bet · G701FiU13 · 1983-12-31 00:00:00 — Avyttras en andel före utgången av , utgör realisationsvinstsom uppkommer vid avyttringen inte skattepliktig inkomst. Ej heller medgesavdrag för realisationsförlust, som uppkotnmer vid en sådan avyttring.Avyttras en andel efter utgången av får efter den skattskyldiges val anskaffnings- - Senaste lydelse 1982: 1207. FiU1983/84:13 14 Nuvarande lydelse Förestagen lydelse kostnaden beräknas antingen till andelens marknadsvärdevid utgången av ur 1988 etter till värdet vid utgången av ökat medavkastningen till och med är 1988. 1 det första fallet anses andelen unskajfadvid utgången av och i det andra fallet vid utgången av murs 1984. Denna lag träder i kraft den Ijanuari 1984 och tillämpas förslå gången vid taxering. FiU1983/84:13 15 I propositionen föreslås ett nyttsparsystem, allemanssparandet, som skall ersätta skattesparsystemet.Sparsystemet är i princip öppet för alla fysiska personer fr. o. m. det år defyller . Allemanssparandet har två former, sparande på rikssparkonto ibank, varifrån medlen slussas vidare till , och aktiesparandei kapitalsparfond. Högsta tillåtna månadsinsättning är . Totalt får ensparare sätta in högst . Spararna får inom givnaramar fritt fördela sitt sparande mellan de båda sparformerna. På rikssparkonto erhålles en avkastning motsvarande räntanpå långsiktig bankinlåning, diskonto + . Medlen skallövertoras till . Banken får en fordran på riksgäldskontoretoch en skuld till spararen men kan nettoredovisa dessa tillgångar och skulder isin balansräkning. Avkastningen på sparande i kapitalsparfond är beroende avavkastningen och värdeutvecklingen på fondens placeringar. Avkastning ochvärdestegring på sparade medel är befriade fråninkomstskatt. utgår vidare en särskild bonusränta på i bådasparformerna. För ungdomar mellan utgår motsvarande bonusränta fördet första spararet även efter 1984. För sparande i kapitalsparfond skall bildas nya fondbolagoch fonder. tillåts endast förvalta en kapitalsparfond.Existerande fondbolag, som förvaltar en företagsanknuten aktiesparfond, tillåtsdock förvalta också en företagsanknuten kapitalsparfond. Verksamheten skall medvissa undantag bedrivas i enlighet med aktiefondslagstiftningen. Antaletandelsägare begränsas till högst 75000 per fond. Sparmedlen skall placeras isvenska aktier och liknande värdepapper. Vidare tillåts placeringar istatspapper av fondförmögenheten. Avkastning som tillfallerkapitalsparfond skall vara fri från inkomstskatt och återinvesteras. Banken kontrollerar att spararen följer givna spärregler.Riksgäldskontoret har det övergripande ansvaret för administrativa rutiner ochkontroller. Bankinspektionen har ett tillsynsansvar för kapitalsparfonderna.Taxeringsmyndigheterna har inget särskilt kontrollansvar i detta sparsystem. Bankernas ersättning från staten för skötseln avrikssparkontona skall motsvara av behållningen på kontona vid slutet avresp. år saml av årets saidoökning netto inklusive ränta och bonusränta.Bankerna erhåller också full kompensation från för hela deträntebelopp som spararna erhållit. Vidare bekostar staten den kontroll som påuppdrag av utförs vid någon central kontrollinstans. Bankernaerhåller också uttagsavgiften på . Därutöver får de fritt disponera månadensnettoinsättningar tills dessa senast den I5:e därefter överförs tillriksgäldskontoret. Reglerna om allemanssparandet avses träda i kraft den Iapril 1984. upphör nyinsättningarna i skattesparsystemet. Avkastningoch värdestegring på insättningar i skattesparandet FiU1983/84:13 16 Fördetta sparande slopas skattereduktionenoch någon bindning av sparmedlen sker ej. Sparande under första kvartalet 1984kan således tas ut utan avdrag. I motion 36 av m. fl. (c) hemställs 1. att riksdagenavslår proposition 1983/84:30 såvitt avser införandet av allemanssparandet, 2. att riksdagenreformerar skattesparandet i enlighet med vad som förordats i motionen, 3. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts omtillsättandet av en parlamentarisk utredning och inrättande av privatainvesteringskonton. 