bet · G701SoU1 · 1983-12-31 00:00:00 — De särskildabestämmelserna om socialnämndens insatser för barn och ungdom ger nämligenfillsammans med de allmänna riktlinjerna om åtgärder för att skapa en godsamhällsmiljö och goda förhållanden för bl. a. barn och ungdom socialnämndenett särskilt bevaknings- och samordningsansvar. Detta gäller inte minst detförebyggande arbetet med barn- och ungdomsgrupperna i kommunen. Enligt lagen (1969:596) omkommunalt partistöd får kommun lämna ekonomiskt bidrag till politiskt parti,som beslutet avser är representerat i kommunens fullmäktige.Beslutet skall innehålla att bidrag utgår till varje sådant parti med sammabelopp för varje plats som partiet har i fullmäkfige. Medpolitiskt parti förstås enligt propositionen (1969:126 s. 21) varje politisksammanslutning eller grupp av väljare som uppträder i val under särskildpartibeteckning. Det kommunala partistödet skall avse politisk verksamhet ikommunen resp. landstingskommunen. Något avsteg från den princip som gällerför all verksamhet, nämligen att den skall tillgodose ett tillkommunen knutet intresse, avses enligt propositionen (s. 20) inte. etableringskontroll m. m. över det kommersiellanöjesutbudet för barn och ungdom I motion 1982/83:1865 av MargaretaWinberg m. fl. (s) hemställs att hos regeringen begär sådan ändringi gällande lagstiftning att etableringskontroll och vetorätt i de i mofionennämnda avseendena möjliggörs. Motionärerna framhåller bl. a. att en "socialstadga"saknas. Motionärerna anför vidare att eftersom sociala krav inte låter sigformuleras i paragrafer eller anvisningar bör det politiska beslutsorganet,socialnämnden, ta ansvaret för utvecklingen av den alltmer kommersialiseradefritiden för barn och ungdom. Kommunerna får på detta sätt ett bra tillfälleatt utveckla sina politiska idéer om hur framtidens samhälle skall utformas förde unga. En etableringskontroll och vetorätt innebär enligtmotionärerna inte att kommunerna skall stoppa alla kommersiellanöjesaktiviteter. Vad det handlar om är, framhåller motionärerna, att ansvarigakommunala organ skall kunna styra utvecklingen inom sitt eget område och hamöjlighet att säga nej till rent SoU 1983/84:1 27 destrukfiva verksamheter och olämpliga ungdomsmiljöer. Detbehövs enligt motionärerna betydligt vidgade möjligheter för kommunerna att hainsyn i och kontroll över det kommersiella fritidsutbudet än det som lagen omanordnande av visst automatspel f. n. möjliggör. Enligt lagen (1982:636) omanordnande av visst automatspel gäller nya regler för anordnande av flipperspeloch liknande automatspel. Enligt lagen krävs tillstånd för att i förvärvssyfteanordna spel på mekanisk eller elektronisk spelautomat som inte ger vinsteller endast vinst i form av frispel på automaten. Ansökningar om tillståndprövas av socialnämnden i den kommun där spelverksamheten skall anordnas.Socialnämnden svarar för tillsyn över spelverksamheten. Lagen trädde i kraftden (prop. 1981/ 82:203, NU 1981/82:54, rskr 434). anhöll under riksdagsbehandlingen omyttrande av socialutskottet med anledning av bl. a. motioner som väckts undermotionstiden med yrkanden om utvidgning av lagens tillämpningsområde. I sittyttrande, som var enhälligt, anförde socialutskottet bl. a. följande (SoU1981/82:4 y). Ansökningar om fillstånd prövasenligt lagförslaget av socialnämnden i den kommun där spelverksamheten skallanordnas. Tillstånd skall kunna förenas med föreskrifter om lägsta ålder förtillträde och tider när spelverksamheten får bedrivas samt andra föreskriftersom behövs för att motverka att spelverksamheten förorsakar bristande ordningeller bedrivs i en miljö som är olämplig för barn eller ungdom. Om det eftertillståndsbeslutet uppkommer missförhållanden till följd av spelverksamheten,får socialnämnden meddela nya eller ändrade föreskrifter. Den som anordnar automatspel som omfattas av lagens bestämmelserfår inte otillbörligen locka barn eller ungdom att delta i spelet. Tillståndfår återkallas om spelet anordnas i strid mot