bet · G701JoU28 · 1983-12-31 00:00:00 — om vissa kolfrågor (prop. 1983/84:158 bilaga 2) Utskottet behandlar i detta betänkandeproposition 1983/84:158 om vissa kolfrågor, bilaga 2 ,jämte följdmotioner såvitt dessa avser miljökraven vid koleldning. I propositionen redovisar jordbruksministern sin bedömningav miljöfrågorna vid användning av kol i den omfattning som är aktuell framtill . Vidare redogörs för de miljökrav som bör tillämpas vid nyaförbränningsanläggningar. Slutligen redovisas i vilka fall större förbränningsanläggningarbör prövas av regeringen enligt 136 a § byggnadslagen. Utskottet föreslår att lämna utan erinran vadsom anförs i propositionen. Utskottet finner att den begränsade kolanvändningom högst fram som redovisas kan accepterasfrån miljösynpunkt under förutsättning att den sker i anläggningar medeffektiva miljöskyddsåtgärder. 1 olika reservationer (m, c, vpk) yrkas på strängareregler för utsläpp av förorenande ämnen i samband med koleldning. Samtligareservanter anser att den utbyggnad av koleldade anläggningar som regeringenförutser borde begränsas ytterligare. bereds genompropositionen bilaga 2 tillfälle att ta del av vad jordbruksministern haranfört rörande miljökrav vid koleldning. I motion 1983/84:2810 av KarinSöder m. fl. (c) yrkas, såvitt nu är i fråga (yrkande 3), att hosregeringen begär förslag om en skärpt lagstiftning avseende tillåten norm omhögst svavel/MJ vid kolförbränning i enlighet med vad som förordas imotionen. I motion 1983/84:2811 av m. fl. (vpk) yrkas,såvitt nu är i fråga (yrkandena 3, 5, 6, 7 och 8), 3. att beslutar att nya, koleldade anläggningarinte får uppföras i regioner som är särskilt drabbade av försurning, 5. att riksdagenhos regeringen hemställer om förslag för att minska svavelutsläppen i enlighetmed vad som framförs i motionen, 6. att riksdagenhos regeringen hemställer om förslag för att minska kväveutsläppen i enlighetmed vad som framförs i motionen, 1 1983/84. JoU1983/84:28 2 7. att riksdagenhos regeringen hemställer om förslag för att minska utsläppen av tungmetaller ienlighet med vad som framförs i motionen, 8. att riksdagenhos regeringen hemställer om förslag för att minska avfallsdeponering ienlighet med vad som framförs i motionen. I motion 1983/84:2812 av och (båda m) yrkas att beslutar att hos regeringen begära förslag tillmiljövårdsstimulanser i enlighet med vad som i motionen anförts. I motion 1983/84:2813 av m. fl. (m) yrkas,såvitt nu är i fråga (yrkandena 1, 2 och 6), 1. att beslutar att som sin mening ge regeringentill känna vad som i motionen anförts om riktlinjer för svavelemission, 2. att beslutar att som sin mening ge regeringentill känna vad som i motionen anförts om åtgärder för att minska luftföroreningarna från befintliga anläggningar för fossilbränsleförbränning, 6. att beslutar att som sin mening ge regeringentill känna vad som i motionen anförts om bilavgaser. I propositionens energipolitiskadel (bilaga 1 Industridepartementet) framläggs förslag om riktlinjer förfortsatt introduktion av kol och för framtida kolförsörjning, m. m. Iriktlinjerna ingår en försiktig introduktion av kol upp till enanvändningsnivå om omkring . Detta innebär enbegränsning av kolanvändningen i förhållande till den av år 1981förordade kolanvändningsnivån . Den industripolitiska delen av propositionen bereds avnäringsutskottet. behandlar i betänkandet denmiljöpolitiska delen av propositionen (bilaga 2 ) jämtemotioner. Miljöpolitiken syftar till atttrygga alla människors rätt till en god livsmiljö. Den måste bygga på enhelhetssyn pä samhällsutvecklingen som innefattar både ekonomisk utveckling,hushållning med naturresurserna och hänsyn till miljön. Insatserna för en aktivmiljöpolitik och åtgärderna för att trygga sysselsättningen och den socialavälfärden måste gå hand i hand med varandra. Den utveckling av den svenskaekonomin som vi eftersträvar får inte ske genom rovdrift på naturen eller medförarisker för människors hälsa eller miljön. Ett av våra allvarligaste miljöhot är