yttr · G605FiU3 · 1982-12-31 00:00:00 — Det andra huvudproblemet var en strukturkris för flera avden svenska industrins basnäringar malm, stål, skog och värst av allt varven.Pä en rad områden var det nödvändigt med ätgärder för omstrukturering. Huvudmålsättningen i regeringspolitiken har varit attupprätthålla en hög sysselsättning. När jämförbara länder, oavsett politiskfärg pä regeringarna, hade dubbelt eller tredubbelt så hög arbetslöshetlyckades hälla nere arbetslösheten kring , dvs. detsamma som densocialdemokratiska regeringen hade omkring 1972. Denna politik kunde förenas med en antiinflationspolitik.Efter det att inflationen 1980 varit sjönk den , 1982låg prognosen före regeringsskiftet pä . FiU1982/83:3 y 20 inflationen skulle kunna sjunka till ommittenregeringens politik fullföljdes. Internationellt hade vi från att halegat bland de sämst placerade länderna 1980 avancerat till en placeringungefär i mitten av "inflationsligan". Ett tredje inslag i politiken var att förbättra ekonominsproduktionsförmåga. Den viktigaste åtgärden var den skattereform somcenterpartiet, och socialdemokraterna enats om. Sänktamarginalskatter och avdragsbegränsning skulle göra det mer lönande att arbetaoch mindre lönande att spekulera. Som ett led i hanteringen av svensk ekonomi har ocksåandra viktiga strukturella problem angripits. Ett exempel är lindringen avdubbelbeskattningen pä aktier. och meryrkesinriktad utbildning för arbetslösa i syfte att avhjälpa bristen påyrkeskunnig arbetskraft i konjunkturuppgång är ett annat exempel. Vidare har enny anställningsskyddslag genomförts som öppnat generella möjligheter tillprovanställning och visstidsanställning vid arbetstoppar. Prisregleringen harocksä i princip avvecklats. För det fjärde satsade mittenregeringen på att stimuleraforskning, utveckling och nyföretagande. Där lades extra tonvikt vid attförbättra de små och medelstora företagens förutsättningar. En femte del av den ekonomiska politiken varåterhållsamhet med den offentiiga sektorns tillväxt i såväl stat som kommuner. Den kommunala volymökningen pressades tillbaka och för1982 var målsättningen högst . Även om kommunerna ännu inte uppnått dettavar de pä god väg. 1981 var volymökningen och 1982 bedöms den bli 1,4%.Det skall jämföras , Som ett naturligtresultat har ocksä de kommunala skattehöjningarna nu kommit ner till en mycketlåg nivå. På den statliga sidan inriktades politiken pä attbudgetunderskottet skulle dämpas. För /82 blev resultatet ./. 68miljarder kronor mot beräknat ./. /83 kunderegeringen vid den reviderade finansplanen sänka det beräknadeunderskottet från till . Den socialdemokratiska regeringens politik statistik övervalutautflödet visar att den socialdemokratiska devalveringen enbartvar ett resultat av förväntningarna på en socialdemokratisk politik.Valutautflödet motsvarade fram så gott somexakt underskottet i bytesbalansen. Under hela augusti månad fanns över huvudtaget ingen valutaoro i . Inte heller fanns något onormalt valutautflödeunder . Det var först före valet,när opinionsinstituten förutspådde en socialdemokratisk seger, som valutanbörjade strömma ut. FiU1982/83:3 y 21 snart valresultatet var ett faktum ökade utflödetlavinartat. var det uppe i 2,7 miljarder kronormot , som varit genomsnittet förmittenregeringen. I det läget tvingades socialdemokraterna devalvera. Enfem-sexprocentig devalvering hade varit tillräcklig även i denna situation.Istället klippte man till , . För att en devalvering skall lyckas krävs minst treförutsättningar. Den första och viktigaste är att det finns en efterfrågan päden internationella marknaden som kan suga upp en ökad svensk produktion. Somangivits ovan tyder de senaste internationella tecknen pä raka motsatsen. Att idet läget gä ut och priskonkurrera kan visa sig hart när omöjligt. För det andra krävs att huvudkonkurrenterna inte sätter inmotåtgärder. Mittenregeringens devalvering hade sädaninternationell förståelse att några motåtgärder inte skedde. Densocialdemokratiska