bet · G701TU11 · 1983-12-31 00:00:00 — Mot bakgrund av nämnda överväganden föreslås ipropositionen att 4 kap. 2 § yrkestrafiklagen ändras även på så sätt attbestämmelserna kommer att omfatta'såväl beställningstrafik för godstransportersom beställningstrafik för persontransporter med tyngre fordon. I motion 1983/84:265 (c) yrkas attriksdagen avslår regeringens förslag i den del det innebär införande avtransportköparansvar vid persontransporter. Motionärerna framhåller att degenerellt är motståndare till att man i allt större utsträckning åläggerenskilda att kontrollera varandra. Kontrollen huruvida enskilda begårolagligheter skall - betonar motionärerna - falla på särskilda härför inrärfademyndigheter. Den föreslagna utvidgningen av transportköparansvaret är extraallvarlig eftersom den lägger ett kontrollansvar på privatpersoner och ideellasmåföreningar. Myndigheternas kontroll av att bussföretag haryrkestrafiktillstånd underlättas av det system med utmärkning på fordonen somnumera tillämpas. I motion 1983/84:268 (fp) framhållsatt den föreslagna förändringen av transportköparansvaret måste följas upp meden effektiv information. Statens ansvar för informationen får inte läggas påbranschens organ utan måste utformas i samråd med branschen. I sitt betänkande /82:30 behandladeutskottet ett motionsyrkande om att utvidga transportköparansvaret till attomfatta persontransport med buss som bedrivits utan tillstånd. a. att beställningstrafik med buss för persontransporter skiljersig från beställningstrafik för godstransporter bl. a. i så måtto att de i storutsträckning utförs för sådana personer eller sammanslutningar som inteyrkesmässigt köper transportuppdrag eller som eljest inte kan förväntas hainsikt om yrkestrafiklagstiftningen. Utskottet fann därför en utvidgning avtransportköparansvaret på sätt som TU1983/84:11 11 föreslogs i motionen inte lämplig och avstyrkte densamma.Riksdagen biföll utskottets hemställan. Utskottet vidhåller sin uppfattning att en utvidgning avtransportköparansvaret vid beställningstrafik för persontransporter med tyngrefordon inte bör omfatta sådana personer eller sammanslutningar som avses i detnämnda betänkandet. Utskottet tillstyrker dock en utvidgning av ifrågavarandeansvar under förutsättning att det begränsas till att gälla dem som yrkesmässigtinhandlar sådana transporttjänster som avses. Även med en sådan begränsningkommer ansvaret att gälla för en betydande del av beställningstrafiken förpersontransporter med tyngre fordon. Upphandling av sådana transporter görsyrkesmässigt av turistbyråer och andra researrangörer liksom exempelvis avlänshuvudmän och andra linjetrafikutövare som utnyttjar entreprenörer medbeställningstrafiktillstånd. Ansvaret kommer sålunda att omfatta deköparkategorier som bussföretagen - antingen de är seriösa eller ej - ihuvudsak är beroende av. Därmed torde ansvaret också få i stort sett lika godeffekt som om det skulle omfatta alla transportköpare. Utskottet förordar sålunda att 4 kap. 2 § yrkestrafiklagenges den lydelse som framgår av utskottets hemställan under moment 7 a. Mot bakgrund av det anförda synes syftet med yrkandet imotion 1983/84:265 (c) vara i huvudsak tillgodosett. Utskottet utgår i likhet med föredraganden från attberörda myndigheter och bussbranschens organ medverkar till att sprida kännedomom en ny regel. Motion 1983/84:268 (fp) synes sålunda - i den del som är ifråga -kunna lämnas utan åtgärd. 