1 motion 37 av m. fl. (m) hemställs 1. att riksdagenavslår proposition 1983/84:30, 2. att riksdagenhos regeringen begär förslag beträffande skattesparandet i enlighet med vad somi motionen anförts. I motion 41 av m. fl. (fp) hemställs 1. att riksdagenavslår proposition 1983/84:30 om allemanssparandet, 2. att riksdagenbeslutar om sådan förändring i lagen (1978:928) om aktiesparfonder vadbeträffar styrelsesammansättning som redovisas i motionen, 3. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om behovetav stimulanser till hushållens privata förmögenhetsuppbyggnad. I motion 36 (c) yrkas att förslagetom allemanssparande skall avslås av . I stället bör det framgångsrikaskattesparandet behållas. Viss reformering av reglerna för fondernasförvaltning bör dock göras. Det föreliggande förslaget innebär enligt motionärerna attstatsupplåningen prioriteras framför kapitalförsörjningen till produktionen.Motionärerna anser att det knappast kan vara någon tillfällighet att detta görssamtidigt som regeringen avser att via löntagarfonderna tillföra näringslivetungefärligen samma kapital. Motionärerna är oroliga över de konsekvenser somsparsystemet har för bankväsendet i allmänhet och förenings- och sparbankerna isynnerhet. Bankernas möjligheter att förmedla kapital mellan sparare ochlåntagare kommer genom konstruktionen av allemanssparandet att försämras.Kopplingen mellan sparande och möjligheten att fä län försvinner. Förslaget missgynnar också de banker,föreningsbanksgruppen och sparbanksgruppen, som har en stor andel enskiltsparande. Det är dessa båda bankgrupper som har den mest decentraliseradestrukturen, vilket FiU1983/84:13 17 innebär att lånemöjligheterna minskar mest för enskildahushåll och småföretag. Motionärerna anser att förändringar av reglerna förskattesparandet är nödvändiga när den inledande femårsperioden är till ända.Det är dock möjligt att reformera utan att förstöra de sparrutiner som underdenna tid byggts upp. Av statsfinansiella skäl anser motionärerna att det ärnödvändigt att minska subventionsgraden i sparandet. 1 motionen föreslåsdärför att skattereduktionen sparande sätts till förskattesparkontona och till för skattefondkontona. Förslaget till allemanssparande medför storaadministrativa kostnader. Vad som enligt motionärerna är ännu värre är denstora risken att man tappar många sparare vid övergången. Genom den drastiskaförsämringen av villkoren är faran stor att många sparare helt övergerbanksparandet. Genom bindningskravet och stimulanserna till risksparandehar skattesparandet haft positiva effekter för samhällsekonomin, vilka intemed nödvändighet följer av den konstruktion som regeringsförslaget givits.Följden av att kravet på bindning tas bort blir en ökad likvidisering avekonomin. Det är också negativt att "taket" förallemanssparandet satts så lågt som till . Motionärerna anser att det är rimligt att storleken påaktiesparfonderna begränsas. Detta bör dock inte gälla de fonder som redaninrättats utan endast nytillkommande fonder. Motionärerna accepterar ävenförbättringarna av andelsägarnas möjligheter till inflytande över fondernasaktieförvaltning. Enligt motionärernas uppfattning bör man även undersöka möjligheternaatt inrätta företagsanknutna aktiesparfonder i ickebörsnoierade aktiebolag. I motionen framläggs förslag om en parlamentariskutredning om sparandet. Utredningen bör ta fram ett konkret förslag till"privata investeringskonton". Dessa skall fungera så att detsparande som sker på sådant konto skall berättiga till en skattereduktion med50% av insatt belopp. Endast ett ökat sparande skall berättiga tillskattereduktion. Viss begränsning av högsta möjliga insättningsbelopp börinföras. Skattereduktionen kvarstår så länge inget uttag görs från kontot. Närmedlen lyfts, skall det åligga ifrågavarande bank att inbetala reduktionen tillstatsverket. Systemet bör även kunna omfatta sparande i aktiesparfonder. bör det också vara möjligt att införa