bet · G701LU19 · 1983-12-31 00:00:00 — betänkande 1983/84:19 I betänkandet behandlar utskottettre motioner om omyndighet. I motion 1983/84:606 las upp en fråga om omyndigabarns rätt att köpa värdepapper ulan förmyndares medgivande. Motionerna1983/84:1156 och 1537 rör frågor om upphävande av omyndighetsförklaring. I motion 1983/84:606 av HugoHegeland (m) yrkas att hos regeringen begär förslag till ändring aveller tillägg till 9 kap. 1 § och 15 kap. 12 § i . I motion 1983/84:1156 av KarinAhriand (fp) yrkas alt hos regeringen begär förslag till ändringar iföräldrabalken i [motionen] angivet syfte. I motion 1983/84:1537 av JörnSvensson (vpk) yrkas att beslutar all hos regeringen begära lämpligaåtgärder för att säkra att den av högsta domstolen och lagstiftarna uttrycktarättssynen beträffande upphävande av omyndighet slår igenom i praxis. Motionären i motion 606 (m) anföratt barn utan inskränkning kan köpa godis och annat snask utan särskilttillstånd av någon. Däremot kan de inte utan förälders eller annan förmyndaresmedgivande köpa aktier, obligationer eller andra värdepapper. Då det enligtmotionären är angelägel alt barn tidigt lär sig vikten av att spara och attplacera sitt sparande så förståndigt som möjligt, bör de medges rätt alt självafå köpa värdepapper av angivet slag. Denna rätt bör, menar motionären, avsebarn över en viss ålder, t. ex. , och ett belopp om förslagsvis maximalt2 . Beloppet skulle enligt motionären utgöras av pengar sombarnet "på elt eller annat sätt förvärvat". Undanlag skulle göras förmedel som tillfallit barnet genom arv eller gåva. 1 motion 1156 (fp) pekas på att enansökan om omyndighetsförklaring får göras, förutom av den som ansökningenavser, av hans make och närmaste fränder, av överförmyndaren och, när detgäller underårig, av förmyndaren. Däremot kan ansökan om hävande avomyndighetsförklaringen endast göras av den omyndige själv, hans förmyndareeller överförmyndaren. Enligt motionären är det inle rimligt alt kretsen som ärbehörig all föra talan i fråga 1 1983/84. LU1983/84:19 2 om hävande av omyndighetsförklaring är snävare än den somgäller i fråga ansökan om omyndighetsförklaring. Motionären framhåller alt manmåste räkna med alt olika personer i den omyndigförklarades närhet kan göraskilda bedömningar av för- och nackdelar med omyndighet. Dessutom kan det varaså alt den omyndige, som slår i elt visst beroendeförhållande till förmyndaren,inte själv vågar trotsa dennes bedömningar. Motionären anser med hänvisninglill del anförda att reglerna i om vem som är behörig att ansökaom hävande av omyndighetsförklaring bör ses över. Motionären i motion 1537 (vpk)erinrar om alt syftet med den senasle reformen av lagstiftningen om omyndighetvar att skapa större restriktivitet i fråga om omyndighetsförklaringar. Enligtmotionären har emellertid erfarenheten visat att lagstiftarens avsikter intehar slagit igenom då det gäller hävande av omyndighetstillslånd. Problemetsynes enligt motionären vara alt de instruktioner som överförmyndarna har attfölja ger upphov till en strängare praxis än som bör råda. Detta kan leda tillalt personer får förbli omyndiga, trots all omyndighetsförklaringen bort hävas.Som exempel på den bristande överensstämmelsen mellan rältssyn och praxisåberopar motionären rättsfall från högsladomslolen (NJA 1977 s. 201, 1978 s.350 och 1981 s. 291). Motionären begär att åtgärder vidtas för att säkra allavsikten med reformen slår igenom i praxis. Den som är u«rfer75År (underårig)är enligt 9 kap. 1 § (FB) omyndig och får i princip inte självråda över sin egendom eller åta sig förbindelser. Om den underårige har fyllt16 år får han eller hon dock själv disponera över det som förvärvas genom egetarbete (9 kap. 3§FB). . Detsamma gäller om en underårig har fått egendom genomgåva eller testamente med villkor alt den underårige själv skall råda överegendomen (9 kap. 1 § FB). I dessa båda fall kan emellertid förmyndaren medöverförmyndarens samtycke omhänderta egendomen om del anses erforderligt medhänsyn lill den underåriges uppfostran eller välfärd (9 kap. 3 och 4§§ FB). Enligt 11 kap. 1 §FB är föräldrar som gemensamt harvårdnaden om ett barn förmyndare för barnet. Slår den underårige under vårdnadav endast den ene av sina föräldrar är denne ensam förmyndare. Undanlagsvis kanvårdnaden och förmynderskapet utövas av skilda personer. Finns inte förmyndareför en underårig skall domstol förordna förmyndare. Förmynderskap slår under tillsyn av överförmyndaren ochrätten. Förmynderskap för en underårig skall enligt 12 kap. 1§FB skrivas invid tingsrätten bl. a. om den underårige på annat sätt än genom upptagande avlån har förvärvat egendom som skall slå under förmyndares förvaltning och somtill sitt värde överstiger elt belopp motsvarande två gånger gällandebasbelopp. LU1983/84:19 3 15 kap. FB innehåller bestämmelserom förmyndares förvaltning av omyndigs egendom. En allmän utgångspunkt förförmyndares placering av omyndigas medel är att placeringen skall ske på sådantsätt all det finns en tillräcklig trygghet för att tillgångarna består och attskälig avkastning erhålls (15 kap. 1 § FB). I princip skall förmyndaren haöverförmyndarens samtycke lill åtgärden. Vissa värdehandlingar har emellertidbedömts ge sådan trygghet och avkastning att överförmyndarens samtycke tillplacering i sådana handlingar inte är nödvändig. Det gäller t. ex. inköp avobligationer och andra i 15 kap. 4§FB redovisade placeringar. Däremot krävsöverförmyndarens samtycke för inköp av bl. a. aktier (15 kap. 5§FB). I 15 kap.12 § FB finns vissa regler som ger tredje man möjlighet att hos bank nedsättavärdehandlingar eller direkt betala in medel som tillkommer omyndig och som denomyndige inte själv har rätt alt förvalta. Med värdehandlingar avses bl. a.aktier, obligationer, pantbrev och skuldebrev. Bestämmelserna har motiverats avall det kan finnas anledning att hindra alt egendom av mera betydande värdeskall passera genom förmyndarens händer. 1 vissa fall är tredje man dessutomskyldig att iaktta del nämnda förfarandet, om inte värdet är ringa elleröverförmyndaren annars medger undanlag. Detta gäller bl. a. värdehandlingar somtillfaller en omyndig från etl dödsbo på grund av giftorätt, arv ellertestamente samt försäkringsbelopp. Pension, livränta och andra liknandeperiodiska förmåner skall också inbetalas hos bank, om beloppet som skall ulgesper år överstiger två gånger basbeloppet. Den som nedsätter värdehandling ellerbetalar in medel hos bank skall ofördröjligen underrätta förmyndaren om det. Reglerna i FB om omyndighetsförklaring fick i huvudsak sinnuvarande utformning vid en reform av FB (prop. 1974:142, LU 1974:38).Reformen innebar bl. a. att väsentliga inskränkningar gjordes i då gällandeomyndighelsgrunder. Vidare skapades bättre garantier för att en omyndighetsförklaringblir hävd när skäl för den inle längre föreligger. a. infördes en rätt föröverförmyndare att ansöka om hävande av omyndighetsförklaring. Lagstiftningenträdde i kraft . Enligt 10 kap. 1 § FB skall den som fyllt förklarasomyndig av domstol, om han eller hon på grund av psykisk sjukdom, hämmadförståndsutveckling eller psykisk abnormitet av annat slag inle kan vårda sigeller sin egendom. En förutsättning för omyndighetsförklaring är vidare att detinle är tillräckligt att god man förordnas för personen i fråga eller allvederbörande på annat mindre ingripande sätt får hjälp med vården av sinaangelägenheter. I 