bet · G701KU30 · 1983-12-31 00:00:00 — Det skulle ha inneburit mycket stora fördelar urkraflförsörjningssynpunkt och för att säkra försörjningen för Storstockholm.Efter ett långvarigt samråd med framför allt kom vi fram till attden vägen inte var framkomlig. Vi tvingades återgå till att försöka hitta enframkomstmöjlighet väster om . Vibegärde att få bygga en 800 kV-ledning från Forsmark till . Den skullesammanknytas med en 400 kV-ledning från , dit den befintliga 400kV-ledningen går. Detta är dock en detalj i sammanhanget. Det väsentliga varatt 800 kV-ledningen skulle gå till Grantorp och över i det gamlaledningsstråket, som då måste rivas, och vidare till Kolbotten och . Vifick ju sedan inte tillstånd att bygga för 800kV. Det blev i stället en dubbel400 kV-ledning till och likaså en dubbel 400 kV-ledning till Grantorpoch vidare till Kolbotten och (se underbilaga 5). Ledningarna var anslutnafill Hamra. Det företaget håller nu på att genomföras. Jagskall sedan övergå till det mycket komplicerade förfarandet vidfillståndsbehandlingen. För att inte ta alltför mycket fid i anspråk begränsarjag mig till den första ledningen, den fill . KU 1983/84:30 227 vimed att undersöka möjligheterna att komma fram öster om . Det var somjag sade förut omöjUgt. I mitten av 1975 gick vi över till att rekognoseraväster om . Det tog oss innan vi var klara med enansökan, som lades fram . Vattenfallsansökan låg hos statens industriverk, SIND, för koncessionsbehandling. Dennabehandling, inkl. remissbehandlingen, tog hela . Ett särskilt yttrandefrån var särskilt besvärande för framkomsttakten. Där ville maninte ta stäUning till den första ledningen utan att man hade reda på hur detskulle gå med nästa ledningssträcka, som berörde den ömtåUga Garnsviken.Behandlingen tog alltså två . Våra bekymmer växte snabbt . Visåg att det inte gick bra. SIND:s yttrande till regeringen kom slutligen den 26mars 1979. Regeringen hade det ett tag för övervägande, men den beslöt sedanatt uppdra åt SIND att utreda hur det skulle stäUa sig att gå över till 400 kVi stället för . En sådan utredning påbörjades. En annan regering hadeunder tiden uppdragit åt planverket att utreda hur en 800 kV-ledning kundebetraktas över huvud taget. Den senare utredningen var slutförd i slutet av1979. När allt var klart kom ärendet upp till beslutsfasen, och den 11september 1980 fick vi tUlstånd att bygga dubbla 400 kV-ledningar på dennasträcka. Övriga sträckor hoppar jag över i denna framställning. Efterden här störningen har det inte minst i pressen sagts att vi hade varnat fördessa konsekvenser på ett tidigt stadium. Jag tänker mera fullständigt klargöravad vi har gjort i detta avseende. Redani samband med vår ansökan framhöll vi att med den utvecklingsom var att fömtse för elförbrukningen i behövdesledningsförstärkningarna så att de var klara /81. Detta varhelt oberoende av om kärnkraftverket i Forsmark kom till stånd eller inte. Påett eller annat sätt måste alltså kraft föras in till . Imaj 1978 skrev VattenfaU till SIND - f. ö. skickades en kopia till handläggarenpå departementet - och sade att det var allvarlig risk för en stor störning ominte en ny ledning kom tiU stånd. Detta utgjorde helt enkelt det svårastefelfallet i hela det svenska kraftsystemet. Vi påpekade särskilt att man efter1980 hade att räkna med överbelastning på de existerande ledningarna iStockholmsområdet redan under normal drift. Vi bedömde läget som ytterstallvarUgt redan då. skrev till regeringen med hemställanom att få upphandla vissa stålkonstruktioner för att vi skulle varasnabba i starten när vi väl kunde påräkna ett tillstånd. Ingenting händeemellertid förrän folkpartiregeringen tillträdde . Då fickvi beskedet att det numera, som det sades, ankommer på att självtbesluta om sådan medelsdisposition. Under den första trepartiregeringen fick vimedelstilldelning bara kvartalsvis. Efter våranslagsframställning eller september brukar vi regelbun- KU1983/84:30 228 det informera departementet om vissa speciella frågor