devalveringen däremot har mötts av stor internationellmisstänksamhet och kritik. Vissa konkreta motåtgärder har också redan satts in. Den tredje förutsättningen för en meningsfylld devalveringär att inga grupper kräver kompensation för den reahnkomstförsämring som är enoundviklig följd av en devalvering. Regeringens redan beslutade eller aviseradeätgärder-devalvering, momshöjning och dess följdeffekter t. ex. i form avkommunalskattehöjningar - kommer att leda till en kraftig reallönesänkningunder 1983. Risken är påtaglig att även om det blir ett lågt löneavtal1983, blir trycket frän en kraftig reallönesänkning sä hårt att organisationernatrots allt kräver kompensation 1984. Sker detta är de långsiktiga möjligheternasom en devalvering ger bortspelade. Devalveringens omedelbara effekt är en försämring avbytesförhållandet. räknar med att handelsbalansenförsämras med ca pä grund av höjdaimportpriser och sänkta exportpriser. För att uppväga detta krävs en mycket stor volymökning avexporten. Den internationella utvecklingen f. n. synes knappast ge några sådanamöjligheter, eftersom det är mycket svårt att öka försäljningsvolymerna i detkorta perspektivet när världshandeln nästan inte expanderar alls. En annan direkt följd av devalveringen var atträntekostnaderna för statens utlandsskuld steg med ca . Ävenför det svenska näringslivet ökade räntekostnaderna kraftigt för derasutlandslån. Kostnaderna för kommunsektorn av regeringens åtgärder inomvaluta-och beskattningsområdet torde uppgå till ca . Omkostnadsökningen fullt ut tillåts slå igenom i form av höjd utdebitering måsteutdebiteringen höjas med ca en krona och (1:40). Om kommunernas och landstingens nuvarande goda finansiellasituation gör att kostnadsökningarna inte behöver slå igenom i direktaskattehöjningar , lär sådana höjningar emellertid knappast gå attundvika . FiU1982/83:3 y 22 Till detta kommer också att den socialdemokratiskaregeringen nu avser tillåta kommunerna en dubbelt så hög volymökningstakt, 2 %istället för mittenregeringens riktvärde på . Enligt utskottets uppfattningmåste åtgärder vidtas som även framöver begränsar den kommunala expansionentill . Devalveringenger med nödvändighet en kraftigt höjd inflation. Regeringen bedömer att den svenska inflationen under 1983kan bli . Detta är sannolikt en klar underskattning. a. byggerdet pä en förutsättning om noll-avtal pä arbetsmarknaden. Buden som lagtsfrån arbetsmarknadens parter tyder inte på att ett sådant avtal är möjligt attuppnå. En realistisk bedömning pekar snarare på en inflation pä . Såsom den samlade socialdemokratiska ekonomiska politikenläggs upp är risken påtaglig att vi får en permanent högre pris- ochkostnadsstegringstakt, som riskerar att leda fram till en ny devalvering, ännuhögre inflation, etc. i en ond cirkel. En faktor av viss betydelse är hur företagens ochhushällens förväntningar påverkas. Där tyder erfarenheterna pä att tal om en s.k. engångsinflation inte har stor trovärdighet. Förväntningarna påverkas istörre utsträckning av dels den aktuella prisstegringstakten, dels av vilkaåtgärder som sätts in. De faktiska ätgärder som regeringen föreslår äremellertid inte av den art att de leder till en förväntad lägre framtidainflationstakt. Den föreslagna höjningen av mervärdeskatten får enomedelbar effekt i form av höjda priser. Denna prishöjning pä ikonsumentledet kommer ovanpå den redan kraftigt höjda inflationstakt somdevalveringen innebär. Den föreslagna höjningen av arbetsgivaravgiften på 0,5 %verkar på samma sätt höjande på företagens kostnader och inflationstakten. Inflationen drabbar särskilt hårt barnfamiljerna. Därförhar den socialdemokratiska regeringen föreslagit höjda barnbidrag, höjdastudiebidrag och höjda livsmedelssubventioner. Kostnaden blir totalt enmiljard. Trots detta ger höjningarna bara en mycket ringa kompensation förbarnfamiljerna för den fördyring som regeringen själv åstadkommer. En ytterligare effekt av socialdemokraternasinflationspolitik är