bet · G701LU6 · 1983-12-31 00:00:00 — 1 ärendet behandlar utskottet tre mofioner,1982/83:376, 1982/83:513 och 1982/83:1225, vari tas upp frågor om förbud motensidig förändring av räntevillkoren i kreditavtal, om reglering av tidpunktenför betalning av faktura, om rätten att utta faktureringsavgift samt ombegreppet lagligen undertecknad originalhandling i datasammanhang. Remissyttrandenhar inhämtats över motion 376 från bankinspektionen, /KO,. , och samt över mofion 1225 fränkonsumentverket/KO, , , Sverigeshantverks- och industriorganisation-Familjeföretagen (SHIO-Familjeföretagen)och (). I motion 1982/83:376 av och (båda c) yrkas att hos regeringen begär förslag i enlighet medmotionen innebärande att banker, kreditinrättningar och andra långivare inteensidigt får förändra räntevillkoren i kreditavtal. Imotion 1982/83:513 av m. fi. (fp) yrkas att hosregeringen begär en översyn av de juridiska spörsmål som inträder vidanvändningen av begreppet "lagligen undertecknad originalhandling"vid nyttjande av datameddelanden. Imotion 1982/83:1225 av och (båda s) yrkas attriksdagen beslutar att i lag reglera tidpunkten för betalning av fakturor samträtten att utta fakturaavgift i enlighet med vad som anförts i motionen. Förbudmot ensidig förändring av räntevillkor I motionen hänvisas inledningsvis till attkreditavtal som regel upprättas när en enskild person lånar pengar av en bankeller annan kreditinrättning. I kreditavtalet anges vilken ränta som gäldenärenskall erlägga. Vanligen sätts räntan i relafion fill diskontot. F. n. är enligtmofionärerna t. ex. I 1983/84. LU 1983/84:6 2 diskontot-1-4,en vanlig räntenivå på fastighetslån. Motionärerna framhåller att deflesta låntagare säkerligen tror att de genom kreditavtalet har kommit överensmed banken om en ränta som är direkt anpassad till diskontonivån. Så äremellertid inte fallet. Banker och andra kreditinrättningar är nämligen enligtmotionärerna oförhindrade att höja (eller sänka) räntan även om diskontot inteförändras. Ena parten i kreditavtalet kan således ensidigt ändra avtalet tillsin förmän och till andra partens nackdel. gällande lagstiftning läggeringet hinder i vägen för räntehöjningar oberoende av diskontot under löpandelänetid. Motionärerna anser att detta är ett otillfredsställande förhållande.Särskilt olyckligt är det, menar motionärerna, att den drabbade parten(låntagaren) regelmässigt saknar möjlighet att frånträda avtalet i samband meden sådan räntehöjning. Flertalet låntagare har ju inte ekonomiska möjligheteratt återbetala lånet i dess helhet, när räntevillkoren ändras av banken, ävenom kreditavtalet skulle medge det. Motionärernaframhåller att en situation som särskilt bör uppmärksammas är när kreditbeviljas en konsument för att denne skall kunna köpa en vara eller förvärva enfastighet från kreditgivaren eller annan som har förmedlat krediten hoskreditgivaren. Inte heller i sådana fall finns det något hinder mot räntehöjningartrots oförändrat diskonto. Detta förhållande kan utnyttjas av säljaren.Motionärerna uppger att det vid fastighetsförsäljning förekommer t. ex. attsäljaren lockar köparen till köpet genom att lämna lån mot låg ränta som sedan utan samband med diskontoändringar höjs efter hand till en marknadsmässignivå. En annan teknik är enligt motionärerna att säljaren höjer räntan viddiskontohöjningar men underlåter att sänka den vid diskontosänkningar. Dennametod tillämpas även av t. ex. bostadskooperativa företag vid försäljning avbostadsrätter och småhus. Slutligen använder vissa säljare också metoden attlocka till köp genom låg ränta vid köpet (lägre än bankräntan), varefter lånetpå borgenärssidan transporteras över på en bank eller ett annat kreditinstitut,som genast höjer räntan till normal bankränta eller högre ränta. Skillnaden kanibland vara flera procent. Motionärernapekar på att gemensamt för ovan angivna situationer är att köparen vid köpethar utgått från att räntan skall vara anknuten till diskontot eftersom den ikreditavtalet