10 kap. 2§FB stadgas att domstol får förklara all enunderårig skall förbli omyndig också efter uppnådd myndighetsålder om delbeträffande den underårige föreligger sådant fall som avses i 1 §. För den somomyndigförklaras skall rätten utse en förmyndare (11 kap. 3§FB). Med omyndighetsförklaring följer vissa rättsverkningar.Sålunda gäller enligt 10 kap. 3 § FB att den omyndigförklarade i princip intefår råda över sin egendom eller åta sig förbindelser. Den som omyndigförklaratsav domstol LU1983/84:19 4 har inle heller rösträtt vid val till (3 kap. 2§ regeringsformen) eller vid kommunalval (2 kap. 3§ kommunallagen). Ocksåenligt andra författningar gäller vissa inskänkningar beträffande den som äromyndigförklarad. Om skäl för omyndighetsförklaring inle längre föreliggerskall den enligt 10 kap. 8§FB hävas av rätlen. Ansökan om omyndighetsförklaring får enligt 10 kap. 10 §FB göras av den som ansökningen gäller, av make och närmaste fränder, avöverförmyndaren samt, då det är fråga om underårig, av förmyndaren. Hävande avomyndighetsförklaring får sökas av den omyndige, förmyndaren eller överförmyndaren. Rätten får inte förklara någon omyndig ulan all läkarintygangående vederbörandes sinnestillstånd har företetts (10 kap. 15 § FB). Rättenfår inte heller häva en omyndighetsförklaring ulan ett sådant intyg, om intesynnerliga skäl föranleder annat. Intyget skall vara utfärdal av psykiatereller av annan som har förklarats behörig av och skall varaavfattat enligt formulär som fastställts av . Överförmyndaren skall enligt 3 § överförmyndarkungörelsen(1974:1047) granska de förmynderskap som avser omyndigförklarade ochdärvid pröva om det finns skäl att ansöka om hävande avomyndighetsförklaringen. Enligt 42 § socialtjänslförordningen (1981:750) skallsocialnämnden göra anmälan till överförmyndaren om nämnden finner alt någoninle längre bör vara omyndigförklarad. behandling av frågor om omyndighetsförklaring m.m. behandlade utskottet ibetänkandet LU 1981/82:4 två motioner (m), vari logs upp frågor om bl. a.omyndighetsförklaring, utseende av god man saml arvode lill förmyndare och godemän. Utskottet inhämtade yttranden över motionerna från etl antal myndigheteroch organisationer. I belänkandet lämnades en redogörelse för - förutominnehållet i remissyttrandena - tidigare riksdagsbehandling av frågor omomyndighetsförklaring. Dessutom togs i betänkandet in en redovisning av vissaavgöranden i rättspraxis, bl. a. de rättsfall som åberopas i den nu aktuellamotionen 1983/84:1537. Utskottet hänvisar fill dessa redogörelser för närmareupplysningar. I det ovan nämnda betänkandet LU 1981/82:4 anfördeutskottet att även om huvudsyftet med reform avförmynderskapsbestämmelserna uppnåtts och de nya reglerna i allmänhet syntes hafungerat väl hade dock i olika sammanhang viss kritik framförts motlagstiftningens innehåll. Vid remissbehandlingen av motionerna hade sålundaflera remissinstanser gjort gällande att reglerna om omyndighetsförklaring ochom godmanskap i vissa hänseenden är oklara och inte ger de tillämpandemyndigheterna tillräcklig vägledning. Utskottet ansåg all det kunde varamotiverat med en närmare LU1983/84:19 5 utvärdering av bestämmelserna i om förmynderskap ochgodmanskap. Syftet med utvärderingen borde enligt utskottet vara att kartläggade problem som yppat sig i tillämpningen av bestämmelserna. a. bordeundersökas i vad mån skyddet för sjuka eller handikappade personer kan behövaförstärkas. Vad utskottet med anledning av motionerna anförde om enutvärdering av reglerna om förmynderskap och godmanskap gav som sinmening regeringen lill känna. Utskottet behandlade därefter vid samma riksmöteytterligare en motion (s) om omyndighetsförklaring (LU 1981/82:34). I