somär berörda i anslagsskrivelsen. informerade vi departementet -i samband med att vi kommenterade medelsförbrukningen för eldistributionsanläggningen- om just de allvarliga driftproblem som kunde förutses på1980-talet med anledning av att koncessionsbehandlingen såg ut att dra ut påtiden. Ingenfing hände angående tillståndet för vår del. klagade vi åter vår nöd. Vi sade då i enpromemoria till föredraganden i departementet att Forsmark-Odensala-ledningenmåste tas i drift . Vi sade att vi betraktade det som absolutnödvändigt om leveranssäkerheten i skulle kunna behållas påen rimlig nivå. skrev vi till regeringen med ansökan om alt fåpåbörja vissa inledande arbeten som kunde gå att utföra oberoende av om manvalde spänningen 400 eller . ansåg vi oss nödsakade att informera omläget för kommunerna i och Energiverk samt de berördakraftföretagen som hade att ta ut kraft från stamnätet i Mellan- ochSydsverige. Vi informerade om de risker som förelåg och försökte också ge demråd så att de olika parterna kunde agera så att man såvitt möjligt minskaderiskerna. Trots att vi då hade fattat beslut om att vidta extraordinäraförstärkningsåtgärder som tiUsammans omfattade 65 milj. kr. tvingades viinformera om att risken för störning var stor, att man hade att räkna med två ätre storstörningar innan förstärkningsåtgärderna i nätet hade blivit gjorda. Viinformerade också SIND - samt skickade som vanligt en kopia till föredragandeni departementet - om att det var ytterst angeläget att ledningarna kom tillstånd. Det här låter som en grammofonskiva som upprepar sig, menvi upplevde det här som en mycket besvärlig situation. skrev vi ettbrev till handläggaren i departementet. Det hade sagts att man kanske skullevälja och att man skulle välja en annan typ av stolpe än den som varframtagen. Vårt besked var att det över huvud taget inte fanns tid att funderaöver någon annan stolpkonstruktion. Man måste koncentrera sig på att fortastmöjligt få till stånd en ledning oavsett om den blev optimal i stolputförandeeller inte, menade vi. Det jag har talat om är vad har sagt iden här frågan. Jag vill också nämna att skrev tillregeringen och underströk atl det var ytterst väsentligt att beslutfattades så att arbetet med nätförstärkningar kom i gång. Hur har allt detta gått fram till andra instanser? Jagvill först beröra hur SIND uppfattade situationen. SIND avlämnade i december1978 en stor utredning om elförsörjning. Det var ettbeställningsarbete från regeringen . Verket skulle utreda vilka nyaledningar som behövdes för att förse med driftsäker elförsörjning.SIND påpekade att nya ledningar norr ifrån måste tas i bruk under åren1980-1983, detta oberoende av hur det gick med kärnkraftsfrågan. Eljest var detrisk för att även enstaka KU1983/84:30 229 fel kunde medföra omfattande störningar. skrev SIND ett yttrande över Vattenfallskoncessionsansökan till regeringen. I den texten skrev man att risken föröverbelastning på ledningarna till Hamra var stora. Man fillstyrkte 800kV-ledningen ned till . skrev SIND till regeringen ettförsta utlåtande om den 400 kV-lösning som man då hade blivit ombedd altredogöra för. SIND upprepade att regeringen hade givit SIND iuppdrag att utreda elmatning. Man hänvisade till utredningen sominlämnades . Man sade att "under de gångna fem åren harelförbrukningen i det här området ökat utan att någonledningsförstärkning kommit till stånd. Detta har lett till atl befintligaledningar utnyttjats till gränsen för ledningarnas överföringsförmåga med riskför långa och svåra strömavbrott". SIND ansåg att det var nödvändigt attutan dröjsmål bygga nya kraftledningar. Man berättade om att hadebeslutat om extra åtgärder för 65 milj. kr., men man sade att det ändå intekunde undvikas att avbrottsrisken blev så hög som är normalt. I maj1980 skrev SIND åter till regeringen för att redovisa slutfasen av 400kV-uppdraget. Verket upprepade att beslut om nätförstärkning måste tas utanytterligare dröjsmål. Valet stod mellan 400 och , och SIND rekommenderade800 