bet · G701SoU6 · 1983-12-31 00:00:00 — omutbyggnad av vissa medicinska verksamhetsområden, m. m. I motion 1982/83:733 av Inga Lantzm. (vpk) hemställs att uttalar att det är angeläget att genomförapersonalförstärkningar vid hemsjukvård och långtidssjukvård då tillgången påutbildad personal är god. I motion 1982/83:738 av Karl-EricNorrby (c) hemställs att beslutar begära att regeringen låter utredamöjligheterna för epilepsipatienter att erhålla specialistvård vid Sandvikasjukhus utanför . I motion 1982/83:1306 av ToreNilsson m, fl. (m, fp) hemställs att ändrar tidigare fattat beslut omindelning av landet i fyra thoraxkirurgiska centra samt att den framtidaresursförstärkningen inom det thoraxkirurgiska området i första hand får skeinom sjukvårdsregion, i syfte att där etablera ett femte centrum för thoraxkirurgiskverksamhet. Allmänt om den pågående utvecklingen inom hälso- ochsjukvården m. m. Nedan lämnas en översiktligredogörelse för den pågående utvecklingen inom hälso- och sjukvården. Ennärmare redogörelse härför finns i utskottets betänkande SoU 1982/83:10 (s.1-9). ersattessjukvårdslagen (1962:242) av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), vilkenantogs av /(prop. 1981/82:97, SoU1981/82:51, rskr 1981/82:381). Med hälso- och sjukvård avses i hälso- ochsjukvårdslagen (HSL) åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandlasjukdomar och skador. Det övergripande målet för hälso- och sjukvården - bådeden som bedrivs av offentliga vårdgivare och den som bedrivs av enskildavårdgivare - skall enligt HSL vara en god hälsa och en vård på lika villkor förhela befolkningen. SoU1983/84:6 2 Landstingskommunerna och kommunernasom inte ingår i en landstingskommun (sjukvårdshuvudmännen) har i förhållandetill tidigare fått ett vidgat ansvar för befolkningens hälsa.Sjukvårdshuvudmännen åligger sålunda förutom att erbjuda sjukvård även attförebygga ohälsa hos befolkningen genom miljöinriktade och individinriktadeförebyggande åtgärder. Sjukvårdshuvudmännen skall planera hälso- ochsjukvården med utgångspunkt i befolkningens behov av hälso- och sjukvård. Iplaneringen av hälso- och sjukvården skall sjukvårdshuvudmännen samverka medsamhällsorgan, organisationer och enskilda. I proposition 1979/80:6 omsocialstyrelsens uppgifter och organisation, m. m. angavs vissa riktlinjer föransvarsfördelningen mellan staten och de kommunala huvudmännen beträffandesocialvården och hälso- och sjukvården. Dessa riktlinjer innebär att statentillsammans med kommunerna och landstingskommunerna har ett gemensamt ansvarför socialvårdens och hälso- och sjukvårdens omfattning, kvalitet och framtidautveckling. Statens uppgifter är därvid att på riksplanet samordna de olikadelarna av samhällsverksamheten och göra de avvägningar som är nödvändiga föratt utnyttja tillgängliga resurser med hänsyn till den övergripandevälfärdspolitiken. med att HSL antogsgodkände riktlinjer i fråga om statlig planering och samordning avhälso- och sjukvården. Enligt dessa riktlinjer bör regeringen och -mot bakgrund av statens uppgifter inom ramen för såväl den samladevälfärdspolitiken som samhällsekonomin - ha ansvaret för den övergripandecentrala planeringen och samordningen av hälso- och sjukvården. Ett nära ochkontinuerligt samråd beträffande den övergripande centrala planeringen ochsamordningen skall finnas mellan regeringen och sjukvårdshuvudmännen och varaförankrat inom med hänsyn till departementets övergripandeansvar för hälso-och sjukvården samt socialpolitik i övrigt. En möjlig uppläggning av samrådsförfarandet mellanstatsmakterna och sjukvårdshuvudmännen kan enligt riktlinjerna vara att statenutarbetar förslag till ramar för hälso- och sjukvårdens utveckling, som kanuttryckas i olika alternativ och som grundas på politiska bedömningar av densamhällsekonomiska utvecklingen, tillgången på utbildad personal, det framtidasysselsättningsläget, de av statsmakterna formulerade målen för hälso- ochsjukvården samt de övergripande prioriteringarna såväl mellan