yttr · G605FiU3 · 1982-12-31 00:00:00 — Någraåtgärder utöver propositionens för att stimulera näringslivets investeringarredovisas inte. Utskottet kan inte frän sin utgångspunkt tillstyrka deninriktning av skattepolitiken som redovisas i motionerna 99, 112, 120 och 125. Utskottet övergår nu till att mersamlat diskutera partimotionernas alternativa strategi för den ekonomiskapolitiken. Vad gäller moderata samlingspartiet (motion 99) anför motionärernaatt de strukturella obalanserna i ekonomin främst sammanhänger med den alltförstora och snabbt växande offentiiga sektorn och de alltför höga skatterna. Ienlighet därmed innebär deras ekonomiska strategi att man förordar en mer hårdåtstramningspolitik såväl i den statliga som i den kommunala sektorn.Motionärerna FiU1982/83:3 y 11 tycks acceptera en kraftig ökning av arbetslösheten nästaär. Man säger nej både till ökade AMS-insatser och till investeringsprogrammet.Bara på en punkt när det gäller arbetsmarknadspolitiken, ungdomsarbetslösheten,lägger motionärerna fram några konkreta förslag till åtgärder. Vad gällerungdomsarbetslösheten noterar utskottet att motionärerna ensidigt vill förklaradenna med specifikt inhemska förhållanden såsom höga ingångslöner, MBL-avtaletc. I andra sammanhang hänvisar motionärerna till vårt stora internationellaberoende. Det är dock ett faktum att en ökande ungdomsarbetslöshet kan noterasi praktiskt taget alla industrialiserade länder, även i länder som t. ex. intehar sä avancerad arbetsmarknadslagstiftning som. I mittenpartiernas motioner, motionerna 112 (c) och 120(fp), hävdas med olika nyanseringar att vi var på rätt väg innan devalveringen.Hade mittenregeringen fått fortsätta sin politik hade vi nåttbalans. Utskottet har redan ovan beskrivit det bristande förtroende för den fördapolitiken som omvärlden och näringslivet hade. Det är den väg som ledde tillökande arbetslöshet och fallande investeringar. Gemensamt för , och centerpartietär att man som ett alternativ till den nu inledda politiken framhåller att vimåste vitalisera marknadskrafterna och minska budgetunderskottet. Samtidigtkonstaterar emellertid , i motion 112, att "harpolitiken inriktats för decentralisering, flexibilitet och anpassning efter deekonomiska förutsättningar som faktiskt gäller". Utskottet kan för sin del konstatera att de partier som iskiftande konstellationer haft regeringsansvaret isjälva verket kommit att föra en politik som avlägsnat oss från flera av dessamål. Så t. ex. ökade skogslänens andel ay landets befolkningstillväxt under1970-talet . har den gått ned. Under perioden1970-1976 ökade antalet industrisysselsatta i skogslänen. Åren 1977-1981förbyttes denna ökning i en ännu större minskning. De regionala obalanserna harsåledes skärpts. Centraliseringen pä arbetsmarknaden har ökat. När det gäller de sammantagnabudgeteffekterna av ställningstagandena i partimotionerna gör utskottetföljande bedömningar. I motion 99 acccepte-ras vad gäller propositionensförslag pä inkomstsidan endast förlängningen av investeringsavdragen, sominnebär att inkomstsidan försvagas med ca . De återståendeförslagen i propositionen beräknas ge ett nettotillskott pä drygt 1 miljardkronor som motionärerna således avstyrker. Förslagen försysselsättningsskapande ätgärder och hela investeringsprogrammet avvisas avmotionärerna. Därmed blir utgifterna i deras alternativ ca 5 miljarder kronorlägre. Detta är emellertid en besparing av utgifter som till stor del är avengångskaraktär, eftersom dessa utgifter inte skulle innebära en varaktighöjning av utgiftsnivån. Sammantaget skulle således motionärernasställningstagande till propositionens förslag innebära en viss FiU1982/83:3 y 12 förbättring av budgetsaldot jämfört med regeringens. Dettaskulle dock ske till priset av att den öppna arbetslösheten ökar kraftigt.Utskottet vill ocksä kommentera den bedömning av budgetunderskottet som görsenligt motionärernas alternativ. Motionärerna beräknar underskottet till. 80miljarder kronor enligt sitt