bet · G701BoU13 · 1983-12-31 00:00:00 — a. föreslagitkommunal tillståndsprövning i fråga om all nyetablering och utbyggnad avdetaljhandel med livsmedel. Detta förslag - och även andra former företableringskontroll - som förespråkades av distributionsutredningen -avvisadesi den nämnda propositionen. I en motion med anledning av propositionenföreslogs begära att regeringen skulle pröva om intebyggnadslagstiftningen kunde omdanas så att den blev ett tillräckligt medel föratt påverka även serviceförsörjningen. Motionärerna hänvisade till den översynav bygglagutredningens förslag som pågick inombostadsdepartementet. (NU 1977/78:14 s. 11) vitsordade attbyggnadslagstiftningens räckvidd var oklar men ansåg att den pågående översynenborde kunna leda till att denna oklarhet undanröjdes. På förslag av utskottetavslog motionen. behandlade näringsutskottet (NU 1979/80:13)ingående olika motioner inom distributionsområdet, bl. a. en motion i vilkenbegärdes förslag från regeringen i syfte att kommunerna skulle få verkligtinflytande överetableringar inom varudistributionen. Utskottet erinrade om attförslag till en ny plan- och bygglag (PBL) hade redovisats i betänkandet (SOU1979:65, 66) Ny bygglag. Enligt lagförslaget skulle kommunernas möjligheter attstyra markanvändningen stärkas, jämfört med gällande byggnadslagstiftning.Utskottet pekade särskilt på att den byggnadsrätt som ett nyttdetaljplaneinstitut ger skulle bli tidsbegränsad, att det skulle bli möjligtatt genom preciserade ändamålsbestämningar i detaljplan skilja mellanexempelvis stormarknad och annan handel och att en allmän BoU1983/84:13 22 lämplighetsprövning alltid skall ske vid väsentligt ändratanvändningssätt beträffande byggnader. En plan- och byggnadslagstiftning meddenna innebörd skulle, anförde utskottet, tillgodose de önskemål som motionengav uttryck för. Motionen avslogs av på förslag av utskottet. beslöt om åtgärder för de små ochmedelstora företagen m. m. 1981/82:118, NU 1981/82:51, rskr1981/82:417). I en motion (vpk) som hade väckts med anledning av propositionenbegärdes utredning och förslag till riktlinjer för kommunalt etableringssamrådför detaljhandeln i större tätortsområden. (NU 1981/82:51 s. 26) hänvisade till attutredningsförslaget om en ny plan- och bygglag bereddes inomregeringskansliet. Enligt utskottets uppfattning kunde den föreslagna lagenkomma att tillgodose vissa av de önskemål som framfördes i motionen. Någon nyutredning såsom föreslogs i motionen ansåg ulskottet inte vara erforderlig. Motionenavstyrktes sålunda i ifrågavarande del och avslogs av . behandlade (BoU 1983/84:3) enmotion (s) vari begärdes att skulle göra vissa ändringar ibyggnadsstadgan. Motionärerna tog upp det förhållandet attbyggnadslovsprövningen vid ändrad användning av byggnad blir olika, beroende påom inredningsåtgärder vidtas eller inte. Med hänvisning till PBL-betänkandetanförde de att det ändrade användningssättet i sig utgör ett allvarligt problemfrån plansynpunkt och att en planmässig prövning därför alltid bör vara möjlig.Ett förslag till lösning hade lagts fram av . I motionenhemställdes att 75 § resp. 54 § byggnadsstadgan skulle ändras i enlighet medvad utredningen hade förordat. framhöll att den nämnda frågan hadetagits upp i lagrådsremissen med förslag till ny PBL. Om förslaget i remissenrealiserades torde vad i motionen anförts tå anses bli beaktat. Frågan omändrad användning av byggnad skulle komma att övervägas ytterligare vidriksdagens behandling av förslag till ny PBL. Motionen avstyrktes medhänvisning härtill och avslogs av . Lagrådsremiss med förslag till ny plan- och bygglag Arbetet med förslag till ny plan-och bygglag (PBL) har resulterat i en lagrådsremiss . Avsikten äratt en helt ny lag om planläggning och byggande skall införas och att den skallträda i kraft . Förslaget bygger i väsentliga delar påprinciperna i gällande rätt men innebär en genomgripande systematiskomarbetning av nuvarande lagstiftning samt en förenkling och modernisering