4 Återkallelse av trafiktillstånd I propositionen erinras om viktenav den prövning som görs då ett trafiktillstånd meddelas. En prövning vidansökningstillfället - heter det vidare - utgör emellertid inte någon garantiför att olämpliga företagare inte kan förekomma. Trafiktillstånd kan därför återkallas.I 3 kap. 1 § yrkestrafiklagen föreskrivs att om det i den yrkesmässigatrafiken har förekommit sådana missförhållanden att tillståndshavaren inte kananses lämplig att fortsätta verksamheten skall tillståndet återkallas. I mindreallvarliga fall kan en varning meddelas. I 6 kap. 1 § yrkestrafikförordningen(1979:871) ges exempel på missförhållanden som kan medföra återkallelse ellervarning. Härutöver stadgas att trafiktillståndet också skall återkallas omtillståndshavaren på något annat sätt i väsentlig mån har åsidosatt sinaskyldigheter i fråga om verksamheten. Enligt propositionen har sistnämndabestämmelse i praxis tillämpats så, att även sådana skyldigheter vid driften avrörelsen som inte är hänförliga till själva trafikarbetet har lagts till grundför återkallelse eller varning. Sålunda har exempelvis - framhålls det - vidåtskilliga tillfällen enbart förekomsten av skatteskulder medfört återkallelseav trafiktillstånd. Föredragandenframhåller att ett sätt att komma till rätta med missförhål- 1** 1983184. TU1983/84:11 12 landen inom yrkestrafiken är att återkallatrafiktillståndet för de företagare som visat sig sakna vilja att följagällande regler- oavsett om det rör sig om de särskilda reglerna förtrafikutövare eller de regler som gäller för alla företagare. Dessa principer -fortsätter föredraganden - är inte nya utan tillämpas i enlighetmed vad som anges i en cirkulärskrivelse från transportrådet till länsstyrelserna.Det har emellertid ifrågasatts om inte dessa principer borde komma till klarareuttryck i själva lagtexten. Föredraganden erinrar vidare om att kommissionen (Ju1982:05) mot ekonomisk brottslighet arbetar bl. a. med utformningen av enlagstiftning om näringstillstånd. I avvaktan på ett generellt system förmeddelande av näringstillstånd bör - betonar föredraganden - arbetet att genomen konsekvent genomförd lämplighetsprövning åstadkomma så goda förhållandensom möjligt inom yrkestrafiken fortsätta. Som exempel på missförhållanden som bör föranledaåterkallelse eller varning anger föredraganden restföringar av skatter ochavgifter vilka inte kan antas bero på tillfälliga affärsmässiga betingelserutan snarare på bristande vilja eller förmåga att rätt sköta rörelsensförpliktelser gentemot det allmänna. Vidare nämns åsidosättande avbestämmelserna om bokföring och redovisning. För att ingripande skall kunna skebör inte krävas att misskötsamheten är brottslig. Det väsentliga är - betonarföredraganden -att tillståndshavaren genom påvisade missförhållanden vidtrafikrörelsens drift vid en samlad bedömning bedöms vara olämplig somtillståndshavare. Föredraganden förordar att 3 kap. 1 § yrkestrafiklagenändras så att den bringas i bättre överensstämmelse än f. n. med de nämndaövervägandena. I motionerna 1983/84:267 (m) och1983/84:268 (fp) yrkas att avslår regeringens förslag i den del som_nu är i fråga. Enligt den förstnämnda motionen är regeringens förslagtveksamt från rättssäkerhetssynpunkt. Överträdelser av lagar och regler bör -betonar motionärerna - i princip få samma sanktion oavsett i vilken branschöverträdelsen sker. I den sistnämnda motionen framhålls att taravstånd från ett system där trafiktillstånd skall meddelas eller återkallasberoende på den enskilde förarens möjligheter att fullgöra sina ekonomiskaåligganden. Den näringsidkare - heter det vidare i motionen - som bryter motgällande lag skall svara för detta i straffrättslig ordning, ochlagöverträdelserna bör inte påverka vederbörandes trafiktillstånd. Den illojalakonkurrensen inom yrkestrafiken är till en inte ringa del ett resultat avskattelagstiftningen och skattetrycket. Utskottet ansluter sig till de överväganden som enligtföredraganden talar för att ge 3 kap. 1 § yrkestrafiklagen den i propositionenföreslagna lydelsen. Detta innebär dock att rättssäkerhetsaspekten inte fåråsidosättas. Utskottet förutsätter vidare att den misskötsamhet somföredraganden avser är av allvarlig natur. Härav följer att utskottettillstyrker regeringens förslag i denna del och avstyrker motionsyrkandena imotsvarande delar. TU1983/84:11 . , 13 Av yrkestrafikförordningen, lagen(1977:654) om kungörande i mål och ärenden hos myndighet m. m. ochtillämpningsförfattningar till lagen följer att tiden för att överklaga ettbeslut om meddelande