denna bestämmelse. Detsammagäller om automatspel anordnas i strid mot föreskrifter som socialnämndenutfärdat. skall också svara för tillsyn överspelverksamheten. Påföljd i form av böter eller fängelse i högst sex månaderskall kunna ådömas den som uppsåtligen eller av oaktsamhet anordnar automatspelutan att ha tillstånd eller bryter mot socialnämndens föreskrifter. Av den lämnade redovisningen framgår att förslaget ipropositionen begränsar sig fill att avse åtgärder för att motverka uppkomstenav olämpliga barn- och ungdomsmiljöer i samband med spel på flipperspel ochliknande automatspel. I två mofioner framställs yrkanden som har avsevärt meralångtgående krav. I motion 1981/82:2448 av () och ÅkeGustavsson (s) vill motionärerna att regeringen skyndsamt skall återkomma tillriksdagen med lagförslag som innebär att kommunerna skall pröva etablering avalla frifids- och nöjesinrättningar i syfte att förhindra olämpligaungdomsmiljöer. () och () framställer ettlikartat yrkande i motion 1981/82:2493. Motionen syftar till att det framlagdalagförslaget skall få ett betydligt vidgat tillämpningsområde, nämligen på det SoU1983/84:1 28 sättet att lagen skall omfatta alla slag av kommersiellafritids- och nöjesplatser. I överensstämmelse med vad motionärerna anför och somframhålls av motionärerna kan givetvis en olämplig ungdomsmiljö förekomma iandra sammanhang än just spelhallarna. Departementschefen anför att det kanfinnas åtskilliga exempel på miljöer som är sådana att de motiverar ettinflytande från samhällets sida men det krävs olika typer av åtgärder. Engenerell analys av samtliga typer av ungdomsmiljöer skulle fordra långtgåendeundersökningar, anför han (s. 9). Han anför vidare bl. a. att man inte löser deungdomsproblem som kan finnas i stort genom att införa förbud ochrestrikfioner. Självfallet måste ungdomsproblemen som helhet lösas på annatsätt genom mera generellt inriktade åtgärder. Detta förhållande, anför han, börinte hindra att man nu ingriper mot en företeelse som har visat sig orsakamissförhållanden. Förslaget i propositionen skall ses som en bland fleraåtgärder för att värna om barns och ungdomars uppväxtmiljö. Utskottet kan för sin del helt ansluta sig till denbedömning som departementschefen sålunda ger uttryck åt i propositionen. Dendäri lämnade redovisningen visar att det finns tungt vägande skäl för attingripa mot spelhallarna med lagstiftning av här aktuellt slag eftersom de imånga fall inte utgör någon lämplig barn- och ungdomsmiljö utan skaparbetydande sociala problem. I sammanhanget bör också nämnas att ibörjan av begärde att regeringen skyndsamt skulle lägga fram förslagtill lagstiftning om flipperspel och hknande automatspel. Utskottet fillstyrker således förslaget att nugenom en särskild lag reglerar anordnande av visst automatspel. Utskottetåterkommer i det följande fill den närmare utformningen av lagstiftningen. Utskottet är inte berett att förorda en lagstiftning av sålångtgående natur som föreslås i de båda ovan redovisade motionerna. En sådanlagstiftning skulle kräva en mera omfattande utredning av bl. a. lagtekniskart. Utskottet kan inte heller förorda att en sådan utredning nu kommer tillstånd. Det är emellertid angeläget att man noggrant följer utvecklingen ochvidtar åtgärder inom ramen för den nuvarande lagstiftningen i syfte attmotverka förekomsten av olämpliga barn- och ungdomsmiljöer. Härvidlag villutskottet erinra om de krav den nya socialtjänstlagen ställer på socialnämndeni kommunen. Det ingår i socialnämndens uppgifter att göra sig väl förtrogen medlevnadsförhållandena i kommunen, medverka i samhällsplaneringen och isamarbete med andra samhällsorgan, organisationer, föreningar och enskildafrämja goda miljöer i kommunen. Utskottet vill också framhålla atterfarenheterna av den lag som föreslås i propositionen kan ge anledning tillytterligare överväganden rörande vilken verksamhet som skall omfattas avbestämmelserna i lagen. I enlighet med det anförda avstyrks motionerna. anförde i sitt