olikasamhällssektorer som inom hälso- och sjukvården. Samrådet bör syfta till en överenskommelse vilken skallutgöra utgångspunkt för sjukvårdshuvudmännens långsiktiga planering. Medledning av bl. a. sådana överenskommelser utarbetar sjukvårdshuvudmännen planerför den mer långsiktiga utvecklingen av hälso- och sjukvården. skall följa och stödja hälso- ochsjukvårdsplaneringen på landstings- och regionnivå samt yttra sig över enskildaplanförslag före SoU1983/84:6 3 Sammanställningar ochanalyser av sjukvårdshuvudmännens uppgifter bör ske i samverkan mellansocialstyrelsen, och sjukvårdens och socialvårdensplanerings- och rationaliseringsinstitut (Spri). inrättadesen sjukvårdsdelegation med uppgift att följa utbyggnadenav sjukvårdsresurserna i landet och verka för en samordning avsjukvårdsplaneringen. I sjukvårdsdelegationen har ingått företrädare både försjukvårdshuvudmännen och för statliga myndigheter som har ansvar för hälso-och sjukvård, arbetsmarknad, utbildning och samhällsekonomi. sjukvårdsdelegation har tidigare i årersatts av en hälso- och sjukvårdsberedning. Hälso- ochsjukvårdsberedningen har inrättats som ett nytt organ för samråd mellan statenoch sjukvårdshuvudmännen i syfte att åstadkomma en övergripande samordning avhälso- och sjukvården samt mellan denna och de sektorer i samhället som är avbetydelse för en samlad hälso- och sjukvårdspolitik. Flälso- och .sjukvårdsberedningenskall särskilt behandla frågor som rör utvecklingen av förebyggande och öppnavårdformer och bör därvid ägna särskild uppmärksamhet åt äldrevården och denpsykiatriska vården. Till hälso- och sjukvårdsberedningens arbetsområde hörbl. a. vårdpersonalprognoser. Hälso- och sjukvårdsberedningen består av åttaledamöter, av vilka fyra representerar staten och fyra huvudmännen för hälso-och sjukvården. På grund av bl. a.kostnadsutvecklingen för sjukhusorganisationen började i slutet av 1960-taletden sjukvårdspolitiska målsättningen inriktas på att man skulle få till stånden ändrad struktur av sjukvården. Den öppna vården utanför sjukhus ställdesdärvid i förgrunden på ett helt annat sätt . En rad reformer harhärefter genomförts för att förstärka denna vård. Grundläggande för den pågående utvecklingen är ettprincipprogram för hälso- och sjukvården inför 1980-talet (HS 80) somsocialstyrelsen presenterade (anser 1976:1), I HS 80 ges ett konkret förslag fill vårdstruktur meduppdelning av verksamheterna på primärvård, länssjukvård och regionsjukvård.Den övervägande delen av vården skall lämnas inom primärvården vidvårdcentraler och vid sjukhem. För den specialiserade medicinska verksamhetenskall primärvården kunna repliera på länssjukvården - som skall bedrivas vidlänssjukhus (motsvarande centrallasaretten) och vid länsdelssjukhus(motsvarande normallasaretten) - samt på regionsjukvården (vid regionsjukhus). Primärvården skall ha ett förstahandsansvar förhälsotillståndet hos befolkningen inom ett begränsat geografiskt område. Vidsidan av sjukvårdsuppgifterna skall primärvården ha en klar hälsopolitiskinriktning. De hälsovardande och förebyggande åtgärderna skall avse såväl denkroppsliga som den psykiska hälsan. Som exempel på åtgärder av nämnda slagredovisar SoU1983/84:6 4 principprogrammet hälsovårdsupplysning, insatser syftandetill ökad förståelse för sjukas och handikappades problem, hälsokontroller,skolhälsovård, hälsovård i förskolan, företagshälsovård, förebyggande mödra-och barnhälsovård och familjerådgivning. I uppgifterna för primärvården skalldet bl. a. ingå att aktivt medverka i skyddet mot miljöfaktorer som hotarhälsan. Primärvården skall nära samarbeta med . Förutom läkare för allmänmedicin avses även läkare medannan specialistkompetens tjänstgöra inom primärvården. I principprogrammet konstateras att en stor del av denförebyggande verksamheten emellertid till sin natur är socialpolitisk och attdet ter sig naturligt att en utbyggd primärkommunal socialvård (socialtjänst)tar på sig ett ökat ansvar för förebyggande åtgärder beträffande den psykiskahälsan. Inom