motionenyrkades alt den av begärda utvärderingen av förmynderskapsreglernaskulle omfatta även i motionen anförda synpunkter och förslag. Enligt motionenborde bl. a. övervägas om man kan tillskapa andra former för bistånd änomyndighetsförklaring, t. ex. en förstärkning av godmansinstitutet. Utskottetförklarade sig utgå från att också de frågor som logs upp i motionen kommer attbelysas vid utvärderingen. Någon åtgärd från sida med anledning avmotionen var därför enligt utskottet inte påkallad. På hemställan av utskottetavslog motionen. Vid innevarande behandlade ulskoltet ibelänkandel LU 1983/ 84:1 en motion (m) vari yrkades all skullebesluta begära all regeringen utreder frågor angående överförmyndares kompetenssamt utbildning för uppdraget. Motionären ifrågasatte bl. a. om den omständighetenalt överförmyndare väljs av kommunfullmäktige utgör en tillräcklig garanti föratt det utses personer som kan anses lämpade för uppdraget. Formen förrekrytering borde därför enligt motionen bli föremål för omprövning och fråganom utbildning för uppdraget utredas. Utskottet, som ansåg att det är viktigtatt lill överförmyndare utses endast personer som är lämpade för uppdraget,ansåg dock att man inte i FB bör ställa upp några särskilda krav på kompetenshos överförmyndare. Eventuella problem i verksamheten fick därför lösas påandra sätt, menade utskottet. Vidare utgick utskottet, liksom vid tidigarebehandling av frågan, från att kommunerna och tillseratt överförmyndarna får nödvändig utbildning och information. Utskottethemställde alt skulle avslå motionen och följde utskottet. tillkallades utredningen(Ju 1977:08) om barnens rätt för alt utreda frågan om en förstärkning av barnsrättsliga ställning. Enligt direktiven skall utredningens uppgift allmänt varaalt undersöka i vilka fall och på vilka sätt barns intressen och behov börtillgodoses bättre än f. n. genom föreskrifter som - huvudsakligen inom ramenför lagstiftningen i övrigt - särskilt tar sikte på barnens rätt.Utredningsuppgifterna ansågs inle behöva preciseras närmare. LU1983/84:19 6 I tilläggsdirektiv (dir. 1982:25)har utredningen bl. a. getts i uppdrag att företa den utvärdering av reglernaom förmynderskap och godmanskap som begärde . Även andrafrågor som rör förmynderskapslagstiftningen tas upp i tilläggsdirektiven.Utredningen bör därutöver, enligt tilläggsdirektiven, kunna la upp också andrafrågor om förmynderskap och godmanskap än dem som berörs i direktiven, t. ex,frågor som har internationell anknytning. I betänkandet behandlar utskottetdels en motion, vari begärs ändringar i (FB) så alt omyndigabarn utan förmyndares samtycke kan köpa värdepapper, dels två motioner som rörfrågor om hävande av omyndighetsförklaring. Enligt 9 kap, 1 § FB är den som är omyndig ochfår i princip inte själv råda över sin egendom eller åta sig förbindelser. Dockfår den som har fyllt själv disponera över del som han eller honförvärvar genom eget arbete. Detsamma gäller om en underårig har fått egendomgenom gåva eller testamente med villkor att den underårige själv skall rådaöver egendomen. Förmyndare - i regel föräldrarna eller en av föräldrarna - kanemellertid med överförmyndarens samtycke ta hand om den omyndiges egendom idessa båda nämnda fall, om det anses erforderligt med hänsyn fill denunderåriges uppfostran eller välfärd, Förmynderskap står under tillsyn av överförmyndaren ochrätten. 