regler sommedger att de sparade medlen utan skattekonsekvenser kan överföras till annatproduktivt sparande. I motion 37 (m) anförs att det ärangeläget att öka det totala sparandet i ekonomin. Ett ökat hushållssparandekan medverka till detta liksom till finansieringen av budgetunderskottet. Menför att sluta det totala sparandeunderskottet i ekonomin och återställasamhällsekonomisk balans krävs 2 1983/84. FiU 1983/84:13 18 enkraftig minskning av det statliga budgetunderskottet. I detta perspektiv är deåtgärder som föreslås i propositionen skäligen ointressanta. Samhällsekonomiskbalans kan skapas endast genom en kraftfull nedskärning av de offentligautgifterna i syfte att avveckla det strukturella underskottet i den offentligasektorn. Förslageni propositionen framstår av flera skäl som både märkliga och motsägelsefulla.För det första försöker regeringen stimulera sparande genom att försämrasparandets villkor. För det andra är det sannolikt att nysparandet i det nyasystemet blir lägre än i det nuvarande. För det tredje anges inte ipropositionen tillräckligt starka motiv för att avskaffa skattesparandet. Fördet fjärde tycks regeringen vara omedveten om den likviditetsuppbyggnad medåtföljande inflationsrisker som följer av allemanssparandet. Medhänsyn till skattesparandets stora betydelse för vitaliseringen av den svenskaaktiemarknaden är de statsfinansiella kostnaderna att betrakta som låga, ansermotionärerna. Uravkastningssynvinkel är allemanssparandet betydligt sämre än skattesparandet.Denna försämring innebär att sparvolymen minskar. Denkritik som socialdemokraterna riktat mot skattesparandet - och som anförssom motiv för att avskaffa det - har bl. a. gällt att det inte åstadkommernågot nysparande, att det gynnar höginkomsttagarna, att de statsfinansiellakostnaderna blir alltför höga och att bindningstiderna är alltför långa. Oberoendeav hur stor del av sparandet som är nysparande är det obestridligen så att detskett ett omfattande nysparande i svenskt näringsliv. Allemanssparandetminskar drivkrafterna till nysparande. I första hand uppmuntras i ställetöverflyttning från existerande konton i bank. Denfördelningspolitiska utformningen av skattesparandet avviker frånallemanssparandet enbart vad det gäller skattereduktionen. Skatterabatten harsamma värde för alla oavsett inkomstnivå. Denfemåriga bindningstiden syftar till att främja ett långsiktigt och regelbundetsparande. Bindningen är ett rimligt pris för de erbjudna fördelarna.Avsaknaden av bindningstid i det nya sparförslaget betyder att sparandet kommeratt betraktas som en transaktionskassa. Ingenting hindrar hushållen att snabbtta ut pengarna för konsumtion. Detta medför ett högre inflationstryck i enhögkonjunktur. I skattesparandet undviks dessa problem genom att likviditetenlåses in. Motionärernafinner det därför inte sakligt motiverat att avskaffa skattesparandet. Däremotkan det finnas anledning att genomföra en del av de tekniska förändringar somföreslås i propositionen. Föratt öka kapitalets rörlighet är det angeläget att spararna ges möjlighet attflytta sina befintliga sparmedel mellan olika aktiesparfonder. Härigenom ökarpressen på fondbolagen att sörja för en god kapitalavkastning. Även de som sparar i bankbör kunna byta bankförbindelse. FiU 1983/84:13 19 överflyttningsmöjlighetföreslås i propositionen för det s. k. allemanssparandet. Överflyttning börockså kunna ske mellan sparformerna, dvs. även från aktiesparkonton tillbanksparkonton och omvänt. Förslageti propositionen om att slussa sparmedlen förbi banksystemet direkt fillriksgäldskontoret är en förändring som kan och bör ske inom ramen förskattesparsystemet. Denna överflyttning av sparmedel bör ordnas som föreslås ipropositionen. Motionärernafinner det vidare rimligt att bankernas ersättning från staten för skötseln avskattesparkontona bör ligga på de nivåer som i propositionen föreslås förrikssparkontona. Motionärernahar ingenting att invända mot att andelsägarstämmorna görs obligatoriska samtatt de