yttr · G605FiU3 · 1982-12-31 00:00:00 — FiU1982/83:3 y yttrande 1982/83:3 y över proposition 1982/83:50 om vissa ekonomisk-politiskaåtgärder m. m. har den 9 november1982 beslutat bereda finansutskottet tillfälle att avge yttrande överproposition 1982/83:50 om vissa ekonomiskpolitiska ätgärder m. m. jämtemotioner. Utskottet vill anföra följande. Prognoserna för den internationellaekonomiska utvecklingen revideras nu återigen nedåt. Recessionen ivärldsekonomin fortsätter. Prisstegringarna är visserligen på väg ned i mångaländer, men produktionen minskar eller stagnerar med följd att arbetslöshetenfortsätter att öka. Det traditionella konjunkturmönstret med en nedgång,utplåning, återhämtning och en konjunkturtopp inom loppet av tycks integälla längre. En viktig förklaring till de tidigare felslagnaprognoserna är att man felbedömt industriländernas exportmöjligheter.Världshandeln minskade på grund av en markeradnedgång i OPEC:s och de icke oljeproducerande import. Även importentill minskade kraftigt. En bidragande orsak till den svagavärldshandeln är den ätstramningspolitik som bedrivs i flera industriländer.Risken för en fortsatt svag utveckling av handeln är stor, bl. a. på grund avde akuta betalningsproblem som gör sig gällande i flera ochstatshandelsländer. En ökad återhållsamhet med krediter i det internationellafinansiella systemet i kombination med ökad protektionism kan få mycketallvarliga konsekvenser och omöjliggöra en konjunkturuppgång. Propositionens bedömning av den internationellautvecklingen sammanfattas i nedanstående tablå. Prognos för utvecklingen i OECD-området BNP - OECDtotalt -1/4 1 Världshandeln O 1 1/2 Världshandelspriseri nationell valuta, bearbetade varor 8 1/2 5 1/2 Konsumentpriser 7,5 61/2 1 1982/83. FiU1982/83:3 y 2 I propositionen uttrycksförhoppningen att aktiviteten, till följd av ökad privat konsumtion och ettomslag i lagercykeln, skall komma i gång 1983 i och . Enökad konsumtionsefterfrägan i kombination med att de amerikanska företagenskonkurrensläge försämrats genom den uppdrivna dollarkursen väntas medföra ensnabb importökning till . Detta gynnar exportindustrin i . Den internationella utvecklingen kan bli sämre än vadpropositionens prognoser förutser. I många länder är politiken fortfarandeinriktad pä åtstramning i syfte att bekämpa inflationen. För utvecklingen iFörenta staterna är avvägningen mellan finans- och penningpolitik avgörande.Fullföljer Reaganadministrationen sin politik med fortsatta skattesänkningaroch kraftigt ökande militärutgifter väntas underskottet i den federala budgetenöka till inemot . Det blir då ävenfortsättningsvis penningpolitiken som ensidigt får bära upp stabiliseringspolitiken.Inflationsförväntningarna torde då återigen skruvas upp med följd att delättnader som vidtagits i penningpolitiken inte kommer att bibehållas.Därmed drivs räntorna äter upp, vilket kan omintetgöra uppgången. För är konjunkturutsikterna mörka. IFörbundsrepubliken fortsätter produktionen att minska. Flerainternationella bedömare, bl. a. , tror dock fortfarande på enicke obetydlig uppgång . För förutserkommissionen nolltillväxt och en svag uppgång underdet . Även om det skulle bli en viss uppgång i OECD-områdetunder 1983, blir den emellertid inte långvarig om den enbart bärs upp av ettomslag i lagerinvesteringarna och en ökning av den privata konsumtionen iFörenta staterna och . Skall återhämtningen bli mer bestående även under1984 måste också investeringsaktiviteten komma igång. Mot detta talar det lågakapacitetsutnyttjandet i mänga länder. Enligt utskottets uppfattning står det alldeles klart attdet krävs ett mer samlat agerande i , syftande till en försiktigstimulans av konsumtion och investeringar i de stora ekonomierna för att byggaunder en eventuell uppgång. Det bör nu finnas möjligheter till en sädaninriktning, eftersom inflationen nu är nere pä en förhållandevis låg nivå idessa länder. De små länderna med stora underskott i utrikesaffärerna och i deoffentliga budgeterna måste