avriksdagen godkända betänkande (NU 1981/82:54) bl. a. följande. Frågan om lagstiftningsåtgärder föratt skydda barn och ungdom mot sociala skadeverkningar som förorsakas avolämpliga ungdomsmiljöer har fått stor uppmärksamhet i densocialpolitiska debatten. Samhället måste naturligtvis ingripa mot miljöer därdet förekommer alkohol- och drogmissbruk samt vandalisering och annankriminalitet. En företeelse som tidigare kritiserats hårt utifrån socialautgångspunkter var spelet på s. k. enarmade banditer. Sådana spel är (om manbortser från spel på fartyg i internationell trafik) numera totalförbjudna iSverige. SoU1983/84:1 29 ungdomsmiljöer har ofta hänförts den verksamhet sombedrivs i de s. k. flipper- och spelhallarna. Från olika håll har framförtskrav på att även dessa företeelser skall lagregleras. Av utskottets redovisningi det föregående framgår att sådana önskemål har framförts också från riksdagenssida. Mot bakgrund härav ser utskottet med tillfredsställelseatt regeringen nu har lagt fram förslag till utvidgad lagstiftning angåendeautomatspel. Självfallet löser man inte några fundamentala ungdomsproblemgenom en förbuds-lagsfiftning av den typ som föreslås här. Sådana problemangrips bättre genom mera generellt inriktade åtgärder. Detta bör dock enligtutskottets mening inte hindra att man nu ingriper mot en företeelse som harvisat sig orsaka missförhållanden. I propositionen har tillståndsskyldigheten som framgåttbegränsats till att avse spel på vissa spelautomater. Som framhålls imotionerna 1981/82:2448 (s) och 1981/82:2495 (s) kan givetvis andra miljöer änspelhallar utgöra olämpliga ungdomsmiljöer. Sådana miljöer kan uppkomma ianslutning till en viss verksamhet som i sig inte behöver vara olämplig, t. ex.verksamhet i en , ett kafé eller ett diskotek. Men det kanockså röra sig om en miljö som främst fungerar som en samlingsplats utan attdärför vara knuten till viss näringsverksamhet, exempelvis ett torg, en parkeller en tunnelbanestation. Det finns över huvud taget åtskilliga exempel påmiljöer som är sådana att de kan motivera samhälleliga åtgärder av skilda slag.Ett problem är emellertid att just mångfalden av miljöer och tänkbara åtgärdergör att en generell förbudslagstiftning av den typ som motionärerna förespråkarinte är möjlig att genomföra utan omfattande utredningar och analyser. framhållit tidigare innehåller dock allmänna ordningsstadgan bestämmelsersom i viss mån är ägnade att förhindra uppkomsten av olämpliga ungdomsmiljöer. Utskottet är med hänsyn till det anförda i likhet medsocialutskottet inte berett att tillstyrka en lagstiftning av så långtgåendenatur som den som motionärerna föreslår. Som .socialutskottet anför är det dockangeläget att man noggrant följer utvecklingen och inom ramen för den nuvarandelagstiftningen - exempelvis den nya socialtjänstlagen - vidtar åtgärder i syfteatt motverka förekomsten av olämpliga barn- och ungdomsmiljöer. Givetvis kanockså erfarenheterna av den nu föreslagna lagen ge anledning till ytterligareöverväganden angående en förbudslagstiftnings framtida utformning. Medhänvisning till det anförda avstyrker utskottet motionerna 1981/82:2448 (s) och1981/82:2493 (s). En särskild barn- ochungdomsdelegaiion (Ju 1983/01) har tillsatts inom föratt utgöra ett samordnande och rådgivande organ för barn- och ungdomsfrågor.Delegationen är enligt direktiven (Dir. 1982:104) fri att i sitt arbetebehandla de frågor man finner viktiga. 