försurningen av markoch vatten. Tusentals sura sjöar, surt metallhaltigt grundvatten och alltmerpåtagliga tecken på skador på våra skogar talar sitt tydliga språk om försurningensutbredning i den svenska miljön. De försurande utsläppen innebär ocksåhälsorisker och leder till omfattande korrosionsskador. JoU1983/84:28 3 De negativa effekterna på hälsa ochmiljö av svavelutsläpp har ägnats stor uppmärksamhet. Riksdagenhar ingående behandlat försurningsproblematiken och anslagit medel tillåtgärder mot försurningen i samband med budgetbehandlingen (prop. 1983/84:100bilaga 11 H 12, JoU 1983/84:29, rskr 1983/84:273). 1 samband med behandlingenav proposition 1983/84:107 om forskning kommer utskottet att ytterligare belysabehovet av forskning på området. I den nu föreliggande propositionen redovisarjordbruksministern sin bedömning av miljöfrågorna vid användning av kol i denomfattning som är aktuell fram . Vidare redogörs för de miljökravsom bör tillämpas vid nya förbränningsanläggningar. Slutligen redovisas i vilkafall större förbränningsanläggningar bör prövas av regeringen enligt 136 a §byggnadslagen. Jordbruksministern har i denna fråga samrått med chefen förbostadsdepartementet och statsrådet . Övervägandena rörande hälso- och miljöproblemen vidkolanvändning utgår från den utredning som utförts av isamarbete med kommuner, kraftföretag och andra intressenter, det s. k.Kol-Hälsa-Miljöprojektet (KHM). Ett fylligt referat av utredningsresultatetpresenteras i propositionen. För egen del framhåller jordbruksministern att det är avstor vikt att vi nu mycket noga studerar miljöproblemen vid koleldning ochbedömer huruvida dessa kan lösas på ett acceptabelt sätt. Nytillkommande verksamheterfår inte godtas om man befarar att de kan medföra en försämring av miljön. Detär tvärtom angeläget att vi försöker ta till vara alla de möjligheter somanvändningen av ny teknik kan ge oss att minska utsläppen av t. ex. svavel.Från miljösynpunkt är det angeläget att miljökraven formuleras på ett sådantsätt när det gäller nya anläggningar, att kraven leder till användning av denbästa tillgängliga tekniken och att den fortsatta utvecklingen av avanceradmiljöteknik stimuleras. har på flera punkter ökat våra kunskaperom kolets miljöproblem och möjligheterna att lösa dessa. Jordbruksministerndelar den bedömning som bl. a. naturvärdsverket gör i sitt remissvar att kolanvändningi fjärrvärmeverk och i industrin i den mängd som är aktuell under 1980-taletkan godtas från hälso- och miljösynpunkt, förutsatt att denna användning sker ivälskötta anläggningar av sådan storlek att effektiv miljöteknik kanutnyttjas. Kolintroduktionen bör ske i sådan takt att dyrbara felsatsningar påny teknik undviks. Miljökraven vid nya förbränningsanläggningar Miljökraven för enskilda förbränningsanläggningarfastställs normalt vid den tillståndsprövning som sker enligt miljöskyddslagen(1969:387). Grundprincipen för miljöskyddslagens tillåtlighetsregler är attvatten- och luftföroreningar, buller och andra störningar skall förebyggas så långtdet JoU1983/84:28 4 Till ledning för bedömningen av vad somnormalt skäligen kan fordras har utfärdat riktlinjer för olikatyper av anläggningar. Dessa riktlinjer har inte karaktären av bindande normerutan är avsedda att vara till hjälp vid prövningsmyndigheternas bedömning avvad som kan anses tekniskt möjligt och ekonomiskt rimligt vid en anläggning avvisst slag under normala förhållanden. Vid tillståndsprövningen skall sedan hänsyntas till de speciella omständigheter som föreligger i varje enskilt fall. När det gäller svavelföreningar finns vid sidan avmiljöskyddslagen generella bestämmelser om begränsning av utsläppen iförordningen (1976:1055) om svavelhaltigt bränsle (ändrad senast 1983:627). Frågan om riktlinjer beträffande högsta tillåtnasvavelutsläpp frän koleldade anläggningar har tidigare behandlats avriksdagen. I proposition 1980/81:90 om riktlinjer för energipolitiken angavssom en provisorisk riktlinje att en eldningsanläggning skulle