bet · G701KU30 · 1983-12-31 00:00:00 — Den önskaratt dess budskap tränger fram till någon politiskt ansvarig, att man beslutarupphöra med kränkningarna samt att vi får en signal härom. Arbatovkände inte till några detaljer i ärendet, men han sa att han hyste allvarligttvivel på att vi hade rätt ifråga om ubåtarnas nationalitet. Vi skulle integlömma ambassaden i , var en utmärkt person, sa Arbatov.Arbatov lovade dock att se till att vårt budskap nådde fram till rätt ställe.Han försäkrade mig om att man också på sovjetisk sida var intresserad av godarelationer med . "Hälsa , sa Arbatov, "att så fort jagkommer till skall jag personligen ta upp detta - och jag skall undersökaom jag kan sända ett meddelande redan härifrån ". Jagunderströk våra synpunkter ytterligare en gång när jag lämnade mottagningen ochsa adjö till honom. Arbatov skämtade inte om detta, han visade inte ett spår avarrogans. Tvärtom såg han mycket allvarlig ut under vårt samtal. Dettahar jag också redovisat för Dig vid vårt telefonsamtal . Du sa då attSverige önskar bindande försäkringar i någon form från om att de 1)respekterar gränser, 2) respekterar neutralitet och 3) att deej medvetet kommer att sända ubåtar tUl svenska vatten. 3.Arbatov reste tillbaka tUl . den 3 majträffade jag ånyo Milstein och han bekräftade då att ett telegram samma daghade gått från Arbatov till där han enligt löfte tagit upp de svenskasynpunkterna. (Ettavsnitt av rapporten är uteslutet av sekretesskäl.) Jag skulle vara tacksam om Du ville förbjudakopiering av detta brev. Det skulle vara utomordentUgt obehagUgt om ettprivatbrev från mig tiU Dig mångfaldigades och cirkulerade bland tjänstemänneni utrikesförvaltningen för att till slut hamna på någon tidningsredaktion. KU 1983/84:30 396 BilagaB 17 a) Fråganom avgränsning av kontinentalsockeln och fiskezonerna mellan ochDanmark Den havsrättsliga utveckUngen under de senastedecennierna har inneburit att kuststaterna har erhållit en partieU suveränitetöver breda zoner utanför kusten. Detta gäller såväl kontinentalsockeln(havsbottnen) som fiskezonerna. Rättigheterna till havsbottnens tillgångar ochtill fisket i havet har numera förenats i begreppet "ekonomisk zon".Kuststaten har sålunda rätt fill en sådan zon (eller till en fiskezon) ut till200 nautiska mil från de s. k. basUnjerna invid kusten (=ungefär 37 landmil). Kuststatens rättigheter på kontinentalsockeln(havsbottnen) sträcker sig åtminstone ut till 200-milsgränsen; i vissa fall kande sträcka sig ännu längre ut. Ismala havsområden kommer motstående och angränsande staters marifima zoner attsammanstöta, varför en avgränsning mellan staternas zoner måste ske. Eftersomreglerna om hur avgränsning i dyUka fall skall ske - reglerna återfinns främsti om kontinentalsockeln samt ännu ejikraftträdda havsrättskonvention - lämnar utrymme för skilda tolkningar, finnsett stort antal tvister om avgränsning runt om i världen. Havsområdenarunt är så smala att avtal om avgränsning av kontinentalsockeln ochfiskezonerna måste ingås med samtUga grannstater. Avtal som fastlägger helagränslinjen har tidigare ingåtts endast med (1968) och med TyskaDemokratiska RepubUken (1978). Med ingicks ett avtal omavgränsning av kontinentalsockeln för huvuddelen av gränssträckan, medan enkortare sträcka längst i söder aUtjämt är oreglerad. Med ochPolen finns ännu inga avtal, främst beroende på olika ståndpunkter beträffandeden betydelse som i detta sammanhang skall tillmätas Gotiand. Avgränsningsfråganmellan och har komplicerats av dels de danska öarna i (, och ) och i (samt Christiansö och deövriga s. k. Aertholmarna), dels vissa nya danska baslinjer i som påsvensk sida bedömts som oförenliga med folkrätten, dels vissa hypotetiskabaslinjer i vilka enUgt dansk KU 1983/84:30 397 uppfattningborde påverka gränsdragningen. Förhandlingarmed i avgränsningsfrågan fördes 1974 och 1978, båda gångerna utanresultat. Förhandlingarna fördes på grundval av omkontinentalsockeln, till vilken både och är anslutna. Enligtdenna konvention