kV. Hur gick då detta fram till regeringen? Efter attVattenfall hade aktualiserat förstärkningsåtgärderna uppdrog regeringen åtSIND att utreda behovet av förstärkning. Det är den utredning som jag haråterkommit till . I en proposition under /79 - detvar väl energipropositionen - åberopade regeringenSIND-utredningen . Regeringen sade att elkonsumtionen i hadeökat . Ett antal nya ledningar måstealltså byggas , sade man vidare. gav regeringenuppdraget att utreda 400 kV-alternativet till SIND. Man åberopade återigenSIND-utredningen . Där framgår att betydande förstärkningsåtgärdermåste komma till stånd för att upprätthålla leveranssäkerheten. "Om inteen sådan förstärkning sker är det risk för överbelastning ochstörningar i elförsörjningen. Detta gäller oavsett om kärnkraft utnyttjas ellerej." Under /79 hade även näringsutskottet uppmärksammatfrågan. hänvisade också till och sadeatt en nätförstärkning måste vara klar fr. o. m. Utskottet framhöll attdet var viktigt att beakta behov av tryggad elförsörjning. Det är klart att det verkligen har dragit ut medden här frågan. Denna bild (se underbilaga 6) summerar vilka förseningar vi harråkat ut för. Den viktigaste frågan gäller ledningen till . närvi gjorde ansökan ansåg vi att ledningen borde tas i drift . Denkommer att tas i drift . Det är alltså en försening på tre ochett halvt år, försiktigt räknat. De övriga ledningarna är också försenade i treoch ett KU 1983/84:30 230 Ledningen Grantorp-Kolbotten blir försenad, och den kommer att varaklar först . Jagvill särskilt peka på att vi har en utomordentligt kritisk situation framföross . Då skall vi riva den befintliga ledningen och bUr alltså utanden nu befintliga ledningen för att kunna bygga den nya. Som planerna nu ärkommer detta att ske . Avslutningsvisskulle jag vilja säga att det är många bidragande orsaker tiU att ärendet harblivit så svårt och långdraget. Fördet första gällde det en ny systemspänning, vilket uppenbarligen har påverkatfrågan. Fördet andra sammanföll detta svåra arbete med kärnkraftsfrågans mest kritiskaperiod. Folkomröstningen var ju . Fördet tredje var det en mycket svår linjedragning. Vi måste passera tätbebyggdaområden samt flygfält, vUket har vållat stora bekymmer. Vi mötte enmycket ömtålig miljö, särskilt som jag förut nämnde. Över huvudtaget är passagen över svår. Omman summerar det hela och ser på när vi är klara - vid Kolbotten är arbetenafärdiga - finner vi att det har gått vibörjade planera för detta. Det svenska systemet har en mycket noggrannbeslutsgång med väldigt omfattande samråd, mycket omfattande remissystem osv.Det är klart att det har sina risker att utredningen bUr så utdragen, och jagtänker då inte bara på att det kan inträffa störningar som det nu har gjort.Under så lång tid hinner själva ansökningsmaterialet att bli förändrat. Detkommer exempelvis nya markägare. Det gör att det nästan blir självadderandeförseningar i handläggningen. Därmed har jag sagt vad jag tycker att jag har att säga f.n. : Då lämnar jag ordet fritt. YngveNyquist: Först vill jag gärna ge en eloge till generaldirektör för enutomordentUg redogörelse och sammanfattning. Detsades nu att stationen i Hamra har varit i drift utan att det häntnågot särskilt. Elavbrottet är den andra stora katastrofen, om viskall använda det ordet, efter händelsen i Midskog. Det som hände den 27december har ju beskrivits på många oUka sätt i olika pressorgan. Jag skulleförst vilja få veta om har undersökt det inträffade på ett sådantsätt att man kan bekräfta vad många pressorgan sagt. Det heter ju att den 27december mörklades hela , en del av södra och även en delav . 