få släppa uthögst svavel och att kraven är 1988 skulle skärpas genom attgränsen för högsta tillåtna utsläpp sänktes till svavel. Vid sinbehandling av propositionen förordade ett högsta tillåtetsvavelutsläpp av svavel . Under en övergångstid, dock längsttill , skulle emellertid dispens kunna beviljas för ett utsläpp av högst2 svavel per anläggning och år. framhöll vidare att det varangeläget att regeringen, om möjligt , återkom till medförslag till skärpta miljökrav i samband med koleldning. I proposition 1981/82:151 om åtgärder mot försurningenredovisades riktlinjer för sådana skärpta krav vad gäller svavelutsläpp frånstörre koleldade anläggningar. Riktlinjerna innebar ett högsta utsläpp av 0,1 gsvavel/MJ bränsle för anläggningar som släpper ut över svavel/är. Frånår 1990 skulle riktlinjerna skärpas ytterligare genom att storleksgränsensänktes till svavel/år. För mindre anläggningar förordades enlättnad från svavelförordningens krav pä svavel/MJ, vilket motsvarar I %svavelhalt i olja, till svavel/MJ som årsmedelvärde t. o. m. år 1987.Därefter skulle en återgång ske till värdet svavel/MJ. Vid riksdagsbehandlingen (JoU 1981/82:35,rskr321)anför-de emellertid att de riktlinjer som följdes vid fastställande av svavelreningskrav förstörre anläggningar borde tillämpas även fortsättningsvis till dess attpågående utredningsarbete redovisats och remissbehandlats. Så snart som möjligtdärefter borde regeringen återkomma till med redovisning av deriktlinjer som borde tillämpas. uttalade därvid att ett minimikravfrän miljösynpunkt skulle vara att reduktionen av utsläppen totalt skulle bliminst lika stor som den som föreslogs i propositionen. I den nu föreliggande propositionen redovisas förriksdagens information de riktlinjer som enligt jordbruksministerns mening börtillämpas vad JoU1983/84:28 5 gäller högsta tillåtna svavelutsläpp från nyaförbränningsanläggningar. En grundläggande utgångspunkt är därvid att desvenska utsläppskraven inte kan ses isolerade utan måste bedömas i ettinternationellt perspektiv. Som riktlinje för svavelutsläpp frånförbränningsanläggningar skall gälla ett intervall på 0,05 svavel/MJbränsle för större förbränningsanläggningar med ett totalt årligtsvavelutsläpp överstigande . För mindre anläggningar bör som riktlinjegälla ett intervall på 0,100,svavel/MJ. De angivna utsläppsnivåerna skalluppfattas som riktlinjer för tillämpningen av miljöskyddslagen. Det innebär attgoda möjligheter finns att vid tillämpningen ta hänsyn till de omständighetersom föreligger i de enskilda fallen. Olika tekniska lösningar kan härvid provasoch kraven successivt skärpas i takt med den tekniska utvecklingen. De redovisade riktlinjerna avses tillämpas för nyaförbränningsanläggningar. Jordbruksministern bedömer det emellertid somnödvändigt med skärpta krav också vid ombyggnad av befintligaförbränningsanläggningar. De redovisade riktlinjerna bör därför i principtillämpas också vid ombyggnad om den återstående användningstiden är minst 7 . kan inte lika långtgående krav upprätthållas. I propositionen konstateras att även kväveoxidutsläppenfrån förbränning bidrar till försurningen. Risk finns att en övergång frånoljeeldning till koleldning kan leda till ökade kväveoxidutsläpp. Ny teknikkommer emellertid successivt fram som gör det möjligt att på nya anläggningarminska dessa utsläpp. En av regeringen tillsatt aktionsgrupp mot försurningstuderar f. n. vilka möjligheter som finns att minska kväveoxidutsläppen frånbl. a. förbränningsanläggningar och avser att ta fram underlag för riktlinjer. Kolanvändningen medför miljöproblem också på annat sätt ängenom utsläpp av försurande ämnen. Vid förbränningen sker utsläpp till luftenockså av bl. a. stoft och tungmetaller, främst kvicksilver. Vidare förekommerstörningar genom damning, buller och vattenförorening från anläggningarna samtmiljöproblem i samband med transporter, lagring och avfallsdeponering.Bedömning av vilka åtgärder som behöver vidtas i dessa avseenden bör på vanligtsätt ske vid