av något annat tillstånd till yrkesmässig trafik än etttillstånd till beställningstrafik för godstransporter skall räknas från dendag då beslut har kungjorts i ortstidning enligt den s. k. bredaortstidningsprincipen. Ifrågavarande beslut meddelas av såvidadet inte gäller en ansökan om linjetrafik för persontransporter som rör mer änett län (s. k. interregional trafik). Av propositionen framgår att transportrådet påtalat attkostnaderna för kungörelserna inte står i rimlig proportion till värdet avkungörelseförfarandet och att det kräver ett betydande administrativt arbete.När det gäller tillstånd till interregional linjetrafik - för vilkentransportrådet är tillståndsgi-vande myndighet - är det enligt rådetsuppfattning tillräckligt om kungörande av sådana tillstånd sker enbart i , vilken har en rikstäckande spridning. Föredraganden erinrar om att det även vid andra slag avtrafik än interregional linjetrafik ofta förekommer ett omfattande och dyrbartkungörelseförfarande. Beslut om trafik inom ett län förekommer också i mycketstörre utsträckning än beslut om interregional trafik. En översyn avkungörandeförfarandet bör därför inte inskränkas till att avse enbart beslutfattade av transportrådet. Av yrkestrafikförordningen följer vidare atttillståndsmyndigheterna -innan beslut om trafiktillståndsansökningar meddelas -skall inhämta yttranden från berörda intressenter. Enligt föredraganden skulleett kungörande av beslutet - åtminstone i nuvarande omfattning - bliöverflödigt om tillståndsmyndigheterna regelmässigt översände beslut omtillstånd till linjetrafik och turisttrafik till dem som myndigheten har begärtyttrande från. Risken för att skulle förbise någon intressenttorde enligt föredraganden vara obetydlig. Under alla förhållanden kan även småtrafikföretags intressen tas till vara, eftersom sammanslutningar av sådanautövare av yrkesmässig trafik, som kan komma att beröras av trafiken, skallberedas tillfälle att avge yttrande. För att ytterligare värna om rättssäkerheten kan detemellertid - framhåller föredraganden - vara lämpligt att låta kungörabeslutet i Post- och . Sammanfattningsvis förordar föredraganden att tiden föratt överklaga beslut om meddelande av trafiktillstånd till linjetrafik ochturisttrafik skall räknas från den dag då beslutet har kungjorts i Post- ochInrikes Tidningar. bör beslut om meddelande av tillstånd sändas tillden som enligt yrkestrafikförordningen har yttrat sig i ärendet. I propositionen förordas dessutom vissa ytterligareförenklingar av kungörelseförfarandet. TU1983/84:11 14 I motion 1983/84:265 (c) framhållsatt kungörelseannonsering i Post- och inte räcker för attalla berörda skall få möjlighet att yttra sig. Vidare betonas att linjetrafikoch turisttrafik sträcker sig över stora områden och att det kan vara svårt förlänsstyrelserna att få en överblick över alla som kan anse sig berörda av ettbegärt tillstånd. Utskottet har för sin del ingenerinran mot de förenklingar av kungörelseannonseringen som föredragandenförordar. Vad föredraganden i övrigt har anfört i ifrågavarande avsnitt avpropositionen har inte heller givit utskottet anledning till erinran ellersärskilt uttalande. Av detanförda följer att motionsyrkandet avstyrks. 6 Buss- och biluthyrning Yrkesmässig uthyrning av bussar ochbilar utan förare regleras i lagen (1979:561) om biluthyrning och förordningen(1979:873) om biluthyrning. Att denna lagstiftning - trots sitt namn - ävenavser bussar sammanhänger med fordonskungörelsens (1972:603) definition av bil,av vilken framgår att bilar indelas i personbilar, lastbilar och bussar.Lagstiftningen påminner om yrkestrafiklagstiftningen bl. a. så till vida somtillstånd till uthyrningsrörelse endast ges till den som med hänsyn tillpersonliga och ekonomiska förhållanden m. m. bedöms vara lämplig att drivatrafiken. Då det gäller uthyrning av bussar företas en behovsprövning. Av propositionen framgår att Svenska busstrafikförbundetoch tre fackliga organisationer uttalat farhågor för en icke