eget alternativ. Om denna siffra skall jämförasmed de 90 miljarder, som propositionen anger som beräknat underskott förinnevarande år, måste effekterna på statsskuldräntorna av statsskuldväxlarnasinförande och devalveringen också beaktas i motionärernas beräkningar. Densammanlagda effekten av dessa förändringar beräknas till drygt 6 miljarderkronor. Vidare finns det en del utgifter för industristödet som redaninträffat. Det innebär att inte ens om man lägger ned verksamhetenskulle man kunna undvika dessa utgifter. Mot denna bakgrund finns det inte fogför påståendet att motionärernas ställningstaganden ger ett budgetunderskottpä ca /83. I motionerna 112 (c) och 720 (fp) avstyrks i huvudsakförslagen i propositionen vad gäller inkomsterna. Förlängningen avinvesteringsavdraget accepteras emellertid. En höjning av basenheten med 200kr. Utgifterna för sysselsättningsskapande åtgärder och huvuddelen avinvesteringsprogrammet tillstyrks av motionärerna. Därmed accepterar manutgiftsökningar med ca . En överslagsmässig bedömning avställningstagandena i motionerna visar att man förordar en politik, som ledertilj ett budgetunderskott som är en halv till större än vadregeringen beräknar. Detta överensstämmer inte med den av motionärernauttalade målsättningen att budgetunderskottet måste begränsas som detundergräver trovärdigheten av kritiken av regeringens beräknade underskott. kommunisterna anför i sin motion 125 attden nuvarande krisen är en följd av hela den historiska utvecklingsprocess somden moderna kapitalismen själv givit upphov till. Utskottet vill här påpeka attde ekonomiska besvärligheterna i den industrialiserade världen har störreutbredning än vad motionärerna anger. Sä t. ex. kan man peka på de ekonomiskasvårigheter som f. n. råder i många kommunistiska industriländer, t. ex.Polens finansiella krisläge. Vad gäller propositionens ekonomiskpolitiskastrategi och synen på den stora devalveringen andas motionärerna misstro. Manser devalveringen som en kontraktiv åtgärd. Någon egentlig alternativ väganvisas däremot inte. Utskottet noterar dock att motionärerna slår fast att"statsskuldens storlek nu börjar att bli sådan att det statligabudgetunderskottet icke kan ökas mer genom ökade utgifter för konsumtion". Sammanfattningsvis konstaterarutskottet att det inte finns nägot trovärdigt alternativ till den ekonomiskapolitik som förordas i proposition 50. Den föregående mittenregeringens politikledde till sjunkande produktion och sysselsättning. FiU1982/83:3 y 13 skulle definitivt innebära att målet om fullsysselsättning övergavs. Denna väg har prövats i flera länder under de senasteåren. Resultatet känner vi, en arbetslöshet som inte haft sin motsvarighetsedan 1930-talet. Utskottet noterar att ingen av motionärerna anvisar enensidig konsumtionsstimulans som en väg ur krisen. En dylik satsning skulleförvärra balansbristerna vad avser bytesbalans och inflation på kort sikt ochpå litet leda till försämrad konkurrenskraft och därmed raserasysselsättningen. Efter denna genomgång av det ekonomiska läget,propositionen och partimotionerna är utskottets slutsats: För att bryta dennedåtgående trenden i industrisektorn och hejda spekulationer var det riktigtatt göra en kraftig nedskrivning av kronan . Andra alternativ hadekanske tillfälligtvis också kunnat hejda valutautflödet men försämratsituationen pä sikt. Det är viktigt att slå fast att övriga alternativ hadeinneburit en ytterligare försämring av sysselsättningsläget. Genom denoffensiva devalveringen har vi en möjlighet att uppnå målet fullsysselsättning. Vi måste nu se till att konkurrensförbättringen bevaras. Vimåste med kraft bekämpa inflationen och budgetunderskottet. Privat ochoffentlig konsumtion måste hållas tillbaka till förmän för sparande ochinvesteringar. En sädan inriktning av den ekonomiska politiken anvisas iproposition 50. Nägot sammanhängande realistiskt alternativ presenteras inte ipartimotionerna. Närvarande: (), (), PaulJansson (s), (), (), (), RolandSundgren (s), (), (c), (), TorstenKarlsson (s), (), (), (vpk) och i (s). , , och (alla m) anser att utskottets yttrande bort lyda: Den internationella ekonomiskautveckUngen präglas inte av nägot normalt konjunkturförlopp. En del avnedgången förklaras av strukturella faktorer. Den långsiktiga tillväxttrendentycks ha brutits i mänga ekonomier, som flertalet västländer intelängre är villiga att acceptera en inflationsgenererande stimulanspolitik. Det växande antalet länder med betalningssvårigheter utgörett hot mot FiU1982/83:3 y 14 Flera statshandelsländer ochutvecklingsländer befinner sig i en utsatt position. Tillväxten blir svagare än vad som tidigareförutsetts. är utvecklingen mycket osäker. I bästa fall kan en långsamuppgång i de europeiska länderna inledas . Till följdav den låga tillväxten och de alltmer tilltagande protektionistiska tendensernakan endast en mycket svag ökning i världshandeln förväntas. Devalveringen hade - som påpekas i motion 99 - kunnatundvikas. Det hade förutsatt oförändrade eller nägot sänktaarbetsgivaravgifter, fortsatta besparingar i' de offentliga utgifterna ochuteblivna skattehöjningar. En devalvering är aldrig offensiv. Inte ens till den delden kan utgöra ett försök att skapa en undervärderad krona är den att betraktasom offensiv på grund av effekterna på inflationen, statens och företagensskulder, budgetunderskott etc. Den bekräftar endast att landet kommit i otaktmed den internationella utvecklingen. problem är huvudsakligenstrukturella. Det är dessa problem som måste angripas. Om så inte skerkvarstår svårigheterna - hur mänga och hur stora devalveringar ängenomför. Den kraftiga devalveringen leder på kort sikt till enförbättrad konkurrenskraft i stora delar av näringslivet. Kostnaden för dettaär dock en två till sä hög inflationstakt som i våra viktigastekonkurrentländer. I beräknas inflationen bli ochi . Det innebär att mer än halva devalveringsvinsten är förbrukadredan inom ett är. Om ingen omläggning av den ekonomiska politiken sker ärrisken uppenbar att resterna av den förbättrade konkurrenskraften äts upp under1984 av den inflation som uppstår genom det växande budgetunderskottet och deökade skatterna. Devalveringen innebär i praktiken att statsmakternabefriar arbetsmarknadens parter frän deras ansvar för produktion ochsysselsättningsutveckling. Därigenom förstärks återigen den rådandeföreställningen att den fulla sysselsättningen endast är regeringens ansvar.Allmänheten och arbetsmarknadens parter lockas att se växelkursförändringarsom bekväma konfliktlö-sare. För att en devalvering skall lyckas krävs att denbetraktas som en engångsåtgärd. Med tanke pä att detta nu är den femteväxelkursjusteringen kan denna förutsättning inte anses varaför handen. Utskottet anser att den åtstramning som föreslås iregeringens krisplan ensidigt drabbar den privata sektorn. De yrkesaktivasreallöner efter skatt beräknas minska . En så stor reallönesänkning hadekunnat undvikas om regeringen istället valt att spara i de offentligautgifterna. Regeringens politik innebär att balansbristerna förvärrasunder 1983. Underskotten växer i statsbudgeten och bytesbalansen. Inflationenökar och arbetslösheten stiger. Regeringenangriper inte i propositionen de grundläggande balansbrister- FiU1982/83:3 y 15 na i svensk ekonomi. Dessa brister sammanhänger enligtutskottets mening främst med den alltför stora och snabbt växande offentligasektorn och de alltför höga skatterna. Förslagen ,i propositionen innebärtvärtom en omläggning av den ekonomiska politiken i riktning mot ökadeoffentliga utgifter och höjda skatter. Regeringens förslag motverkar därigenomnästan undantagslöst en nödvändig expansion i näringslivet. De omöjliggördärmed ocksä att devalveringen lyckas. Utskottet delar bedömningen i motion 99 att det ärnödvändigt att hålla tillbaka de offentliga utgifts- och skatteökningarna. Deföreslagna nya skatterna och avgiftshöjningarna avstyrks därför. Samtligaförslag till utgiftsökningar, med undantag för