ramen för HS 80-arbetet har redovisatstrukturprogram inom olika delsektorer av hälso- och sjukvården samt sammanställtplaneringsunderlag i form av sektorprogram. Underlag för den närmare planeringen av primärvården m, m.presenterades i ett antal skrifter inom ramen för ett samarbete mellansocialstyrelsen. godkände /riktlinjerför den framtida regionsjukvården (prop. 1980/81:9, SoU 1980/81:6, rskr1980/81:123). Frågor om bl. a. omfattningen av länssjukvården behandlasinom ramen för det s. k. HS 90-arbetet, vilket redovisas nedan. Den öppna vården utanför sjukhus, långtidssjukvården ochden psykiatriska vården har under en rad år prioriterats i fråga ombyggnadsinvesteringar och i fråga om fördelning av läkare. Socialdepartementetssjukvårdsdelegation beslutade att ett nytt principprogram för denframtida hälso- och sjukvården med sikte på åren 1990-2000 (HS 90) skallupprättas. Principprogrammet skall belysa hälso-och sjukvårdens lämpligaframtida omfattning, inriktning, struktur och resurskrav. I en första etapp avutredningsarbetet, i vilket medverkar, har man tagit fram enrad underlagsstudier, av vilka flertalet redovisades , bl. a.betänkandena (SOU 1981:1) Hälsorisker - en kunskapssammanställning och (SOU1981:2) Ohälsa och vårdutnyttjande. Generella utgångspunkter för den andraetappen i utredningsarbetet, vilken beräknas komma att redovisas , skallvara (1) att hälso- och sjukvårdens verksamhet måste utgå från ett offensivthälsopolitiskt synsätt, (2) att befolkningens behov av vård skall vara avavgörande betydelse för fördelningen av hälso- och sjukvårdens resurser samt(3) att hälso- och sjukvårdens resursinsatser härutöver måste relateras tillsåväl samhällsekonomiska som sysselsättningspolitiska mål och restriktioner. SoU1983/84:6 5 Personaiförstärkningar för hemsjukvården ochlångtidssjukvården I motion 1982/83:733 av Inga Lantzm. (vpk) anförs inledningsvis att sjukvården har brottatsmed stora rekryteringsproblem då det gällt personal, särskilt utbildadsjukvårdspersonal, men att en radikal förändring i detta avseende nu kankonstateras. föreligger, framhåller motionärerna, praktiskttaget inga svårigheter att rekrytera personal. I det förändrade personalrekryteringsläge som uppstått bördet enligt mofionärerna vara möjligt för landstingen att kvalitativt förbättrasjukvården genom att på olika områden öka personaltätheten. Främst gällerdetta långtidssjukvården, där landstingen i allmänhet har en lågpersonaltäthet, framhåller motionärerna. Ett annat område därförstärkningsåtgärder är angelägna är inom den hemsjukvård som bygger påanhörigvårdare, framhåller motionärerna vidare. Mofionärerna anför bl. a. att anhörigvårdarna i många fallär folkpensionärer, dvs. , och att de med andra ord uppnått enålder då det finns skäl att ifrågasätta förmågan att klara uppgiften att vårdaen sjuk make/maka eller annan anhörig. Den förbättrade personalrekryteringssitua-tioneninom sjukvården bör enligt motionärerna få som konsekvens att landstingenavstår från att bygga ut den hemsjukvård där anhöriga står för vårdinsatserna.Motionärerna påpekar att hemsjukvården, genom utbyggnad av ett väl fungerande systemdär sjukvårdsutbildad personal står för vårdinsatserna i hemmen och anknytningfill vårdcentral eller sjukhus, blir ett bra alternativ till slutenlångfidssjukvård. Utbyggnad av sjukvården för äldre människor vid sidan avakutsjukvården Hemsjukvården Hemsjukvård i mer organiseradeformer började växa fram . Ursprungligen betraktadeshemsjukvård som en temporär insats i avvaktan på den slutna somatiskalångtidssjukvården. Hemsjukvården har emellerfid utvecklats till att bli ett alternativeller komplement till andra vårdformer för främst långvarigt sjuka patientermed behov av begränsade medicinska insatser. Sjukvård i hemmet bedrivs i varierande former och undermedverkan av personal med olika kompetens. En hjälpform är att den sjuke får vård och hjälp i sitthem av personal anställd hos sjukvårdshuvudmannen eller inom den kommunalasociala hemhjälpsverksamheten. I