önskvärdutveckling inom bussuthyrningsbranschen. Sålunda har man framhållit attuppenbara risker föreligger för att uthyrningen - med eller utan uthyrarensvetskap - blir en täckmantel för olaga yrkesmässig trafik. Därvid har ocksåbetonats att i sådan verksamhet ofta inte betalas skatter ocharbetsgivaravgifter etc, varför en snedvridning av konkurrensläget iförhållande till den seriösa trafiken uppstår. Enligt föredraganden är det uppenbart att den yrkesmässigauthyrningsverksamheten inte kan betraktas som helt skild från den yrkesmässigatrafiken. De båda verksamheterna griper tvärtom in i varandra och har mycketgemensamt. De tendenser som berörda organisationer har pekat på är därför -framhåller föredraganden - oroväckande, om de är mera allmänt förekommande.Även om vissa uthyrningstillstånd kan missbrukas synes det emellertid uppenbartatt det finns ett högst legitimt behov av att kunna hyra bussar utan förare.Sådan förhyrning kan för t. ex. en idrottsförening vara det enda ekonomisktmöjliga alternativet till att färdas i flera personbilar. Föredraganden anser att en närmare kartläggning av denyrkesmässiga uthyrningen av bussar bör genomföras. En sådan undersökning harockså påbörjats av transportrådet. TU1983/84:11 15 I motion 1982/83:1933 (s) begärsatt regeringen låter utvärdera omfattningen och konsekvenserna avbussuthyrningsverksamheten. Motionärernas önskemål synes bli tillgodosett genom denundersökning som transportrådet har påbörjat. Motionen torde sålunda kunnalämnas utan åtgärd. I motion 1983/84:268 (fp) framhållsatt idrottsföreningar, syföreningar och andra frivilliga sammanslutningar inormalfallet inte driver yrkesmässig trafik. Dessa bör därför ha möjlighet atthyra bussar utan förare. Av propositionen framgår att föredraganden har sammauppfattning. Motionen kan sålunda i nu berörd del lämnas utan åtgärd. I motion 1982/83:1966 (m) yrkas attriksdagen upphäver biluthyrningslagstiftningen. Utskottet delar föredragandens uppfattning att denyrkesmässiga bil- och bussuthyrningsverksamheten har mycket gemensamt med denyrkesmässiga trafiken. Det är sålunda enligt utskottets mening angeläget attnuvarande lämplighetsprövning bibehålls. Detsamma gäller behovsprövningen,vilken dock - som framgår ovan - endast gäller uthyrning av bussar. Medhänvisning till det anförda avstyrker utskottet motionen. 7 Utbildning av blivande tillståndshavare I propositionen erinras om atttillstånd till yrkestrafik endast får ges till den som med hänsyn till bl. a.yrkeskunnande bedöms vara lämplig att driva verksamheten. Föredraganden betonaratt yrkeskunnandet- inte minst när det gäller ekonomiska och administrativakunskaper - spelar en avgörande roll för hela branschens funktion. a.Svenska åkeriförbundet är- framgår det vidare av propositionen - f. n.engagerat i en försöksverksamhet med utbildning för blivande tillståndshavare.Kurser ges på olika ställen i landet i ekonomisk planering och finansiering,bokförings- och skattefrågor, lagstiftning om transporter och fordon,kostnads- och priskalkylering samt försäkringsfrågor. Genom en kungörelse fråntransportrådet uppställs kravet på att den som söker vissa trafiktillstånd fr.o. m. skall med godkänt resultat ha genomgått nämnda kursereller visa att han på annat sätt har förvärvat ett motsvarande yrkeskunnande. Föredraganden framhåller att effekterna av ifrågavarandeutbildning ännu inte har närmare analyserats men att de - såvitt nu kan bedömas- synes vara positiva. Vidare erinras om att kommissionen (Ju 1982:05) motekonomisk brottslighet arbetar med närbesläktade frågor. Föredraganden utgårfrån att - sedan den nu pågående försöksverksamheten har utvärderats - ett kravpå någon form av samhällskontrollerad utbildning kommer att omfatta samtligablivande tillståndshavare. TU1983/84:11 16 I motion 1983/84:268 (fp) framhållsatt den pågående försöksverksamheten bör utvärderas men att en fortsattutbildning för blivande tillståndshavare inte skall vara samhällskontrollerad. I motion 1983/84:267 (m) betonasdet