att grundförutsättningen för den stora skattereformen revsbort. När de tre partierna enades om reformen var de ocksä överens om att föraen antiinflationspolitik. Därför ansåg och det rimligt attlåsa indexskyddet i skatteskalan till i genomsnitt per är. Dennaförutsättning har bortfallit. Syftet med devalveringen var att ökaindustriinvesteringarna och förbättra industrisysselsättningen. Som framgåttovan är det ytterst osäkert om detta kan uppnås. Som komplettering till devalveringen läggs ettinvesteringsprogram för kommunikationer, bostäder, energianläggningar m. m. pätotalt . FiU1982/83:3 y 23 För regeringens politik spelaroffentliga investeringar och offentligt initierade investeringar en betydanderoll. Investeringar är emellertid inte under alla förhållanden av godo. Det ärbara lönsamma investeringar, dvs. sådana som ger intäkter som täckerinvesteringskostnaderna, som bidrar till saneringen av svensk ekonomi.Investeringar är som regel ett resultat av kapacitetsbrist och godaframtidsutsikter. De måste bygga pä insikter om marknader ochmarknadsutveckling. Det begränsar statsmakternas möjligheter att kommenderaeller locka fram investeringar i ett läge när kapacitetsutnyttjandet i mångaföretag är förhållandevis lågt och framtidsutsikterna ovissa. Risken förfelinvesteringar är dä mycket stor. Det kan visa sig kostsamt församhällsekonomin. Det finns skäl att överväga en vidgning av det konventionellainvesteringsbegreppet, dvs. investeringar i byggnader och maskiner, till attocksä omfatta bl. a. forskning och utveckling samt marknadsföring. Då visar detsig att tillbakagängen i de friska delarna av svensk industri är mindredramatisk än man från socialdemokratiskt håll vill göra gällande. Nedgångensedan mitten av beror huvudsakligen pä minskade investeringar itunga basindustrier. Investeringsnivån i dessa drevs i mitten av 70-talettillfälligt upp till en alltför hög nivå. Åtskilliga av dessa investeringar harinte heller varit till gagn för svensk ekonomi, tvärtom. De energipolitiska beslut som tagits 1976-82 har inneburitatt den tidigare centralistiska och koncentrationsinriktade socialdemokratiskaenergipolitiken successivt förändrats. Ytterligare insatser måste dock görasför att vi skall uppnå de fastlagda målen. En effektiv energianvändningförutsätter bl. a. hushållning med energikvalitet. Målsättningen att på ettmiljövänligt sätt styra över energisystemet mot användning av förnybaraenergikällor är för sitt förverkligande beroende av en medveten hushållning ienergianvändningen. har också oljeanvändningen minskatbetydligt och är lägre än vad som i energipropositionen 1980/81:90 angessom målsättning . Introduktionen av inhemska energikällor är vidare enviktig motor för svensk ekonomi. Här finns stora sysselsättningsmöjligheter,,vilka dessutom får en positiv regionalpolitisk effekt eftersom de nytillkommandearbetstillfällena främst lokaliseras till regioner med en sviktandearbetsmarknad. Devalveringen i sig innebär en kraftig reallönesänkning.Höjningen av momsen och arbetsgivaravgiften betyder en ytterligare nedpressningav hushållens reallöner och därmed den efterfrågan som härrör från derasarbetsinkomster. Det samhällsekonomiskt riktiga vore istället att öka den delav efterfrågan som kommer från arbetsinkomsterna. Denna kraftiga nedpressning av den inhemska efterfrågankommer att leda till en omedelbar stor ökning av arbetslösheten. I det läget ärdet oundvikligt att regeringen tvingas gå in med kraftiga ytterligaresysselsättningsåtgärder för att hålla nere den öppna arbetslösheten. FiU1982/83:3 y 24 arbetsmarknadspolitiska åtgärderna belöper sig till 3,7miljarder kronor. Med en fortsättning av mittenregeringens politik hadenågon devalvering inte framtvingats. Mittenregeringen hade därför inte dragitpä sig en hel rad stora utgifter som socialdemokraternas inflationspolitik nugjort oundvikliga. Den tillväxttakt som skulle krävasför att man utan nedskärningar i de offentliga utgifterna skall få se ettminskande