angivits som diskonto plus viss procent. Flertalet köpare harinte sådana insikter i avtalsrätt eller bankjuridik att de förstår innebördeni de "finstilta" kreditvillkor som öppnar möjligheter förkreditinrättningarna att höja räntan även om diskontot inte förändras. Sådanaextra höjningar drabbar ofta låntagaren hårt. Det finns enligt motionärernasuppfattning starka skäl att hindra mindre nogräknade säljare frän att utnyttjanu angivna möjligheter att locka köpare till köp som köparna efterräntehöjningen inte har råd med. Motionärernaanser att det är ett starkt konsumentskyddsintresse att inte för låntagarennegativa ändringar av räntevillkoren kan ske genom ensi- LU 1983/84:6 3 digtbeslut av kreditgivaren. En lagstiftning till skydd för låntagarna bör införas.Eftersom lånen sker med hjälp av standardkontrakt, som låntagaren inte kanpåverka, bör lagstiftningen göras tvingande. Motionärerna anser attlagsfiftningen bör ha det innehållet att när räntan i kreditavtal anges somdiskonto plus viss procent, räntan i princip inte får höjas i annan mån än vadsom föranleds av diskontohöjningar samt att räntan skall sänkas i motsvarandegrad vid diskontosänkningar. Motionärerna medger att det emellertid avsamhällsekonomiska eller andra från allmän synpunkt godtagbara orsaker iblandkan finnas skäl att för en viss typ av krediter eller mera generellt göra enändring av kreditvillkoren som innebär höjningar eller sänkningar av räntantrots oförändrat diskonto. I sådana undantagssituafioner bör enligtmotionärernas mening avgörandet inte ligga i kreditgivarens hand utan hosstatlig myndighet. I lagtexten bör vidare noga anges när sädana undantagsfallföreligger. Gäldenärs skyldighet att betala ränta påpenningfordran regleras genom räntelagen (1975:635). Räntelagens regler ärdispositiva, dvs. de gäller om ej annat är avtalat eller särskilt föreskrivet. Räntautgår inte för tid, innan fordringen är förfallen till betalning (2 §). Fråndenna princip görs ett undantag. Återgår betalning på grund av att avtal hävstill följd av betalningsmottagarens kontraktsbrott utgår ränta{avkastningsränta) med det för varje tid gällande riksbanksdiskontot medtillägg av (5 §) från den dag betalningen erlades till dendag återbetalning sker eller, om betalning ej sker i rätt tid, den dag fränvilken dröjsmälsränta börjar utgå. Försittergäldenär betalningstid måste han betala dröjsmålsränta, som med fyraprocentenheter överstiger det för varje tid gällande diskontot (6 §). När detgäller tidpunkten för inträdet av skyldighet att betala dröjsmålsräntan fårman skilja mellan två fall. Var fordrans förfallodag bestämd i förväg utgårränta på fordringen frän förfallodagen (3 §). Var betalningsfiden från börjanobestämd och fordringen sålunda betalbar vid anfordran, utgår vid dröjsmålränta på förfallen fordran från den dag borgenären avsänträkning eller på annat sätt framställt krav på betalning av bestämt belopp medangivande av att underlätenhet att betala medför skyldighet att utge ränta (4§). Gäldenären är dock inte skyldig att betala ränta för tid innan räkningeneller kravet har kommit honom dll hända. Sistnämnda bestämmelse fär betydelseom borgenärens räkning kommer fram till gäldenären mer än efteravsändandet. Atträntelagen är dispositiv innebär att parter i ett kreditavtal kan införa andraräntebestämmelser än de som finns i räntelagen. Ett visst skydd mot attlåntagare därvid påtvingas oskäliga avtalsvillkor finns i annan lagstiftning.Sä finns i lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på LU 1983/84:6 4 förmögenhetsrättensområde (avtalslagen) i 36 § en generalklausul som innebär att avtalsvillkor kanjämkas eller lämnas utan avseende om villkoret är oskäligt. Vid prövningenskall särskilt hänsyn tas till behovet av skydd för den som i egenskap avkonsument eller annars intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.Vidare kan enligt lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor(avtalsvillkorslagen) en näringsidkare förbjudas