angelägna i att den utbildning som ges inom ramen för försöksverksamhetenmellan staten och inte blir obligatorisk utan att detfinns möjlighet att inhämta kunskaperna på annat sätt. Av propositionen framgår inte vadsom avses med samhällskontrollerad utbildning. Enligt vad utskottet inhämtat ärsådan utbildning för vilken statsbidrag utgår eller som eljest - utan attstatsbidrag utgår - står under statlig tillsyn att hänföra tillsamhällskontrollerad utbildning. Tillsynen innebär att läroplanen skall varagodkänd av berörd statlig myndighet. Utskottet finner för sin del utbildningen av blivandetillståndshavare angelägen och ser inget skäl att motsätta sig att den ärsamhällskontrollerad i angiven mening. Härav följer att motion 1983/84:268 (fp)i nu berörd del avstyrks. Som utskottet anfört ovan görsundantag från kravet på utbildning inom ramen för nuvarande försöksverksamhetom vederbörande visar att han på annat sätt har förvärvat ett motsvarandeyrkeskunnande. Utskottet förutsätter att så blir fallet inom ramen för såvälden fortsatta försöksverksamheten som den framtida samhällskontrolleradeutbildningen. Utskottet finner följaktligen inget behov av sådanttillkännagivande som begärs i motion 1983/84:267 (m) och avstyrker densamma inu berörd del. 8.1 Beställningscentraler för taxi Enligt 4 kap. 9 §yrkestrafikförordningen (1979:871) får bestämma att entillståndshavare måste ansluta sig till en sådan förening som har godkänts avlänsstyrelsen och som har till syfte att ha hand om gemensamma trafikuppgifter.Av samma kapitels 10 § följer att den som har taxitillstånd skall vara anslutentill en beställningscentral som är gemensam för ett eller flera trafikområden.Om särskilda skäl föreligger får medge undantag från dennaskyldighet. Dessa nu gällande bestämmelser trädde i kraft den 1oktober 1980. Även tidigare hade det emellertid varit möjligt att föreskrivaatt taxiägare skulle vara skyldig att tillhöra en av , som hade till syfte att hålla beställningskontor eller ha hand omandra gemensamma trafikuppgifter. EnHgt propositionen har denna möjlighetanvänts i få fall. Genom lagstiftning blev det sålunda i principobligatoriskt för taxiägarna att vara anslutna till en gemensambeställningscentral. I den proposition (prop. 1979/80:142, /80:27, rskr1979/80:403) som låg till TU1983/84:11 17 grund för de ändrade reglerna betonades bl. a. attbeställningscentralerna utgjorde ett grundläggande villkor för att få tag på entaxibil. Vidare framhölls centralernas stora betydelse för ett effektivareutnyttjande av bilarna och därmed för taxiföretagens ekonomi. Även förallmänheten och taxis stora kunder, däribland kommuner och landstingskommuner,borde -framhölls det i propositionen - för taxitrafiken gemensamma beställningscentralervara av stor vikt. I sitt ovan nämnda - av godkända - betänkande TU1979/80:27 framhöll utskottet bl. a. att länsstyrelserna borde kunna medgeundantag från huvudregeln om obligatorisk anslutning, särskilt i glesbygd medstora avstånd mellan trafikutövarna. Frågan om länsstyrelsernas dispensgivning behandlades avutskottet även i dess av godkända betänkande /82:30 (rskr1981/82:302). Utskottet framhöll därvid att tidigare uttalande omgrunder för dispensgivning behövde kompletteras och förtydligas med ettuttalande enligt vilket undantag från huvudregeln skulle kunna medges förtaxistationer med uppställningsplatser inom en tätortskommunslandsbygdsområde. I nu förevarande proposition framhåller föredraganden atttillämpningen av bestämmelserna om tillhörighet till taxiförening ochbeställningscentral inte varit helt fri från problem. På vissa håll -fortsätter föredraganden - har skyldigheten för de enskilda taxiägarna atttillhöra en beställningscentral kommit i konflikt med det faktum att någonskyldighet att tillhöra en taxiförening inte har förelegat. Härigenom harjuridiskt komplicerade situationer uppstått vilket inte varit till gagn för ensmidigt fungerande taxitrafik. a. denna bakgrund anser föredraganden att fråganom