andelsägarvalda styrelsemedlemmarna skall utöva rösträtten för fondensaktier. Vad gäller förslaget om att flertalet av fondbolagets styrelseledamöterskall utses av fondandelsägarna finner man detta olyckligt utformat. Härigenomfråntas huvudmannen ett avgörande inflytande i frågor som rör administration,ekonomi, marknadsföring, personalärenden etc. Detta är olämpligt. I ställetföreslås att bolagsstämman skall ha rätt att utse lika många styrelseledamötersom fondandelsägarstämman. Isammanhanget nämns att det inte är genom rätten att vid andelsägar-stämmor utsestyrelseledamöter i fondbolaget som andelsägarnas inflytande bäst manifesterasutan genom rätten att byta fond. Ipropositionen föreslås att de företagsanknutna aktiesparfonderna skall kunnaplacera i det egna företaget. Motionärerna har ingenting atterinra mot denna förändring. Att fondbolaget ges en möjlighet att placera äveni andra aktier medför en bättre riskspridning för andelsägarna. Man har inteheller någonting att invända mot att den 5-procentiga röstvärdesspärr som f. n.gäller för de företagsanknutna aktiesparfonderna tas bort. Detär enligt motionärerna angeläget att motverka att de belopp som står inne iskattesparandet återinsätts i skattesparandet och ånyo erhållerskattereduktion. Efter femårsperiodens utgång bör medel som står kvar påskattesparkonton och skattefondkonton bli befriade från skatt på avkastningen.För att erhålla denna skattebefrielse bör som motprestation sparmedlen bindasi . Endast medel som stått kvar på kontot under hela kalenderåreterhåller skattebefrielse. Avkastning på uttagna medel beskattas påsedvanligt sätt. Detta är enligt motionärernas bedömning ett rimligt sätt atthantera utträdesproblematiken. Dessutom undviks en icke önskvärd likvidiseringav sparmedlen. I motion 41 (fp) anförs att direktavkastningen påaktier f. n. är , vilket är avsevärt mindre än bankräntan elleravkastningen på statsobligationer. De skattemässiga stimulanserna för de bådai propositionen föreslagna sparformerna är lika stora. Den ena formen avsparande är emeller- FiU1983/84:13 20 lid helt riskfri, nämligen sparandet på rikssparkonto,medan aktiesparandet i kapitalspartond är ett risksparande. Det är därförmycket troligt för att inte säga helt säkert att hushållen kommer att välja denriskfria spartbr-men. Det privata aktiesparandet kommer därför att minska.Möjligen är detta också avsikten med förslaget, eftersom man då kan låtsas somom kollektiva löntagarfonder skulle vara nödvändiga för näringslivets försörjningmed riskkapital. Motionärerna anser sig inte ha anledning att i detaljgranska det framlagda förslaget. Det är felaktigt att avskaffa ett existerandeoch väl fungerande system, nämligen skattesparandet, och ersätta det med någotnytt, oprövat och sämre. Skattesparandet bör således behållas. Kritik har riktats mot skattesparandet på några punkter.Det har ansetts vara statsfinansiellt dyrt. Det har ansetts ha en olämpligfördelningsprofil. Det har inte ansetts innebära något egentligt nysparande.Det har ansetts nödvändigt att förändra efter utgången av den första femårigabindningsperioden. Kostnaden för staten av skattefondsparandet är avsevärtmindre än kostnaden för de kollektiva löntagarfonderna. Det är olämpligt altjämföra med den statliga kostnaden för allemanssparandet, eftersom detta knappastkommer att resultera i privat aktiesparande av någon omfattning. Fördelningsprofilen bland dem som deltar i skattesparandethar varit föremål för flera undersökningar. En mycket stor del av spararnautgörs av personer med måttliga eller låga inkomster och utan förmögenhet. Uppgifterna om hur stor del av skattesparandet som bestårav rent nysparande är mycket osäkra, men det är sannolikt att skattesparandetinnehåller en större del nysparande än vad som skulle bli fallet medallemanssparandet. Ingen tvekan torde råda om att det är ett långsiktigtstabilt sparande som behöver uppmuntras och stimuleras. Den föreslagnamöjligheten att ta ut de sparade medlen från