7 miljoner svenskar samt industrier, trafik, handel och hushållskulle ha berörts av detta strömavbrott. Det har uppgivits att avbrottet, somför de sydligaste delarna av landet varade tiU sena kvällen, skulle ha kostatsamhället 100 miljoner, industrin 100 miljoner och övriga konsumenter likamycket. Den totala kostnaden skulle alltså röra sig om KU 1983/84:30 231 ungefär300 milj. kr. Kan det vara en riktig uppgift? Detvar alltså en frånskiljare som utlöste de två 400 kV-ledningarna. Det tekniskaskall jag inte ge mig in på, men man kan fråga sig om det hade gått att klaradet här på ett annat sätt, oavsett dröjsmålet med koncessionsärendet. Enav mina delfrågor är: Anser ni med hänsyn till den här katastrofen, då dessbättre ingen människa skadades, att regeringen har lyssnat otillräckligt på denfrämsta tekniska sakkunskap vi har, som ju får anses representeraoch att man lyssnat otillräckligt på alla de varningar som generaldirektörNorrby verifierade har framställts undan för undan? Enannan delfråga är: Om man, när lämnade in sin ansökan om koncessioni rörande en 800 kV-ledning från Forsmark till , hadebejakat en sådan framställning tidigare utan en tidsutdräkt ända till iseptember 1980, hade då en situation som den aktueUa sannolikt kunnat undvikas?Hade händelsen kunnat undvikas, om man hade haft så att säga en matning via enledning som inte hade behövt passera Hamra? En av knutarna i detta sammanhangär väl att man hade sammandrag till Hamra och icke en förbimatning för attklara elförsörjningen till ? JonasNorrby: Till att börja skulle jag vilja bekräfta att den inledandebeskrivningen med referat från pressen i stort sett är riktig. utgavganska snart efter olyckan - jag tror att det var - enmycket ingående redogörelse, som var publik, över händelseförloppet och devärderingar man kunde göra i sammanhanget. Den finns tillgänglig, så att vi kanställa den till utskottets förfogande. (Finns redan hos utskottet.) Detär riktigt att kostnaderna för samhället och industrin uppgick till någrahundra miljoner. Blandde åtgärder som vi vidtog ingick att vi satte in en extra transformator iHamra. Den har säkert hjälpt oss över svårigheter som ingen av oss har märkt,men den var verkningslös i just vad som hände . Det är klart efteråt kan säga att man kanske skulle ha gjort något annat, men kunde manförutse var felen kommer att ske då vore allting lätt. Föratt återgå till de två delfrågorna vill jag på frågan om regeringen har lyssnatpå oss säga att jag tycker att det framgick av vad jag redogjort för attregeringen har varit medveten om vilka svårigheter som har legat framför oss idet här fallet. Men man har å andra sidan haft många andra problem att ta hänsyntill. Kärnkraftsfrågan spelade sin roU, man hade lagt ut en utredning till SINDom hur man skulle göra med i stället för , man hade lagt ut tillplanverket att utreda konsekvenserna från markanvändningssynpunkt av 800 kV.Det fungerar ju på det sättet att om man har lagt ut sådana utredningar, måsteman se vad utredningarna kommer fram till innan man fattar beslut. Jag kan inteförstå annat än att regeringen har gjort de avvägningar som har varitnödvändiga att göra men har varit medveten om KU 1983/84:30 232 hurdet har legat till. Jag kan inte bedöma om det har varit riktiga avvägningar.Det ankommer definitivt inte på mig. Denandra delfrågan löd: Om de här ledningarna hade varit utförda ,hade då störningen undvikits? På den frågan vill jag svara: Med storsannolikhet hade den undviktits. Men jag kanske kunde få be om hjälp av TorstenJohansson för att klarlägga den saken. : Vad som hände var att alla fyra ledningarna slogs ut - två norrutoch två över , vilket var minst lika allvarligt, för därmed måste denkraftöverföring som kommer norrifrån trängas västerut och gå in på det västrasystemet för att den vägen komma till . Den nya utbygg-nadsplan som vitänkt oss innebar att man kunde gå förbi Hamra och korsa för att kommasöderut. Det väsentligaste med avseende på driftsäkerheten är att man därmedgår förbi Hamra och skapar en ny matningsväg och slipper denförträngning i överföringssystemet som Hamrastationen innebär. Vi haranalyserat detta på samma sätt som vi analyserat driftstörningen och kommitfram till den bestämda uppfattningen att ingen abonnent hade märkt någonting avhändelsen i Hamra om vi hade haft det systemet fullt utbyggt. Sven-ErikNordin: I likhet med vill jag tacka för