115 kap. FB finns ingående reglerat hur förmyndare skall förvalta enomyndigs egendom. a. krävs överförmyndarens samtycke för att placera denomyndiges medel i akfier. Samtycke är dock inte nödvändigt när del gällerplacering i t, ex, obligationer. Motionären i motion 606 (m) anser att barn, t, ex, , för etl belopp om förslagsvis maximalt , per är skall fä köpaaktier, obligationer eller andra värdepapper utan förmyndares samtycke. Medelsom tillfallit barnet genom arv eller gåva skulle dock enligt motionären intefå användas för sådana köp, I motionen yrkas alt hos regeringen begärförslag lill ändring av eller tillägg lill 9 kap. 1§ och 15 kap. 12 § FB. Som en utgångspunkt för sitt yrkande anger mofionären allbarn ulan inskränkning kan köpa godsaker ulan särskilt tillstånd av någon,medan de däremot inle utan förmyndares medgivande kan köpa värdepapper. Utskottetvill framhålla att denna utgångspunkt i princip inle är riktig. Barn under 18år som saknar egen förvärvsinkomst och som inle disponerar över egendom pågrund av villkor i gåva eller testamente får nämligen inte utan förmyndaressamtycke köpa någonting. En annan sak är att man rent praktiskt i den dagligahandeln förutsätter att etl barn som köper t. ex. godsaker för en smärre summapengar har förmyndares samtycke till inköpet. LU1983/84:19 7 Utskottet vill peka på attunderåriga redan med gällande bestämmelser har goda möjligheter att disponeraöver egendom som den underårige förvärvar. Enligt utskottets mening utgör de ibarnets intresse tillkomna skyddsreglerna i FB inte hinder för en underårig attsjälv t, ex, genom köp av aktier spara de medel över vilka han sålunda ägerrätt att disponera. Alt tillerkänna den underårige en längre gående rätt i justde avseenden som avses med motionen skulle rubba principerna för FB. Nuvarandebestämmelser är väl avvägda och några skäl lill ändring av lagstiftningen ienlighet med mofionärens önskemål finns inte. Utskottetavstyrker med det anförda bifall till motion 606, Bestämmelserna i omomyndighetsförklaring reformerades och lagstiftningen trädde i kraftden , Reformen innebar bl, a, att väsentliga inskränkningargjordes i då gällande omyndighetsgrunder och att bättre garantier skapades föratt en omyndighetsförklaring blir hävd när skäl för den inte längre föreligger. Enligt FB får ansökan om omyndighetsförklaring göras,förutom av den som ansökningen gäller, av make och närmaste släktingar, avöverförmyndaren samt, då det är fråga om underårig, av förmyndaren. Hävande avomyndighetsförklaring får sökas av den omyndige, förmyndaren elleröverförmyndaren, Mofionären i mofion 1156 (fp) anser att det inte ärrimligt att kretsen som är behörig att föra talan i fråga om hävande avomyndighetsförklaring är snävare än den som gäller i fråga om ansökan omomyndighetsförklaring, I motionen yrkas därför att hos regeringenbegär förslag lill ändringar i FB, I mofion 1537 (vpk) anförs att erfarenheten visat att 1974års reform inte tillämpas i enlighet med avsikterna bakom reformen när detgäller hävande av omyndighetsförklaringar. Motionären vill att regeringenvidtar lämpliga åtgärder för att säkra att den av lagstiftarna och högstadomstolen uttryckta synen på omyndighetsförklaringar slår igenom i praxis. Utskottet vill till en början framhålla att det är enviktig uppgift för förmyndare och överförmyndare att se till attomyndighetsförklaringar hävs när skäl för omyndighet inte längre föreligger.Utskottet vill särskilt peka på det ansvar som överförmyndaren har vid sinårliga prövning av de förmynderskap som avser omyndigförklarade. har en vikfig uppgift att fylla när det gäller att bevaka attomyndighetsförklaringar hävs. Då ett omyndighetstillstånd är ett betydandeingrepp i en människas liv vill utskottet stryka under vikten av att frågan omomyndighetsförklaringar skall bestå fortlöpande prövas av berörda myndigheter. Enligt utskottets mening bör det självfallet vara så att1974 års reformering av förmynderskapsreglerna och högsta domstolens avgörandentill ledning för tillämpningen