avregelsystemet. Enligt förslaget skall varje kommun ha en översiktsplansom omfattar hela kommunens yta. Stadsplan och byggnadsplan enligt nuvarandelagstiftning BoU1983/84:13 23 ersätts av en enda plan, som kallas detaljplan. Dessadetaljplaner skall ha en genomförandetid som begränsar byggrätten i tiden. Församordning av flera kommuners planläggning kan en regionplan upprättas. Följande redogörelse för vissa delar av lagrådsremissen äravsedd att belysa frågan i vilken utsträckning PBL kan komma att tillgodoseönskemål i här behandlade motioner. Lagförslagets andra kapitel innehållerallmänna bestämmelser för planläggning och prövning av bygglov m.m. Här sägs (1§, s. 362) att planläggning skall främja en från allmän synpunkt lämpligsamhällsutveckling och skapa förutsättningar för en från social synpunkt godbostads-, arbets-, trafik- och fritidsmiljö. Hänsyn skall tas tillförhållandena i angränsande kommuner. Det sagda skall tillämpas även vid prövning av ansökningarom bygglov, rivningslov och marklov. Kommunen skall sålunda i sina markanvändningsbeslut tahänsyn till förhållandena i angränsande kommuner, så att en ändamålsenligsamordning sker av kommunernas planläggning. I den allmänna motiveringen(s.265) redogörs för vilka frågor som kan ha betydelse i det sammanhanget. Bl.a. anges som en sådan fråga lokaliseringen av större detaljhandelsanläggningarmed ett upptagningsområde som omfattar mer än en kommun. I 5 § räknas upp vissa krav på hur bebyggelsemiljön skallutformas inom områden med samlad bebyggelse. Här föreskrivs (s. 366) bl. a. attdet inom eller i nära anslutning till bebyggelseområdet skall finnasmöjligheter att anordna en med hänsyn till bebyggelsens omfattning och karaktärrimlig samhällsservice och kommersiell service. Byggnadslagens generalplan samtkommunöversikt, markdispositions-plan, områdesplan och andra av dagensinformella planer läggs till grund för (4 kap. ilagförslaget, s.411 f.). Denna plan, som är obligatorisk, bör samordnas medandra planer och program som anger kommunens avsedda utveckling. Härvidlaganförs (s. 70) att det är viktigt att de kommunala ambitionerna när det gällerbl. a. varuförsörjning beaktas och får genomslagskraft i den fysiskaöversiktsplanen. Denna skall ange grunddragen i användningen av mark- ochvattenområden i hela kommunen. Planen skall ange riktlinjer som underlag förprövningen av lov till bebyggelse och annan markanvändning. Översiktsplanen och ändringar av denna skall antas avkommunfullmäktige. BoU1983/84:13 24 Förslaget om detaljplan (5 kap. ilagförslaget, s.442) innebär i korthet följande. Byggnadslagens stadsplan och byggnadsplan ersätts av enenda planform, kallad detaljplan. Planproceduren utformas så att den lokalademokratin fördjupas. Detaljplan skall antas av kommunfullmäktige. I varjedetaljplan skall de olika områdenas huvudändamål anges, dvs. allmänna platser,kvartersmark och vattenområden. För kvartersmarken skall bl. a. användningssättetanges. I planen skall bestämmas en genomförandetid . Vad som här har nämnts om angivande av användningssätt förkvartersmark regleras i 5 kap. 4 §. I specialmotiveringen (s. 458 f.) utvecklarföredragande statsrådet närmare sin syn på denna fråga. Man bör i stort sett särskilja de huvudkategorier somanvänds i dagens detaljplaner, nämligen bostad, handel, samlingslokal, kontor,garage, industri, allmänt ändamål, areell näring och upplag. Inom kvartersmark kan det i vissa fall finnas behov av enmer preciserad angivelse av markens användning än som förekommer. Begreppethandelsändamål är så oprecist att det inte ger tillräcklig möjlighet attreglera markanvändningen på ett lämpligt sätt vare sig från allmän synpunkteller med hänsyn till granneintresset. Handelsändamål har t. ex. i praxis ocksåansetts inrymma kontor. Gränsdragningen mellan industri, lager och handel ärockså flytande. Föredraganden förutsätter att dessa frågor kommer att närmarebehandlas i allmänna råd till kommunerna och gör följande kommentar i vadgäller preciseringen av