allemanssparandetförefaller därtor mindre väl övervägd. För att stimulera spararna att låtasparmedlen stå kvar efter femårsperiodens utgång bör fortsatt skattefrihetgälla. Skattereduktionen i skattesparandet bör ses som en premieför den femåriga bindningen. Den högre skattereduktionen för aktiefondsparandelbör därutöver ses som en kompensation för det risktagande som ett sparande iaktier alltid innebär. Det finns ingen anledning att vidta någon förändringinom skattesparandel bara därför att den första femårsperioden har gått ut. Däremot finns anledning att öka andelsägarnas inflytande iaktiesparfon-dernas styrelser som ett inslag i ansträngningarna att motverkamakt- och äi;arkoncenlrationen inom svenskt näringsliv. Det förslag tillstyrelsesammansättning i fondbolagen som framförs i propositionen är ett stegi rätt riktning, anser motionärerna. Del finns dock inte någon anledning attlåta regeringen utse ivå ledamöter. I motionen föreslås alt av de sju ledamö- FiU1983/84:13 21 terna i styrelsen skall flertalet, inklusive ordförande,väljas av en obligatorisk andelsägarstämma efter förslag av en valberedningoch minst en av bolagsstämman i fondbolaget. Endast fondandelsägarnasrepresentanter skall få besluta i frågor som rör utövandet av rösträtt förfondens aktier. Motionärerna anser att det krävs stimulanser av skildaslag för att åstadkomma en förmögenhetsuppbyggnad hos de enskilda hushållen ienlighet med vad som tidigare redovisats i motion 1982/83: 1644. Sparandet i den svenska ekonominhar sjunkit kraftigt det . Ser man på det finansiellasparandet fördelat på sektorer framgår att bakom den kraftiga nedgången i dettotala sparandet ligger en kraftig minskning av den offentliga sektornssparande. Denna minskning har inte motsvarats av en ökning i den privatasektorn. har emellertid det finansiella sparandet iföretagssektorn ökat. som hushållens sparande minskat kraftigt. Från1980 till 1983 sjönk hushållssparandet från 10 miljarder till 3 miljarder kronor.Hushällens sparkvot sjönk ochsparandet uppgick endast till 1,av hushållens disponibla inkomster. Detär en som utskottet ser det mycket oroande utveckling. Det stora budgetunderskottet har skapat stora problem påkreditmarknaden. Underskottet kan i princip finansieras på fyra olika sätt:hos , bankerna, allmänheten (företag och hushåll) eller utomlands. Ipraktiken används alla finansieringssätten i varierande grad. En finansiering i innebär en direkt ökning avpenningmängden. Det leder i sig till en likviditetspåspädning med ökatinflationstryck som följd. En kraftig ökning av finansieringen den vägen vore inuvarande läge mycket olycklig. En finansiering i banksystemet har liknande om än intefullt lika kraftiga effekter. Finansieringen av budgetunderskottet i bankernahar lett till att andelen eget kapital i deras balansräkningar sjunkit. Dettakan påverka utlandets förtroende för det svenska bankväsendet. Det är därförnödvändigt att i större utsträckning än finansiera statsbudgetensunderskott utanför bankerna, främst då hos företagen och hushällen. En finansiering av underskottet utomlands är en mycketdyrbar låneform som måste betalas tillbaka med framtida exportinkomster. Vibör därför inte låna mer än som är absolut nödvändigt. Med den ioch för sigmycket glädjande minskningen i bytesbalansunderskottet som förutses för 1983och 1984 ökar möjligheterna att begränsa upplåningen utomlands somdet minskar möjligheterna att den vägen finansiera budgetunderskottet. FiU 1983/84:13 22 Starka skäl talar således för att få allmänheten,dvs. företagen och hushållen, att öka sitt engagemang i statsupplåningen.Företagen har genom introduktionen av statsskuldväxlar ochriksobligationer i väsentlig grad bidragit till detta. Åtgärder bör vidtas föratt ytterligare stimulera hushållen till att öka sin andel av underskottensfinansiering, även om utskottet inser att hushållssparandet endast till enliten del kan svara för finansieringen av budgetunderskottet. Hushållensvarar också för en väsentlig del av näringslivets