att bl. a. vid erbjudande avtjänster eller andra nyttigheter använda villkor som är oskäliga mot konsumenterna. Bankinspektionen anser att det inte föreliggernågra skäl till sådant ingripande inom inspektionens tji.llsynsområde sommotionärerna föreslagit. /KO anser att frågan om förbud motensidig förändring av räntevillkoren f. n. inte bör lösas lagstiftningsvägen.Enligt verket bör man avvakta resultatet av villkorsförhandlingarna mellanbankinspektionen och . och föreningsbankers förbund anser att motioneninte bör föranleda någon lagsfiftning, i vart fall inte på de områden avkreditmarknaden som omfattas av bankinspektionens tillsyn. avstyrker bifall till motionen. Ensammanställning av remissyttrandena har tagits in i bilaga till betänkandet. Begreppetlagligen undertecknad originalhandling i datasammanhang Mofiveringen mofionsyrkandet återfinns i mofion1982/83:510. Till stöd för yrkandet anförs i den motionen att en ny tekniskutveckling är den elektroniska penningöverföringen. finns enligtmotionärerna så kallade "intelligenta" kreditkort med en mikrodatorinbyggd i själva kortet. Där finns alla uppgifter om kontots innehåll ochkontot uppdateras automafiskt vid varje transaktion. Med ett sådant kort blirbetalningsterminaler mycket mer användbara. Motionärernaanser att det är farligt att införa elektroniska betalningssystem så längebegreppet "lagligen undertecknad originalhandling" inte går attöversätta till datateknik. Det är enligt motionärerna på forskningensnuvarande stadium omöjligt att med bindande effekt signera ett datameddelande,eller vilken ekonomisk handling som helst check, offert, lånehandling,revisionsberättelse eller vad det vara månde. Här är det viktigt att inte dentekniska utvecklingen tilläts skapa problem som man endast osäkert och iefterhand kan rätta till om forskningen över huvud taget lyckas med det. LU 1983/84:6 5 Uppgifteri anslutning till motionen För vissa transaktioner uppställs i olika lagarvissa formkrav. Sålunda skall vid avtal om köp av fast egendom upprättas enköpehandling som underskrivs av säljaren och köparen. Köp som inte uppfyllerdessa föreskrifter är ogiltiga. Andra handlingar som måste vara underskrivnaär växel och check. Det innebär att om t. ex. en växel eller en checkframställs genom automatisk databehandling den likväl måste undertecknas föratt vara giltig. Fråganom vilken betydelse kravet på undertecknandet av en handling kan få idatasammanhang har ännu inte föranlett några närmare undersökningar. Påinternationell basis har dock påbörjats en diskussion. a. har frågan tagitsupp inom UNCITRAL och den kommer att få viss aktualitet vid den omarbetning av1931 års Genévekonventioner om växel och check som förestår. Tidpunktenför betalning av faktura samt faktureringsavgift I motionen framhålls att det finns otaligavariationer när det gäller tidpunkten för betalning. Vid köp av t, ex,kapitalvaror, resebiljetter m, m, är det mycket vanligt att betalning inte skerkontant utan först efter erhållen faktura, I många fall, framför allt vidleveranser med bud, är det enligt mofionärerna omöjligt att få betala kontant.Fakturan kommer i efterskott med fidpunkten för betalning bestämd helt eftersäljarens godtycke. Ofta anges som betalningsfrist. Vanligavariationer är 15, 21 eller . Som regel har kunden/konsumenten ingenaning om tidsfristen, när varan levereras. Motionärernaanser att det borde finnas bestämmelser som tvingar leverantören att, t, ex, påden följesedel som kvitteras av kunden, ange betalningstidpunkt. Alternativtborde en bestämmelse införas som generellt medger 30 dagars respittid förbetalning av fakturor. Om sistnämnda förslag genomförs bör parterna dock hamöjlighet att avtala om kortare betalningsfid. Det får ankomma på leverantörenatt styrka all sådant avtal ingåtts. Motionärerna framhåller avslutningsvis attdet borde vara rimligt att en person skall kunna utnyttja fyra veckors sommarsemesterpå annan ort utan att behöva riskera att vid återkomsten mötas av dels