med lagstiftning till skydd för fostret i de fall då en gravidkvinna befinner sig i en sådan situation att hon kan tänkas förbise eller inteinse riskerna för det väntade barnet av att hon handlar eller underlåter atthandla på visst sätt. I direktiven påpekas att uppdraget inte avser frågor somhänför sig till abortlagen, fosterdiagnostiken eller arbetsmiljöområdet. har vid åtskilligatillfällen haft att ta ställning till motionsyrkanden om utredningav frågan om en ny abortlagstiftning med starkare rättsskydd för det oföddabarnet. Dessa har genomgående avstyrkts. I betänkande SoU 1982/83:5 anfördeutskottet i denna del följande (s. 13). Frågan om lagstiftning till skyddför ofödda behandlades av så sent som . Riksdagensställningstagande ledde till att filläggsdi-rekfiv lämnades dels utredningen ombarnens rätt, dels föräldraförsäkringsutredningen. Den förstnämnda kommitténhar sålunda fått i uppdrag att bl. a. analysera de problem som är förknippademed en lagstiftning fill skydd för fostret i de fall då en gravid kvinnabefinner sig i en sådan situation att hon kan tänkas förbise eller inte inseriskerna för det väntade barnet av att hon handlar eller underlåter att handlapå visst sätt. I direktiven undantas från uppdraget frågor som hänför sig tillabortlagen, fosterdiagnostiken och arbetsmiljöområdet.Föräldraförsäkringsutredningen skall enligt sina tilläggsdirektiv behandlafrågan om behovet av förtydliganden av arbetsmiljölagen i fråga om skydd motfosterskador. I motion 1981/82:269 (m) yrkas att frågan om rättsskyddför alla ofödda utreds och inte för enbart en begränsad grupp. Motionen syftartill att även abortlagens bestämmelser skall övervägas som ett led iutredningen av frågan om rättsskydd för ofödda. SoU1983/84:3 7 I sitt av godkändabetänkande /82:14 uttalade utskottet i denna del bl. a. att enligtutskottets mening abortlagen inte torde kunna anses ge uttryck för någon merallmän princip i fråga om vilken hänsyn som skall tas till kvinnan och fostreti olika sammanhang. Det förhållandet att kvinnan givits en viss beslutanderättbeträffande avbrytande av havandeskap behövde enligt utskottet inte innebäraatt samhället i andra avseenden skulle låta fostrets intressen stå tillbaka förkvinnans valfrihet, t. ex. acceptera att kvinnan missbrukar alkohol till skadaför det väntade barnet. Med detta synsätt föreligger det inte - som det gjortsgällande i debatten - något direkt samband mellan utformningen av abortlagenoch frågan om det väntade barnets rättsskydd. Utskottet ansåg vidare att detinte kan komma i fråga att införa lagregler av övergripande natur om oföddasställning. I stället borde man enligt utskottet på varje område för sig bedömaom och i vad mån särskilda regler erfordras till skydd för ofödda. Enligt utskottets mening finns - särskilt med hänsyn tillatt abortkommittén planerar att avge slutbetänkande -inte anledning att frångå tidigare ställningstagande. erfarenheter skulle ge anledning till det kan frågan ominnehållet i direktiven till utredningen om barnens rätt eventuellt övervägaspå nytt. Utskottet avstyrker med hänvisning härtill motion 1981/82:269. Vidare hänvisas till vad som ovananförts rörande abortkommitté (s. 2 och 3) och rörande utredningen ombarnens rätt (s. 5 och 6). Sjukvårdspersonals skyldighet att medverka vid abort Det finns inga bestämmelser i lagvilka tillförsäkrar sjukvårdspersonal som av etiska eller religiösa skäl ejönskar medverka vid abort, rätt att slippa göra detta. I proposition 1974:70 anförde föredragandedepartementschefen bl. a. följande (s. 76). Frågan om sjukvårdspersonalensskyldighet att medverka vid abort har tagits upp av flera remissinstanser,vilka genomgående framhåller vikten av att det tas hänsyn fill personalensönskemål att slippa delta i abortverksamheten. Enligt 13-15 §§sjukvårdskungörelsen (1972:676) vilar ansvaret för fördelningen avsjukvårdspersonalens arbete i första hand på klinik- och blockchefer. Vid dennafördelning bör man självfallet inom sjukvården liksom inom arbetslivet i övrigtså långt det är möjligt ta hänsyn fill de anställdas intressen ochförutsättningar i olika avseenden. Man bör därför undvika att tillabortverksamheten binda sådan personal som av exempelvis moraliska ellerreligiösa skäl har svårt att acceptera sådant arbete. Detta gäller inte minstav hänsyn fill den abortsökande kvinnan. Jag vill erinra om att vad jag nu haranfört även kommit till uttryck i det tidigare nämnda cirkuläret (MF 1972:59)från med råd och anvisningar rörande tidiga aborfingrepp. Någrasärskilda författningsbestämmelser i ämnet anser jag f. n. inte behövliga. 