behov av riskkapital. Enökning av de produktiva investeringarna är utomordentligt viktig för denekonomiska tillväxten och för att stärka sysselsättningen och bytesbalansen.Flera skäl talar således för att stimulera hushållens sparande. Sparmedlen isystemet är bundna . I och med utgången av 1984 frigörs de sparmedelsom sparades första . Det är således nödvändigt att ta ställning tillhur sparsystemet bör utformas fr. o. m. har olikakritiska synpunkter framförts pä skattesparandet. Det har bl. a. gällt destatsfinansiella kostnaderna i förhållande till det nysparande som systemetstimulerar till, de fördelningspolitiska effekterna och möjligheterna tillinflytande i aktiesparfonderna. Skattesparandethar sammanlagt kostat statskassan . i form avskattereduktion. Därtill kommer skattebortfall på avkastningen. I systemetfinns ca . Det har påståtts att huvuddelen av dettasparande tillkommit genom omflyttningar från andra sparformer. Undersökningar,som av naturliga skäl är svåra att göra och därför måste tolkas med vissförsiktighet, har visat att nysparandet kanske uppgår till en tredjedel av detsparande som registreras i systemet. Det innebär att kostnaden för varjenysparad krona i systemet som helhet ligger uppemot en krona för staten. Närsubventionsgraden var som högst i systemet, skattereduktion iskattefondsparandet, kostade varje nysparad krona i systemet mer än en kronaför staten. Det är uppenbart att en stimulering av hushållssparandet inte kanfå ske till priset av en så kraftig subventionering från statsbudgeten.Dessutom har den premie som utbetalats inte lagts till sparandet utan getts iform av skattereduktion. Det har således direkt bidragit till att ökahushållens inkomster och därmed också deras konsumtion. Skattesparandethar också nackdelen att det är mycket kostsamt att fortsätta efter förstafemårsperioden om det skall leda till ökat sparande. Om inte några förändringargörs, kan annars de belopp som frigörs sättas in i systemet igen.Det ger då rätt till ny skattereduktion trots att samma medel endast flyttasmellan två konton. För en person som kan avvara medel och låta dem stå kvar iskattesparsystemet FiU1983/84:13 23 kommer således staten att sä småningom ersätta spararenmed hela sparbe-ioppet. Därtill kommer att detta tar äravkastningen på medlen skattefri för spararen. Det är uppenbart att ensparstimulans av den omfattningen är oacceptabel. För de medel som placerats i skattefondsparandet harbetydande aktieköp skett. Kritik har riktats mot systemet för att spararnainte haft tillräckligt inflytande på fondernas aktieköp och förvaltning. Dethar i praktiken varit de banker till vilka aktiesparfonderna varit knutna somstyrt verksamheten. Förslaget i propositionen omallemanssparandet kritiseras i motionerna 36 (c), 37 (m) och 41 (fp) utifrånolika utgångspunkter. a. hävdas att allemanssparandet inte kan förväntasleda till ökat nysparande eftersom skattereduktionen tas bort. Slopandet av denfemåriga bindningen av spar-kapitalet innebär att hushållen blir mer likvida.Det kommer enligt motionärerna att leda till att de insatta medlen lättareanvänds för konsumtion, vilket i vissa lägen kan verka inflationsdrivande.Vidare påstås att allemanssparandet leder till höga och onödigaadministrationskostnader. Som utskottet ser det är det främsta skälet till varförett hushåll sparar att man vill skapa en ekonomisk trygghet och ett skydd förframtida ekonomiska påfrestningar. För att ett sådant sparande skall varameningsfullt är det nödvändigt att sparandet ger en positiv real avkastning. Iannat fall urholkas sparandets reala värde. Med den förväntade avkastningen i allemanssparandet ochgenom att den föreslås bli skattebefriad finns förutsättningar för attsparandet skall kunna ge en positiv real avkastning. Därmed är som utskottetser det grundförutsättningen uppfylld för hushållens deltagande iallemanssparandet. Motsvarande förmåner gäller för skattesparandet,åtminstone . Därutöver ger skattesparandet enskattereduktion på f. n.