en intressantredogörelse. Vi är väl överens om att det har varit en utdragen behandling avkoncessionsärendet, vilket delvis har sin grund i det förhållandet attVattenfaU då koncessionsansökan inlämnades hade bestämt sig för att detskulle byggas en 800 kV-ledning - den första i . I början avgeneraldirektör redogörelse fick vi se en skiss över denhandlågg-ningsordning som gäller vid aU projektering av kraftledningar. Detnämndes att under projekteringsstadiet förekom samråd med länsstyrelser, kommuner,myndigheter, markägare eller i varje faU representanter för markägare. Minförsta fråga är: Förekom det vid detta samråd några negativa reaktioner inför Vattenfallsplaner på att bygga en 800 kV-ledning, eller kom det som en fullständigöverraskning då det efter det att koncessionsansökan var inlämnad ochindustriverkets behandUng hade börjat kom en stark reaktion från planverket,kommuner, , osv. JonasNorrby: är nog rätte mannen att svara på den frågan. GunnarFriström: Det förekom inte några negativa reaktioner mot förslaget att bygga800 kV. Vi redovisade konsekvenserna av en 800 kV-ledning i form av de störrekonstruktionerna. Det bUr en högre ledning, en betydligt kraftigare stolpe - 10m högre, större bredd osv. Men innebar att man lösteöverföringsproblemen på lång sikt utan att man drabbades av nya 400 kV-projekt.Vi upplevde en mycket positiv reaktion på detta. Vi upplevde inte heller någranegativa reaktioner från markägarna. På sträckan hade vifrivilliga kontrakt upprättade med samtliga KU1983/84:30 233 markägare utom en, och för vederbörandes del var det intenågon protest mot ledningens utförande som en 800 kV-ledning. : När dessa reaktioner började komma frånkommuner och myndigheter, när började då att planera för ettalternativ i mera realistisk mening? : Innan går vidare kanske jagfår säga att ursprungliga plan var att ledningen skulle byggas medsådan utrustning att den dög för men att den t. v. skulle drivas med 400kV. Om man hade optionen skulle det så att säga vara ett andra steg att gå övertUl , som vi trodde skulle bli aktuellt. Här hade då koncessionsmyndighetenegentligen kommit till att det borde vara klart ut redan från början.Jag tror att behöver komplettera mina uppgifter här. : Vi hade under hand visat att denkonstruktion som vi föreslagit, , skulle kunna ändras om - de faslinorsom behövs för en 800 kV-ledning skulle vi kunna gruppera om i konstruktionenpå det sättet att den förändrades till två stycken 400 kV-ledningar. Man fårkomma ihåg att det var mycken diskussion om energipolitiken och den framtidaenergianvändningen , och vi ansåg att det kunde vara en fördel attkunna visa på möjligheten att förändra konstruktionen. När det gäller negativareaktioner kanske framför allt kommun skall nämnas. Det var ocksåproblem i . Det är min uppfattning att dessa reaktioner inteberodde på att det var fråga om en 800 kV-ledning utan pä den sträckning som viarbetade med. Där hade jag kanske förväntat mig mera förståelse från Stockholmslän, som ju hade hänvisat oss till just det alternativ som vi nu försökte kommafram till. Det blev väldigt mycket diskussioner kring hur man lämpligen skullepassera , vilket medförde att när vi lämnade in vår ansökan omkoncession sökte vi för inte mindre än tre olika alternativ för att passeraGarnsviken. Samtliga alternativ finns alltså med i ansökan och kunde tas medvid koncessionsbehandlingen. Det fick bli industriverkets sak att fatta beslut. : Frågan om sträckningen är alltid ettdiskussionsämne när kraftledningar skall dras - jag har själv erfarenhet avdet. Jag återgår så till projekteringsstadiet. Hade inte deberörda kommunerna några synpunkter påsträckningen, utan var det på det viset att man även när det gälldesträckningarna accepterade vad då föreslog? Kom också den reaktionenförst efter det att koncessionsframställningen var inlämnad? : Nej, de reaktionerna kom fram viddiskussioner under samrådet. Innan vi anser det meningsfullt att lämna in enkoncessionsansökan måste vi i allt väsentligt vara