det senare fallet sker insatserna enligt avtalmed sjukvårdshuvudmannen. En annan hjälpform är att sjukvårdshuvudmannen lämnarekonomisk ersättning till anhörig som vårdar patienten i hemmet. För dessaanhöriga 1* 1983/84.12 saml. SoU1983/84:6 6 vårdare träffade och en rekommendationsöverenskommelse omanställningsvillkoren. Överenskommelsen gäller för anhöriga vårdare som äranställda hos huvudmannen och reglerar vårdarnas ersättning, seimesterförmånerm.m. Det förekommer också att sjukvårdshuvudmannen lämnarkontantbidrag till vårdtagaren, som sedan själv får ordna med vårdare m.m. Den allmänna försäkringen lämnar numera ersättning tillsjukvårdshuvudmännen för sjukvårdande behandling i samband med sjukvård ihemmet. De ovannämnda (s. 4) genom samarbete mellansocialstyrelsen. och Spri år 1978framtagna skrifterna med underlag för den närmare planeringen av primärvårdenm. innehåller närmare riktlinjer för utvecklingen av bl. a. hemsjukvården. - social hemtjänst föreslås, bl. a. mot bakgrund avdet ökande antalet äldre människor, ökade uppgifter för sjukvården i hemmetinom ramen för primärvården. Det föreslås sålunda bl. a. att kvaliteten påsjukvård i hemmet skall ökas genom en ökning av det medicinska innehållet isyfte att möjliggöra för flera och sjukare människor att kvarstanna i elleråtervända till det egna boendet. När det gäller ansvarsfördelningen i fråga om vård ihemmet fastslås att kommunerna skall tillhandahålla sociala resurser med bl. a.socialt utbildad personal och att sjukvårdshuvudmännen skall tillhandahållamedicinska resurser med bl. a. sjukvårdsutbildad personal. Utgångspunkten förvilken huvudman som skall fillhandahålla service och hjälp åt den enskildeskall vara den kompetens som krävs för att utföra hjälpen och inte dess orsak,t. ex. sjukdom eller åldersskröplighet. Ett nära samarbete förutsätts mellanhuvudmännen, och modeller för detta samarbete skisseras. Utbyggnad av primärvården tillhör de prioriterade områdenainom sjukvårdshuvudmännens verksamhet. I rapporten 83 av landstingens planer redovisas resultatet av en undersökning beträffandehemsjukvården. Uppgifter om den planerade utvecklingen av patientantalet har redovisats av 18 huvudmän vilka svarade förca av patientantalet. För dessa uppgiftslämnare beräknas antalet patienteröka medimedeltal 1983-1987. Patientersom vårdas av hemsamariteller huvudmannens egen personal planeras svara för den största ökningen, 1,9 %per år, medan antalet patienter med hemsjukvårdsbidrag eller anställd anhörigberäknas öka . Antalet vårdplatser inom denoffentliga somatiska långtidssjukvården uppgick vid utgången av till 45714. för redovisade överenskommelsenmellan representanter för och sjukvårdshuvudmännen om SoU1983/84:6 7, vissa ersättningar från sjukförsäkringen tillsjukvårdshuvudmännen (prop. 1982/83:174, SfU 1982/83:26, rskr1982/83:367) är inrymd en ersättning till de offentliga sjukvårdshuvudmännenmed . per invånare och år till förebyggande hälsovårdande insatser samtprimärvård inkl. långtidssjukvård. Även utbyggnad av långfidssjukvården tillhör deprioriterade områdena inom sjukvårdshuvudmännens verksamhet. Enligt redovisningen av landstingens planer i LKELP 83 beräknas antalet vårdplatser ilångtidssjukvården öka från 45 714 vid utgången av till ca 55 790 vidutgången av . har en särskildkommitté för översyn av vård av anhörig i hemmet, m. m.-anhörigvårdskommittén(S 1979:11)-arbetat. Kommittén har bl. a. haft i uppdrag att kartläggaerfarenheterna av hemsjukvårdens utbyggnad i fråga om omfattning ochorganisation m, m. i olika delar av landet, vårdbehov och utbyggnadsplaner. Enbedömning skulle också göras om de åtgärder som vidtagits ellerplaneras är till fyllest för att tillfredsställande tillgodose det till följdav befolkningsutvecklingen växande vårdbehovet . Den socialahemhjälpens roll borde också beaktas i sammanhanget. Kommittén skulle vidareöverväga frågan om införande av en mot föräldraledigheten svarande rätt tillhel eller partiell ledighet från arbetet för