skall avgränsning ske genom avtal mellan parterna. I avsaknadav avtal skall gränsen utgöras av en mittUnje om inte särskilda omständigheterföranleder annat. Även öar har rätt till sockelområde. Vad som kan utgöra"särskUda omständigheter" är en omdiskuterad fråga, men avförarbeten, statspraxis och uttalanden i den folkrättsliga doktrinen framgåratt mycket små öar, som har en starkt förvridande effekt påkontinentalsockelgränsen vid dragande även mittiinje, kan utgöra sådana"särskilda omständigheter" som föranleder en avvikelse ifrån deneljest tillämpUga mittlinjeprincipen. Av viss betydelse är härvid också attöarna är bebodda och om de har ett eget näringsliv. Vid förhandlingar preciserades inte densvenska ståndpunkten i fråga om den effekt som vid gränsdragningen bordetilläggas , och . När det gällde den lilla ön (ca0,) samt den ännu mindre Christiansö med de övriga Aertholmarna (sammanlagdareal ) ifrågasattes på svensk sida om dessa öar - på grund av derasringa storlek och den snedvridande effekt som de skulle få på gränsen - bordeges full vikt vid gränsdragningen. Därtillkom att hade dragit vissa nya räta baslinjer i , delslängs söder om , dels från Gilbjerg Hoved på SjaeUand uttill Hesselö och vidare till nordvästliga udde. Sedan Danmarkunderrättat om dessa nya baslinjer, förklarade attSverige reserverade sin hållning till de nya baslinjerna, eftersom dessa enligtsvensk uppfattning inte stod i överensstämmelse med folkrätten. Vidförhandlingarna framfördes från svensk sida att de nya baslinjerna motdenna bakgrund inte borde beaktas vid gränsdragningen. I stället bordeavgränsningen ske med utgångspunkt i de tidigare gällande baslinjerna. Pådansk sida bestred man att awikelser från mittlinjeprincipen borde göras medhänsyn till Hesselös och Aertholmarnas ringa storlek och snedvridande effekt pågränsdragningen. Man hävdade att baslinjer var helt rättsenliga. Gränsdragningenborde enligt dansk uppfattning ske under strikt iakttagande avmittlinjeprincipen, varvid utgångspunkten i borde vara hypotetiskabaslinjer dragna från Bilbjerg Hoved över och till . 1Bornholmsområdet borde vid gränsdragningen hänsyn tas fullt ut både tillBornholm och till Christiansö och de övriga Aertholmarna. KU1983/84:30 398 De svenska och danskaståndpunkterna låg således vid förhandlingarna mycket långt från varandra.På dansk sida önskade man att gränsförhandlingarna i fortsättningen skulleföras mer kontinuerligt. På svensk sida ville man t. v. lämna öppet närförhandlingarna skulle återupptas. Skälet härtUl var framför allt att man påsvensk sida ville se gränsproblemen med i sammanhang med andraouppklarade gränsproblem, framför allt gentemot . Det var frånsvensk synpunkt viktigt att undvika att negativa effekter kunde uppkomma på demycket svåra förhandlingarna med om gränsdragningen öster omGotland. berördesemellanåt underhand och i allmänna termer de utestående svensk-danskagränsfrågorna vid informella kontakter mellan svenska och danska tjänstemän.Från dansk sida gjordes uttalanden som kunde uppfattas som uttryckför ett danskt intresse av att återuppta de avbrutna gränsförhandlingarna.Någon formell begäran från dansk sida om förhandlingarnas återupptagandegjordes dock inte, och man föreföll även i inställd på att vänta medatt aktualisera frågan till dess förhandlingarna om en internationellhavsrättskonvention avslutats. Så skedde , då konventionenöppnades för undertecknande. Den danska regeringen har hävdat att man i november 1982gjorde en framställning till om förhandlingar beträffandegränsdragningen i men att denna framställning avslogs av den svenskaregeringen. Någon sådan framställning har emellertid inte inkommit till UD eUertagits upp med den . Vid ett informellt lunchsamtal i hösten 1982mellan chefen för och hans danske kollegaNiels diskuterades olika rättsfrågor. På tal om utestående svensk-danskagränsfrågor upplyste , att var berett att vid lämplig tidpunktåteruppta förhandlingarna härom. Någon begäran om att dessa förhandUngar skulleåterupptas