enfaktura med utgången tidsfrist, dels en faktura med straffränta ochinkassokost-nader. Närdet gäller rätten att utta faktureringsavgift anser motionärerna att det är förståeligtatt den som handhar debitering per faktura behöver ersättning för sinaomkostnader. Det är däremot enligt motionärernas uppfattning helt oacceptabeltatt den som önskar betala kontant men nekas att göra detta skall tvingas attbetala faktureringsavgift. LU 1983/84:6 6 Huvudprincipen i gällande rätt är att om ingetannat avtalats gäldenären/konsumenten är skyldig att betala vid anfordran (12§ köplagen, 5 § skuldebrevslagen). Det innebär således att om ingen överenskommelseom tidpunkt för betalning träffats, säljaren alltid har rätt att kräva kontantbetalning vid varans övedämnande. Om säljaren inte kräver kontant betalningutan kräver betalning först senare efter översänd faktura har säljaren rätt attpä fakturan ange så lång eller kort förfallotid som han önskar. Har parternadäremot vid avtalets ingående träffat en särskild överenskommelse om tidpunktför betalning gäller denna oavsett när säljaren t. ex. genom faktura kräver betalning. Ombetalning inte eriäggs på förfallodagen har säljaren som framgår avredogörelsen ovan (s. 3) för innehållet i räntelagen rätt att ta ut dröjsmälsräntafrån den dag som infaller efter det att han avsänt räkning eller påannat sätt framställt krav fill köparen pä betalning. Dröjsmålsräntan fårenligt räntelagen uppgå fill över gällande diskonto. Det innebär, för defall där parterna inte avtalat om när betalning skall ske, att näringsidkarenvisserligen har rätt att kräva betalning , men däremot inte har rätttill dröjsmålsränta förrän efter det att han krävt konsumenten påbetalning. Har parterna däremot träffat en särskild överenskommelse omförfallodag (eller om tidpunkten från vilken dröjsmålsränta får beräknas) ochom storieken på dröjsmälsräntan gäller det som avtalats. Föratt en säljare skall ha rätt att ta ut en faktureringsavgift fordras enligtallmänna avtalsprinciper att parterna, när avtalet ingicks, kommit överens omatt en sådan avgift skall betalas utöver själva avtalspriset för varan. Ensådan rätt kan också tillkomma säljaren till följd av handelsbruk ellersedvänja inom branschen. Detbör påpekas att för att en överenskommelse om faktureringsavgift eller om enränta, som avviker från räntelagens bestämmelser, skall anses föreligga räckerdet inte att säljaren först på fakturan anger faktureringsavgift ellerdröjsmålsräntans storiek och från vilken tidpunkt räntan kommer att debiteras.Sådana avtalsvillkor måste, såsom ovan nämnts, för att bli gällande omfattas avdet mellan parterna träffade avtalet. tillkallades konsumentköpsutredningen meduppdrag att utreda frägor om konsumentköp. Enligt direktiven har kommittén tilluppgift att söka stärka konsumenternas rättsliga ställning vid köp. I centrumhar ställts frågan om de anspråk som konsumenten bör kunna ställa på varor somde har köpt och de befogenheter som de bör kunna göra gällande om varorna intemotsvarar kraven. LU 1983/84:6 7 1978 fick kommittén i uppdragatt söka åstadkomma en mer fullständig reglering av förhållandet mellankonsument och säljare än som innefattas i den nuvarande konsumentköplagen, ävenom det skulle innebära att en del av den allmänna köplagens bestämmelser upprepasi konsumentköplagen. Det gäller bl. a. frågorna om prisets bestämmande, tidoch plats för varans avlämnande till konsumenten, vem som står risken för attvaran förstörs av våda eller liknande och hur det går fill att häva köpet. Kommitténberäknas avsluta sitt arbete , /KO anser att det finns ett behov avregler om betalning av en skuld och debitering av dröjsmålsränta ikonsumentförhållanden som är lättare att tillämpa än de nu gällande. Hursådana regler bör utformas kan övervägas inom ramen förkonsumentköpsutredningens arbete, KF tillstyrker att möjligheterna för enreglering av tidpunkten för fakturabetalning utreds. KF anser att det tordeligga nära till hands att lämna