budgetunderskott överstiger den som uppnåddes . Det ärosannolikt att dessa kommer att återkomma . Regeringensstrategi är därför dömd att misslyckas. Till det kommer att det ökade budgetunderskottet i sigkommer att hämma den tillväxt som eftersträvas. Växande budgetunderskott skaparinflation, hög ränta och minskat utrymme för industrins investeringar. Mot denbakgrunden är det ett nödvändigt inslag i en offensiv ekonomisk politik attförhindra att budgetunderskottet ökar i reala termer. Den socialdemokratiska regeringen beräknar nu att budgetunderskottetför innevarande budgetår 1982/83 kommer att bli . Dettaskall ses mot bakgrund av att underskottet för förra budgetåret blev 68miljarder kronor och att beräknade årets underskott till 76miljarder kronor. Budgetunderskottet tillåts alltså öka med 22 miljarder kronorjämfört med . Utgiftsökningarnakan i huvudsak uppdelas i fyra delar: -sädana som ären direkt följd av devalveringen och inflationspolitiken -sädana som ären indirekt följd av samma politik, nämligen utgifter för att begränsa ökningenav arbetslösheten till följd av den härda åtstramning som sker -stora nyakapitaltillskott till de statliga företagen -ofinansieraddel av de fyra s. k. vallöftena. När de internationella räntorna nutenderar att sjunka skulle det sannolikt kunna bli utrymme även för en svenskräntesänkning om mittenregeringens politik fullföljts. En sädan räntesänkningskulle haft långsiktiga positiva effekter på sysselsättningen och kunnat ge nyaarbetstillfällen på den ordinarie arbetsmarknaden. Socialdemokraterna har påstått att de avser finansieravallöftena fullt ut. Momshöjningen påstås ge . När momsensänktes lika mycket beräknade finansutskottet kostnaden till 3miljarder kronor. Även om man inräknar penningvärdeförändringen och en vissosäkerhetsmarginal kan det allvarligt ifrågasättas om inte den socialdemokratiskaregeringens förhoppningar att momshöjningen skall ge ärgrovt överdrivna. FiU1982/83:3 y 25 Utskottet vill också peka pä attnär inkomstskattereformen skulle finansieras så ansågs 2 procentenheterlöneavgift krävas för att täcka ett inkomstbortfall om ca 3 000 milj. kr.,medan den socialdemokratiska regeringen nu gör gällande att avarbetsmarknadsavgiften ger täckning för utgifter om 1 500 milj. kr. I verkligheten saknas det sannolikt inte 300 milj. kr.,som regeringen medger, utan innan vallöftena ärhelfinansierade. I det här sammanhanget gör utskottsmajoriteten ett mycketanmärkningsvärt påstående i sitt yttrande FiU 1982/83:2y över proposition1982/83:55. Där påstås på sid 3: "I de nu föreliggande kalkylerna ipropositionen har inte antagits att konsumtionsvolymen påverkas avskattesatsens höjning." Detta skall jämföras med vad som står i självapropositionen på sid 24: "Den nu förordade höjningen innebär med beaktandeav beräknade ändringar av konsumtionsvolymen och konsumtionsvärdet en ärlig intäktsökningom ca 4 500 milj. Utskottsmajoritetens motiv i ovannämnda yttrande("hushållens köpkraft hälls uppe av de förbättringar som föresläs i deolika bidragssystemen") till att konsumtionsvolymen inte skulle påverkasstår sakligt på svag grund. Pensionärernas marginella konsumtionsbenägenhet ärbetydligt lägre än genomsnittskonsumentens. En överföring av köpkraft frängenomsnittskonsumenterna till pensionärerna är därför inte neutral när detgäller påverkan på den allmänna efterfrågan. Dessutom måste beaktas att den kraftiga devalveringen på16 % i sig sänker den svenska efterfrågan kraftigt. I regeringens propositionhar minskningen av den privata konsumtionen beräknats till . Detta minskarskattebasen för moms med ca , vilket innebär drygt 1 miljardkronor mindre i momsintäkter jämfört med den konsumtionsnivå, som var aktuellför beräkningarna av effekterna av momssänkningen . Sammanfattningsvis skulle alltså, om mittenregeringen fåttfullfölja sin politik, storleksordningen pä budgetunderskottet /83fortfarande kunnat vara i stort sett det uttalade , I och med devalveringen, som är ett faktum, uppkommervissa