överens med de berördakommunerna och KU1983/84:30 234 Annars innebär det ju bara att vi vid remissen fårett nekande svar från de berörda instanserna. Sedan var det naturligtvis ettspeciellt problem att berörda län och kommuner inte inbördes kunde enas utanhade motstridiga åsikter. : Jag skulle vilja ta upp en fråga somligger litet vid sidan om det som redan berörts här. Det som förvånade allalekmän när avbrottet inträffade var att en olyckshändelse eller ett fel pä ettställe kunde få en så väldigt stor effekt. Det sades ju då att detta bl. a.visar hur sårbart hela vårt elförsörjr.ingssystem är. Jag skulle vilja fråga:Vilken är er mening på den punkten? - oavsett då hur man ordnar medledningssystem och liknande. Kan hela vårt eldistributionssystem helt enkeltslås ut genom att det inträffar olyckshändelser eUer att attacker riktas motvissa nyckelled i den här distributionen? : Vi får väl säga att har, liksom allaandra länder, funnit att ett landsomspännande kraftnät verkligen är att föredraför att tillgodose elförsörjningen i landet. Jag vet inte något exempel där manfrivilligt så att säga har delat upp landet i olika regioner med var sinfristående kraftförsörjning. Vårt grannland t. ex. har inte engenomgående ledningsförbindelse över hela landet, men det beror på att det ärså svårt att ta sig fram i detta långsträckta land. Man har emellerfid gjortallt för att tillsammans med och via det svenska nätet ha kontakter mellan desödra och norra landsdelarna. Vi inom är alldeles tvärsäkra på attdet bästa och mest tillförlitliga systemet erhålls genom ett landsomfattandesystem. Vi har ju haft en region i som på sätt och vis har legat Utetutanför, nämligen . Där hade man ett tag en friståendekraftförsörjning, men genom särskilda medel som anslogs av utfördesen likströmsledning över till . Därmed fick ettstöd frän det svenska fastlandet. Detta visade sig otillräckligtnär elförbrukningen växte på . Det gjorde att i storutsträckning måste bygga upp sin elförsörjning med egen produktion. Detta leddetill att kraftkostnaden på blev dubbelt så hög som på det svenskafastlandet. Det var inte en hållbar situation, utan statsmakterna fattadebeslut om att ändra på detta. Därför uppdrogs åt att lösa in detdåvarande kraftföretaget på , som var Wallenberg-ägt. Sedan har vi fåttta på oss att hålla samma priser på som på fastlandet i stort sett.Skall man ha landet uppdelat i regioner som är självförsörjande, innebär det endrastisk ökning av elkostnaderna och en försämrad försörjning i det stora hela. BertU Fiskesjö: Jag vet inte om jag formulerade migoklart, men svaret var inte något svar på den fråga som jag i varje fallföreställde mig att jag ställde, nämligen hur känsligt systemet är iförhållande till geografiskt begränsade störningar eller attacker. Den fråganhar ju spelat en viss roll när man KU1983/84:30 235 diskuterar allmänna beredskapssynpunkter och Uknande. Detvar för den skull jag passade på att ställa frågan här när vi har den främstaexpertisen närvarande. När jagändå har ordet kan jag fylla på med en annan fråga. Det påstås i en tidning som jag läst att en anledning tillatt avbrottet blev så förhållandevis långvarigt var att datorkapaciteten hosVattenfall var bristfällig. Det påstås i den källa jag har att man skulle hakunnat halvera tiden för strömavbrottet, om man hade haft en riktig datorkapacitet.Vidare var det problem med telekommunikationerna - de bröt samman. Har ni någrakommentarer på den punkten? : Jag får börja med att be om ursäkt för attjag missuppfattade den första frågan. Visst finns det en sårbarhet i det svenska elsystemet, menjag skulle vilja påstå att det finns en sårbarhet i det moderna samhället överhuvud taget. Vi har ju tillsammans med totalförsvaret en ständig kris- ochkrigsplanering för kraftförsörjningen. Det finns beredskapsplaner upprättadeför hur man bär sig åt om man får attacker och störningar i kraftförsörjningen,förstörda ledningar osv. Det finns en beredskap som är ganska fast organiseradatt träda i kraft.