utredningsuppdraget tillkonsumentköpsutredningen. SHIO-Fa-miljeföretagen och köpmannaförbundanser i första hand att det inte finns något behov av reglering i lag avtidpunkten för betalning av fakturor och i andra hand att frågan överlämnastill konsumentköpsutredningen. Närdet gäller frågan om faktureringsavgift anser /KO det önskvärtatt även den frågan får en ytterligare belysning. KF, SHIO-Familjeföretagen ochSveriges köpmannaförbund anser inte det finns behov av lagreglering av frågan.De båda sistnämnda remissinstanserna tillstyrker i andra hand att fråganöverlämnas till konsumentköpsutredningen. Ensammanställning av remissyttrandena har tagits in i bilaga lill betänkandet. I betänkandet behandlar utskottet tre motioner varilas upp frägor om förbud mot ensidig förändring av räntevillkoren ikreditavtal, om reglering av tidpunkten för betalning av faktura och om rättenatt utta faktureringsavgift samt om begreppet "lagligen undertecknadoriginalhandling i datasammanhang". Ändringav räntevillkor i kreditavtal Enligt svensk rätt utgår vid kreditavtal ränta medden räntesats och under den tidsrymd som parterna träffat avtal om. För att deni kreditav-talet avtalade räntan skall kunna ändras av kreditgivaren underkreditti- LU 1983/84:6 8 denfordras att i kreditavtalet tagits in villkor som ger kreditgivaren rätt atthöja eller sänka räntan, Imotion 376 (c) framhålls att det ofta förekommer att räntan i kreditavtalsätts i relation till diskontot.. Enligt motionärerna förekommer det i storutsträckning att kredittagare tror att räntevillkoren innebär att räntan endastfår ändras i anslutning till förändringar i diskontot. Ofta innehållerkreditavtalet emellertid "finstilta" villkor som ger kreditgivaren(banken eller annat kreditinstitut) rätt att höja eller sänka räntan utan attdiskontot förändrats och utan att kredittagaren ger sitt medgivande härtill.Motionärerna uppger vidare att det vid fastighetsförsäljningar förekommer attsäljare lockar till köp genom låg ränta som sedan anfingen successivt höjs avsäljaren till marknadsmässig nivå eller höjs av något kredifinstitut på vilketkreditavtalet transporterats. Motionärernaanser att det är ett starkt konsumentskyddsintresse att för låntagare negativaändringar av räntevillkoren inte kan ske genom ensidigabeslut av kreditgivaren. Motionärerna yrkar därför att lagregler införs somförbjuder att i kreditavtalen intas villkor som ger kreditgivaren rätt attändra räntenivån utan samband med diskontoförändringar. Av samhällsekonomiskaoch andra från allmän synpunkt godtagbara orsaker måste emellertid vissaundantag få göras från ett sådant förbud. Motionärerna anser att i lagtextenbör anges under vilka förutsättningar undantag får ske. Vidare bör enligtmofionärernas mening föreskrivas att undantag från förbudet får medges endastefter beslut av statlig myndighet. Utskottetkonstaterar till en början att motionärernas påstående om att mängakredittagare vid avtalets ingående tror att räntenivån är fast bunden till diskontotvinner stöd av vad i sitt yttrande anför om de klagomål somverket mottagit. Av yttrande framgår vidare att information omoch marknadsföring av krediter ibland är vilseledande. Uttryck som"marknadens förmånligaste finansiering" och "marknadens lägstaränta" har förekommit utan att ha haft täckning i kreditavtalen. mening är det angeläget att åtgärder vidtas för att komma till rättamed den oseriösa marknadsföring av krediter som sålunda förekommer. Gällandelagstiftning ger dock redan möjlighet härtill, varför någon lagändring i dethänseendet inte är påkallad. Utskottetanser det vidare vikfigt att räntevillkoren i ett kreditavtal utformas pä ettsådant sätt att kredittagaren har möjlighet att med någorlunda säkerhetberäkna kostnaderna för krediten. Det bör emellertid beaktas att kreditfidernai mänga fall iir länga, varför det är svårt att helt låsa fast räntenivån. Sommotionärerna framhåller har kreditinstituten sökt lösa detta problem genom attknyta an räntenivån till diskontot. Av