handelsändamålet; Butiksstrukturen bör kunna erbjudaett allsidigt sammansatt utbud av varor och tjänster. Konsumenten bör medutgångspunkt i sina egna behov kunna prioritera mellan t. ex. låga priser,närhet till butiken och hög servicegrad. Kommunen har ett ansvar för attmarkens användning planeras så att denna valfrihet så långt möjligt skall kunnaupprätthållas. En hel del kommuner anger riktlinjer i dessa frågor i form av s.k. varuförsörjningsplaner. I PBL:s inledande bestämmelser har angetts att denfysiska planläggningen skall beakta behovet av mark bl. a. för kommersiellservice. Kommunen ansvarar också för att den fysiska miljön får en lämpligutformning. Inom ramen för planeringen bör konkurrensen ges ett såfritt spelrum som möjligt för att hålla priserna nere och öka företagenseffektivitet till konsumenternas fördel. De långsiktiga aspekterna är i dettasammanhang väsentliga och bör komma till uttryck i översiktsplanen.Detaljplanen måste utformas så att den möjliggör förändring,och förnyelse, t.ex. etablering av nya butiksformer. Detta är en förutsättning för en rationellutveckling av handeln. Från dessa utgångspunkter bör handelsändamålet intepreciseras ytteriigare i detaljplan, om det inte finns särskilda skäl. "Sådana skäl kan enligt min mening bl. a. vara att möjliggöra en lämpligbutiksstruktur, hänsyn till omgivningen samt kvartersmarkens och bebyggelsenslämpliga utformning i det aktuella fallet. I detaljplan bör då kunna meddelasbestämmelser i syfte att särskilja följande ändamål. BoU1983/84:13 25 I framställningen om de avseddaändamålen konstateras lill att börja med att handelsområden och industriområdentillgodoser olika behov och måste förläggas och utformas med hänsyn härtill.Genom detaljplan skall det vara möjligt att dra en skarp granj mellanhandelsområden och industriområden. Vidare erinras om att det i specialmotiveringen till 8kap. 1 § punkt 3 föreslås att bygglov skall krävas för att användningen av enbyggnad skall få ändras från handels- till industriändamål och omvänt. Vidprövningen av ansökningar om lov till sådana ändringar blir planens bestämmelsestyrande, så att bygglov skall vägras om åtgärden strider mot planen. I fråga om möjligheterna till närmare reglering av olikaformer av handel sägs (s. 459) att det från lokaliserings- ochplanutformningssynpunkt ibland kan vara befogat att göra en precisering avhandelsändamålet. Beträffande avvägningen mellan kraven på konkurrens ochstyrning enligt PBL och intresset av en lämplig samhällsutveckling anförs attplanläggningen skall kunna ange en huvudsaklig användning av kvartersmark förpartihandel eller detaljhandel. Partihandel bör i planläggningssammanhangnormalt hänföras till kategorin industriändamål. Även inom gruppen detaljhandel bör viss reglering varamöjlig, men härvidlag understryks att det är ett samhällsintresse att inteonödigtvis begränsa konkurrensmöjligheterna. I detaljhandel kan man urskiljavissa varuslag som i praktiken har visat sig medföra alldeles speciellaplanproblem. Det gäller framför allt varor som levereras med tungatransportmedel och säljs i mycket stora byggnader, t. ex. kallager, varifrånkunden ofta hämtar varan med bil. Det medför bl. a. krav på storaparkeringsplatser. Härvid åsyftas varuslag som möbler och inredning, bilar,, båtar, byggmaterial och trädgårdsartiklar. Där planförhållandena såkräver bör det enligt specialmotiveringen vara möjligt att genom bestämmelser idetaljplan skilja ut områden där handeln får resp. inte får avse sådanaskrymmande varuslag inom detaljhandeln. På det sättet bör man med planen kunnaåstadkomma en lämplig lokalisering och miljö för denna typ av handel. Vidareframhålls att vid prövningen av lov inom en sådan detaljplaninte har att ta ställning vare sig till behovet av verksamheten eller tillfrågan om olika företag skall ges likvärdiga förutsättningar inom området. Inom kategorin detaljhandel kan, heter det vidare,livsmedelshandeln i vissa lägen behöva begränsas eller helt förbjudas medhänsyn