i ett sådant sammanhang mer målmedvetet än hittillsangripa obalanserna utifrån ett medelfristigt perspektiv. Det går inte attensidigt lita till åtstramningsåtgärder. Det är mot denna bakgrund som vi skall lägga upp vårstrategi för att komma tillrätta med våra egna strukturella obalanser. Den ekonomiska utvecklingen iSverige har kännetecknats av alltmerfördjupade obalanser. Privat och offentlig konsumtion har ökat snabbare än dentotala produktionen. FiU1982/83:3 y ' 3 sparandet i den offentliga sektorn, som visade ett stortöverskott sä sent som 1976, har till följd av försämringen av statsfinansernaförbytts i ett mycket stort underskott. Vi har ett strukturelltsparandeunderskott i ekonomin som yttrar sig i minskade investeringar och ettstort bytesbalansunderskott. Arbetslösheten har visserligen kunnat begränsasgenom arbetsmarknadspolitiska åtgärder. har emellertidockså den öppna arbetslösheten ökat snabbt. Antalet förtidspensionerade harocksä ökat kraftigt. Detta kan inte förklaras av en ökad sjuklighet ibefolkningen utan är, när man ser pä den geografiska fördelningen avförtidspensioneringarna, också ett uttryck för ett allmänt försämratarbetsmarknadsläge. Dessa obalanser är till stor del orsakade avindustrisektorns tillbakagång. Som framgår nedan har produktionen i industrinutvecklats klart ogynnsammare än i övriga sektorer. -1,1 Sysselsättningen i industrin harminskat kraftigt och industriinvesteringarna har sjunkit markant sedan mittenav . Industrin har tappat inemot enfjärdedel av sina exportmarknader. Prisstegringarna har också legat på enbetydligt högre nivå . Parallellt med, och delvis till följd av, denna utvecklinguppvisar det svenska samhället negativa drag i det ekonomiska livet.Skattefusk, svarta affärer och annan ekonomisk brottslighet har tilltagit.Intresset för finansiella transaktioner, "snabba klipp", etc. hartilltagit pä bekostnad av produktiva satsningar i industriell utveckhng. Det kan hävdas att de uppräknade svårigheterna är en följdav en svag internationell utveckling. Detta är förvisso sant, men det är ocksäett faktum att vår industriella utveckhng varit ogynnsammare än i andrajämförbara industriländer i OECD-området. Jämfört med nivån 1970 har viföriorat av våra marknader utomlands medan industriländerna i genomsnittökat sin andel av världshandeln med . Enligt utskottets uppfattning kan inte denna nedåtgåendetrend i industrisektorn fä fortsätta. Vi kommer i så fall att fåunderskott och andra obalanser som blir nästan omöjliga att hantera. Vi skullei ett sådant läge kunna tvingas till drastiska nedskärningar av såväl denprivata konsumtionen som av de offentliga utgifterna. FiU 1982/83:3 y 4 hotas då i sina grundvalar. Vi kommer dä att kunna stå inför ensysselsättningskris som vi inte upplevt i modern tid. Traditionelltbrukar man ange målen för den ekonomiska politiken som full sysselsättning, godtillväxt, balans i utrikesaffärerna, en rättvis fördelning avproduktionsresultatet och låg inflation. Om man studerar utvecklingen under1981 och 1982 kan man konstatera att obalanstendenserna förstärkts och att vi ipraktiskt taget alla avseenden var pä väg bort ifrån dessa mål. Utlandetsförtroende för vår politik försvagades också och i början av 1982.Trots devalveringen hade vi som framgår av tablåerna nedan ettkraftigt valutautflöde under praktiskt taget från slutet av 1981och in . var utflödet störreän vad bytesbalansunderskottet motiverade. Mot ett bytesbalansunderskott pädrygt stod ett valutautflöde på närmare 19 miljarder kronor.Detta utflöde fick mötas med ökad statiig upplåning utomlands. -1,4 -2,4 -1,5 -1,3 -1,8 -0,6 -0,1 -1,3 -1,1 -0,2 -5,1 -15,9 -0,7 -2,6 -2,2 -2,1 -2,4 -0,7 -2,4 -2,9 -16,8 försvagades förtroendetför kronan ytterligare. registrerades det största underskottet iutrikeshandeln någonsin för en enskild månad. Ett par av våra nordiska grannländerdevalverade sina valutor. I samband härmed ökade spekulationerna mot kronan.Det uppstod mot denna bakgrund förväntningar om att den