remissyttrandena framgår att detemellertid inte endast är diskontoändringar som bör fä inverka pä räntenivån.Statsmakterna vidtar ofta andra kredit- LU 1983/84:6 9 politiskaåtgärder än diskontoändringar, t. ex. ändring av straffräntan elleröverenskommelser med bankerna om viss räntepolitik. Sådana åtgärder måste, sombl. a. bankinspekfionenpåpekar, få slå igenom hos låntagarna om intesyftet med åtgärderna skall förfelas. Även i vissa andra fall kan det finnassärskilda skäl att ge kreditinstituten och framför allt då bankerna rätt attunder kredittiden förändra räntenivån. lag införa en sådan reglering som motionärerna tänkt sig skulle enligtutskottets mening stöta på betydande svårigheter med hänsyn till de olikaundantag som måste göras från etl förbud mot ränteändringar. Behovet av sådanaundantag torde variera beroende på vilket slag av kredit det är fråga om ochvilken typ av kreditinstitut som skall ge krediten. Utskottet anser därför i första hand bör söka lösa problemet med kreditgivarens rätt att ensidigtförändra räntevillkor genom att de olika fillsynsmyndigheter, som finns påkreditområdet, förhandlar med kreditinstituten om utformningen av destandardformulär till skuldebrev som de olika kreditinstituten använder. Avbankinspektionens yttrande framgår att bankinspektionen slutförtförhandlingar om skuldebrevsformulär med kreditaktiebolagen ochhypoteksinstituten. Enligt vad utskottet erfarit har motsvarandeförhandlingar avslutats med bankerna. Bankinspektionen har upplyst attförhandlingar nu kommer att tas upp med finansbolagen och fondkommissionärerna. Medhänsyn fill att villkorsförhandlingar sålunda pågår bör enligt utskottetsmening några lagstiftningsåtgärder inte f, n, vidtas. Utskottet utgår från attmotsvarande villkorsförhandlingar kommer att tas upp mellanförsäkringsinspektionen och försäkringsbolagen om de skuldebrev som dessa bolaganvänder samt att kommer att se över de kreditavtal som användsav sådana finansbolag som inte står under bankinspektionens tillsyn. Utskottetvill tillägga att det är viktigt att sedan nya formulär införts tillsynsmyndigheterna följer tillämpningen av dessa. Mot bakgrund av deklagomål som riktats till vill utskottet också stryka under attdet är angeläget att kredittagarna vid avtalens ingående får en utförliginformafion om de omständigheter som kan påverka räntenivån i avtalet. Medhänsyn till det anförda bör motion 376 inte f. n. föranleda någon ytterligareåtgärd från sida. I mofion 513 (fp) yrkas att skall begäraen översyn av de juridiska spörsmål som inträder vid användningen idatasammanhang av begreppet "lagligen undertecknad originalhandling".Motionärerna hänvisar till att den tekniska utvecklingen medger införandet avelektronisk LU 1983/84:6 10 penningöverföring.Enligt motionärernas mening bör dock elektroniska betalningssystem inte införasså länge begreppet "lagligen undertecknad originalhandling" inte gåratt översätta till datateknik. Utskottetutgår från att motionärerna med uttrycket "lagligen undertecknadoriginalhandling" åsyftar handling som måste vara undertecknad för attvara giltig. Som exempel härpå kan nämnas avtal om köp av fast egendom samtväxel och check. Motionärerna framhåller alt en sådan handling inte kanframställas genom automatisk dalabehandling eftersom det pä teknikens nuvarandestadium inte är möjligt att med bindande verkan signera ett datameddelande. mening synes i varje fall f. n, det förhållandet att vissahandlingar på grund av gällande formkrav inte kan framställas genomdatabehandling inte medföra några särskilda juridiska problem. Vissa praktiskaproblem skulle emellertid kunna lösas om ett sådant framställningsförfarandevarit möjligt. Framför allt gäller det i fråga om handlingar som behöver framställasi stort antal av en och samma person. Utskottet utgår från att när behovet aven automatiserad framställning av ett visst slag av handling blir alltmerframträdande kommer det att bli aktuellt med en översyn av formkraven förhandlingen.