1 direktiven pekas dock särskilt pånågra frågor som delegationen bör beakta i sitt arbete. Särskilt betonas detkommersiella tryck som ungdomen är utsatt för. I direktiven uttalas inedanledning härav att en av delegationens viktigaste uppgifter är att diskuterapå vad sätt man kan öka ungdomens motståndskraft mot en konnnersialiseradfritid och stärka gemenskapen med och delaktigheten i samhället. SoU1983/84:1 30 Omhändertagande av drogpåverkad ungdom I motion 1982/83:2111 av NilsCarlshamre m. fl. (m) hemställs att som sin mening uttalar vad imotionen anförts om nödvändigheten av att av polisen omhändertagen drogpåverkadungdom regelmässigt och snabbt kommer i kontakt med (yrkande 1).Motionärerna framhåller bl. a. att främst ungdomar som omhändertas enligt LOBomedelbart skall erhålla kontakt med . I varje fall skall deregelmässigt kallas till socialbyråerna för information om den allvarligahälsorisk de löper och om hur allvarligt samhället ser på missbruket, samtidigtsom en kortfattad utredning görs om behovet av stöd. Motionärerna framhållervidare att polisens omhändertaganden av missbrukande ungdom, eller den kännedomi övrigt polisen skaffar sig om ungdomars missbruk eller behov av hjälp, utandröjsmål bör kunna delges . I första hand i utsatta distrikt istorstadsområdena bör det enligt motionärerna finnas företrädare försocialtjänsten inne på de hårdast belastade polisstationerna. Gällande bestämmelser m. m. skall enligtsocialtjänstlagen arbeta för att förebygga och motverka missbruk av alkohol ochandra beroendeframkallande droger. Insatser för barn och ungdom bör därvidägnas särskild uppmärksamhet. Nämnden skall genom information till myndigheter,grupper och enskilda och genom uppsökande verksamhet sprida kunskap omskadeverkningar av missbruk och om de hjälpmöjligheter som finns. Nämnden skalläven stödja den enskilde missbrukaren och se till att han får den hjälp ellervård som behövs för att komma ifrån missbruket (11 §). 71 § socialtjänstlagen innehåller regler omanmälningsskyldighet till skydd för barn och ungdom. Myndigheter varsverksamhet berör barn och ungdom samt de som är anställda hos sådanamyndigheter är enligt nämnda lagrum skyldiga att genast till socialnämndenanmäla om de i sin verksamhet får kännedom om något som kan innebära attsocialnämnden behöver ingripa till en underårigs skydd. Med detta avses alla defall då det kan antas att brister i omsorgen om en underårig eller något annatförhållande i hemmet medför fara för den underåriges hälsa eller utveckling ochdet kan finnas anledning för socialnämnden att bevaka den unges intressen.Anmälningsskyldigheten gällerför myndighet vars verksamhet berör barn ochungdom. Härmed avses främst åklagar- och polismyndigheter, skolmyndigheter,centraler för psykisk barn- och ungdomsvård, barnavårdscentraler samt desärskilda organ som kan finnas inrättade för allmän ungdomsvård (prop,1979/80:1 s. 537), Enligt 3 § polisinstruktionen (1972:511) åligger detvidare polisen att fortlöpande samarbeta med socialvårdsmyndigheterna ochofördröjligen underrätta sådan myndighet, när polisen får kännedom omförhållande som bör SoU1983/84:1 31 föranleda åtgärd av myndigheten. Enligt 7 § lagen (1976:511) om omhändertagande av berusadepersoner m. m. (LOB) skall polisen innan den omhändertagne släpps fri för det fallhan finnes vara i behov av hjälp och stöd från samhällets sida tillhandagåhonom med råd och upplysningar samt, i den mån det lämpligen kan ske, samrådamed annat samhällsorgan som har till uppgift att tillgodose sådant behov.Departementschefen uttalade i propositionen (prop. 1975/76:113) bl. a. att detenligt hans mening utan tvekan var värdefullt om man från polisens sida i denutsträckning det var praktiskt möjligt kunde i anslutning till ettomhändertagande initiera och förbereda sådana kontakter med myndigheter ochvårdorgan som kunde vara till gagn för den omhändertagne eller hjälpa honom attsjälv ta sådana kontakter. Enligt departementschefen var det vidare angelägetatt kontakten med de nykterhetsvårdande organen kunde etableras i ett så tidigtskede som möjligt. Han anförde vidare. När det gäller personer vilkasförhållanden i och för sig redan har uppmärksammats av de sociala myndigheternakan vidare situationen i samband med ett omhändertagande ibland vara sådan attdet sociala hjälpbehovet har blivit helt akut och att den omhändertagne behöverhänvisas till ett organ som kan göra en omedelbar insats för honom. Det kan t.ex. röra sig om en person som tillfälligt saknar bostad eller medel till sittomedelbara uppehälle. Särskild vikt ligger vidare på att barnavårdsnämnden fårunderrättelse om hjälpbehov i fall då den som har tagits om hand är underårig.