till kravet på en lämplig samhällsutveckling. Som exempel nämnsstormarknader och bensinstationer. I enlighet med praxis bör det kunna skegenom en bestämmelse i detaljplan som anger maximal yta som sammantaget fåranvändas för handel med livsmedel. Föredragande statsrådet förutsätter attsådana begränsningar meddelas endast om kommunen har gjort en utredning omserviceförhållandena i berörda områden och utredningen visar attbegränsningarna är nödvändiga för en totalt sett ändamålsenlig handelsstruktur.Sådana utredningar ingår normalt i underlaget för kommunalavaruförsörjningsplaner. BoU1983/84:13 26 När kommunen i detaljplan harpreciserat handelsändamålet i något här angivet avseende, får någon ytterligareprecisering eller avgränsning inte läggas till grund för bygglovsprövningen.Det är alltså inte möjligt att med stöd av bestämmelserna i 2 kap. vägra lovtill en åtgärd som är förenlig med detaljplanen. Regionplanering är en kommunalangelägenhet som i regel kan väntas komma till stånd i tillräcklig omfattning ifria former utan medverkan av staten, anförs det i lagrådsremissen (s. 132). PBL sägs böra erbjuda ett lagfäst system förregionplanering som ett alternativ till plansamverkan mellan kommuner i andraformer. Som exempel på behov av mellankommunal plansamverkan nämnsbl. (s. 133) lokalisering och dimensionering av stormarknader. Enligt 8 kap. 1 § lagförslagetställs krav på bygglov för att en byggnad skall få tas i anspråk eller inredasför e tt väsentligen annat ändamål än det för vilket byggnaden senast haranvänts. Denna fråga utvecklas närmare i specialmotiveringen (s. 544 f.).Härvid anförs bl. a. följande: Enligt 54 § 1 mom. andra stycketbyggnadsstadgan krävs det byggnadslov, om en byggnad tas i anspråk för ettväsentligen nytt ändamål, även om några ändringsåtgärder inte behöver vidtas.Så snart inredningsätgärder behövs för det nya ändamålet hänförs emellertidsåväl det nya ianspråktagandet som ändringsåtgärderna till nybyggnad enligt 75§ första stycket d) byggnadsstadgan. Att åtgärderna hänförs till nybyggnadinnebär att samhället har ganska vidsträckta prövningsmöjligheter. Behövsdäremot inga inredningsåtgärder, torde endast en mycket begränsad prövningkunna ske i byggnadslovsärenden som avser åtgärder i områden utan detaljplan. Dagens ordning har visat sigmedföra vissa olägenheter, anförs det vidare. Det är enligt föredragandestatsrådet inte rimligt att möjligheterna till en planmässig prövning skallvara beroende av om en inredningsåtgärd behöver vidtas eller inte. Ofta är detjust det ändrade användningssättet i sig som utgör ett allvarligt problem frånplansynpunkt. Vidare erinras om att regeringsrätten ganska har meddelaten dom som klargör rättsläget inom område med detaljplan. Målet avsåg ändradanvändning av en fabriksbyggnad till detaljhandel, vilket stred mot stadsplanensom angav industriändamål. Regeringsrätten ansåg att hade haftfog för sin vägran att meddela byggnadslov (dom ,953-1981). Domen torde alltså innebära att en planbestämmelse ommarkanvändningen blir bindande inte bara för åtgärder som kan hänföras tillnybyggnad. BoU1983/84:13 27 I specialmotiveringen sägs fortsättningsvis följande(s.545): Ett väsentligt ändrat sätt att använda en byggnad bör ävenframdeles kräva lov.Detta bör gälla oavsett om några inredningsåtgärder behöver Vad som ligger i uttrycket väsentligen annat ändamål fåravgöras med ledning av den praxis som har utbildat sig i anslutning tillgällande rätt. I första hand är det byggnadens tidigare faktiska användning somär avgörande för frågan om bygglov behövs. Om byggnaden inte haranvänts alls, får man falla tillbaka på vad som finns angivet i det senastlämnade lovet. I följande fall har regeringsrätten ansett att byggnadslovkrävs för ändrat användningssätt: Förändring av garage till lager (RÅ 1963 K 1334), förändring av lager och garage till plåtslageri resp. bilverkstad (RÅ 1964 K 239), förändring av svinhus till bilverkstad (RÅ 1964 K 901), inrättande av caférörelse i en villabyggnad (RÅ 1969 C 93), inrättande av billackerings verkstad i ett garage (RÅ 1971 C 370), inrättande av lager i en del av ett källargarage (RÅ 1971 C 346), ianspråktagande av en lagerbyggnad för handelsändamål (stormarknad) (RÅ 1977 s. 58), förändring av sport- och tennishall till lager- och försäljningslokal (dom , 2497-1981) och förändring av fabriksbyggnad till detaljhandel (dom , 953-1981).. Från regeringens praxis kan nämnas attanvändning av en lokal för caférörelse som bostad har ansetts kräva lov(regeringsbeslut , Pl 362/81). Vidare har regeringen intagit denståndpunkten att det krävs lov för att börja tillverka betongplattor i enbyggnad som enligt gällande plan fick användas som magasin (regeringsbeslut1980-12-11. Pl 2429/80). I följanderättsfall har regeringsrätten inte ansett byggnadslovsplikt föreligga,nämligen möbelförsäljning i lokaler där det har skett bilförsäljning(RÅ 1980; 2:51). I fråga om väsentlighetskravet anförs avslutningsvisföljande (s. 546): När det gäller kravet påväsentlighet kan med ledning av rättspraxis konstateras att kravet kan varauppfyllt oberoende av om det är en stor eller liten delav byggnaden som kan tas i anspråk (se t. ex. RÅ 1972 C 242). För attväsentlighetskravet skall vara uppfyllt krävs det också att den ändrade användningeninte är av en helt tillfällig karaktär. I vissa fall kan emellertidett säsongsbetonat nyttjande kräva lov för ianspråktagande. Det framgår avrättsfallet RÅ 1972 C 242, där kravet på permanens var så till vida uppfyllt,att nyttjandet var avsett att återkomma år . Av specialmotiveringen till 5 kap. 8 § framgår att detskall vara möjligt att i detaljplanebestämmelser göra skillnad mellanpartihandel och detaljhandel och att man dessutom i vissa fall inom kategorindetaljhandel genom planbestämmelser kan skilja ut handel med skrymmande varoroch i speciella fall även handel med livsmedel från handel med andra slagsvaror. Därmed bör det också stå klart att en övergång mellan dessa former avhandel innebär att lokalen i fråga tas i anspråk för ett väsentligt ändratanvändningssätt. Detta kräver alltså bygglov i de fall där det finnsdetaljplanebestämmelser som närmare reglerar handelsändamålet. BoU1983/84:13 28 Med dagligvaror brukar avseslivsmedel och vissa andra förnödenheter, för vilka hushållens inköpsbehov ärofta återkommande. Sådana förnödenheter är t. ex. kemisk-tekniska produkter,pappersvaror, toalettartiklar, tobak och vissa tidskrifter. Den totalakonsumtionen av dagligvaror beräknas ha uppgått till ca 81 miljarderkronor, vilket motsvarade omkring en fjärdedel av den totala privatakonsumtionen i . Livsmedel är det helt dominerande produktområdet inomdagligvaruhandeln. Av den totala konsumtionen av dagligvaror utgör sålundalivsmedel omkring tre fjärdedelar. Dagligvaruförsäljningen till konsument sker till ca trefjärdedelar genom s. k. allivsbutiker, dvs. varuhus och dagligvarubutiker.Resterande del säljs genom speciallivsmedelshandel, torghandel, kiosker,blomsterhandel och direktförsäljning m. m. Dagligvaruhandeln har under de senaste decenniernagenomgått en omfattande strukturförändring, främst genom övergången tillsjälvbetjäning och butikskoncentrationen. Den s.k. yttre rationaliseringen, dvs. förändringarna ibutiksbeståndet, har inneburit en stark koncentration till större butiker - ivissa fall s. k. stormarknader - och en mycket betydande nedläggning av mindrebutiker. Antalet allivsbutiker var ca 15 300 i slutet av år 1964och 8 970 . lades 14 050 butikerned, medan 3 720 butiker nyetablerades. Nettominskningen av antalet dagligvaruenheter uppgick imitten och slutet av till i genomsnitt . hardenna minskning successivt avtagit. var minskningen avbutiksbeståndet 1,. Ett betydelsefullt inslag i strukturutvecklingen inomdagligvaruhandeln är vidare framväxten av s. k. servicebutiker. Av det totalaantalet allivsbutiker utgörs av servicebutiker. Hit räknas ocksålivsmedelsavdelningar i bensinstationer, s. k. trafikbutiker. BoU 1983/84:13 29 Av följande