tillträdandesocialdemokratiska regeringen snabbt skulle vidta kraftfulla åtgärder för attförsöka bryta den nedåtgående trenden i ekonomin. av oktober blev det en veritabel storm mot kronan. FiU1982/83:3 y 5 Valutautflödet uppgick då till 2j6 miljarder kronor. Vivar i en akut kris och stängde handeln medvalutabankerna. I samråd med den tillträdande regeringen beslöt fullmäktige iriksbanken dagen efter att skriva ned kronan . Mot bakgrund av vad som anförs i propositionen och partimotionernakan det finnas skäl att diskutera vilken strategi man bör välja när ett landmed våra strukturella obalanser kommer i ett akut krisläge som beskrivits ovan. I den moderata partimotionen (99) hävdas att devalveringenborde kunnat undvikas. Detta hade enligt motionärerna förutsatt oförändradeeller något sänkta arbetsgivaravgifter, fortsatta besparingar i de offenthgautgifterna och uteblivna skattehöjningar. I motion (112) anförsatt valutautflödet var ett resultat av förväntningarna i samband med valet ochatt det inte fanns någon valutaoro. När man nu tvingades devalverahade det räckt med 5 ä , hävdar motionärerna. Enligt utskottets bedömning hade det uppenbarligen interäckt med ytterligare besparingsåtgärder, skattesänkningar e. d. för att stoppaett valutautflöde av den storleksordning som vi hade ochbörjan av oktober. Effekten av besparingar inträder ju först ochhade knappast stärkt omvärldens förtroende för att vi skulle kunna försvarakronan. Däremot är det tänkbart att vi kortsiktigt kunnat dämpa spekulationsvägengenom en mindre devalvering i kombination med kraftiga kreditpolitiskaåtgärder, t. ex. en chockhöjning av den s. k. straffräntan. ö. kreditpolitiska ätstramningsätgärder i syfte justatt hävda kronan mot den oro som funnits . Dylikaätgärder skulle emellertid bara hjälpt den svenska kronan för stunden.Erfarenheter, både här hemma och utomlands, av devalveringar som inte följtsupp av ett målmedvetet program visar detta. Hade vi genomfört en kraftigräntehöjning, hade detta slagit mot industrins investeringar och därmedytterligare förstärkt sysselsättningsnedgängen och omintetgjort en långsiktigindustripolitik. Ovan har beskrivits de strukturella obalanser somutvecklats under 1970-och . När vi därtill fick en akutvalutakris var det enligt utskottets uppfattning riktigt attförsöka bryta den nedåtgående trenden i den svenska ekonomin genom att göra enkraftig devalvering. Härigenom skapades en sädan konkurrenskraftsförbättringatt det nu finns möjligheter att genomföra en rekonstruktionspolitik. Genom attsamtidigt i regeringsförklaringen proklamera en ny politik somgår till roten med obalanserna har regeringen lagt en grund för att vinnaomvärldens förtroende för politiken. I propositionen redovisas de första stegenpä denna väg mot balans i ekonomin. Den stora devalveringen innebär att industrisektornskonkurrensläge i ett slag kraftigt förbättrats. Det bör nu finnas godamöjligheter för företagen att bedriva en sädan prispolitik att de återvinnermarknadsandelar både här FiU 1982/83:3 y 6 hemmaoch pä utlandsmarknaderna. I vissa fall kan det även vara nödvändigt att stärkaföretagens finansiella position. Utskottet är övertygat om att svenskföretagsamhet som i mänga sammanhang gått i bräschen för framtidstro ochteknologisk förnyelse kommer att utnyttja denna möjlighet. Genomkostnadsanpassningen via devalveringen har vi vidare fått en möjlighet att redaut strukturproblemen i industrisektorn. Ävenom den nu inledda ekonomiska politiken innebär goda möjligheter att åter kommai balans så innehåller den ocksä uppenbara risker. Det gäller nu att följa upp den inledda politiken. Utskottet vill här peka pä någraproblem som därvidlag måste bemästras. Denförsta och helt grundläggande uppgiften är att varaktigt bevara den konkurrenskraftsförbättringför svenskt näringsliv som devalveringen medfört. Detta kräver att vi kanhälla den interna pris- och kostnadsutvecklingen i schack. kommer vimed stor säkerhet att fä en prisstegring som ligger klart över