framfördes däremot inte heller från dansk sida.Någon antydan om kommande danska provborrningar i gränsområdet gjordes hellerinte. Ett danskt påstående om att dessa provborrningar förts på tal av harsenare dementerats från dansk sida. Beslut om danska provborrningar i underrättades Daneliusper telefon av sin danske kollega om att danska regeringen beslutat att geett danskt företag (, tillhörigt A. ) tillstånd att provborra efter olja i på en positionsom ligger ungefär mitt emellan Hesselö och Kullen. Det framfördes från dansksida att denna KU1983/84:30 399 verksamhet inte skuUe prejudicera en framtida uppgörelseom gränsdragningen. Den plats där borrningarna skulle ske låg inom ettkontinentalsockelområ-de vars tillhörighet till och varberoende av vilken betydelse som vid gränsdragningen gavs åt Hesselö och somdärför måste betraktas som omstritt område. Enligt svensk uppfattning var detenligt folkrättsliga principer - intill dess avgränsningsfrågan löstes - intetillåtet att företa provborrningar i ett sådant område utan att båda ländernavar ense om att borrningar skuUe få äga rum. Mot denna bakgrund överlämnades avsvenska ambassaden i till danska utrikesministeriet en aide-mémoire,vari framhölls att den fann det angeläget att beslutet attinleda provborrningar inte verkställdes i avvaktan på förnyade förhandlingarmellan och . Från dansk sida svarades att tillståndet att företaprovborrningen hade givits pä administrativ väg och inte kunde tas tiUbaka. Vid telefonkontakt mellan UD och detdanska utrikesministeriet överenskoms att en första förberedandeförhandlingskontakt i gränsfrågan skulle äga rum mellan de båda rättschefernaden . De svenskapartiledarna hade informerats om läget i brev . Sedan det visat sig att man på dansk sida inte avsåg attvidta några åtgärder för att uppskjuta de planerade provborrningarna, skrevstatsminister till den danske statsministern brev, i vilket han upprepade den svenska framställningen om attprovborrningarna skulle uppskjutas i avvaktan på förhandlingar. Texten tillbrevet sändes per telex till ambassaden i och överlämnades samma dagi statsministerns kansli till den danske statsministerns utrikespolitiskerådgivare av den svenske ambassadören . På brevet kom ett avböjande svar. Ny dansk "koncessionsrunda" Den danska A. P. Möller-koncernenhade haft en generell koncession avseende olja och gas på alltdanskt område, såväl på land som off shore. Denna generella koncessionupphävdes , något som förorsakade stark politisk strid iDanmark. Enligt ett nytt avtal mellan danska staten och A. P. successivt återlämna koncessionsområdettill danska staten. Områden där olje- och gasutvinning sker behöver inteåterlämnas. Mot denna bakgrund ligger det i A. P. intresseatt företa vissa provborrningar före de tidpunkter då områdena skallåterlämnas. Danska"Statstidende" av innehöll en kungörelse om en ny KU1983/84:30 400 "udbudsrunde", varigenom intresserade företaginbjöds att ansöka om koncession för eftersökning och utvinning av olja och gasinom vissa danska områden både på land och off shore. I anslutning härtillpublicerades också en karta, som visade att de utbjudna områdena innefattadevissa delar av kontinentalsockeln, vars tillhörighet till svenskt eller dansktsockelområde var oklar. I den danska kungörelsen anmärktes att vissasockelgränser i och inte var fastlagda genom internationellöverenskommelse. I texten till en s. k. modellöverenskommelse mellan dendanska staten och framtida koncessionshavare uttalades att om en koncessionskulle omfatta område som inte var underkastat dansk höghetsrätt till följd avfolkrättsUga regler, skulle rättighetshavaren respektera varje därav följandeinskränkning av rätten till området utan att på grund härav krav kunde resasgentemot danska staten. I rapporter från ambassaden i daterade den 11och insändes till UD utdrag ur av den 8juli 1983 och pekades på de problem som uppkom genom att anbudsförfarandetomfattade omstridda områden. Det har från dansk sida påståtts att svenska ambassadenredan