sammanställning framgår antaletallivsbutiker av olika kategorier och deras omsättning av dagligvaror . De s.k. storlivsbutikerna utgjorde knappt19% av det totala butiksbeståndet och hade av den sammanlagda omsättningen.Stormarknader och övriga varuhus hade härav en sammanlagd försäljningsandel påknappt . Demindre och medelstora allivsbutikerna, dvs. serviceenheter och "övrigadagligvarubutiker", svarade för av hela dagligvaruhandelnsförsäljning. Trafikbutik är ett begrepp som har börjat användasde och avser bensinstationer som förutom drivmedel också saluförett tämligen fullständigt dagligvarusortiment med livsmedel, hygienartiklar,pappersvaror m.m. Såväl djup som bredd på sortimentet liksom butiksyta och antalartiklar kan variera ganska mycket i trafikbutikerna. Enligt branschensdefinition skall en trafikbutik dock ha ett dagligvarusortiment innehållandesåväl torra som kylda och frysta färskvaror. () har i utredningen i (SPK:sutredningsserie 1983:12), som publicerades , bl. a. belystbensinhandelns försäljning av livsmedel och andra dagligvaror. SPKkonstaterar att försäljningen på bensinstationer av livsmedel och s. k.kioskvaror har ökat i omfattning. Dessa varugrupper bedöms avbranschen få stor betydelse även fortsättningsvis. som antaletbensinstationer i traditionell mening har minskat, har antalet trafikbutikerökat. Utvecklingen har, anförs det i SPK:s rapport (s. 63), drivits på avfaktorer på både efterfråge- och utbudssidan. Ökad personbilstrafik, ökadependelresor till arbetsplatser, mera lastbilstrafik för gods, ändrade BoU1983/84:13 30 boendeförhållanden och fritidsförhållanden kan ha ökatefterfrågan på "komplementära" varor och tjänster i bensinstationer.Den bilburne bensinköparen kan spara tid och har lagringsmöjligheter i bilenför inköp av en del dagligvaror. Trafikbutikerna - liksom servicebutiker iövrigt - kan, heter det vidare, bl. a. på grund av sina öppethållandetider blien konkurrent om en del av kunderna till den reguljära livsmedelshandeln. Är 1974 fanns det, enligt en undersökning utförd avbranschtidningen , 180 bensinstationer med en livsmedelsförsäljningpå nära 300 milj. kr. Antalet har därefter mer än tredubblats. fanns ca670 trafikbutiker, som svarade för en försäljning av dagligvaror på nära 1 100milj. eller av hela dagligvaruhandelns omsättning. 1 följande sammanställning redovisas antalet trafikbutikeråren och 1982 samt deras omsättning av dagligvaror. Källa: SPK och Supermarket Som framgår av sammanställningen ökadeantalet trafikbutiker med 70 . I de fyra motionerna lämnas förslagpå åtgärder rörande detaljhandelsetablering. Yrkandena i tre av motionerna -alla från socialdemokratiskt håll -går ut på att kommunerna skall ges vidgadebefogenheter att kontrollera etableringen inom detaljhandeln. Den fjärdemotionen (c) innehåller ett krav på att skall uttala sig för enbegränsning av etableringen av varuhus och stormarknader. I motionerna 1982/83:496 (s), 1982/83:1033 (s) och1982/83:1488 (s) anges som exempel på etableringar över vilka samhället bordeges ett större inflytande sådana där detaljhandelsföretag påbörjar försäljningav livsmedel eller andra varor i överblivna industrilokaler, lager, m.m. Denangivna typen av etableringar kan enligt motionärerna utgöra ett hot mot denreguljära handeln. Ytterligare betecknas i motion 1982/83:1033 (s) den alltmervanligt BoU1983/84:13 31 förekommande försäljningen av livsmedel i bensinstationersom ett hot mot den redan existerande livsmedelshandeln. I motion 1982/83:806(c) anförs att etableringen av stormarknader och varuhus har bidragit till enutglesning av butiksbeståndet såväl i tätorter som på landsbygden. har i det föregående återgett de delar avregeringens remiss till lagrådet av förslag till ny plan- och bygglag (PBL) somgäller frågor om detaljhandelsetableringar. Vidare har en redogörelse lämnatsför utvecklingen på dagligvarumarknaden. Av lagrådsremissen framgår bl. a. att planläggningen skallfrämja en från allmän synpunkt lämplig samhällsutveckling.