genomsnittet iOECD-området. Detta är en oundviklig effekt av devalveringen. Denna uppdrivningav prisstegringstakten får emellertid bara bli en engångsinflation. Undersenare delen av 1983 och in på 1984 måste vi snabbt komma ner i en väsentligtlägre inflationstakt. Detta innebär att inga grupper i löneavtalen fårkompensera sig för de prisstegringar som är en följd av devalveringen. Detinnebär att stora löntagargrupper även kommer att fåreallönesänkningar. Enligt utskottets mening måste vi sätta målet för antiinflationspolitikenefter 1983 mycket högt. Verkstadsindustrins konkurrensläge bör bli vägledande.För viktiga delar av denna bransch är det de västtyska företagen som är vårfrämsta konkurrent. Prisstegringstakten i väntas nästa årstanna vid . Även för åren därefter torde prisstegringarna bli låga iFörbundsrepubliken. Vår ambition bör vara att komma ner till en pris-och kostnadsstegring av ungefär samma storleksordning. Detta kommer enligtutskottets uppfattning att ställa stora krav på arbetsmarknadens parter underåren framöver. Den offentliga sektorn som är en arbetsgivare med 1,3miljoner anställda har därvidlag ett stort ansvar. Föratt klara en hård antiinflationspolitik måste vi vidare få kontroll på det växandestatliga budgetunderskottet. Det är i detta sammanhang underskottetslikviditetsskapande effekt som är speciellt allvarlig. Härvidlag kommer det attkrävas såväl ökningar av statsinkomsterna som nedskärningar av utgifterna. Dereala ökningar av utgifterna som kan tolereras är sådana utgifter som gerupphov till produktiv sysselsättning. Exempel på dylika är företags- ochsamhällsekonomiskt lönsamma investeringsprojekt. I propositionen föreslås ettinvesteringsprogram om . Genom detta program påskyndas enhöjning av kapacitetsutnyttjandet i näringslivet. Skulle den internationellaåterhämtningen dröja ännu längre än vad som antagits i propositionen bör manenligt utskottets uppfattning överväga att igångsätta fler statliga investeringsprojekt. Däremot kan vi inte öka på budgetunderskottet mer för att öka FiU1982/83:3 y 7 transfererings- eller de statliga konsumtionsutgifterna.Det är mot den bakgrunden man skall se utskottets hemställan om entotalfinansiering av återställandet av de sociala trygghetsreformerna (FiU1982/83:10). Vad gäller investeringsprogrammet noterar utskottet attfolkpartiet och accepterar flera av de projekt som föreslås.Moderata samlingspartiet ställer sig däremot helt avvisande till detsamma. Den nya ekonomiska politik som inletts måste bedömas iett medelfristigt perspektiv. Det kommer att ta avsevärd tid innan vi kanskörda frukterna av den politik som steg för steg skall genomföras. Under endylik process gäller det att ha tålamod. Det kommer att dröja läng tid innan vikan registrera några mer påtagliga effekter pä industrisysselsättningen ochindustrins investeringar. Den nedåtgående trenden i industrisektorn ärfortfarande stark. Erfarenhetsmässigt är det en eftersläpning på ca tre kvartalfrån det att industriproduktionen börjat öka till dess att industrisysselsättningenökar. Produktivitetsreserven torde vidare vara betydande i mänga ' företag,dvs. man kan öka produktionen ganska mycket innan man behöver expanderasysselsättningen. Detsamma gäller ocksä för företagens kapitalutrustning.Enligt tillgängliga bedömningar ligger kapacitetsutnyttjandet f. n. på enrekordläg nivå. 1 den fas vi nu går in i är det vidare viktigt att vi utvecklarde arbetsmarknadspolitiska instrumenten. Pä många orter i landet som äruppbyggda kring företag inom våra traditionella basnäringar dras nu kapacitetenner inom ramen för långsiktiga strukturprogram. Det är då viktigt att denarbetskraft som friställs bereds ordentliga ekonomiska möjligheter för attkunna ta ett arbete i de expanderande företag som kunnat dra nytta avdevalveringen. Vad gäller utvecklingen under 1983sammanfattas propositionens bedömning i några nyckeltal nedan. -0,6 -0,5 -2,0 -3,5 -1,7 -0,5 -1,6 -4,2 Bytesbalans (miljarder kr.) -18,5 -14,6 -21,6 -26,3 