i februari 1983 av danska myndigheter skulle ha underrättats om attDanmark planerade en dyUk koncessionsrunda. Studium av UD:s dossierer ger vidhanden att ambassaden i till UD insände enskrivelse rubricerad "Regeringen presenterar sitt förslag till nyakoncessionsregler för utvinning av olja och gas i ". Av dennaskrivelse framgår att regeringen lagt fram förslag till omutbjudande av koncessioner avseende hela det danska området. Ingen antydangavs i skrivelsen om avgränsningen av det danska sockelområdet. Till skrivelsenfanns fogade tre tämligen omfattande bilagor: 1) Energiministerns redogörelsetill om första utbudsrundan; 2) Energiministerns redogörelse tillfolketingets energiutskott om första utbudsrundan; 3) Utkast till s.k.modellöverenskommelse mellan danska staten och koncessionshavare. Dessahandlingar synes ha tillställts svenska ambassaden i , sedan entjänsteman på ambassaden frågat efter dem i energiministeriet. Materialetsändes då till ambassaden med ett enkelt följebrev, varav på intet sättframgick att gränsområdena berördes. Skrivelsen från ambassaden distribueradesvia till departementets handelsavdelning, vilket med hänsyn tillskrivelsens innehåll var naturUgt. Skrivelsen utan bUagor delgavs sedan avhandelsavdelningen med industridepartementet och vissa berörda myndigheter ochandra intressenter. Bilagorna delgavs inte. Ett studium i efterhand av bilagorna ger vid handen att ibilaga 2 på s. 69 finns ett påpekande (på två rader) om att sockelgränserna iKattegatt och inte är fastlagda genom avtal. Vidare finns i dennabilaga en karta, betitlad "Det danske koncessionsområde 1. Det är riktigt att en person som var väl insatt i de svensk-danskagränsförhandlingarna skulle ha kunnat konstatera genom ett studium av dennakarta att vad som beskrevs KU1983/84:30 401 som danskt koncessionsområde också omfattade vissaomstridda områden. Med hänsyn fill materialets allmänna karaktär är detemellertid förklarligt att det inte kom att delges någon tjänsteman sombefattat sig med gränsförhand-Ungarna. Även om så skett är det för övrigt medhänsyn till materialets, omfång inte säkert att gränsproblemen särskilt hadeuppmärksammats. Under alla förhållanden framstår det som klart attöversändandet från dansk sida till svenska ambassaden av ett material som hadekaraktären av danskt "riksdagstryck" inte uppfyller de krav mannormalt bör kunna ställa när det gäller meddelanden i viktiga frågor mellannordiska länder. Sedan provborrningar inletts ibörjan av , överlämnades i en note till detdanska utrikesministeriet. Däri uttrycktes den "missnöje och besvikelse" över de inledda provborrningarna och gavsuttryck för att det danska förfarandet -som avsåg provborrningar inom omtvistatsockelområde - stred mot folkrättsliga principer. Efter ett inledande möte mellan de svenska och danskastatsministrarna.! fördes under den följandemånaden intensiva utredande samtal mellan svenska och danska tjänstemän, delspå kabinettssekreterarnivå, dels på rättschefsnivå. 1 ett brev av frånkabinettssekreterare till hans danske kollega att den danska koncessionsutlysningen omfattade också omtvistadeområden. Denna fråga togs också upp från svensk sida under samtalen medDanmark. Ett centralt svenskt krav under de utredande samtalen varkravet på ett borrstopp. Åtminstone ett tillfälligt borrstopp var enligt svenskuppfattning en förutsättning för förhandlingar i sakfrågan. Från dansk sidahävdades att en åtgärd som provborrning i ett omtvistat område inte ärfolkrättsstridig. Det borde enligt dansk uppfattning anses tillåtet att företaexplorerande åtgärder inom omtvistat sockelområde. Sådana åtgärder skulle intevara prejudicerande för den slutliga gränsdragningen och inte heller för vemsom skulle ha rätt till eventuella tillgångar i området. I konsekvens med dennauppfattning var man från dansk sida från början helt negativ till det svenskakravet på ett borrstopp. Eftersom man från svensk sida höll fast vid kravet på ettborrstopp som villkor för sakförhandlingar, förklarade