tillståndsprövningen enligt miljöskyddslagen, framhållerjordbruksministern. Det ankommer på att utarbeta deriktlinjer för tillståndsprövningen som kan visa sig erforderliga. Jordbruksministern konstaterar beträffandeavfallsproblemen, att mycket återstår att göra innan vi kan vara säkra på attstora avfallsmängder kan deponeras på ett acceptabelt sätt. a. tungmetaller som kan förorsaka miljöproblem och även hälsorisker genomexempelvis grundvattenförorening. Det ankommer på att utarbetariktlinjer också för deponering av avfall. I propositionen framhålls att andra bränslen än kol, iförsta hand torv, i mänga fall kommer att användas vid nya eller ombyggdaförbrännings- 1 * 1983/84. JoU1983/84:28 6 Enligt jordbruksministern är det angelägetfrän miljösynpunkt att en användning av andra bränslen inte ger upphov tillstörre miljöproblem än vad som skulle bli följden vid kolanvändning. Därför böri princip lika stränga miljökrav gälla oavsett bränsle. I tre motioner yrkas attmiljökraven vid koleldning skärps i olika avseenden. Enligt motionerna harmiljöriskerna vid eldning med kol visat sig vara sä stora att en lägreutbyggnadstakt än den regeringen föreslår är motiverad. Skilda energipolitiskaalternativ redovisas av de olika partierna. I partimotion 2810 av m. fl.framhålls att något energipolitiskt skäl att introducera ytterligare kol i detsvenska energisystemet inte längre föreligger. Förbränning av kol innebär istort sett en lika allvarlig om inte allvarligare påverkan på miljön änförbränning av olja. Även om svavelutsläppen kan begränsas genom avanceradrökgasrening kvarstår betydande utsläpp av kväveoxider, koldioxid ochtungmetaller där kvicksilver är det värsta giftet. måste därförmålsättningen vara att helt komma ifrån kolanvändningen. En övergång tillkoleldning kan enligt motionen pä ett avgörande sätt förvärra en redan svärförsurningssituation. De i propositionen redovisade riktlinjerna för utsläppav svavel är inte tillräckliga, anför motionärerna. Det bör vara ett absolutkrav att alla koleldningsanläggningar såväl befintliga som nytillkommande skall förses med rökgasavsvavling och utnyttja den bästa möjliga teknik.Befintliga anläggningar bör kunna fä dispens under högst fem är för attinstallera nödvändiga reningsanläggningar alternativt övergå till annatbränsle. För samtliga anläggningar bör vidare maximalt tillåtas en utsläppsnormpå svavel/MJ. Denna utsläppsnorm för svavel vid förbränning av kol börlagfästas (yrkande 3). Enligt kommunisternas partimotion 2811 avLars m. fl. medför kolanvändningen miljöeffekter som gör en storskaliganvändning oacceptabel och även en begränsad användning tveksam. För även omen del problem som t. ex. svavel- och kväveoxidutsläpp kan lösas genom strängakrav på förbränningsanläggningarna kvarstår andra, framför allt frågan omtungmetallerna. Sammantaget medför detta att kolet aldrig kan få bli annat änen marginell komponent i den svenska energiförsörjningen, anför motionärerna.De senaste årens stora fyndigheter av naturgas som upptäckts runtom Sverigeborde göra det naturligt att visa denna energikälla åtminstone lika stortintresse som kommer kolet till del. Enligt motionen är de gränsvärden för svavelutsläppen frånnya anläggningar som anges i propositionen desamma som vpk tidigare förordat,när det gäller större anläggningar. Det finns emellertid ingen anledning atttillåta större utsläpp vid mindre anläggningar. Det lägre gränsvärdet, 0,10 gsvavel/MJ, bör därför gälla för alla koleldade anläggningar. Det totalautsläppet från varje enskild anläggning bör också begränsas och sättas till JoU1983/84:28 7 högst svaveldioxid/år (yrkande 5). Redan nu bördet kunna sättas gränsvärden också för kväveutsläppen. För anläggningar störreän 400 MW bör sättas ett gränsvärde på kväveoxid/MJ. För anläggningarmindre än 400 MW gäller tills vidare krav på /MJ(yrkande 6). I motionen uttalas även kritik mot regeringens behandling av problemetmed utsläppen av tungmetaller vilket enligt motionärerna är olöst.För att nedbringa