beställningscentralernas organisationsform bör prövas närmare liksom fråganom taxiföreningarnas funktion. kommer därför att få i uppdragatt se över dessa frågor. Det kan också finnas skäl - framhåller föredraganden- att överväga om man bör vidta ytterligare åtgärder för att tryggagenomförandet av reform. I motion 1983/84:265 (c) framhållsatt beslutet om införande av gemensamma beställningscentraler har visat sigmedföra många problem i form av försämrad service, ökade kostnader och internaslitningar inom taxibranschen. För att beslutet inte skall få alltför negativakonsekvenser måste en generös dispensgivning tillämpas. Det vore mycketolyckligt - heter det vidare i motionen - om regeringen ytterligare skärpertvånget för taxiägarna att ansluta sig till gemensamma beställningscentraler.En sådan utveckling skulle avsevärt försämra taxiservicen på landsbygden, därtaxistationernas person- och lokalkännedom skulle förloras till priset av enförmodad samhällsvinst genom bättre samordning. För många taxiägare i glesbygd-betonar motionärerna - skulle anslutningen till en beställningscentral medförakostnader på flera . TU1983/84:11 18 ningar kan medföra att rörelsen inte längre blir lönsamutan måste läggas ned. Det samhällsekonomiska synsätt somenligt riksdagsbeslut skall prägla trafikpolitiken innebär för taxisdel bl. a. ett krav på att verksamheten skall bedrivas i så effektiva ochrationella former som möjligt. De gemensamma beställningscentralerna är enligtutskottets mening nödvändiga för att samordna trafiken och därmed ökakapacitetsutnyttjandet. De effektivitets-och rationaliseringsvinster somdärigenom åstadkoms är av samhällsekonomisk betydelse - inte minst med hänsyntill att kommuner och landsting numera, enligt vad utskottet har erfarit,svarar för bortemot av taxis intäkter. Som framgår av vad utskottet ovan anfört har vidtvå tillfällen uttalat sig om möjligheterna för länsstyrelserna att medgeundantag från skyldigheten enligt yrkestrafikförordningen att tillhöra engemensam beställningscentral. Med hänvisning härtill och till transportrådetsuppdrag att se över vissa frågor angående taxis beställningscentraler serutskottet f. n. inget skäl för sådant tillkännagivande som begärs imotionen. Yrkandet härom avstyrks därför. .1 motion 1982/83:769 (fp, c)framhålls att bestämmelserna i 4 kap. 9 och 10 §§ yrkestrafikförordningen -vilkas innehåll utskottet har återgivit i inledningen av detta avsnitt -inkräktar på föreningsfriheten och att de därför bör ändras. Motionärernasyftar på den i propositionen nämnda konflikten mellan skyldigheten atttillhöra en beställningscentral och det faktum att någon skyldighet atttillhöra en taxiförening i allmänhet inte föreligger. Som framgår av propositionen har ifrågavarandebestämmelser medfört tillänipningsproblem och juridiskt kompliceradesituationer. Utskottet förutsätter att transportrådets uppdrag leder till attproblemen kan lösas. I avvaktan på resultatet av rådets arbete synes motionenkunna lämnas utan åtgärd. 8.2 Konkurrens inom taxinäringen I motionerna 1982/83:1411 (m, c,fp) och 1982/83:1930 (m) är frågeställningen huruvida skyldigheten att anslutasig till en beställningscentral bör utgöra hinder för tillståndshavaren attutnyttja två eller flera centraler. I dessa motioner - liksom i motion1983/84:267 (m) - hävdas att anslutning till mer än en central skulle befrämjaen nyttig konkurrens inom taxinäringen. I sistnämnda motion framhålls vidare - liksom i motionerna1982/83:1927 (m) och 1982/83:2160 (m) - att länsstyrelserna bör medverka friare konkurrens inom taxitrafiken genom en liberalare tillståndsgivning änf. Yrkandet i motion 1982/83:2160 (m) är - såvitt nu är i fråga - attriksdagen hos regeringen begär förslag till en lagstiftning som öppnarmöjligheter för konkurrens inom taxitrafiken. TU1983/84:11 19 Utskottet vill med anledning avsamtliga dessa motionsyrkanden till en början erinra om de uttalanden somgjordes av föredragande departementschefen i proposition 1979/80:142 om vissataxifrågor.