Lagerförändring i procent av föregående års BNP. 3 Antalarbetslösa i procent av arbetskraften. FiU1982/83:3 y 8 Den ekonomiska utvecklingen väntasbli svag nästa är. De komponenter som bär upp den mättliga tillväxten ärexporten och lageromslaget. Att bytesbalansen förutses försämras såväl i är som1983 beror delvis pä devalveringen, som i det korta perspektivet försämrarbytesförhållandet (terms of trade) med omvärlden. Om devalveringen får avseddeffekt och vi förmår återvinna marknadsandelar bör vi kunna registrera positivaeffekter pä bytesbalansen . Sysselsättningsläget blir fortsatt besvärligt även under1983. Som utskottet anfört ovan tar det tid innan vi kan registrera någrapåtagliga effekter på sysselsättningen av politikomläggningen. T detta kortaperspektiv måste dessa svårigheter mötas med ökade arbetsmarknadspolitiskainsatser. Dylika föreslås också i propositionen. Den inhemska efterfrågeutvecklingen blir svag nästa år.Den privata konsumtionen väntas minska i volym och de fasta investeringarnafortsätta att falla. I partimotionerna anförs att det är regeringens politik,bl. a. devalveringen och den föreslagna momshöjningen, som orsakar den svagaefterfrågeutvecklingen. Det är visserligen riktigt att reallönerna väntas fallamed . Men till följd av ökande transfereringar blir nedgången ide disponibla inkomsterna mindre, . En omläggning av politiken innebärvidare att resurser frigörs till förmän för ökad inhemsk produktion. a. börmöjligheterna för företagen att återta marknadsandelar på hemmaplan vara goda.Som utskottet framhållit ovan är denna omläggning av politiken nödvändig. Tyalternativet till den nu inledda politiken hade varit att fortsätta den väg somden tidigare regeringen utstakat. Detta hade inneburit fortsatta nedskärningarutan att man hade haft något positivt element i politiken som bryterden nedåtgående trenden i de konkurrensutsatta sektorerna. Innan utskottet övergår till samlat diskutera partimotionernas ekonomiska strategi redovisar utskottetsin syn pä de olika alternativ för skattepolitiken som presenteras. anfört ovan utgör ett stort och växande.budgetunderskott det främstahotet mot en balanserad återhämtning i ekonomin och en dämpning avinflationstakten. Avvägningen av skattepolitiken innebär därmed en mycketsvårbemästrad balansgång. En väsentiig förstärkning av statsinkomsterna kanendast ske genom att totala efterfrågan och aktiviteten i ekonomin ökar.Skärpning i beskattningen eller införande av nya skatter och avgifter måstedärför ske på ett sådant sätt så att de inte verkar dämpande på den ekonomiskaaktiviteten. Å andra sidan skulle generella lättnader i beskattningen somskulle kunna verka aktivitets-stimulerande på ekonomin innebära att budgetunderskottetökade. Därmed skulle de finansiella svårigheterna öka och inflationstendensernaförstärkas. Endast genom en lämplig kombination av skattepolitiska ätgärder iolika riktningar är det möjligt att bemästra problemen. Ipropositionen föresläs en rad ätgärder på skattepolitikens område. FiU1982/83:3 y 9 berör företagsbeskattningen, inkomstbeskattningen ochkonsumtionsbeskattningen. I avsikt att stimulera investeringsverksamheten iföretagen föresläs att reglerna för investeringsavdrag och frisläppet av deallmänna investeringsreserverna förlängs t. o. m. utgången av 1983. I syfte attstimulera investeringsverksamheten 1984 och därefter föresläs att avföretagens inkomster skall sättas in pä räntelöst investeringskonto iriksbanken. Medlen får tas i anspråk för investeringar. Löntagarna väntas fä vidkännas reallönesänkningar även1983. I syfte att fördela de uppoffringar som måste göras för att saneralandets ekonomi på ett rättvist sätt föreslås vissa åtgärder i utjämnandesyfte. Förmögenhetsskatten, arvs- och gåvoskatten höjs. Skattereduktionen vidaktieutdelningar och det s. k. skattesparandet slopas resp. sänks. Sammantaget innebär förslagen i proposition 50 attskatterna ökar med ca 300 milj. kr. räknat för helår. Avsikten är att debostadspolitiska insatserna