utgiftsökningar som eljest blivit obehövliga. I partimotionerna ll2 och 120 avvisas å ena sidan vissaskattehöjningar och förordas en förändring av inkomstskatten, som innebär nägotlägre skatteinkomster än socialdemokraternas alternativ. Ä andra sidan avvisarman avdragsrätt för fackföreningsavgifter och vissa delar av det i propositionenföreslagna investeringsprogrammet. Man avser vidare att nu bara anvisa medeltill de investeringar som beräknas ske under innevarande budgetår och förordalägre kapitaltillskott till de statliga företagen. Beaktar man dessutom, somutskottet visat ovan, att kostnaderna för regeringens vallöften vida överstigerden föreslagna finansieringen, leder detta alternativ sammantaget till ettlägre budgetunderskott än regeringens förslag. FiU 1982/83:3y 26 Den ekonomiska politiken under dekommande åren mäste enligt utskottets mening utformas med utgångspunkt frän attskattetrycket inte kan skärpas. För att förhindra att budgetunderskottet i detläget fortsätter att öka är det nödvändigt att hålla tillbaka de offentligautgiftsökningarna. Långsiktigt måste de anpassas till den allmänna ekonomiskatillväxten. För kapitalmarknadens utveckling är en begränsning avbudgetunderskottets tillväxt av största betydelse. a. att driva upp räntenivån. Både härigenom och genom s. k.utträngningseffekter riskerar det att hålla tillbaka investeringarna.Budgetunderskottet måste därför nedbringas. I takt med att det sker bör ocksäkreditmarknadsregleringen avvecklas. Även i övrigt mäste politiken inriktas påytterligare vitalisering av marknaderna. Den ökning av de offentliga utgifterna som desocialdemokratiska förslagen innebär bryter den påbörjade utvecklingen motkontroll av utgiftsexpansionen. Besparingsåtgärderna under 1980-82 innebarbörjan till en anpassning av utgiftsökningen till tillväxten i hela ekonomin.För att åstadkomma denna anpassning var det nödvändigt att begränsa automatikeni olika utgiftskomponenters expansion. I detta syfte beslutade om ettantal besparingsåtgärder. Det gäller bl. a. förslagen om ändringar iberäkningen av basbeloppet, ändringar i sjukförsäkringen och arbetslöshetsförsäkringensamt statsbidragsreglerna till den kommunala barnomsorgen. Den socialdemokratiska regeringen föreslär nu att dessabeslut rivs upp och att de tidigare gällande reglerna återinförs. Därtillföreslås att ett antal nya bidragsformer införs på bostadsmarknaden och somnämnts att kommunernas expansionstakt kan öka från tidigare mälsatta till per är. Konsekvenserna av dessa förslag skulle bli att den offentligautgiftsexpansionen ökar på ett mycket oroande sätt, inte bara utanvia automatiken även . Regeringens uppfattning är att en sädan utgiftsexpansioninte skulle ha några skadliga verkningar pä den svenska samhällsekonomin om dehöjda utgifterna finansieras genom höjda skatter. Utskottet delar inte dennauppfattning. De negativa verkningarna på den svenska ekonomin av en ytterligarehöjning av skattetrycket är betydande. Räntebetalningarna på statsskulden är den post som växersnabbast bland de offentliga utgifterna och med total automatik. Räntorna ärredan nu den näst största utgift.sposten och kommer att vara denstörsta. som underskottet i statens budget består ökarräntebetalningarna och med ett snabbt växande underskott ökar ränteutgifternaän snabbare. Detta innebär att det blir allt svårare att fäkontroll över den offentliga utgiftsexpansionen. Varje är som man undviker attta itu med denna automatiska ökning i utgifterna innebär därmed ytterligare ettsteg mot avgrundens brant. FiU1982/83:3 y 27 (vpk) anser att utskottetsyttrande bort lyda: Den kris som slår mot och iSverige är inte blott av konjunkturell natur. Vi är inne i en period avlångvarig stagnation med växande arbetslöshet, stor inflation, växandestatsfinansiella problem, där spekulation och skumraskaffärer alltmer brederut sig. är en följd av den utvecklingsprocess denmoderna kapitalismen själv givit upphov till. Kapitalismens tillväxtbetingelserär inte