vård av äldre, sjuk ellerhandikappad anhörig i hemmet. Till kommitténs uppgifter hörde vidare attförutsättningslöst bedöma behovet av och möjligheterna att införa ett systenimed ersättning från den allmänna försäkringen för vård i hemmet av äldre,handikappad eller sjuk anhörig. Kommittén har just slutfört sitt arbete och lägger dennadag fram sitt slutbetänkande (SOU 1983:64) Ledighet för anhörigvård. Med utgångspunkt i att en godhälso- och sjukvård förutsätter en välutbildad och kompetent personal har- iavsikt att sjukvårdshuvudmännens hälso- och sjukvård skall tillförsäkras denpersonalkader som behövs för att fillhandahålla en god sjukvård - i 13 § förstastycket HSL tagits in en bestämmelse om att i hälso- och sjukvården skallfinnas den personal som behövs för att meddela god vård. Det fortsatta HS 90-arbetet Enligt riktlinjerna för det fortsattaHS 90-arbetet - redovisade i betänkandet (SOU 1981:4)HS90. Hälso-och sjukvårdinför 90-talet. Utgångspunkter och riktlinjer för det fortsatta arbetet - skalldetta arbete bl. a. inriktas mot SoU1983/84:6 8 frågor om personal- och utbildningsplanering. Det är enligt riktlinjerna i denna del väsentligt att idet fortsatta HS 90-arbetet söka klarlägga bl. a. hur personalsammansättningenpåverkas av de vårdpolitiska mål som uppställts för hälso- och sjukvården ochhur relafionen mellan olika personalgrupper förändras. Tidsperspektivet fördessa analyser bör, anförs det, vara och omfatta olika grupper avpersonalkategorier. Resultat av dessa analyser som bör göras med alternativaantaganden om ekonomiskt utrymme, sysselsättningsgrad och arbetsfider börenligt riktlinjerna bl. a. omfatta: a) redovisningar av efterfrågan påpersonal av olika kategorier, b) redovisningar av förväntad tillgång påpersonal, c) förslag till åtgärder som underlättar rekryteringen av personaltill olika områden. Vård av epileptiker vid Sandvika sjukhus i I motion 1982/83:738 av Karl-EricNorrby (c) anförs inledningsvis bl. a. att man räknar med att det finns omkring40 000 patienter med symtom på epilepsi i men att av allafall med epilepsi behöver långtidsbehandling på sjukhus. Motionären anför vidare att sammanlagt ett tiotalinstitutioner för vård av epilepfiker inrättades av olikastiftelser, föreningar eller enskilda personer (tre epileptikersjukhus och sjuepileptikerhem). Av detta följer enligt motionären att inte allalandstingsområden förfogar över speciahstvård inom sina upptagningsområden utanmåste remittera patienterna till orter utanför verksamhetsområdena. FörVärmlands del måste t. ex., säger motionären, många av patienterna resa tillGöteborg för att kunna få specialistvård. För patienter som bor i dock, påpekar motionären, specialistvård på nära håll, nämligen iSandvika utanför . Vården vid Sandvika, anförs det, ligger på en mycket högnivå varför vård vid detta närbelägna sjukhus skulle avsevärt förbättramöjligheterna till specialistvård för patienter boende i och gränsbori andra län. Gällande bestämmelser, t. ex. inomförsäkringskasseområdet, försvårar dock möjligheten fill vård utanför ,påpekar motionären vidare, varför en utredning bör komma fill stånd somundersöker möjligheterna för epilepsipatienter att få specialistvård vidSandvika i . Epilepsi är inte en enhetligsjukdom utan utgör ett symtomkomplex vid underliggande hjärnskador av skiftandenatur. Symtomen har sin grund i en benägenhet för abnorm elektrisk urladdning iskadade nervceller i hjärnan. Sådana urladdningar kan, vanligen utan yttreanledning, sprida sig plötsligt och med explosionsartad hastighet från denskadade cellgruppen till övriga SoU1983/84:6 9 delar av hjärnan och tillfälligt utsläcka dess funktioner.Urladdningarna framkallar vidare retningssymtom i form av kramper, och på såsätt utlöses det epileptiska anfallet. "Det stora anfallet" (grandmal) har givit upphov till de äldre beteckningarna fallandesjuka och fallandesotför epilepsi. Fallandesot eller epilepsibetraktades som en särskild sjukdom. Yttringarna i formav anfall av medvetslöshet