skall finansieras med den föreslagnahyreshusavgiften. I motion 120 (fp) och motion 112 (c) yrkar man avslag päregeringens förslag pä skattesidan utom när det gäller förlängning av investeringsavdragen.När det gäller inkomstbeskattningen föreslår man en höjning av basenheten med200 kr. I motion 99 (m) avvisas alla förslag av regeringen tillförändringar av skatter och avgifter utom vad gäller investeringsavdragen.Motionärerna anför att propositionens förslag innebär att man inleder enprocess som uppenbart syftar till att förvrida eller förstöra mer eller mindrefungerande marknader. Detta gäller t. ex. näringslivets kapitalförsörjning därförslagen enligt motionärerna markerar inledningen till en gradvis strypning ayden enskilda aktiemarknaden. Enligt utskottets mening synes dessa farhågor varaogmndade. Det kan konstateras att de agerande på aktiemarknaden själva intebedömer effekterna av regeringens politik på sätt som görs i motion 99. Trotsatt en mycket stor oro har kännetecknat utvecklingen pä flera utländskaaktiebörser har kurserna på Stockholmsbörsen stigit kraftigtunder hösten. Det är som utskottet anfört ovan angeläget att vidtaåtgärder för att påskynda investeringsverksamheten i näringslivet. Det ärdärför rimligt att de investeringsstimulanser som gällt 1982 föriängs att gällaäven . Inga motionärer har motsatt sig detta. Enligt utskottets meningär det vidare i detta läge nödvändigt att ocksä förbereda kapacitetsutbyggnadenåren och 1985 för att underbygga devalveringens effekter. Devalveringenförväntas då ha lett till att svenskt näringsliv har ökat sina marknadsandelar.För att undvika flaskhalsproblem och kapacitetsbrist bör således investeringsverksamhetenstimuleras. Enligt utskottets mening synes förslagen om avsättningar tillinvesteringskonton vara väl avpassade till en sädan politik. r 1982/83. FiU1982/83:3 y 10 I motion 125 (vpk) accepteras fleraav regeringens förslag på skatteområdet. Viss skärpning utöver regeringensförslag föreslås emellertid vad gäller inkomstbeskattningen i högreinkomstskikt, förmögenhets-, arvs- och gåvobeskattningen. Vidare föreslås attavdraget för skattefondsparandet avskaffas helt liksom avdraget förrepresentation. En ny skatt pä utlandsinvesteringar föreslås också. Förslagenutgör enligt motionärerna ett alternativ till regeringens förslag tillmomshöjning som finansiering av återställandet av de socialatrygghetsreformerna. Den sammantagna effekten av förslagen uppgår emellertidendast till mot den i proposition 55 beräknade effekten om4,för momshöjningen. Motionärerna föreslår en skärptkapitalbeskattning i form av höjd förmögenhets-, arvs- och gåvoskatt. bedömning har dessa skatter andra och mindre effekter pä efterfråganän de som direkt riktas mot inkomster eller konsumtion. Dessutom uppkommer dekassamässiga effekterna av motionärernas förslag först senare, och1985. Utskottet kan mot bakgrund härav inte tillstyrka de skattehöjningar somföreslås i motion 125. Utskottet har behandlat frågan om finansieringen avåterställande av de sociala trygghetsreformerna (FiU 1982/83:10). Utskottet fåri dessa delar också hänvisa till sitt ställningstagande i detta betänkande. Som utskottet anfört är en nödvändig förutsättning för attdevalveringen skall ge de förväntade positiva effekterna att inkomsttagarnainte kompenserar sig lönevägen för devalveringens effekter. Genom de ipropositionen framlagda förslagen på inkomstbeskattningens område torde detfinnas förutsättningar att träffa nya avtal på en låg nivå sombehållningen efter skatt blir större än vad den skulle bli utan regeringens nuframlagda förslag. Propositionens förslag har dessutom en fördelningspolitisktjämnare profil än en höjning av basenheten skulle få.. Sammanfattningsvis finner utskottet att propositionensförslag är väl avvägda mot de krav som utskottet ängett för skattepolitiken.Förslagen i motionerna 99, 112, 120 och 125 leder till lägre skatteinkomster änsom föreslås i propositionen och ger en annan fördelningspolitisk profil.