sig kunna underen viss förutsättning gå med på ett kortare borrstopp. Förutsättningen var attparterna enade sig om gränsdragningen i Hesselö-området, dvs. attDanmark fick garantier för att området kring borrplatsen skulle komma atttillfalla . Från dansk sida lanserades något senare tanken att mansnabbt skulle söka nå fram till en gränsuppgörelse i och enprovisorisk uppgörelse i övriga områden. Som ett led i dessa försök 26 1983/84. KU1983/84:30 402 förklarade man sig på svensk sida beredd att överväga engränslinje utgörande en mittiinje mellan alla de danska öarna i ochde svenska baslinjerna men utan hänsynstagande till baslinjer eller deav åberopade hypotetiska baslinjerna. lade då fram ettmotförslag innebärande att gränsen skulle följa en "arbiträr" linjegenom . Effekten av linjen var att i princip inte längreåberopade de hypotetiska baslinjerna Gilbjerg Hoved-Anholt-Laesö-Skagen somutgångspunkt för en mittlinje men fasthöll vid den räta baslinjen från GilbjergHoved till Hesselö, mot vilken , som ovan nämnts, reserverat sig. Dettabetydde alltså att danskarna krävde mer än "full utdelning" förHesselö. Den av danskarna föreslagna gränslinjen var därför inte godtagbar förSverige. I detta läge enade man sig om att söka nå fram till en deluppgörelsesom skulle "frysa" förhandlingsläget och lägga fast en fortsattförhandlingsprocedur. I en gemensam kommuniké av den 3september 1983 överenskom parterna att sträva efter att nå fram till enförhandlingsuppgörelse . Grunden för förhandlingarnaskulle bl. a. vara de "preciseringar och klarlägganden" av resp.positioner som gjorts under de dittills förda utredande samtalen. Vidareuttalades i kommunikén att båda parter utgick från att verksamhet i omstriddaområden skulle bygga på principen om hänsynstagande till den andra partensintressen, häri inbegripet principen om föregående konsultationer mellan debåda parterna. Det konstaterades att ingendera parten hade för avsikt attge nya tillstånd till provborrning i gränsområdena underförhandlingsperioden. 'Detta var ett mycket viktigt danskt medgivande motbakgrund av den nya koncessionsrundan som satts i gång genom kungörelsen i"Statstidende" . I detta nya läge förklarade sig svenskaregeringen införstådd med att det påbörjade provborrningsprojektet i södraKattegatt fick fortsätta. Slutligen förklarades i kommunikén att parterna - för detfall man inte skulle nå fram till ett avtal före - skulle sökaavtala en provisorisk ordning rörande verksamhet i gränsområdena. Detsammaskulle gälla om tvisten kom att hänskjutas till internafionell rättsligprövning. Förhandlingarna fram till överenskommelsen den 29oktober 1983 fram till 29 oktober1983 fördes intensiva förhandlingar mellan svenska och danska delegationer,först på rättschefsnivå och i slutskedet på kabinettssekreterarnivå. Från svensk sida preciserades den svenska positionenavseende avgränsningen i Bornholms-området på så sätt att medgav vid tillämpning av mittlinjeprincipen skulle fullt ut beakta mengjorde KU1983/84:30 403 gäUande att en avvikelse från mittlinjen borde ske i frågaom Christiansö och de övriga Aertholmarna på grund av dessa öars starktsockelförvridande effekt. Det framhölls från svensk sida att effekten avAertholmarna på gränsdragningen vid en strikt tillämpning av mittlinjeprincipenskulle bli att ett sockelområde som var mer än tvåtusen gånger större än öarnasegen yta skulle komma att tillfalla . Av detta skäl kunde öarna ansesutgöra en "särskild omständighet" i kontinentalsockelkonventionensmening, vilket vid avgränsningen borde föranleda en avvikelse från den normalttillämpliga mittlinjen. Danskarna hävdade däremot att ingen avvikelse frånmittlinjeprincipen var motiverad i detta område. Om gjorde gällande attAertholmarna hade en starkt sockelförvridande effekt, ville emellertidpåpeka att detsamma kunde sägas om den svenska ön och att i så falläven detta borde beaktas under förhandlingarna. Från svensk sida aktualiserades under förhandUngarnas gångockså frågan om avgränsning av de