flerbarnsstödet, avstyrkslikaså. Höjningen av flerbarnstilläggen bör finansieras genom minskadelivsmedelssubventioner. Utskottet anser, att de offentliga utgifterna måste frysaspä nuvarande nivå för att bevara vår politiska handlingsfrihet och för attbördan pä framtida generationer inte skall bli alltför stor. Regeringens förslag medför ett budgetunderskott förinnevarande budgetår på . Enligt utskottets mening ärdetta helt oacceptabelt. /82 var underskottet 68 miljarderkronor. Ökningen med är den största någonsin underett enskilt budgetär. Om inte budgetunderskottet nedbringas kan vi inte kommatillrätta med obalansen gentemot omvärlden. Budgetunderskottet innebär ocksä börda pä framtida generationers levnadsstandard genom den gigantiskaräntebörda som skickas vidare till nästa generation. Att budgetunderskottet ökar sä dramatiskt med regeringenspolitik är ■ enligt utskottet mycket allvarligtgenom de finansiella spänningar som uppstår när underskottet skall finansieras.En ökad del av underskottet kommer att finansieras genom upplåning i företagen- samma företag som genom sin expansion skall föra ur krisen.Företagens vilja att investera kommer att hämmas när de istället kan - och avregeringen förväntas - köpa högavkastande statspapper. Om intebudgetunderskottet kan bringas under kontroll är risken därför överhängande atthela regeringens strategi faller. Utskottets ställningstagande till de utgifts- ochskattehöjningar som föreslås i proposition 50 följer motion 99 och medfördärmed ett budgetunderskott på /83. Haderiksdagen godtagit de besparingar som föreslogs i en moderat partimotion ivåras, hade budgetunderskottet stannat vid . När delvalveringen nu är ett faktum är besparingar i deoffentliga utgifterna ännu viktigare . Annars kommerdevalveringsvinsterna att försvinna inom loppet av ett par är. Med en kraftigåtstramning av den offentliga sektorn ser utskottet en chans att vi kanåstadkomma en varaktig konkurrenskraftsförbättring. FiU1982/83:3 y 16 Regeringen räknar med attinflationen skall bli 1983. Prognosen förutsätter dock O % iavtalsmässiga lönehöjningar. Även om en förlängning av innevarande avtal voreönskvärd är det enligt titskottet mindre troligt att en sådan kommer tillstånd. Om man därtill lägger den inflationsrisk som ligger ibudgetunderskottets likviditetseffekter på kreditmarknaden förefaller detomöjligt att inflationen stannar vid . Stigande priser skapar ökad osäkerhet och försvårarföretagens investeringsbeslut. Effektiviteten i ekonomin försämras genom attprisrelationerna mellan varor och tjänster förrycks. En ökad inflation lederockså- till snedvridna effekter på inkomst- och förmögenhetsfördelningen.1970-talets erfarenheter visar dessutom att en snabb inflation minskar våramöjligheter att hälla sysselsättningen uppe. Enligt utskottets mening måste vifå ned inflationstakten för att fä bukt med arbetslösheten. Detta kräver bl. Även om den öppna arbetslösheten enligt oktobermätningenminskat påtagligt finns det anledning att vara oroad över denkommande utvecklingen. Regeringen förutspår att arbetslösheten kommer att uppgåtill 3,5,. Enhgt utskottets mening är detta till stor del eneffekt av den mycket kraftiga åtstramningen av den privata konsumtionen. Redannu signaleras från allt fler håll varsel om permitte-ringar inom den privatatjänstesektorn. Det är ocksä sannolikt att den del av vår ekonomi som ärutsatt för utländsk konkurrens inte i någon högre grad kan tillgodogöra sigeffekterna av det genom devalveringen förbättrade kostnadsläget. Dennaförbättring motverkas av en lång rad skattehöjningar, vinstavsättningar ochandra tvingande likviditetsindragningar för företagen. Politiken hindrar därförlönsamma företag frän att expandera vilket ocksä sätter sin prägel päsysselsättningsutvecklingen. I detta läge föreslär regeringen attarbetsmarknadspolitiken i realiteten skall fungera som "städgumma"efter en ekonomisk politik som slår ut arbetstillfällen i företagen. Enligt utskottets uppfattning måste den