Över huvud taget är betydelsen av ett samarbete med de sociala myndigheternaframträdande i de situationer som det här gäller. Ett sådant samarbete liggerockså helt i linje med den allmänna skyldighet att samarbeta medsocialvårdsmyndigheterna som åvilar polisen enligt Pl. Departementschefen framhöll ocksåönskvärdheten av att företrädare för sociala organ fanns tillgängliga ianslutning till polisens lokaler eller genom särskild jourverksamhet. anslöt sig vid riksdagsbehandlingen i alltväsentligt till departementschefens uttalanden (jfr JuU 1975/76:37 s. 25, rskr351). I anslutning till att socialtjänstlagstiftningen trädde ikraft aviserade () (B-023-6906/81)följdändringar i bl. a. styrelsens föreskrifter för verkställighet av LOB (RPSFS 1979:15). I avvaktan på denna revidering föreskrev styrelsen att anmälantill socialnämnden alltid skulle avges när någon omhändertagits enligt LOBunder förutsättning att identiteten fastställts. Detta skulle gälla oavsett omberus-ningen var orsakad av alkohol eller av annat berusningsmedel. Anmälanskulle avges till socialnämnden i den omhändertagnes hemort senast förstavardagen efter omhändertagandet. utfärdade RPS nya föreskrifter förverkställighet av LOB (RPS FS 1982:9, FAP 023-1). De trädde i kraft i juli 1982och överensstämmer i nu ifrågavarande avseenden helt med de dittills gällandeövergångsbestämmelserna. SoU1983/84:1 32 Föreskrifter om samarbetetsocialnämnd-polis-skola finns f. n. i regeringens cirkulär (1970:513, efterändring omtryckt 1976:598). Detta har brukat kallas BPS-cirkuläret efter dentidigare förkortningen av barnavårdsnämndpolis-skola("" ändrat till "socialnämnd" genom SFS1981:1228). I cirkuläret uppmanas till ett intensifierat samarbete i syfte attfrämja barns och ungdoms utveckling samt förebygga och motverka brottslighetoch annan missanpassning. Särskilda samarbetsorgan bör i princip finnas. Isamarbetet bör förutom företrädare för (socialnämnd), skolaoch polis även andra myndigheter och organisationer som berörs av verksamhetendelta. , ,, , brottsförebyggande rådet och de bådakommunförbunden har planerat att utge riktlinjer för det fortsatta BPS-samarbetet(jfr SoU 1980/81:20 s. 11-12, SoU 1981/82:43 s. 14-15). Några sådana riktlinjerhar ännu ej kommit till stånd. Enligt inhämtad uppgift följer emellertid deberörda myndigheterna de olika samverkansformer som utformats i olika delar avlandet och det gemensamma arbetet fortsätter. Enligt 2 § lagen (1973:558) om tillfälligt omhändertagande(LTO) får den som kan antas vara under och som anträffas underförhållanden som uppenbarligen innebär överhängande risk för hans hälsa ellerutveckling, tas om hand av en polisman för att genom dennes försorg skyndsamtöverlämnas till föräldrar, annan vårdnadshavare eller socialnämnden. I propositionen om (prop. 1979/80:1), vilken ligger till grund för socialtjänstlagen och som i häraktuell del lämnats utan erinran av (SoU 1979/80:44), diskuteradesolika samverkansfrågor utförligt. I propositionen påpekades sålunda bl. a. attnär verksamheter organiseras efter en helhetsprincip uppkommerett ökat behov av samverkan mellan och samhället i övrigt. Detbetonades också att man genom samverkan bör kunna undvika att flera myndighetervar och en på sitt håll utreder och försöker tillgodose samma eller likartadebehov. Det underströks vidare i propositionen att det måste skedels en allmän samverkan soin avser samhällsplanering m. m., dels en samverkani enskilda ärenden. Som samverkansparter nämndes andra myndigheter somprimär-och landstingskommunala organ, försäkringskassorna, arbetsmarknadsmyndigheterna,polisen m. fl. och frivilliga organ av olika slag. Det framhölls också attsamverkan bör ske på olika nivåer. Tanken på att formerna för samverkan skulle bindas genomlagbestämmelser avvisades i propositionen. förutsattestillsammans med berörda myndigheter och de båda