eller medvetanderubbning krävde ett särskiltomhändertagande som i vårt land kom fill stånd inom en särskildvårdorganisation. Antalet institutioner i vårt land för vård av epileptikervar tio med tillsammans ca 900 vårdplatser, nämligenErstagårdens epilepsisjukhus i , Svenska diakonsällskapetsepilepsisjukhus. , , Vilhelmsro sjukhus vid ,Ervallahemmet i närheten av , Fogdarödshemmet i , Sätoftahemmet, ocksåi , Margarethahemmet i , Röingegården nära , Skogsuddensepileptikerhem i samt Stabergs epileptikerhem, också i Korsnäs.Samtliga insfitutioner utom Vilhelmsro sjukhus var privatägda -ägda avstiftelser, föreningar eller enskilda personer. Vilhelmsro sjukhus ägdes ochägs fortfarande av läns landstingskommun. Sjukhuset utgör numeranorra klinikerna av . råd och anvisningar av förorganisationen av epileptikervården En inom tillsattarbetsgrupp framlade ett förslag fill epileptikervårdens framtidautformning, avseende barn och vuxna, som syftade till en anpassning ochintegrering av dåvarande relativt isolerade vårdform med övriga former för vårdoch omhändertagande. Efter remissbehandling av förslaget utfärdadesocialstyrelsen på grundval av förslaget och remissbehandlingen ettcirkulär med råd och anvisningar för organisafionen av epileptikervården (MF1969:70). I cirkuläret anfördes bl. a. följande. Fallandesot eller epilepsi harsedan urminnes tider betraktats som en särskild sjukdom. Symtomatologin medanfall av medvetslöshet eller medvetanderubbning krävde ett särskiltomhändertagande, som i vårt land kom till stånd inom en särskildvårdorganisation. Forskning och kliniska iakttagelser har givit oss kunskapom att epilepsi icke är en särskild sjukdom utan symtom på förändring icentrala nervsystemet. Förbättrad diagnostik och nya behandlingsmetoder harpåverkat sjukdomspanoramat. Anfallsfrekvensen för pafienter med epilepsi har SoU1983/84:6 10 kunnat nedbringas och i många fall har patienterna blivitanfallsfria. Utveckhngen har avspeglat sig däri att antalet värdplatser vid des. k. epileptikeranstalterna har kunnat minskas. Av en inventering av de fall, som vårdades påepileptikeranstalter, framgår, att antalet intagna utgjorde 920 och att avdessa var 112 normalbe-gåvade, 150 gränsfall, 658 psykiskt utvecklingsstörda.Bland de vårdade iakttogs särskild psykisk störning i 340 fall. av samtligaintagna hade varit anfallsfria . konstaterar, att den primära orsaken tillinstitutionsvården i flertalet fall icke längre är epilepsi utan attvårdbehovet motiverats av andra grunder. En särorganisation för vård avpafienter med epilepsi är därför ej behövhg. Dessa patienter bör vårdas inomden vanliga sjukvårdsorganisationen eller vårdorganisationen . är medveten om att avvecklingen av entidigare nödvändig vårdorganisation ej kan ske utan attomställningen kräver vissa övergångsarrangemang. Åtgärder beträffande icke utvecklingsstörda patienter Vuxna patienter, som vårdas påepileptikeranstalter och icke är utveckhngsstörda eller på grund av psykiskavvikelse i behov av sluten psykiatrisk vård, bör i den mån de behöver fortsattinstitutionsvård för sin anfallssjukdom överföras till något av sjukhusenErstagården eller Stora . Dessa båda sjukhus, belägna inomStockholmsregionen, är beredda att övergångsvis tillhandahålla riksplatser fördenna patientkategori. På bör behovet av platser av denna artintegreras med övrig somatisk långtidsvård. Inom de pediatriska regionkhnikerna bör barn medsvårinställd epilepsi kunna omhändertagas för observation och vård tillsammansmed andra långvarigt sjuka barn. Regionlandstingens elevhem för rörelsehindrade ellereljest fysiskt handikappade barn bör ges möjlighet att taga vård om enstakanormalbegåvade barn med svår epilepsi för skolgång under medicinsk kontroll,som ej kan erhållas i hemorten. Åtgärder beträffande utvecklingsstörda patienter För vård av utvecklingsstörda börde nuvarande epileptikerhemmen för viana - Ervallahemmet,Fogdaröd-Sätofta-hemmen, Röingegården och Staberg - omvandlas till vårdhem förpsykiskt utvecklingsstörda.