statsfinansiellasituationen fä konsekvenser för arbetsmarknadspolitiken. Antalet anställda viaAMS kan inte fortsätta att växa när detta resulterar i växande budgetunderskottoch miljardlån utomlands. Att, som regeringen gör, isolera arbetsmarknadspolitikenfrån den ekonomiska politiken och göra "arbetstillfällen" inomAMS-verksamheten till ett självändamål är föråldrat. Arbetsmarknadspolitiskaåtgärder kan lindra arbetslösheten vid en tillfällig konjunktursvacka ochunderlätta strukturomvandlingen men de kan aldrig bota djupgåendestrukturella problem och bli en huvudingrediens i sysselsättningspolitiken.Utskottet avvisar därför regeringens förslag i detta avseende. Den högaungdomsarbetslösheten är särskilt allvarlig. FiU1982/83:3 y 17 positivt på det i motion 99 angivna programmet för attminska ungdomsarbetslösheten. Programmet kostar mellan 100 och 200 milj. kr.Det finansieras genom att regeringen utnyttjar kvarstående medel inom ramen förfinansfullmakten (175 milj. samt med de resurser kommunerna redanerhållit för att bekosta verksamheten med de sä kallade ungdomsslussarna (100milj. SkattepoUtiken är av avgörande betydelse för attåterställa balansen i den svenska samhällsekonomin. Den socialdemokratiskahögskattepolitiken är enligt utskottets mening en av huvudorsakerna tillobalansen i den svenska ekonomin. hade ett snabbtstigande skattetryck. Skattesystemets brister blev alltmer uppenbara. Denborgerliga skattepolitiken efter 1976 innebar att skattetrycket hölls i stortsett oförändrat. Den politik som regeringen nu slår in på kommer återigenatt medföra ökade skatter för företag och privatpersoner. Regeringens oro över att näringslivets investeringarfallit är berättigad. Det är positivt att regeringen inser att förklaringentill detta ligger i näringslivets dåliga lönsamhet. Men trots detta föreslårregeringen en nästan planmässig försämring av villkoren för företagsamheten iSverige. De kraftiga skattehöjningar som föresläs i propositionenför 1983 kommer -om de genomförs - att fä starkt negativa effekter pä svensktnäringsliv. Det finns ingen skatt som inte direkt eller indirekt påverkarföretagens kostnadsläge negativt. Av detta följer att alla tänkbaraskattehöjningar dämpar tillväxten i det privata näringslivet. Devalveringensgynnsamma effekter pä företagens konkurrenskraft och vinstsituation bromsasenligt utskottet effektivt om skattehöjningarna genomförs. Regeringensskattehöjningar skulle därmed slå hårt mot den industriella expansion som mansäger sig vilja ha. Utskottet motsätter sig därför bestämt alla förslag tillskattehöjningar. Av de investeringsstimulanser som föreslås ipropositionens underavsnitt om skattepolitiken tillstyrker utskottet- iöverensstämmelse med motion 99 - förlängningen av investeringsavdraget ochfrisläppandet av de allmänna investeringsreseryerna. Utskottet har heller ingainvändningar mot det fortsatta frisläppandet av de allmännainvesteringsfonderna. Regeringens investeringsprogratn är enligt utskottetsmening i stort sett ett traditionellt temporärt stöd till sysselsättningen inombyggsektorn. 1 likhet med många andra anläggningsarbeten innebär programmettypiskt lågeffektiva beredskapsarbeten. Ett bra sätt att ökabyggnadsinvesteringarna i smä-och fritidshus vore istället att återta beslutetom begränsning av underskottsavdragen. Utskottet anser att det nuvarande budgetläget och destarkt negativa effekterna på samhällsekonomin av ett ökat budgetunderskottmedför att det inte finns något statsfinansiellt utrymme för att genomföranägot av de föreslagna investeringsprojekten. Regeringen bör istället ibudgetpropositionen återkomma med bättre underbyggda projekt, som kan bidratill en FiU1982/83:3 y 18 positiv utveckling av samhällsekonomin. Förslagen i motionerna 112 och 120 skiljer sig i vissadelar fördelaktigt frän propositionen men innebär enligt utskottets meningvarken ett tillräckligt bestämt avståndstagande från regeringens förslag ellernågon helt klar omläggning av den ekonomiska politiken i