1 några mofioner framfördesyrkanden vilka syftade till att läkare och annan sjukvårdspersonal skulle harätt att vägra medverka vid abortingrepp. anförde följande (SoU1974:21 s. 40). SoU1983/84:3 8 Beträffande fördelningen avarbetsuppgifterna bör beaktas att ett utmärkande drag i dagens arbetsliv äransträngningarna att ge de anställda en ökad insyn i och ett ökat inflytande påarbetsplatserna och man bör, som departementschefen framhåller, inomsjukvården liksom inom arbetslivet i övrigt ta hänsyn till de anställdasintressen och förutsättningar i olika avseenden. Mot denna bakgrund förutsätterutskottet att läkare och annan sjukvårdspersonal, som av etiska ellerreligiösa skäl har svårt att acceptera abortingrepp, skall slippa delta iverksamheten härmed, varför någon författningsmässig reglering av frågan inteär påkallad. Å andra sidan förutsätter utskottet att sjukvårdspersonal som harbetänkligheter i angivet hänseende inte skall vägra medverka då fråga är omabortingrepp som är nödvändiga för att undvika fara för moderns liv ellerhälsa. utfärdade under år1974 cirkulär med anvisningar om tillämpningen av abortlagen (MF 1974:100). gjorde - i överensstämmelsemed vad JO förordat i ett utlåtande - en omprövning av sina uttalanden i MF1974:100 rörande sjukvårdspersonalens möjligheter att slippa medverka vid aborttill förmån för den avsevärt mera restriktiva ståndpunkt utskottet gett uttryckför vid abortlagens tillkomst. utfärdade då cirkuläret SOSFS(M) 1976:14 om ändring i ovan angivna cirkulär MF 1974:100. I cirkuläret anförsefter en erinran om de motstående intressen som föreligger och en hänvisningtill bestämmelserna i 13-15 §§ sjukvårdskungörelsen följande. Vid fördelningen avarbetsuppgifterna bör inom sjukvården liksom inom arbetslivet i övrigt hänsyntas till de anställdas intressen och förutsättningar i ohka avseenden. Sjukvårdspersonalensmedverkan vid abort måste betraktas i ljuset härav. Det är angeläget attabortverksamheten primärt organiseras så att i densamma inte tas i anspråkpersonal, som finner det oförenligt med sin etiska eller religiösa uppfattningatt medverka vid aborter. förutsätter sålunda att den, somunder åberopande av sådana betänkligheter förklarar sig önska erhålla befrielsefrån att medverka i abortverksamheten, skall slippa deltaga däri. Sådantundantagande får dock icke innebära befrielse från skyldighet att medverka vidabort, då situationen är sådan att fara föreligger för moderns liv och hälsa.Sjukvårdshuvudmännen bör som en beredskapsåtgärd i sin planering avabortverksamheten, var och en inom sitt sjukvårdsområde, räkna med alternativalösningar beträffande dispositionen av personalresurserna för ändamålet, föratt på så sätt säkerställa att abortsökande kvinna, som är berättigad tillabort enligt lagen, skall kunna få ingreppet utfört utan onödigt dröjsmål. Utskottet har även efter det attsocialstyrelsens ändrade cirkulär utfärdats haft attta ställning till motionsyrkanden liknande de nu aktuella. Vid det senastetillfället hänvisade utskottet i sitt av godkända betänkande1979/80:10 till ett tidigare uttalande i betänkande SoU 1977/78:26 (s. 10) avföljande lydelse. SoU1983/84:3 9 Som utskottet tidigare framhållitskall de anvisningar som utfärdar på det här aktuella områdetvara vägledande för sjukvårdshuvudmännens organisation av abortverksamheten(SoU 1977/78:11 s. 6). De nu gällande anvisningarna stämmer väl överens med desynpunkter utskottet redovisade vid abortlagens tillkomst. Det finns också skälatt nämna att det, såvitt utskottet känner till, varken i det ärende somåberopas i motionen 1977/78:1089 och som avgjorts av regeringsrätteneller i något annat fall har förekommit att sjukvårdshuvudman sökt tvingaläkare eller annan som är verksam inom sjukvården att mot dennes vilja medverkavid abort. Tilläggas kan att regeringsrättens ställningstagande i angivnaärende - för vilket redogjorts (s. 4) - inte torde innebära någonförändring av det redan kända rättsläget på förevarande område.