längre sä gynnsamma som de var årtiondena närmast efter det andravärldskriget. Den stora varuefterfrågan och den kraftiga teknologiska utvecklingeni en period av marknadsexpansion som kännetecknade dessa årtionden har kraftigtförsvagats. Imperialismens ekonomiska utplundring i den tredje världen harskapat nationella motrörelser. De stora transnationella koncernerna söker nyavägar att vidmakthålla och stärka sina ställningar i detta läge. Följden blirskärpta motsättningar och en accelererande koncentration av makt och kapital.Med stöd av den nya tekniken, som inom viktiga områden minskar behovet avutbildad arbetskraft, har de transnationella företagen mer kunnat spela utproduktion i vissa enklaver i tredje världen mot sysselsättningen ocharbetarklassen i de industrialiserade kapitalistiska länderna. Kampen mellanolika kapital tilltar internationellt och staterna har börjat föra en politikför att skapa sä starka villkor som möjligt för de "egna"multinationella bolagen eller de "utlandskonkurrerande företagen"som dessa ibland kallas. Resultatet av detta är skärpta angrepp på de arbetandefrån kapital och statsmakt, bl. a. uttryckta i olika former av s. k.svångremspolitik. Men detta skapar åter krympande marknader. I detta läge växer improduktiva sektorer såsommarknadsföring, kreditmanipulationer och spekulation. Resultatet blir samtidigstagnation, arbetslöshet och inflation. De stora företagen satsar pä en vidareutveckling av denmoderna teknologin för att öka sin produktivitet. Detta är deras sätt att sökabevara och stärka sin maktställning. Men när detta inträder i en period somkaraktäriseras av en alltmer påtaglig stagnation blir resultatet av en ökadproduktivitet en minskad sysselsättning. Denna situation kan bara mötas genom en medveten ochlångsiktig ekonomisk politik, vars mål måste vara att underlätta övergångenfrån den kapitalistiska produktionsanarkin till en folkstyrd socialistiskplanhushållning. Det krävs en politik för maktförskjutning från storfinansenoch andra kapitalistiska kretsar till de arbetande. Det krävs en ny nationellpolitik som har en prägel av att främja internationell solidaritetoch tredje världens utveckling i stället för att låta inhemska eller utländskatransnationella koncerner tillåts skaffa sig ett allt fastare grepp över vårtlands ekonomi. En sädanny politik mäste vara aktivt arbetsskapande genom medvetna FiU1982/83:3 y 28 samhällsinsatser, investerings- och industriprogram föratt bekämpa arbetslösheten och försvara landet som industrination. Deanställda och samhället mäste fä ett växande inflytande över investeringar.Skärpt kontroll och restriktivitet måste visas mot kapitalexport ochutlandsinvesteringar. måste föras en politik som - utöver en minskadarbetslöshet -försvarar folkets levnadsstandard och ger en rättvis fördelningav landets produktion. Led i en sådan politik är en effektiv politik riktad motden främst av monopolen och spekulationen framkallade inflationen.Progressiviteten i den samlade skatteinbetalningen till stat och kommuner harunder en rad är dämpats kraftigt och måste återställas. Det kräver päinkomstskatteområdet att linjen i den nu ändå spruckna skatteöverenskommelsenfrängås, vad gäller minskning av marginalskatterna. Det s. k. inflationsskyddetavskaffas. Mervärdeskattens regressiva effekt kan tas bort genom övergång tilldifferentierad moms där siktet bör vara inställt på momsfria livsmedel ochlägre moms på vissa oumbärliga varor, men där momsen kan vara högre än nu påvissa umbärliga varor och lyxvaror. Kampen mot skatteflykt och ekonomiskbrottslighet måste skärpas. Förmåner för ett fåtal, som t. ex.representationsavdragen, bör avskaffas, skatten pä stora förmögenheter börhöjas. En omsättningsskatt bör införas på aktiehandeln. En hyres- ochbostadspolitik mäste föras som i första hand sätter stopp för hyreshöjningarna,men som möjliggör en sänkt hyresnivå. För en rättvis fördelning av vinsterna aven ökad produktivitet mäste en förkortning av arbetstiden påbörjas.