kommunförbunden utarbetariktlinjer för samarbetets bedrivande, exempelvis när det gällerförsäkringskassorna, arbetsmarknadsmyndigheterna, sjukvården ochkriminalvården. SoU1983/84:1 . Även under senare riksmöten harförekommit motioner om olika samverkansfrågor, främst när det gäller kampenmot narkotikamissbruket (se SoU 1980/81:20, SoU 1981/82:43 och SoU 1982/83:16).Vid dessa tillfällen har det s. k. BPS-samarbetet särskilt uppmärksammats.Utskottet har härvid framhållit vikten av att de berörda myndigheternatillsammans med de båda kommunförbunden intensifierar ansträngningarna attåstadkomma vägledande riktlinjer för samarbetet på barn- och ungdomsområdet. Utredningar m. m. LTO/LOB-ulredningen (Ju 1978:03)har haft regeringens uppdrag att göra en utvärdering av tillämpningen av lagen(1973:558) om tillfälligt omhändertagande (LTO) och lagen (1976:511) omomhändertagande av berusade personer m. m. (LOB). Utredningen föreslår ibetänkandet Frihetsberövan-de vid bråk och berusning (SOU 1982:64) bl. a. attLTO upphävs som särskild lag. Vissa delar föreslås i viss ändrad form upptageni en ny polislag (jfr även SOU 1982:63). Andra delar föreslås helt utgå medanslutligen några delar flyttas till annan lagstiftning. LOB bör enligtutredningen behållas som en särskild lag efter vissa av utredningen föreslagnaändringar. a. föreslås att 7 § LOB ändras på det sätt att den omhändertagneinnan han friges skall beredas tillfälle att yttra sig över omhändertagandetoch tillfrågas om han vill ha kontakt med något samhällsorgan som kan lämnahonom hjälp eller stöd. Utredningen anför i betänkandet bl. a, följande (s. 207och 208). Vad som har redovisats ger vidhanden att samråd enligt 7 § andra stycket LOB i stor utsträckning förutsätternågon form av jourverksamhet vid de samhällsorgan med vilka samråd kan bliaktuellt. Detta konstaterade också RPS vid redovisningen av resultatet av enunder verkställd enkätundersökning avseende samtliga länsstyrelsersoch polisstyrelsers synpunkter och erfarenheter beträffande tillämpningen m.m. av LOB. Enligt RPS' redovisning hängde frågan om samråd med annatsamhällsorgan vid behov av hjälp och stöd till den omhändertagne nästan heltsamman med frågan om den sociala jourverksamheten. Många polisstyrelserpoängterade enligt redovisningen bristen i detta avseende och framhöll att denmycket ofta omöjliggjorde samråd och även i övrigt försvårade samarbetet mellanpolis och socialvård. Vad som framkommit under utredningsarbetet rörande samrådenligt 7 § andra stycket LOB pekar enligt utredningens mening i samma riktningsom RPS' redovisning. I den mån sådant samråd förekommer är det företrädesvispå orter där det finns en utbyggd social jourverksamhet. Det torde emellertidäven på sådana orter var tämligen ovanligt att bestämmelsen tillämpas. På sinhöjd torde det röra sig om enstaka fall eller en kontakt som snarare är avunderrättelse- än av samrådskaraktär. Det sistnämnda gäller främst då företrädareför sociala organ finns tillgängliga i anslutning till polisens lokaler. Ensäker bedömning av förhållandena försvåras emellertid bl. a, av att föreskrifterom dokumentation av samråd enligt 7 § LOB saknas. SoU1983/84:1 34 EnUgt utredningens mening börpolisen också i fortsättningen vid behov förmedla kontakt mellan denomhändertagne och myndigheter inom och motsvarande. Det kanvisserligen sägas att den nu gällande bestämmelsen haft begränsad praktiskbetydelse. Detta beror emellertid bl. a. på att resurser saknas på vårdsidanoch kanske också hos polisen och inte på att det inte skulle finnasnågot behov. En ny bestämmelse bör inte inriktas enbart på sådana situationerdå behovet av hjälp eller vård är "trängande". Enligt utredningenbör, som anfördes under förarbetena till LOB, beaktas att kontakter med olikasamhällsorgan kan vara värdefulla också om den omhändertagnes situation inte ärakut. En fråga som bör uppmärksammas särskilt i detta sammanhangär om samråd av det slag som det här gäller bör kunna ske mot denomhändertagnes vilja.