båda ländernas fiskezoner. Fiskezonsgränsenborde enligt svensk uppfattning helst sammanfalla med sockelgränsen och detvore en fördel att i ett och samma sammanhang komma överens om båda gränserna. På dansk sida var man tveksam till önskemålet att söka nåfram till en överenskommelse också om fiskegränsen. Om så skulle ske måste manpå dansk sida i vart fall få garantier för att avtal omfiskeriförhåUandena i de tiU och gränsande farvattnen (det s.k. ) inte skulle komma att sägas upp i inom en näraframtid utan helst förbli giltigt som fiskeriavtalet för ,dvs. väsentliga innebörd är att svenska ochdanska fiskare i - oavsett nationella fiskegränser - har rätt attbedriva fiske infill från det andra landets kust. Så längedetta avtal gäller är alltså de nafionella fiskegränserna i området av mindrebetydelse. I förhandlingarnas slutskede rådde alltjämt oenighet omvissa områden i södra (), i söder om () samt mellan och . Dessutom var det oklartom ett avtal också skulle gälla fiskegränsen. En kompromiss nåddes slutligen genom uppgörelsen den 29oktober 1983. Kompromissen innebär i huvudsak följande: a) Området om 90km" i södra delas lika mellan parterna. b) Området om 30km söder om delas lika mellan parterna. c) MellanAertholmarna och delas ett område, som bestämts med utgångspunkt iparternas maximala anspråk, lika mellan parterna. d) Den avtalade gränsen skall utgöra gräns för såvälkonfinentalsockeln som fiskezonerna. Detta innebär att den nu tillämpade provisoriska fiske gränsen mellan och förflyttas i svensk favör, så att ett område om av den nuvarande provisoriska danska fiskezonen kommer att tillföras den svenska fiskezonen. KU1983/84:30 404 e) Kattegattavtal skallförbli i kraft under en ytterligare fid om . f) Mellan och skall fiskefartygfrån båda länderna om kunna fritt fiska torsk i ett visst område norr och söder om den avtalade gränslinjen. Ett formellt gränsavtal som bygger på de överenskomnaprinciperna beräknas komma att undertecknas . Det kan konstateras att de svenskaoch danska ståndpunkterna i avgräns-ningsförhandlingarna var mycketskiljaktiga. Danskarna byggde sin argumentation på baslinjer vilkasrättsenlighet bestreds av och på rent hypotetiska baslinjer. På svensksida hävdades att man i förhandlingarna borde utgå från de obestridda baslinjersom gällt och inte ta hänsyn till de nya baslinjerna eller tillhypotetiska baslinjer. När det gällde det komplicerade problemet om små öarsbetydelse för gränsdragningen, förelåg också divergerande ståndpunkter. Påsvensk sida bedömde man inte förhandlingarna med som särskiltbrådskande, dels därför att det såvitt känt inte förelåg några planer påutvinning av kontinentalsockeln i de aktuella områdena, dels därför att enprovisorisk lösning hade uppnåtts i, fråga om fisket i dessa områden. Därtillkom att det från svensk synpunkt förelåg vissa svårigheter att sluta ett avtalmed innan de långt mera betydelsefulla förhandlingarna medSovjetunionen om avgränsningen öster om lett till något resultat. Detta hindrar självfallet inte att en begäran från dendanska regeringen till den om förhandlingarnasåterupptagande säkert skulle ha bemötts positivt på svensk sida. Det måstekonstateras att någon sådan begäran från dansk sida aldrig gjordes trotsfrekventa kontakter mellan de berörda danska och svenska ministerierna. Inteheller gavs något som helst meddelande fill svenska myndigheter om planeradeprovborrningar i gränsområdena. Om intresset att företa provborrningar hademeddelats , hade regeringen sannolikt varit beredd att snabbtåteruppta förhandlingarna eller att pröva möjligheterna att tillmötesgå detdanska önskemålet om provborrningar redan innan en uppgörelse om gränsen nåtts.Slutligen kan nämnas att koncessionsrundan blev känd för svenska myndigheterförst genom publiceringen i "Statstidende" . Detomfattande material som utan närmare kommentarer tillställdesden svenska ambassaden i kan inte anses innebära entillfredsställande underrättelse till den om åtgärder somdirekt berörde svenska intressen.