får genomslag också i handläggningen hosmyndigheterna. Som framgår ovan (s. 4 och 5) konstaterade utskottet vid 1981/82års LU1983/84:19 8 (LU 1981/82:4) all även om de nya reglerna iallmänhet syntes ha fungerat väl så hade dock i oUka sammanhang viss kritikframförts mot lagstiftningens innehåll. Bl, a. hade gjorts gällande altreglerna om omyndighetsförklaring och om godmanskap i vissa hänseenden äroklara och inte ger de tillämpande myndigheterna tillräcklig vägledning.Utskottet ansåg därför att det kunde vara motiverat med en närmare utvärderingav bestämmelserna i om förmynderskap och godmanskap. Syftet medutvärderingen borde enligt utskottet vara att kartlägga de problem som yppatsig i tillämpningen av bestämmelserna. Uppdraget att företa utvärderingen harsedermera överlämnats lill utredningen (Ju 1977:08) om barnens rätt. De frågor om hävande av omyndighetsförklaring som tas uppi mofionerna 1156 och 1537 har samband med den nämnda utvärderingen, ochutskottet utgår frän att de kommer att prövas i det sammanhanget. Någon åtgärdfrån sida med anledning av motionerna är därför inle erforderlig. Utskottet vill i sammanhanget tillägga att motion 1537också aktualiserar frågor om överförmyndares kompetens och utbildning, någotsom utskottet behandlade i sitt av godkända betänkande LU 1983/84:1,Utskottet underströk då vikten av att till överförmyndare utses endastpersoner som är lämpade för uppdraget. Vidare utgick utskottet från allkommunerna och tillser att överförmyndarna fårnödvändig utbildning och information. 1. beträffande omyndigabarns rätt att köpa värdepapper att avslår motion 1983/84:606, 2, beträffandehävande av omyndighetsförklaring attriksdagen avslår motionerna 1983/84:1156 och 1983/84:1537. Närvarande: (), (), (), (),* (),* (),(), Sfig (),* (), Per (vpk), (),* (), (),() och i (m). * Ej närvarande vid betänkandets justering. LU1983/84:19 9 Hävande av omyndighetsförklaring (mom. 2) Per (vpk) anför: Den nya lagstiftningen om omyndighetsgrunder som trädde ikraft avsäg att minska kretsen av omyndigförklarademänniskor i samhället. De som ändå måste hamna inom kretsen omyndiga skulle fåsin status regelbundet omprövad och myndigförklaring med fortsatt stöd av godman skulle få ökad användning. Grunden för beslut om omyndighet, både när den inträderoch när den inle längre skall gälla, är dels vad lagsfiftaren avsett och delsden tolkning som domstol ger av lagstiftarens avsikt. Det kan nu konstateras att reformen inte fått detgenomslag i praxis som man kunde ha förväntat sig. Detta bristande genomslagberor inte på en snäv lagtolkning utan tvärtom på att högsta domstolenstolkning inte följts upp ute pä fältet. Det bristande genomslaget rör främstomyndigas möjligheter att åter bli myndiga. Det föreligger inte kongruensmellan omyndighets- och myndighetsförklaringar. Dessa problem tas upp i motion 1983/84:1537 (vpk).Lagutskottet hemställer till att den anslår motionen. Dennahemställan sker dock av formella skäl. Utskottet anser att motionens syfte, somutskottet fullt ul delar, bör kunna bli tillgodosett utan någon riksdagensåtgärd. Utskottet hänvisar till att utredningen om barnens rätt (Ju 1977:8) haratt utvärdera bestämmelserna i om förmyndarskap och godmanskap. Som motionären framhållit innebär omyndighetsförklaring såomfattande förluster av medborgerliga rättigheter att människor kan fåförklaras för omyndiga endast i rena undantagsfall. Därför är det synneriigenangeläget att den nya synen på omyndighet får genomslag också ute påfältet. Jag utgår därför ifrån att skyndsamma åtgärder komma att vidtas för attförverkliga detta syfte med stöd i den positiva skrivning som lagutskottetgjort med anledning av bl, a, mofionen 1983/84:1537,