utsläppen av tungmetaller bör textilfilter installeras vidvarje koleldad anläggning. En bestämmelse om att kol med en kvicksilverhaltöverstigande /kg inte får importeras bör också införas (yrkande 7).Tungmetaller finns också i det avfall som produceras vid kolförbränning. Härfinns även en mängd andra föroreningar som gör att riskerna med storaavfallsdeponeringar är avsevärda. Enligt motionen bör upplagen förläggas tillutströmningsområden för grundvatten och lakvattnet renas tillfredsställandeinnan det släpps ut. Om inte sådana ätgärder vidtas bör inte tillstånd fördeponering lämnas (yrkande 8). I moderata samlingspartiets kommittémotion 2813 hävdarRolf m. fl. att frågan om ökad förbränning av kol i första hand måsteses i perspektivet av vårtids största miljöproblem luftföroreningarna. Motionärernaanser att försurningssituationen väsentligt har förändrats under det senaste året.Flera forskningsrapporter har påvisat att inte endast svaveldioxid utan ävenandra ämnen, främst kväveoxider, spelar en väsentlig roll för de skogsskadorsom uppstått. Det har enligt motionen tidigare varit en naturlig önskanatt nedbringa svavelutsläpperi genom att minska oljeförbränningen i äldreanläggningar och att ersätta dessa med kolförbränning i nya anläggningar medskärpta krav beträffande svavelemissioner. Emellertid kan kolförbränning normaltförväntas leda till högre utsläpp av kväveoxider räknat per energienhet.Därför måste nu åtgärder vidtas som minskar såväl svavel- som kväveutsläppen.Riktvärdet för svavelutsläpp bör tills vidare sättas till svavel/MJ.Inriktningen bör vara att samma regler skulle gälla för alla nya anläggningarför kolförbränning (yrkande 1). Vidare kan nya vetenskapliga resultat ochutveckling av ny reningsteknik motivera att miljöreglerna även för existerandeanläggningar ändras. Det är särskilt väsentligt att hänsyn tas till behovet avminskade utsläpp av kväveoxider. Regeringen bör återkomma med förslag tillåtgärder för att minska utsläppen från befintliga olje- ochkolförbränningsanläggningar (yrkande 2). Enligt motionen är det realistisktatt räkna endast med en mindre ökning av kolförbrukningen när de nyariktlinjerna trätt i kraft. Secure-anläggningar bör från miljösynpunkt kunnavara attraktiva alternativ för värmeproduktion i större skala. Utskottet delar jordbruksministernsuppfattning att bedömningen av vilka miljökrav som skall ställas upp förkolanvändningen måste ske JoU1983/84:28 8 mot bakgrund av den allt allvarligareförsurningssituationen. Denna uppfattning synes även motionärerna dela.Utskottet finner att de avvägningar av miljökraven vid koleldning som redovisasi propositionen är väl motiverade. Utskottet instämmer således ijordbruksministerns bedömning att den begränsade kolanvändning om högst 3 4miljoner ton fram , som redovisas i propositionen, kanaccepteras från miljösynpunkt under förutsättning att den sker i anläggningarmed effektiva miljöskyddsanordningar. Vad gäller svavelutsläppen böranvändningen av bästa tillgängliga reningsteknik göra det möjligt för oss attkraftigt minska de totala utsläppsmängderna. Anledning föreligger enligt utskottets mening icke att,som föreslås i motionerna, uppställa sä stränga miljökrav för kolhanteringen, iform av svavelutsläppsbegränsningar och i andra avseenden, att en fortsattförsiktig introduktion av kol för att möjliggöra en ersättning av oljan somenergikälla avbryts. Utskottet vill i detta sammanhang erinra om att riksdagenpå socialdemokratiskt initiativ såväl som fattade beslutsom syftade till en skärpning av de utsläppskrav beträffande svavelutsläpp vidkoleldade anläggningar som redovisats av borgerliga regeringar. Som framgår avden inledningsvis lämnade redogörelsen innebar de miljökrav sommittenregeringen avsåg tillämpa enligt proposition 1981/82:151 betydligt högresvavelutsläpp än vad den socialdemokratiska regeringen anger i nu föreliggandeproposition. uttalade därvid att det då pågående utredningsarbetetborde redovisas och remissbehandlas innan nya riktlinjer