marknadsliberalriktning. Motion 125 går i sina socialistiska strävanden längre änpropositionen. (), (c) och ()anser att utskottets yttrande bort lyda: För ett litet men högtindustrialiserat land som , med extremt stor utrikeshandel, har deninternationella ekonomiska situationen avgörande betydelse för den ekonomiskapolitikens utformning. Den svenska välfärden bygger i avgörande grad på att videltar i ett fritt utbyte av varor och tjänster över gränserna. Vi måste därförmed all kraft motverka de protektionistiska tendenserna som finns i våromvärld. frän det slut fram till ibörjan av utvecklades världsekonomin pä ett för oss mycket gynnsamtsätt. Vi drog nytta av den fortgående liberaliseringen och den snabbatillväxten av världshandeln. Dessa gynnsamma betingelser upphörde i början av1970-talet. Den ekonomiska aktiviteten i industriländerna har varitsvag. Som ett resultat härav har världshandeln utvecklats långsammare. Deinternationella betingelserna för den svenska ekonomin har därför på ettdramatiskt sätt förändrats . Den mest markantaförändringen är de kraftigt höjda oljepriserna. Oljepriset som uppgicktill per fat låg 1981 pä ca . Oljekostnaden för harökat frän motsvarande av exporten är 1972 till 34miljarder kronor, motsvarande av exporten 1981. Ungefär med den första oljechocken inträffadeockså andra förändringar i världsekonomin, bl. a. i form av en i vissabranscher starkt ökad konkurrens från de industriaUserade länderna iSydostasien. De förändrade pris- och konkurrensförhällandena pä världsmarknadenmedförde att en stor del av den svenska industrins kapitalstock blevföråldrad, Den i stort sett konstanta konjunkturnedgång somvästvärlden befunnit sig i efter den första oljekrisen , förvärrad med denandra oljekrisen , har lett till ekonomiska problem i sä gott som allaindustriländer. Arbetslösheten ligger i genomsnitt pä , i många länder t.o. Alla regeringar möts av samma ekonomiska verklighet. fanns vissa tecken som tydde på att enmer positiv ekonomisk utveckling successivt skulle inträffa under loppet av1982 och ytterligare förstärkas . Efter vissa ansatser till enkonjunkturför- FiU1982/83:3 y 19 bättring i under den första delen av 1982 komemellertid dessa tendenser att brytas . Utvecklingen harinneburit kraftiga försämringar. Mycket pekar nu på att tillväxten iindustriländerna för blir negativ. kan man räkna med enförsiktig uppgång i , kanske i storleksordningen 2 ä påhelärsbasis. Frågan är emellertid huruvida den amerikanska uppgången verkligenkommer att ge någon draghjälp för eller om recessionstendenserna där,förstärkta av den finansiella krisen i öst- och som häller tillbakadessas importefterfrågan, istället kommer att "svälta ut" enamerikansk uppgång. Framför allt , som är mestbetydelsefulla industriland, kommer sannolikt att utsättas för fortsattatendenser till konjunkturavmatt-ning. Om man studerar de viktigastekomponenterna i BNP i de västeuropeiska länderna finner man knappast någrastarka impulser till ökad tillväxt någonstans, vare sig inom konsumtionen,investeringarna eller exporten. Man får nog räkna med en tillväxttakt påmaximalt i . Vad som händer 1984 är mot dennabakgrund en öppen fråga. Möjligheterna att genom devalveringar förbättrabytesbalansen har minskat. En hög grad av internationell arbetsfördelning inomtillverkningsindustrin medför att insatsvarukostnadernas stegring vid sänktvalutakurs "äter upp" en betydande del av den nominellakonkurrensförbättringen. Protektionismen växer i vår omvärld. Det är därförangeläget för ett land som att inte försöka övervälta sina ekonomiskaproblem pä andra länder. Den ekonomiska utveckUngen i Situationen när den förstatrepartiregeringen tillträdde 1976 karaktäriserades av två grundproblem. Delshade vi en kostnadskris beroende på att avtalsrörelsen /76, där denoffentliga sektorn varit löneledande, gett alldeles för höga lönepåslag. Dettakombinerat med höjda arbetsgivaravgifter hade på tvä är gett enfyrtioprocentig ökning av arbetskraftskostnaderna.