försvavelreningskraven lades fast (JoU 1981/82:35). Genom det utredningsarbete som genomförts inomKHM-projektet med åtföljande remissutlåtanden har regeringen nu en stabil grundatt bygga på då den redovisat sina mycket långt gående krav på miljöskyddandeåtgärder i samband med koleldning. Som framhålls i propositionen bör användningav bästa tillgängliga teknik utnyttjas. Vid större koleldadeförbränningsanläggningar bör en begränsning av utsläppen till svavel/MJbränsle eftersträvas som årsmedelvärde. Den individuella tillståndsprövningenmåste självfallet ske med beaktande av omständigheterna i det enskilda falletoch under hänsynstagande till hur snabbt den nya tekniken kan utvecklas ochutprovas i kontinuerlig drift. Med hänsyn härtill och till att kravensuccessivt kan skärpas instämmer utskottet i jordbruksministerns uttalande attdet kan vara lämpligt att utforma riktlinjen för svavelutsläpp frän störreförbränningsanläggningar som ett intervall med gränserna 0,05 0,10 gsvavel/MJ bränsle. Utskottet avvisar mot bakgrund av det anförda yrkandet imotion 2810 (c) om en lagfästning av en utsläppsbegränsning om svavel/MJbränsle. Enligt utskottets mening är det angeläget att denkoncessionsbe-viljande myndigheten icke låses genom onyanserade lagstadgandenutan ges möjlighet att i varje enskilt fall göra en helhetsbedömning ochutifrån JoU1983/84:28 9 denna fastställa miljökraven. Ett bifall till motionenskulle vidare innebära att rökgasavsvavling skulle krävas även vid mindre anläggningar.Detta skulle få till följd att några sådana icke skulle komma till stånd, avekonomiska skäl. Motionen avstyrks således såvitt nu är i fråga (yrkande 3). Med motsvarande motivering avstyrks även motion 2813yrkande 1 (m). 1 detta sammanhang vill utskottet erinra om att även ommoderaterna förenade sig med socialdemokraterna om ett uppskov medfastläggande av de riktlinjer som anmälts i proposition 1981/82:151, varmotiven helt olika för de två partierna. Moderata samlingspartiet anförde somett huvudmotiv att kolintroduktionsprogrammet inte skulle försenas. Deriktlinjer som uttalat sig borde därför gälla även ifortsättningen. Utskottet är heller icke berett tillstyrka de förslag somframförs i motion 2811 (vpk) om svavelutsläppen. Visserligen biträdermotionärerna regeringens riktlinjer om en högsta utsläppsgräns om 0,10 gsvavel/MJ. I motionen föresläs emellertid att detta krav bör gälla även smärrekoleldade anläggningar och att förbud borde utfärdas mot anläggningar somsläpper ut svaveldioxid . Vad utskottet i det föregåendeanfört som skäl mot de utsläppskrav för mindre anläggningar som framförts icenterns och moderata samlingspartiets motioner gäller delvis även beträffandevpk-motionen. Ett bifall till motionens yrkande om maximering av de totalautsläppen från varje enskild anläggning skulle vidare innebära att man istorstäderna troligen skulle tvingas uppföra flera olika koleldadeanläggningar. En sådan generell maximering skulle icke vara ägnad att minskamiljöstörningen. Motionen avstyrks således såvitt nu är i fråga (yrkande 5). Förslaget i motion 2811 (vpk) om att minska kväveutsläppengenom att redan nu sätta gränsvärden för dessa är enligt utskottets mening ickerealistiskt. Som framhålls i propositionen kommer ny teknik för att minskakväveutsläppen successivt fram, som gör det möjligt att på nya anläggningarminska dessa utsläpp. En läsning f. n. av gränsvärden skulle i ett sådant läget. o. m. kunna fördröja införandet av en förbättrad kväveavskiljnings-teknik.De krav som föreslås i motionen beträffande mindre anläggningar torde f. ö.enligt vad utskottet erfarit inte vara tillräckligt långtgående: Just vid deeldningstyper som f. n. rekommenderas för mindre anläggningar, nämligenvirvelbädds- och rosteldning, anses goda möjligheter föreligga att reducerakväveutsläppen ner till 0,15 kväveoxider per MJ bränsle. Motionenavstyrks såvitt nu är i fråga (yrkande 6). Enligt motionen bör vidare hos regeringenhemställa om förslag för att minska utsläppen av tungmetaller.